ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 325, 2018-04-30 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ו באייר התשע"ח, 30 באפריל 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת ואת כנס הקיץ של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק רואי חשבון (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הבוררות (תיקון מס' 4) (סמכות השיפוט בעניין הליכי בוררות), התשע"ח–2018; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 32), התשע"ח–2018; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון מס' 20) (חיזוק האכיפה והקלת נטל האסדרה), התשע"ח–2018; הצעת חוק בתי משפט לעניינים מינהליים (תיקון מס' 117) (הסמכת בית משפט לעניינים מינהליים לדון בהחלטות מינהליות של רשויות ישראליות הפועלות באזור), התשע"ח–2018; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 132) (ירי מנשק חם), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 60) (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואל חסון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 23) (העלאת מרכיב ההעמדה בתעריף הביטוח), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, איתן כבל ויצחק וקנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק שמספרה פ/5324/20 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/5353/20: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – טופס הסכמה לתנאי שימוש באינטרנט), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק לקידום הקמת תשתיות טעינה לרכב חשמלי (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אכרם חסון, יעל כהן-פארן, אורי מקלב, מיקי לוי, יוסי יונה, יעל גרמן ומרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת דמי חניה בחניונים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, סאלח סעד, מיקי לוי, איתן כבל ויעל כהן-פארן; הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון – ביטול תעודה ומחיקת רישום בשל הרשעה חלוטה בעבירה שגרמה למותו של אדם), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, שלי יחימוביץ ומרב מיכאלי; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – איסור התחשבות בפשיטת רגל שהסתיימה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (התקנה מספקת ותחזוקה של בתי שימוש וברזי ומתקני מים והכוונה אליהם), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, שלי יחימוביץ ויוסי יונה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – המשך תשלומים לקופת גמל או לביטוח פנסיוני לנפגע עבודה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, אלי אלאלוף, איציק שמולי, יצחק הרצוג, נחמן שי, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב, רועי פולקמן, אורן אסף חזן, ישראל אייכלר, מיכאל מלכיאלי, יצחק וקנין, יואב בן צור, מרב מיכאלי, סאלח סעד, זוהיר בהלול, עמר בר-לב, דב חנין, אילן גילאון, לאה פדידה, מיקי לוי, עליזה לביא, מסעוד גנאים, מרדכי יוגב, עאידה תומא סלימאן, עיסאווי פריג', עבד אל חכים חאג' יחיא, ג'מאל זחאלקה, קארין אלהרר, ג'מעה אזברגה, שלי יחימוביץ, תמר זנדברג, אורי מקלב, אורלי לוי אבקסיס, מאיר כהן, חיים ילין, איתן ברושי, יואל חסון, איתן כבל, מיקי רוזנטל, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן, אחמד טיבי, דוד ביטן, מיכל רוזין,

ירדנה מלר-הורוביץ: עודד פורר, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, ניסן סלומינסקי, שולי מועלם-רפאלי, יעל כהן-פארן, מיכל בירן, סתיו שפיר, איימן עודה, אלעזר שטרן, סעיד אלחרומי, אברהם נגוסה ונורית קורן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ניגוד עניינים של חוקר), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – ייצוג נישום על ידי רואה חשבון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, יצחק וקנין, מנחם אליעזר מוזס, אכרם חסון, יעקב מרגי, אברהם נגוסה, יעקב אשר, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, איתן ברושי, יחיאל חיליק בר, מאיר כהן, מוסי רז, אורי מקלב, מכלוף מיקי זוהר, נאוה בוקר, יהודה גליק, טלי פלוסקוב, שרן השכל, לאה פדידה, משה גפני, עיסאווי פריג' ואמיר אוחנה; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות), מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי, אלעזר שטרן ופנינה תמנו; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – הארכת תקופת ההתיישנות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב מרגי וקארין אלהרר; הצעת חוק העונשין (תיקון – גיל הקטין לעניין חטיפה ממשמורת), התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון ופנינה תמנו; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – תנאים להעלאת שיעור הארנונה הכללית נוסף על שיעור העדכון), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (תורנות בית מרקחת), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת רויטל סויד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק פטירה להורה של נכה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, קארין אלהרר, נורית קורן, מירב בן ארי, ישראל אייכלר, נחמן שי ושלי יחימוביץ; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – הטבות נוספות), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק פינוי ההתנחלויות, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי וג'מעה אזברגה;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק המרכז להנצחת זכרה של גולדה מאיר, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שוויון בנטל), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, עליזה לביא, אלעזר שטרן, יואל רזבוזוב, מיקי לוי ופנינה תמנו; הצעת חוק-יסוד: ההגירה לישראל, מאת חברת הכנסת נאוה בוקר; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז ודב חנין; הצעת חוק פיקוח בין-לאומי בקריה למחקר גרעיני, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי וג'מעה אזברגה; הצעת חוק המים (תיקון – איסור הפקעת מבנה המשמש מוסד ללא כוונת רווח), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, דוד אמסלם ותמר זנדברג; הצעת חוק הספנות (ימאים) (תיקון – איסור השטת כלי שיט תחת השפעת אלכוהול וסמים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – ביקורת שיפוטית על חקיקה), מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק החלת החוק הישראלי בשטח בקעת הירדן (הליך קבלת אזרחות), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תחרות הוגנת ומבוקרת בין קופות החולים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – הגבלת ניכוי דמי חבר ודמי טיפול מקצועי ארגוני), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק-יסוד: מדינה דמוקרטית, רב-תרבותית ושוויונית, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי, ואאל יונס, עבד אל חכים חאג' יחיא, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, מוסי רז, טלב אבו עראר, אחמד טיבי, זוהיר בהלול ועיסאווי פריג'.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות הצעתם של חברי הכנסת יוסף ג'בארין ועיסאווי פריג' בנושא: קליטת מרצים ערבים במוסדות האקדמיים; הצעתם של חברי הכנסת יוסי יונה, עודד פורר ומסעוד גנאים בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: תקצוב הרפורמה לקיצור מספר ימי החופשה של תלמידי ישראל במערכת החינוך; הצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, נורית קורין, מירב בן ארי, איתן ברושי, סעיד אלחרומי ועיסאווי פריג' בנושא: אלימות כלפי מורים במערכת החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 121), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת מיוחד של מבקר המדינה בדבר מינוי רואי חשבון מבקרים לחברות ממשלתיות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמפלגת את החברה הישראלית לצורכי הישרדות, משלמת לסקטורים על חשבון כלל האזרחים, פוגעת בעקרונות הדמוקרטיה ובסיכוי להיפרדות לשלום;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי;

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו פה בקשה של סיעות המחנה הציוני ויש עתיד למשוך את הצעות האי-אמון מכיוון שמתקיימת כרגע ישיבת קבינט, למיטב ידיעתנו.

יולי יואל אדלשטיין: ואם כן, אני מתכבד להזמין – הייתי רוצה להזמין אבל אני לא רואה אותו – את חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה מוזמן לעלות לדוכן על מנת להציג בפנינו את הצעת האי-אמון בממשלה, שהכותרת שלה היא: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, חברתי וכלכלי, ודאי מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את חברת הכנסת תמר זנדברג ואז ישיב השר יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מתוך כל הנושאים הבוערים ומתוך כל המצוקות הקיימות, שבטח כולם היו מחייבים הבעת אי-אמון בממשלה, אני רוצה לפתוח, ולהתייחס לנושא שאולי היום נחשב לנושא הכי כואב והכי בוער בקרב האוכלוסייה הערבית ובתוך היישובים הערביים, וזה הנושא של האלימות, (אומר בערבית: האלימות והכאוס של הנשק.

יוסף ג'בארין: ) ואני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, שמאז תחילת השנה הנוכחית, 2018, איבדו את חייהם 16 אזרחים ערבים.

יוסף ג'בארין: מאז תחילת השנה הזאת, 2018, איבדו את חייהם 16 אזרחים ערבים, בגלל האלימות הפנימית בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: הרוב המכריע זה כתוצאה מירי קטלני.

יוסף ג'בארין: לקורבנות האלימות הזאת, האלימות הגואה והמסוכנת, יש שמות, ואני רוצה להקריא את השמות הללו, (אומר בערבית: שמות קורבנות האלימות בחברה הערבית שלנו מתחילת השנה.

יוסף ג'בארין: 16 הרוגים.

יוסף ג'בארין: אקרא את השמות לפי הסדר הכרונולוגי של האירועים:) סאמר עווד – יפיע; אסעד אמארה – זלפה; מוחמד מסארווה – טייבה; סולטאן אבו גרדוד – ביר הדאג', קוסאי סולטאן – טירה, מוסטפא אל אטרש – חורה, רביע פריג' – כפר קאסם, אכרם ג'אבר – אל-טייבה, מוחמד סעדה – אום אל-פאחם, איאד זבארגה – קלנסווה, שפיק אבו עזיז – אום אל-פחם, פורסאן אבו עזיז – ילד בן 13, כבוד היושב-ראש – אום אל-פחם; מוסא מחאמיד, יפא, יפו תל אביב; ניזר ג'השאן, א-נאצרה, נצרת.

יוסף ג'בארין: ג'השאן בא לבקר את משפחתו בנצרת אחרי שהייה בחו"ל, ופגעו בו יריות שבכלל לא היו מכוונות אליו וקיפחו את חייו; יזיד הבראת, א-נאעורה.

יוסף ג'בארין: ורק אתמול, כרם סולטאן, טירה.

יוסף ג'בארין: לכל שם יש משפחה ויש כאב ויש אלימות, שמסעירה אולי יישובים שלמים, לא רק שתיים או שלוש משפחות שמעורבות בנושא.

יוסף ג'בארין: מאז שנת 2000 איבדו חייהם יותר מ-1,260 אזרחים ערבים כתוצאה מאירועים של אלימות פנימית.

יוסף ג'בארין: מאז 2000 קיפחו את חייהם יותר מ-1,260 אזרחים ערבים באלימות הפנימית.

יוסף ג'בארין: זהו מחיר כבד, כבד מאוד, ואסור להתייחס לנתונים הללו כאל נתונים גסים.

יוסף ג'בארין: אסור להתייחס לנתונים הללו כאל מציאות נתונה, כי לאחריות על האלימות הפנימית הזו יש כתובת.

יוסף ג'בארין: יש רשויות אכיפת החוק, שהחוק מטיל עליהן את החובה להבטיח את ביטחונם של התושבים ואת ביטחונם של האזרחים.

יוסף ג'בארין: לא יכול להיות שבעיר אום אל-פאחם בימים האחרונים, פשוט המשפחות לא יכולות לישון בלילה, בין אם זה מפחד, בין אם זה מקולות הירי.

יוסף ג'בארין: אין שקט, אין ביטחון, אין תחושה של חיים תקינים.

יוסף ג'בארין: העם דורש, הציבור הערבי דורש ביטחון בתוך היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: ביטחון והגנה.

יוסף ג'בארין: הציבור הערבי דורש ביטחון והגנה בבתים שלו, בשכונות שלו, ביישובים שלו.

יוסף ג'בארין: ) ולקטסטרופה הזאת, אני אומר, יש אחראים, והאצבע צריכה להיות בראש ובראשונה מופנית לרשויות אכיפת החוק.

יוסף ג'בארין: למשטרה, לפרקליטות שאינה ממלאת את תפקידה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לתת לכם את הדוגמה של הנתונים שקיבלתי לאחרונה לגבי אכיפת החוק באום אל-פחם.

יוסף ג'בארין: מתוך יותר מ-520 מקרים של ירי שלגביהם נפתחה חקירה במשטרה בעיר אום אל-פחם, מתוך יותר מ-520 תיקי חקירה, בשלוש השנים האחרונות הוגשו רק שישה כתבי אישום, שישה כתבי אישום מתוך 520.

יוסף ג'בארין: זה אומר שרק ב-1% מתיקי החקירה הוגש כתב אישום, 1%.

יוסף ג'בארין: זה אומר, בעצם, שאין רשויות אכיפת החוק, שאין חקירה רצינית, אין חקירה משמעותית, כמעט ואין כתבי אישום.

יוסף ג'בארין: אז באותם 99% מהמקרים שלא הוגש בהם כתב אישום מי שביצע את הירי יכול לחגוג.

יוסף ג'בארין: הוא יודע בעצם שאין דין ואין דיין.

יוסף ג'בארין: המציאות הזו היא מציאות שאי-אפשר לקבל.

יוסף ג'בארין: המציאות הזו היא מציאות שאי-אפשר לקבל, ולכן הפנייה שלנו – אל מקבלי ההחלטות, אל הממשלה, אל השר לביטחון פנים, למפכ"ל המשטרה – היא לפעול באופן מיידי, לפני שזה יהיה מאוחר מדי.

יוסף ג'בארין: צריך לאסוף את כל הנשק הבלתי-חוקי בתוך היישובים הערביים, כן.

יוסף ג'בארין: ואני אומר את זה מעל הדוכן, צריך לאסוף את כל הנשק הבלתי-חוקי היום.

יוסף ג'בארין: היום, ולא מחר.

יוסף ג'בארין: צריך לשים קץ לאירועים הללו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אנחנו יודעים טוב מאוד שאם הנשק הזה ואם האלימות הזו הייתה על רקע לאומני, גם המשטרה וגם הפרקליטות וגם כל מי שאחראי במדינה הזו היה פועל, ותוך שעות – תוך שעות – היו גם מוצאים את הנשק וגם מעמידים את האחראים לדין.

יוסף ג'בארין: הדם של האזרחים הערבים אינו הפקר, הדם של האזרחים הערבים אינו הפקר.

יוסף ג'בארין: זו השעה לפעול, ואני מעביר כאן, מעל דוכן הכנסת, את רגשי הכעס ואת ההתקוממות שמרגישים היום כל האזרחים הערבים כנגד ההפקרות הזו.

יוסף ג'בארין: לא נקבל מדיניות של הפרד ומשול, לא נקבל מדיניות של הפרד ומשול של המשטרה.

יוסף ג'בארין: המשטרה אחראית, המשרד לביטחון הפנים אחראי, ואנחנו נדע איך לבוא איתם חשבון אם הם לא ימלאו את התפקיד שמוטל עליהם לפני החוק, לפני שזה יהיה מאוחר מדי.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת מרצ?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג תציג הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי והאזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אנחנו כמובן חשבנו שנפתח את הכנס הזה באווירה אחרת, אולי היו כאלה שחשבו שזו תהיה אווירה חגיגית.

תמר זנדברג: אנחנו חשבנו שזו אווירה חמורה גם כך, אבל כרגע אנחנו כולנו יושבים ועוקבים אחרי הדיווחים והחדשות, וכמובן רובנו לא יודעים הרבה, ומצפים לשני דברים: קודם כול, מצפים לדעת שגורלנו, גורל אזרחיות ואזרחי ישראל, בידיים טובות, בידיים שקולות, בידיים אחראיות, בידיים שפניהן קודם כול לשלום וליציבות ולשמירת הביטחון ולא למלחמה, עד כמה שניתן למנוע אותה.

תמר זנדברג: אני רוצה לעדכן ממש מהתרחשות ברגעים האחרונים, מהדקות האחרונות, חברות וחברים.

תמר זנדברג: אתה דיווחת בעצמך לכנסת שסיעות יש עתיד והמחנה הציוני, בגלל המצב הביטחוני בחרו למשוך את הצעות האי-אמון, ואני מודה שגם אנחנו בסיעת מרצ רצינו לדעת, חשבנו אם יש כאן מצב לאומי שמצריך משיכת הצעת האי-אמון – בסך הכול יש רגעים שבהם כולנו חרדים לביטחוננו.

תמר זנדברג: אני ניגשתי בשם סיעת מרצ לנציג הממשלה, נציג הקואליציה, ואמרתי: זה לא סוד שבהמשך הערב יש הצעות שמבחינתנו, מבחינת כלל האופוזיציה ומבחינת סיעת מרצ, הן הצעות חוק שמשנות כאן סדרי עולם בכנסת, ובראשן חוק הלאום.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה על חוק הלאום, ובהמשך המושב צפויות לנו עוד הצעות חוק: לשינוי מעמד בית המשפט העליון וכו'.

תמר זנדברג: ואני הצעתי שאם אכן המצב הביטחוני הוא כזה, וראש הממשלה עומד לשאת הערב – ממש בדקה האחרונה קיבלנו עדכון שראש הממשלה עומד לשאת נאום ביטחוני בשעה 20:00 – אם אכן המצב הוא כזה, אנחנו בסיעת מרצ נמשוך את הצעת האי-אמון אם הקואליציה תסיר מסדר-היום של היום את הצעת חוק הלאום.

תמר זנדברג: אם זה לא זמן ביטחוני לדון בהצעת אי-אמון בממשלה, זה גם לא זמן לדון בהצעת חוק הלאום.

תמר זנדברג: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני השר יריב לוין, בשם הממשלה: אני חוזרת על ההצעה.

תמר זנדברג: אני יורדת עכשיו מהדוכן ומושכת את הצעת האי-אמון בשם סיעת מרצ אם הצעת חוק הלאום תרד מסדר-היום.

תמר זנדברג: לדעתי אם זה מה שמעסיק את הכנסת היום וזה מה שמעסיק את ציבור אזרחי המדינה, אז אנחנו לא נעסוק בשום נושא אחר מלבד הנושא הביטחוני.

תמר זנדברג: אדוני השר יריב לוין, האם אפשר למשוך את הצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ, ולדעתי גם מטעם הרשימה המשותפת?

תמר זנדברג: הרשימה המשותפת – מי הציג, יוסף ג'בארין?

תמר זנדברג: האם אפשר למשוך את שתי הצעות האי-אמון ולא להצביע עליהן אם הצעת חוק הלאום לא תעלה היום?

שרן השכל: היא תעלה – – –

יריב לוין: – – –

תמר זנדברג: הינה, יש הצעה כזאת.

תמר זנדברג: אני מציעה אותה.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: סליחה, אדוני השר יריב לוין, קלות הראש שבה אתה מתייחס לדברים – אני מודה, כאזרחית, לא ברורה לי.

תמר זנדברג: יש כאן שתי אפשרויות: או שאנחנו במצב ביטחוני חריג ועומדים כאן בפני עדכון מראש הממשלה – – –

יריב לוין: – – –

תמר זנדברג: סליחה, אתה מקל ראש ברגע שבו אנחנו נמצאים?

תמר זנדברג: חוק הלאום, עם כל הכבוד לו, הוא חוק כבד משקל – חוק שיאה לעיתות שגרה ולא לעיתות חירום.

תמר זנדברג: האם אנחנו נמצאים כרגע בעת חירום או בעת שגרה?

תמר זנדברג: אם בעת שגרה, אפשר לדון בהצעת חוק הלאום – אנחנו, כמובן, נתנגד לו, כי זאת הצעה קשה וגרועה – ואפשר לדון בהצעות אי-אמון.

תמר זנדברג: עולם כמנהגו נוהג.

תמר זנדברג: אם יש מצב חירום – ויכול להיות מצב כזה – שמצריך שינוי סדרי עולם בבית הזה, זה משליך גם על שארית סדר-היום.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, האם אתה מוכן להיות מתווך בהצעה כזאת בין הקואליציה לאופוזיציה?

יולי יואל אדלשטיין: אני רק רוצה מאוד לדייק.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי לא מתווך, אבל סיעות המחנה הציוני ויש עתיד הודיעו שהן מושכות את הצעת האי-אמון בגלל שיש ישיבת קבינט מחוץ לירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: הן מתחשבות בזה.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהכול מאוד רגיש, אני מציע לא לדבר על מצב חירום.

יולי יואל אדלשטיין: אף אחד לא הכריז על מצב חירום, ואף אחד לא דיבר כאן על מצב חירום.

יולי יואל אדלשטיין: הן בחרו למשוך מכיוון שישיבת הקבינט, למיטב ידיעתנו כרגע, היא מחוץ לירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שמעתי שהכריזו על מצב חירום – –

תמר זנדברג: חס וחלילה.

תמר זנדברג: אני לא אמרתי שהכריזו על מצב חירום.

יולי יואל אדלשטיין: – – ואני לא שמעתי שיש איזה גיוסי מילואים וכאלה.

תמר זנדברג: חס וחלילה, חס וחלילה.

תמר זנדברג: אנחנו עוקבים אחרי גיוס הקבינט – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוקבים בדריכות, ואני לא מקל ראש, אבל דווקא משום כך כל מילה חשובה.

תמר זנדברג: אנחנו עוקבים אחרי ההודעה של ראש הממשלה על נאום.

תמר זנדברג: דווקא מכיוון שידוע שחוק הלאום זה חוק שחשוב לראש הממשלה וב-20:00 כולנו כאן בכנסת, מן הסתם, נאזין לנאומו של ראש הממשלה, אני באמת חושבת שאין דחיפות בחוק הלאום.

תמר זנדברג: זה נמשך איתנו מהכנסת הקודמת.

תמר זנדברג: באמת אני אומרת.

תמר זנדברג: כולנו יכולים לגלות התחשבות ורגישות.

תמר זנדברג: האם אתה מוכן להתגייס למאמץ הזה, בשם האופוזיציה והקואליציה, ונגיע למצב שבו חוק הלאום לא יעלה היום, הצעות האי-אמון לא יעלו היום, ואנחנו כולנו נמשיך לעקוב אחרי המצב הביטחוני והאחר – האם זאת הצעה שאתה מוכן להתגייס לה?

יולי יואל אדלשטיין: שאלת את השר לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שאין נכונות של השר לוין, בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: אז אין לי מה להוסיף על זה.

ענת ברקו: – – – יכול להתמודד עם כל מצב.

קריאה: אני מציע שתתמכו בחוק הלאום – – –

ענת ברקו: תתמכו בחוק הלאום.

ענת ברקו: זה רעיון טוב.

תמר זנדברג: רגע, חוק הלאום הוא חוק, תראי – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: תראו, חברות וחברים – – –

עיסאווי פריג': ראש הממשלה נותן נאום ב-20:00.

עיסאווי פריג': גם אנחנו רוצים להקשיב לו.

יריב לוין: אל תדאג, תקשיב לו.

ענת ברקו: מה אתה, אתה מוטרד?

ענת ברקו: יש דבר כזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – נאום ראש הממשלה.

יריב לוין: אני פירשתי נכון את הבקשה.

יריב לוין: זה פותר את כל הבעיה.

יריב לוין: גם תוכל להקשיב לנאום, גם תוכל – – –

תמר זנדברג: אז מה אתה אומר, אדוני השר?

תמר זנדברג: אני יכולה לרדת מהדוכן, למשוך את הצעות האי-אמון ולהוריד את חוק הלאום?

יריב לוין: את יכולה, אבל אנחנו נביא את חוק הלאום כפי שתוכנן.

יריב לוין: אין שום סיבה לדחות.

תמר זנדברג: טוב.

תמר זנדברג: אם כך, אני רוצה לומר את הדבר הבא: לפי מה שאתה מודיע עכשיו כנראה שחוק הלאום יותר חשוב מהרבה דברים אחרים.

תמר זנדברג: החוק הזה מצטרף כאן לכמה חוקים שעומדים לעבור פה בהמשך המושב.

תמר זנדברג: על הראשון אנחנו, כאמור, נצביע היום, וזה חוק מאוד קשה, שבא לעוות, ולהפחית מהערכים הבסיסיים של דמוקרטיה ושוויון, מהיסודות הבסיסיים של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: בהמשך המושב צפוי גם החוק שנקרא בטעות, או בשם מכובס, פסקת ההתגברות.

תמר זנדברג: זה חוק שאפשר לקרוא לו בשם אחר:

תמר זנדברג: החוק להחלשתו – ואולי אפילו לחיסולו – של מעמד בית המשפט העליון כפי שאנחנו מכירים אותו.

תמר זנדברג: עוד על הפרק: חוק המשפט העברי, חוקי עמותות – כיד הדמיון הטובה עולים ומוצעים כאן חוקים שאין לקבל אותם, ושהאפקט המצרפי שלהם יחד מביא אותנו לשינוי שובר שוויון ביסודות הדמוקרטיים של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: כל זה נעשה פה כאשר ראש הממשלה מכהן תחת המלצות משטרה בשוחד וכאשר יש עננה חריפה – סימן שאלה חריף מאוד – על המשך קיומה ותפקודה של הקואליציה הזאת כפי שאנו רואים אותה.

תמר זנדברג: אפשר לומר שבשלב הזה אנחנו אפילו כבר לא היינו אמורים להיות כאן, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אנחנו היינו אמורים לצאת לבחירות כבר בסוף המושב הקודם, והתכנסנו כאן להמשך מושב כשחוקים רבים עומדים לפתחנו, ויש לקוות מאוד שרובם הגדול לא יראו אור, מכיוון שאם הם יראו אור, יהיה בכך שינוי חוקתי שאפשר כמעט לקרוא לו מהפכה חוקתית שלילית – מהפכה חוקתית שהיא הפוכה מהכיוון שהיינו רוצים לראות את מדינת ישראל צועדת אליו.

תמר זנדברג: לכן, אני מציעה – אנחנו כולנו, כמובן, היום נעקוב גם אחרי המצב הביטחוני ונקווה שהדברים מנוהלים באחריות, תוך שמירה קודם כול על חיי אדם, על ביטחון מדינת ישראל ועל שלוותה ועל שלום האזור לאורך זמן.

תמר זנדברג: עם זאת, אנחנו גם רוצים לדעת שתחת המצב הזה לא נעשים כאן שינויים מרחיקי לכת ביסודות הדמוקרטיה הישראלית, שבאים לעוות את העקרונות הבסיסיים שעליהם המדינה הזאת עומדת, שעליהם היא הוקמה ושעליהם היא מכהנת במשך 70 שנה, על מנת שלא תחת מעטה שכל אזרחי ישראל עסוקים במשהו אחר יתבצעו כאן השינויים האלה ובראשם חוק הלאום שעולה היום, שאתה, אדוני השר, לצערי הרב, לא מוכן למשוך בשלב הזה.

תמר זנדברג: אני מאוד מקווה שלא נגיע להצבעה הערב; אני מאוד מקווה שלא נגיע להמשך החוקים הבאים שמחכים לנו – לא החוק להחלשת בית המשפט העליון, לא חוק הלאום ולא חוקי העמותות האחרים שאתם מתכננים לנו, ושאנחנו נוכל לצאת ולקבל מנדט מחודש מהציבור להמשך הדברים האלה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו שמענו הנמקה של שתי הצעות אי-אמון, ואני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת, הלוא הוא השר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא להשיב בשם הממשלה על שתי ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון סיעתי.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך שאני מודאג.

יריב לוין: אתה יודע, בכל אופן יצאנו לפגרה, ואתה אומר לעצמך, יש זמן לאנשים קצת לחשוב, קצת להסתכל אחורה על מה שהיה, אולי לראות בצורה יותר מפוכחת את המציאות להמשך.

יריב לוין: אבל חזרנו וכאילו כלום.

יריב לוין: אני כבר לא מדבר על התוכן של הדברים; אני מתחיל בנושא – כמה פעמים כבר דיברנו כאן שכאשר מגישים מין הצעת אי-אמון כזאת – אובדן הדרך בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי – לאיזו תשובה מצפים?

יריב לוין: הרי באמת, כל כך לא רציני.

יריב לוין: מה אני אמור לעשות?

יריב לוין: אני אמור עכשיו לתת – אדוני היושב-ראש, כמה אתה מקצה לי, שלוש שעות וחצי לסקור את כל פעילות הממשלה בכל התחומים כולם על כל ההישגים וכל הדברים החשובים שעשינו?

יריב לוין: אני לא חושב שזה המצב.

יריב לוין: בוודאי ובוודאי, אדוני היושב-ראש, אני לא מקבל את הניסיון לייצר פה איזו מין אווירת חירום כזאת ואווירה של הפחדה וחשש – הכול כשר על מנת לנסות למנוע את העברתו בקריאה ראשונה של אחד החוקים הכי חשובים שכנסת ישראל נדרשה להם אי פעם – חוק הלאום; החוק שישיב, במידה רבה, את הסדר על כנו, את היותה של מדינת ישראל קודם כול ולפני הכול מדינת הלאום של העם היהודי – שבה, כמובן, יש שוויון אזרחי אישי מלא לכל אזרחי המדינה, שבה, כמובן, יש משטר דמוקרטי, אבל היא מדינת הלאום של העם היהודי, עם כל המשמעויות.

יריב לוין: והדבר הזה נשחק כמעט עד דק בשורה ארוכה של פסיקות של בית המשפט העליון, עד כדי כך שאת המובן מאליו צריך לומר באופן מפורש בחוק-יסוד.

יריב לוין: אני מאוד מקווה שהיום נעשה צעד חשוב בדרך לתיקון הנושא הזה, וכך נכון לראות את הדברים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, מצד אחד, כפי שאמרתי, אי-אפשר לענות באופן רציני על האמירה הכללית הזו.

יריב לוין: מצד שני אני גם לא רוצה להיראות כמי שמחפש להתחמק ולא רוצה לתת תשובות.

יריב לוין: אז אני אבחר אולי באיזושהי דרך ביניים על ידי כך – ולמרות שבדרך כלל אני מדבר בעל פה, אני פשוט הבאתי איתי רשימה חלקית, אבל גם היא כל כך ארוכה שקשה לזכור את כולה בעל פה, של הישגים מאוד מאוד משמעותיים, דרמטיים, של הממשלה, רק בנושא המדיני, רק בעת האחרונה.

יריב לוין: נתחיל כמובן עם שימור הברית האסטרטגית עם ארצות הברית.

יריב לוין: רציתי לשמוע איזו אמירה, אדוני היושב-ראש – כי אני מורגל לענות בהצעות אי-אמון לטענות על הקשרים המתרופפים עם ארצות הברית והנזק שנגרם ליחסי ישראל-ארצות הברית והבדידות של המדינה – ופתאום השיח הזה נעלם.

יריב לוין: אין אחד שקם ועלה לבמה ואמר: טעינו, צדק ראש הממשלה, הדרך העקבית שהלך בה נותנת את פירותיה.

יריב לוין: אז אנחנו בכל זאת נאמר אולי שוב את המובן מאליו.

יריב לוין: השגרירות האמריקנית עוברת לירושלים, אחריה תעבור גם השגרירות של גואטמלה, ואחריהן בוודאי תגענה עוד מדינות נוספות.

יריב לוין: היחסים עם ארצות הברית חזקים והדוקים מאי פעם, יש שיתוף פעולה בכל התחומים, ביקור יוצא מן הכלל קיים כאן סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס, כמובן פגישה של ראש הממשלה עם הנשיא טראמפ בדבוס – קשר קבוע בכל הרמות.

יריב לוין: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.

יריב לוין: גם יחסי ישראל-רוסיה – עם כל המורכבות, אני חושב שאזרחי ישראל יודעים היטב שאף אחד מהיושבים בבית הזה לא היה מסוגל לנווט את המערכת בשעות כל כך מורכבות כפי שעושה ראש הממשלה, עם קשר אישי עם נשיא רוסיה, עם יכולת להידבר איתו באופן בלתי אמצעי, לעיתים קרובות.

יריב לוין: והדבר הזה כמובן הוא בעל חשיבות אסטרטגית עצומה.

יריב לוין: ביקור ראש הממשלה בהודו – ביקור מאוד מאוד חשוב, מציין 25 שנה לכינון היחסים בין המדינות.

יריב לוין: גם שם ראש הממשלה מתקבל כמנהיגה של מדינת ישראל באופן החם ביותר שאפשר להעלות על הדעת, עם הרבה מאוד הסכמים שנחתמים ושיתופי פעולה הדוקים.

יריב לוין: גם מול מדינות אירופה, שיש לנו מולן מחלוקות לא מעטות – עדיין, בהחלט יש חיזוק של המגעים, חיזוק של התיאום, שורה ארוכה של פגישות ושיחות שראש הממשלה מקיים באופן סדיר עם המנהיגים המובילים באירופה.

יריב לוין: ובוודאי, בוודאי אנחנו רואים גם הידוק מאוד מאוד משמעותי של היחסים עם שורה של מדינות, החל מצ'כיה ורומניה, שבימים אלה שוקלות – נשמעים משם קולות מאוד מאוד ברורים באשר למעמדה של ירושלים כבירת ישראל – דרך מפגש נוסף, מפגש טרילטרלי רביעי, שעתיד להתקיים בימים הקרובים עם קפריסין ועם יוון, כחלק מהברית יוצאת הדופן שנרקמה עם שתי המדינות האלה.

יריב לוין: כאשר ראש הממשלה מגיע לפורומים הכלכליים או לכל פורום בין-לאומי אחר – רשימה ארוכה מאוד של פגישות.

יריב לוין: אני אתן רק דוגמה את הפורום הכלכלי בדבוס, בסך הכול יומיים: פגישות עם נשיא ארצות הברית, ראש ממשלת קנדה, ראש ממשלת בלגיה, נשיא שווייץ, נשיא אזרבייג'ן, נשיא אוקראינה, שר האוצר של גואטמלה, נשיא רואנדה, קנצלרית גרמניה, נשיא צרפת, ראש ממשלת קרואטיה, ראש ממשלת צ'כיה, ראש ממשלת הולנד, לצד פגישות עם ראשי תאגידים מובילים בעולם.

יריב לוין: אני רוצה להזכיר לכם את נבואות הזעם על בידודה של מדינת ישראל.

יריב לוין: המשוואה היא בדיוק הפוכה: כשאנחנו נחושים, כשאנחנו אומרים דברים ברורים, כשאנחנו עומדים על הדרך שלנו ועל המדיניות שלנו – בסופו של דבר מכבדים אותנו, בסופו של דבר מסכימים איתנו, בסופו של דבר מעריכים אותנו, ומעמדנו רק מתחזק.

יריב לוין: צריך גם להזכיר: מסע ראשון של ראש הממשלה למדינות אמריקה הלטינית, עוד ביקור חשוב באפריקה, פגישה פומבית ראשונה עם שר החוץ המצרי, והרשימה היא כמובן ארוכה, ארוכה מאוד.

יריב לוין: זה רק בתחום המדיני, ובהחלט אפשר לומר שמעמדה המדיני של ישראל היום הוא הטוב ביותר שהיה לה מעולם.

יריב לוין: אני הייתי מציע, גם לכם מהאופוזיציה, להיות כפי שמתחייב מנציגי ציבור – ישרים ואמיתיים וכנים, קודם כול עם הציבור שבחר בכם.

יריב לוין: תישירו מבט, תאמרו את האמת: אתם טעיתם, המדיניות של הממשלה מוכיחה את עצמה, ההישגים הם הישגים מוכחים, ולכן, אדוני היושב-ראש, הכנסת, ובצדק, תביע אמון בממשלה, שנכנסת בשעה טובה, או-טו-טו, לשנתה השלישית.

יריב לוין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: לשנתה הרביעית אני חושב, אדוני, לא?

רויטל סויד: הרביעית, הרביעית.

יריב לוין: מסיימת.

יולי יואל אדלשטיין: מסיימת את השנה השלישית, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים כאמור לדיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם המחנה הציוני – חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אנחנו דוחים.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול נתן לנו ראש הממשלה תזכורת ודוגמה למצפן שלו ולמדיניות שלו כלפי האוכלוסייה הערבית במדינה.

מסעוד גנאים: עוד הפעם הוא הזדרז ונחפז להסית נגד אוהדי איחוד בני סח'נין כאשר טען בפוסט שקרי שהקהל באצטדיון דוחא בסח'נין שרק בוז ולא עמד במהלך דקת הדומייה לקורבנות השיטפון.

מסעוד גנאים: נתניהו הסתמך על דיווח שקרי של ערוץ 7, ולא טרח לבדוק ולא לברר את האמת.

מסעוד גנאים: שקרים ופייק ניוז והסתה נגד ערבים זה לא עניין חד-פעמי אצל ראש הממשלה נתניהו, זאת מדיניות, אומנות ושיטה, שהתחילה מהערבים הנוהרים ונמשכה בנאום דיזנגוף על המובלעות שבהן אנרכיה ותוהו ובוהו.

מסעוד גנאים: עכשיו התברר מכל הצדדים, בכל הסרטונים, בכל התמונות ומכל העדויות, של ערבים ושל יהודים, שהכול שקר, ואוהדי איחוד בני סח'נין לא שרקו בוז, וכיבדו את המעמד.

מסעוד גנאים: לראש הממשלה אני אומר – יש פתגם ערבי שאומר: (אומר דברים בערבית ומתרגמם:) החבל של השקר הוא קצר.

מסעוד גנאים: ואני אומר לו, ההתנהגות של האוהדים והקבוצה ראויה לכל הערכה וכבוד, וההתנהגות שלך, והחיפזון להפיץ שקרים והסתה, זו הבושה וזו החרפה.

מסעוד גנאים: לכן אתה צריך להתנצל – לפני הקבוצה, האוהדים, העיר סח'נין.

מסעוד גנאים: תהיה אמיץ ואל תברח מאחריות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חיים ילין בוודאי מוותר גם הוא.

יולי יואל אדלשטיין: יפעת שאשא ביטון, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, אני, ראשית, רוצה לפתוח בתנחומים למשפחות של הנערות והנער שנספו באסון הבאמת-נורא בערבה, ואני באמת מקווה – פתחתי היום את הדיונים בוועדה לזכויות הילד בנושא של בטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: עסקנו גם בסוגיה של או-טו-טו קיץ, טיולים, קייטנות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להאמין שאנחנו, במאמץ משותף, נצליח לעבור את הקיץ הזה בשלום ובאמת למנוע אסונות נוספים.

יפעת שאשא ביטון: במעבר מאוד חד להצעות האי-אמון שהציגו כאן חברי הרשימה המשותפת ומרצ – אני קוראת את הדברים פעם ועוד פעם ואני מנסה לתהות אם אנחנו נמצאים באותו בית וחיים באותה מדינה.

יפעת שאשא ביטון: אתם מדברים על אובדן הדרך של הממשלה, בין היתר בהיבט החברתי, הכלכלי והאזרחי, ואני תוהה לאן נעלמו מעיניכם כל ההישגים והתמורות, בעיקר החברתיות והכלכליות, שהוביל שר האוצר יחד עם מפלגת כולנו ויחד עם כל הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: רק בימים האחרונים התחלנו לשמוע על ירידת מחירי המזון.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו כל הזמן על יוקר המחיה.

יפעת שאשא ביטון: עד לפני שלוש שנים אפשר היה לדבר על זה כאיזשהו חזון, לפני שנתיים היה אפשר להתווכח עם זה; היום כבר אי-אפשר, זו עובדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים שביחס לשנת 2015 וביחס לשנת 2013 מחירי המזון במדינת ישראל ירדו ב-5.5%.

יפעת שאשא ביטון: גם אז היה שר אוצר במדינת ישראל, וגם לפני כן היה שר אוצר במדינת ישראל, אבל מה לעשות שהדברים קורים היום כשיש שר אוצר שמאוד מכוון מטרה.

יפעת שאשא ביטון: מחירי הדיור כבר החודש החמישי במגמת ירידה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר לא מדברים על משהו שהוא אולי חד-פעמי ואחר כך משהו שהוא מקרי, אלא אנחנו רואים פה שיטתיות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים פה מגמה של תהליך עבודה מאוד מאוד אינטנסיבי בשלוש השנים האחרונות, והינה אנחנו מתחילים לצעוד לעבר היעד.

יפעת שאשא ביטון: גם בנושא של הפארמה, אנחנו רואים ירידה של 8%.

יפעת שאשא ביטון: גם זה, אם אנחנו נשווה לשנים קודמות, גם אז הייתה כנסת וגם אז היה שר אוצר, ובכל זאת הדברים קורים היום.

יפעת שאשא ביטון: הנכים קיבלו תוספת של 4 מיליארד שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, אנחנו יכולים תמיד לומר שזה לא מספיק, ואני יודעת שכל אחד בבית הזה היה רוצה עוד.

יפעת שאשא ביטון: אבל תגידו לי אתם: איזה סכום קיבלו הנכים בשנת 2015, כמה הם קיבלו בשנת 2010 וכמה הם קיבלו לפני כן; היה מי שהוסיף 5 מיליון, הוריד 5 מיליון, הדברים נעשו בצורה מאוד מאוד מינורית.

יפעת שאשא ביטון: בא שר אוצר ונתן 4.2 מיליארד.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שדברים קורים במדינת ישראל, בהיבטים החברתיים והכלכליים במיוחד, כפי שאנחנו התחייבנו, כמפלגת כולנו, כשאנחנו צעדנו לעבר הבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואני יכולה להסתכל לכם בעיניים, עם העובדות אי-אפשר להתווכח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להתווכח פילוסופית על פסקת ההתגברות, ואנחנו יכולים להתווכח על חוקים נוספים – כשגם כאן

יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר שאנחנו תמיד היינו הגורם המאזן בתוך כל התהליכים החוקתיים שהתרחשו בבית הזה והגנו על בית המשפט העליון והגנו על מוסד מבקר המדינה ועל היועץ המשפטי לממשלה, וגם בפסקת ההתגברות אנחנו נהיה הגורם המאזן.

יפעת שאשא ביטון: אז אני יכולה להסתכל לכם בביטחון בעיניים ולומר לכם: חברים, אין שום בסיס מוצק להצעת האי-אמון שמונחת כאן.

יפעת שאשא ביטון: יש שר אוצר בירושלים, והוא גם יודע להביא את הבשורה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו רואים את העובדות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: הבית היהודי – לא; מטעם סיעת ש"ס, יואב בן צור – גם לא.

יולי יואל אדלשטיין: עודד פורר, בבקשה, אדוני, מטעם ישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, שוב נתכנסנו כאן – ראשית, ברכות כמובן על כינוס המושב מחדש – אבל אתם יודעים, במין איזשהו ריטואל קבוע של יום שני עם הצעות האי-אמון, שחלקן לא כל כך מתחברות עם המציאות, בעיקר כשאנחנו נמצאים בתקופה באמת לא שגרתית, כך הייתי אומר.

עודד פורר: אני חושב שאנחנו נמצאים היום בימים שבהם ברור לכולם שמדינת ישראל נמצאת במתיחות גם בגזרה הדרומית שלה, גם בגזרה הצפונית – כל מקום מסיבותיו הוא וכל מקום עם עניינו.

עודד פורר: אבל דווקא בתקופה הזו, אדוני, אני חושב שחובה על חברי הכנסת לנהוג באחריות מסוימת, גם באחריות מסוימת כלפי החיילים שנמצאים בגבולות ושומרים על הגבולות.

עודד פורר: לצערי, דווקא בחודש האחרון או בחודשים האחרונים אנחנו נוכחנו לדעת שישנם חברי כנסת שהעובדה שחיילי צה"ל שומרים על גבולה של מדינת ישראל היא לצנינים בעיניהם.

עודד פורר: הם לא כל כך אוהבים את הרעיון הזה שמדינת ישראל מתקיימת וגם שומרת על עצמה מפני כל מיני מפגעים כאלה ואחרים שרוצים לפגוע בה.

עודד פורר: אבל חמור מכך, אדוני, כשחברי כנסת מתוך הכנסת, כאן, מתבטאים וקוראים לתמיכה במאבק המזוין כנגד מדינת ישראל, וכשהדברים האלה קורים, אגב, בניגוד לחוק באופן ברור, בניגוד לפסקת 7א בחוק-יסוד: הכנסת, אני חושב שהכנסת חייבת להגיד את דברה ולעצור את התהליך הזה, התהליך הזה שבו בהתחלה מאפשרים לחברי כנסת לעמוד דקה דומייה לזכר מחבלים ועוברים על זה בשקט; ואחר כך ממשיכים, כשביום העצמאות הם מניחים זר על קברו של עז א-דין אל-קסאם, שהוא כמובן אבי תנועת ההתנגדות האלימה בארץ ישראל, וזה המסר שהם משדרים לציבור הישראלי; וממשיכים, כמובן, ולא מוכנים – מגנים, מצד אחד, את ארצות הברית על התקיפות שלה בסוריה ומהצד השני מסרבים לגנות את אסד על התקיפה שהוא תוקף את האזרחים שלו בנשק כימי, וכמובן מגנים גם את סעודיה כשהיא מכריזה על החיזבאללה כארגון טרור.

עודד פורר: אבל מגדיל לעשות – דווקא אותה חברת כנסת שמצד אחד מרשה לעצמה לעלות על משט טרור ובכל הזדמנות לקרוא לחיילי צה"ל רוצחים, מחליטה גם לקרוא – דווקא בתקופה שאנחנו נמצאים באיזושהי מתיחות בגבול הדרומי, כשחיילי צה"ל עומדים על המשמר בפני הנחה של מטענים ופיגועים שאנחנו רואים אותם קורים יום-יום ובוודאי מדי סוף שבוע בתהלוכות, היא מחליטה לקרוא, בחוץ-לארץ כמובן, למיליוני פלסטינים לעלות אל ירושלים, ומנסה ללבות את האש, אם זה ביהודה ושומרון ואם זה ברצועת עזה.

עודד פורר: אדוני, בשביל זה חוקקה הכנסת הזו את חוק ההדחה, אותו חוק שמאפשר לכנסת להוציא מתוכה חברי כנסת שפועלים בניגוד לאותה פסקת 7א כשהם תומכים באופן מפורש במאבק המזוין כנגד מדינת ישראל.

עודד פורר: לצערי, אותה חברת כנסת עשתה את זה.

עודד פורר: אני התחלתי בתהליך של החתמה, כדי לקיים דיון בוועדת הכנסת, שבשאיפה יסתיים בהדחתה של חברת הכנסת חנין זועבי מהכנסת, ואני מצפה, בוודאי מחבריי בקואליציה, אבל גם מחבריי באופוזיציה שטובת המדינה לנגד עיניהם, והם מבינים שאנחנו צריכים לנהל כאן מאבק וויכוח פוליטי מבלי שאנחנו שוברים את הכלים – כשברור לכולנו שמדינת ישראל צריכה להתקיים כמדינה יהודית ודמוקרטית, ומי שלא מבין את זה צריך לפעול את הפעילות שלו מבחוץ.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה גם על לפנים משורת הדין.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, נברך את כולנו בברכת קיץ טוב ובריא ומועיל, וללא כל ספק הכנס הזה, כנס הקיץ של הכנסת, יעסוק הרבה מאוד, אולי אפילו יהיה בסימן פסקת ההתגברות והחזרת האיזון הנכון והבריא בין שלוש רשויות השלטון במדינת ישראל: הכנסת, הממשלה ובית המשפט העליון.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאין מתאים יותר מלפתוח בזה שהיום, היום שבו אנחנו בכנסת פותחים את מושב הקיץ, בית המשפט העליון דן באריכות ובכובד ראש בעתירה שראוי היה לה שתיבעט – במחילה על הביטוי כאן מעל הדוכן – מכל המדרגות; שמביא אלוף, נכון, ראש אמ"ן בצה"ל ומפקדים אחרים, שבמקום להיות עסוקים, וכולנו יודעים שהם כנראה עסוקים היום בדברים אחרים, לבזבז הרבה מאוד זמן באולם הדיונים ולרדת לרזולוציות של הוראות הפתיחה באש והתפקוד המבצעי של צה"ל על הגדר ברצועת הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שלא צריך לומר כאן, בבית הזה – נדמה לי שהרוב המוחלט של הבית הזה, 99% מחבריו, 95% מחבריו, ימין, שמאל, נותנים אמון מלא בצה"ל, במפקדיו, בלוחמיו.

בצלאל סמוטריץ': אין צבא מוסרי יותר, אין צבא צודק יותר מצה"ל.

בצלאל סמוטריץ': והעובדה שבית המשפט, תוך כדי לחימה, נכנס לרזולוציות כאלה מלמדת על אובדן דרך, בעיניי, ועל אובדן ההבנה הבסיסית של בית המשפט את תפקידו במדינת ישראל ובחברה דמוקרטית.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע את זעקות השבר הגדולות של חלק מן החברים כאן.

בצלאל סמוטריץ': אגב, לשיטתם, הדמוקרטיה הישראלית, אדוני היושב-ראש, כבר מתה איזה 20 פעם בשנים האחרונות.

בצלאל סמוטריץ': כל פעם זה מייד קץ הדמוקרטיה.

בצלאל סמוטריץ': פסקת ההתגברות תחזק את הדמוקרטיה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': היא תחזק את האמון של הציבור – גם בכנסת, גם בממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר בסוגריים: אין ספק שלהכניס אל המסגרת בצורה נכונה יותר את מערכת היחסים גם יחייב אותנו, את הכנסת, את הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר יהיה לזרוק – לפעמים נוח גם לנו לא לקבל החלטות ולזרוק את זה על בג"ץ או לזרוק את זה על היועצים המשפטיים.

בצלאל סמוטריץ': זה יחייב גם אותנו לקבל החלטות ולנהל את ענייני המדינה כפי שנבחרנו וקיבלנו מנדט וזה יחזק את האמון בנו.

בצלאל סמוטריץ': זה יחזק את האמון בבית המשפט, שיחזור לתפקידו כמי שמפתח משפט, כמי שמכריע בסכסוכים, ולא כמי שנטל לעצמו את הסמכות, שמעולם לא הוענקה לו בשום חוק, להכריע בשאלות ערכיות, אידיאולוגיות – שאגב מצויות באופן טבעי בלב הוויכוח הדמוקרטי, ויכוח שהוא טוב, נכון ובריא, אבל הוא צריך להתנהל במרחב הזה, לא במרחב שבו מנסים לחתוך אותו בסכין: חוקי–לא חוקי, טוב–רע, שחור–לבן, בידי גורמים שמעולם לא נבחרו ולא קיבלו את הסמכות להכריע בשאלות האלה.

בצלאל סמוטריץ': הוא יחזק את האמון.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להגיד דבר אחרון, כל דבר שיהיה בו מעל 61 חברי כנסת זו לא פסקת התגברות.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע לכולנו לא למרוח ולא לזלזל באינטליגנציה, לא של עצמנו ולא של הציבור.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק שלי, שתעלה בעזרת השם לדיון בוועדת שרים בשבוע הבא, מדברת על רוב רגיל.

בצלאל סמוטריץ': צריך לזכור, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו חוקק ברוב רגיל, ואפשר לשנות ואפילו לבטל אותו ברוב רגיל.

בצלאל סמוטריץ': ודאי שאין היגיון לדרוש רוב מיוחד כדי להתגבר עליו באופן ספציפי.

בצלאל סמוטריץ': בית המשפט לא נדרש לרוב מיוחד היום כדי לפסול חוקים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': 61 זה קו אדום.

בצלאל סמוטריץ': כל מי שחושב שהוא יביא דרישה אפילו לרוב של חבר כנסת אחד יותר – רק יזיק.

בצלאל סמוטריץ': הוא יחזק את המצב הקיים: בית המשפט ירגיש יותר חופשי להשתולל ולהתערב בחקיקה של הכנסת, כי כביכול הכנסת יכולה להתגבר והמילה האחרונה שמורה לה.

בצלאל סמוטריץ': בפועל – למי שעוקב אחרי ההרכבים הפוליטיים והקואליציוניים של השנים האחרונות – זה מציב רף כמעט בלתי אפשרי למעבר.

בצלאל סמוטריץ': לכן זה רק יחזק את כוחו של בית המשפט.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עומדים על כך שתעבור פסקת התגברות.

בצלאל סמוטריץ': זה המהלך החשוב ביותר, אני חושב, ב-20–25 השנה האחרונות, שהכנסת והקואליציה הימנית יכולות לעשות כדי להחזיר את המשילות אל העם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לפתוח את דבריי בהבעת תנחומים למשפחות נערי מכינת בני ציון שנספו באסון השיטפון הנורא שפקד אותנו בשבוע שעבר.

יואב בן צור: המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים ולא תוסיפו לדאבה עוד.

יואב בן צור: במעבר לאי-אמון, מעת לעת אני שואל את עצמי מה באמת יכול להעיר את חברינו לאופוזיציה ולגבש אותם אם לא ההזדמנות להגיש יחד אי-אמון בממשלה בפתיחת המושב?

יואב בן צור: אם לא הניסיון השחוק לשדר לציבור שיש אופוזיציה לוחמת?

יואב בן צור: אך יותר מכול אני תוהה לעצמי, ידידיי, במה בדיוק אתם לא מאמינים?

יואב בן צור: בהגדלת שכר המינימום ל-5,300 ש"ח?

יואב בן צור: בחיזוק רשויות מקומיות חלשות?

יואב בן צור: בהוזלת התחבורה הציבורית, המים והחשמל?

יואב בן צור: או אולי בסבסוד הקייטנות בפריפריות?

יואב בן צור: בהארכת קצבאות לילדים סוכרתיים?

יואב בן צור: בחיזוק הביטחון בהר הזיתים?

יואב בן צור: ואלו רק חלק מההישגים החברתיים שקידמה והובילה סיעת ש"ס, בהנהגת שר הפנים הרב אריה דרעי, בקואליציה שאתם כל כך מלינים עליה.

יואב בן צור: ודאי מפריע לכם שלמרות הניסיונות החוזרים בחסות הפלורליזם של השמאל להפוך את ישראל למדינת כלל אזרחיה, אנחנו מצליחים לשמור עליה יהודית, ערכית ודמוקרטית, או אולי כואב לידידיי באופוזיציה שראש ממשלת ישראל מר בנימין נתניהו מצליח לחזק את יחסי החוץ שלנו עם ארצות הברית ועם מדינות העולם הנאורות למרות האתגרים הביטחוניים?

יואב בן צור: חבריי לאופוזיציה, אני מסכים איתכם, ליבי יוצא אליכם.

יואב בן צור: קשה מאוד להביט בממשלה שלנו מהצד ולהישאר אדישים כלפי ההישגים הברוכים שהצלחנו להוביל כמעט בכל תחום, למרות חילוקי הדעות ובזכות האחריות הרבה שלנו כלפי עם ישראל.

יואב בן צור: אך, חבריי מספסלי האופוזיציה, זו לא סיבה להתלונן.

יואב בן צור: אתם יכולים פשוט לתמוך בעשייה הברוכה, לספוג מערכיה של תורת ישראל את ראיית הטוב, כי בממשלה הזאת יש הרבה מאוד טוב.

יואב בן צור: לקראת סיום דבריי אני רוצה להודות לכם על האי-אמון שהגשתם.

יואב בן צור: בזכותכם הקדשתי זמן כדי למנות את ההישגים החברתיים הרבים שהובלנו למען הציבור הישראלי כולו.

יואב בן צור: בזכותכם נזכרתי מחדש בתיקוני העוולות שהובלנו למען השכבות החלשות.

יואב בן צור: אך לא די בכך.

יואב בן צור: במושב הזה נמשיך במלוא התנופה והנחישות להוביל הישגים נוספים.

יואב בן צור: נסדיר בעזרת השם את מעמדם של הפועלים בשליחות קודש: לומדי התורה בארץ ישראל, נוביל את סוגיית המסתננים לפתרון ונמשיך להצדיק כל יום מחדש את מקומנו ושליחותנו הציבורית.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גם אני רוצה לפתוח באסון הנורא, להשתתף בצער המשפחות של הנספים בטיול – בגיבוש – ולאחל איחולי החלמה לפצועים, וגם איחולי החלמה לשאר תלמידי המכינה אשר עברו טראומה חסרת תקדים בתוך האסון הנורא הזה, בתוך השטף הנורא, כשראו את חבריהם נסחפים והם לא יכלו להושיע.

אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש:

אנחנו צריכים להיות תכליתיים.

משרד החינוך הקים בשנים האחרונות מרכז למידע ולאישור טיולים.

המרכז הזה עובד באופן פנטסטי, זמין, נגיש, מוציא את האישורים בזמן, בלי סחבת, נותן מידע אמיתי.

אך דא עקא – הוא מטפל רק בקבוצות או בארגונים שיש להם סמל מוסד של משרד החינוך, דהיינו בתי ספר, ואז ממילא נופלות קבוצות כאלה ואחרות – גם אם יש קייטנות של ארגונים של רווחה, גם אם יש מכינות שמעמדן לא ברור, אם זה משרד החינוך או משרד הביטחון.

לדעתי חייבים לעשות מרכז כזה על הפלטפורמה של משרד החינוך, לא להגביל את זה בסמל מוסד ואז נוכל לחסוך אסונות בסדר גודל כזה, שקשים לכולנו.

אדוני היושב-ראש, יש ממשלה טובה לעם ישראל.

אין בזה ספק, אנחנו רואים את זה גם בביטחון, גם בחוץ, גם בכלכלה, ברפורמות לטובת כלל האזרחים, בלי להפלות בהטבות אזרחים מסוגים שונים.

אין גזרות.

זה התקציב השלישי שהובא בשלהי המושב הקודם, שהוא תקציב עם חמלה, ללא גזרות וללא דברים שהציבור אינו יכול לעמוד בהם.

יש קואליציה שמביאה לידי ביטוי אוכלוסיות שונות במדינה.

הממשלה הזאת חייבת להמשיך, במיוחד בימים של מתיחות ביטחונית ושינויים אזוריים במפת האויבים של עם ישראל הממשלה צריכה למשול והכנסת צריכה לחוקק.

כאן בבית הזה ובקואליציה הזאת נמצאים האיזונים המתאימים.

הניסיון של מערכת המשפט, שהיא בוודאי חשובה בכל משטר, אך כשהיא מתחילה להכתיב אג'נדות והשקפות עולם אישיות של שופטיה – שלא נבחרו בגלל השקפת עולמם על ידי הציבור; אולי הם נבחרו בגלל השקפת עולמם, אבל לא על ידי הציבור, וזאת בהתבסס על חצאי מילים של חוקי-יסוד שכוונתם הייתה אחרת לגמרי.

דווקא בית המשפט, שצריך להיות זה ששומר על אחדות העם, גורם פעם אחר פעם לפילוג ולשסע ומגלגל את נבחרי העם, המייצגים את רוב העם, להתגושש שוב ושוב על חוקים שכבר עברו שלוש קריאות כדת וכדין.

ואז באים הפוליטיקאים שהכדור הגיע אליהם, ומתחילים להילחם זה בזה, והמטרה היא איסוף של קולות למפלגות השונות.

יולי יואל אדלשטיין: השר, אתה מפריע לדובר.

אופיר, אופיר.

יצחק וקנין: השר אקוניס, אתה מפריע לדובר.

אופיר, שיבחתי אותך על הנאום שלך לפני שבוע בכנס לביטוח.

לפחות אל תסתיר.

ואז באים הפוליטיקאים שקיבלו את הכדור מבית המשפט ומתחילים להילחם זה בזה, והמטרה היא הקצנה ואיסוף נואש של קולות למפלגתם.

הם מקצינים את עמדתם על פי הסקרים.

בשל כך, למשל, הופכים ציבור שלם של בחורי ישיבות ולומדי תורה לפרזיטים וגנבים כביכול.

עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, שלאחרונה התפרסם שיש משרד ממשלתי שמתכוון להפעיל חוקרים פרטיים במעקב אחרי תלמידים.

איפה נשמע כדבר הזה?

גם ציבור ענק שגר בדרום תל אביב וחייו הפכו לגיהינום – מאשימים אותו בגזענות ובפשע כנגד פליטים חסרי פשע כביכול.

ככה לא בונים אחדות, כך לא בונים לכידות.

תסתכלו לצפון ולדרום, שם נמצאים אויבינו האמיתיים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

חורשי מזימות, מתחמשים בכלי נשק משוכללים ומתיישבים סמוך לגדרות של יישובי הצפון והדרום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ובמה אנו עוסקים?

דווקא בלנסות לפעור תהום בין קבוצות אוכלוסייה.

אנחנו יודעים מה סוד ההישרדות של העם הזה – אדוני היושב-ראש, אני מסיים – אלפי שנים אנחנו יודעים את הסוד.

תורתו, מסורתו, מצוותיו, לכידותו – אלה הופכים אותנו לעם סגולה.

בואו נשמור על זה, אדוני היושב-ראש.

בואו נעצים את זה ואז תהיה רלוונטית מתמיד התפילה שאנחנו אומרים בתהילים: "שיר המעלות לשלמה, אם ה' לא יבנה בית שוא עמלו בוניו בו.

אם ה' לא ישמֹר עיר, שוא שקד שומר".

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אתה תהיה אחרון הדוברים בדיון הסיעתי, ולאחר מכן השר אופיר אקוניס יסיים.

יצחק וקנין: כן, אפשר לצלצל.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, רציתי לאחל ברכות לכולנו, שאנחנו חוזרים לעשייה פרלמנטרית, ישיבה, אחרי פגרה.

עיסאווי פריג': בתוך הפגרה, חברים, אמרנו שאנחנו מתדלקים מחדש, לומדים את הנושאים ובאים כאופוזיציה – איך מחליפים את השלטון ומכינים את עצמנו לעתיד לבוא, לבחירות.

עיסאווי פריג': אבל, ביום הראשון, מה קורה?

עיסאווי פריג': ביום הראשון מקבלים שיעור ראשון במיטבו, איך האופוזיציה, שאמורה להחליף שלטון, צריכה לתפקד.

עיסאווי פריג': ביום הראשון, המחנה הציוני ויש עתיד, במחשכים, כמו גנבים, בלי להודיע לאף אחד – הם מושכים את הצעות האי-אמון.

עיסאווי פריג': הם רצים כמו במרוץ: מי מושך את ההצעה קודם בלי לעדכן אחד את השני.

עיסאווי פריג': ואנחנו במרצ לא יודעים כלום.

עיסאווי פריג': אתם לא צריכים לדעת, אנחנו רצים בינינו מי מושך יותר את האי-אמון.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': צריך לוותר.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': לגלות אחריות לאומית.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה אמור לנאום ב-20:00.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אולי הוא קרא לך, גבאי או ליאיר לפיד – ראש הממשלה קרא להתייעצות בלי שנדע?

עיסאווי פריג': אולי הוא קרא להם להתייעצות בלי שנדע?

עיסאווי פריג': משכו.

עיסאווי פריג': אפילו בנימוק הסיעתי לא קיבלו רשות דיבור.

עיסאווי פריג': שתקו, יפים, ילדים טובים.

עיסאווי פריג': החברים בקואליציה מכל המפלגות עלו ודיברו, אמרו את דעתם.

עיסאווי פריג': אבל אתם, חבורת תבוסתנים, ותרנים.

עיסאווי פריג': למה לא?

עיסאווי פריג': אתם אמורים להחליף שלטון בהתנהלות כזו?

עיסאווי פריג': אתם אמורים להיות אופציה בהתנהלות כזו?

עיסאווי פריג': אני לא מבין מה קורה פה, לא מבין.

עיסאווי פריג': עלתה יושבת-ראש מרצ לכאן.

עיסאווי פריג': גם אנחנו חלק ורוצים ביטחון וחשוב לנו הביטחון ויש לנו אחריות לאומית.

עיסאווי פריג': אמרה: חברים, אם המצב כל כך חמור וראש הממשלה אמור לתת נאום ב-20:00 ואתם משכתם את האי-אמון – אז בואו נעשה, אנחנו גם נמשוך את האי-אמון בתמורה לכך שתדחו את הצגת חוק הלאום.

עיסאווי פריג': השר יריב לוין חייך ולא רצה, כי הקואליציה – עם מלחמה בסוריה, עם תקיפה בסוריה, גם חוק הלאום ימשיך להיות.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הוא היסוד.

עיסאווי פריג': עכשיו תארו לעצמכם מצב שאנחנו, כל סיעות האופוזיציה, שכולנו, כמעט כולנו מתנגדים – אני מסיים, אדוני – לחוק הלאום, היינו, לפני שמושכים את האי-אמון, באים לקואליציה בדרישה כזאת: חוק הלאום לא היה עולה היום.

עיסאווי פריג': אבל כשאתם, אין לכם מה להגיד, ואתם טובים בדיבורים ופחות במעשים – זאת התוצאה.

עיסאווי פריג': אבכי, אבכי עלייכ, אופוזיציה.

עיסאווי פריג': אבכי עליכום.

עיסאווי פריג': תודה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: עכשיו?

יצחק וקנין: אתה עכשיו משיב.

קריאה: עיסאווי, לַא תבכי – – –

קריאה: – – –

קריאה: לא יודע מה יש לו.

קריאה: אוקיי.

קריאה: אופיר, אתה רוצה שאני – – – במקומך?

אופיר אקוניס: לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': מה יש לך להגיד?

אופיר אקוניס: הרבה דברים.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אני חושב שאי-אפשר, אדוני היושב-ראש, לפתוח את הדברים בלי להשתתף בצערן של המשפחות היפות, הנבונות, הטובות, ששכלו את מיטב הבנות והבן באסון השיטפון לפני ארבעה ימים.

אופיר אקוניס: אחד מהאסונות הגדולים בשנים האחרונות.

אופיר אקוניס: המדינה, אדוני היושב-ראש, לא הכריזה על אבל לאומי אבל התחושה הייתה של אבל לאומי.

אופיר אקוניס: כולם הרגישו זאת ברחובות הערים ובחוצות היישובים.

אופיר אקוניס: באווירה שבה הייתה מדינתנו, ששרתה במדינתנו ביום הלוויות הרבות, ואפילו עד אתמול אחר הצוהריים, כאשר נקברו שלוש הבנות האחרונות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בכל הכבוד לפתיחת הכנס הזה, ובוודאי יש כבוד גדול לפתיחת כנס הקיץ, הוא בוודאי, חבר הכנסת ילין, לא אחד מהאירועים החשובים שצפויים לנו בחודש מאי, בכל הכבוד לנו, לכנסת, ויש כבוד.

אופיר אקוניס: לא אחד – הוא לא אחד האירועים החשובים הצפויים לנו בחודש מאי.

אופיר אקוניס: אבל מאי מתחיל מחר.

חיים ילין: יפה, אבל אנחנו באפריל, לא במאי.

אופיר אקוניס: על פי היהדות בתאריך העברי בשעות האלה אנחנו כמעט עוברים לתאריך של היום הבא.

אופיר אקוניס: ובכן אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בעוד פחות משבועיים יתקיים בעיר הזאת, במרחק לא רב מכאן, אירוע בעל חשיבות היסטורית ברמה הלאומית, והייתי אומר גם ברמה הבין-לאומית: העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ג'בארין, על ציר הזמן – שמעתי שנימקת את הצעות האי-אמון של הסיעה המשותפת ואני בהחלט מתכוון להשיב לך.

אופיר אקוניס: על ציר הזמן, האירוע שיתקיים בעוד עשרה ימים בירושלים הוא אירוע אדיר בכל קנה מידה.

אופיר אקוניס: הוא משמח, הוא חשוב ביותר מהבחינה הלאומית הישראלית וגם מהבחינה הבין-לאומית, משום שאחרי ארצות הברית תבואנה מדינות נוספות, אדוני היושב-ראש, שכבר הודיעו שתעברנה את השגרירויות שלהן, את שגרירויותיהן, לירושלים – למקום שבו היו צריכות להיות, חבר הכנסת אלאלוף, מלכתחילה ב-1948, כאשר דוד בן-גוריון קבע את ירושלים בירת ישראל – ובהן רומניה, צ'כיה, גואטמלה ועוד רבות שתבואנה אחריהן.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שמעתי את נאומו של חבר הכנסת ג'בארין.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ג'בארין, האירוע הזה, על ציר הזמן, הוא הוכחה נוספת לשגיאות ולהפסדים של הפלסטינים ב-100 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: והינה גם הטעות הבאה – בראש ובראשונה, חבר הכנסת ג'בארין, היחס המחפיר של הפלסטינים לממשלת ארצות הברית ולהחלטותיה.

אופיר אקוניס: הדברים, נדמה לי שהם היו, אדוני היושב-ראש, בזמן שהיינו בפגרה, בפגרת האביב.

אופיר אקוניס: שמענו את יושב-ראש הרשות הפלסטינית מקלל, מגדף, את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ – אלה דברים שבכלל לא מקובלים בשיח הבין-לאומי, חבר הכנסת ג'בארין.

אופיר אקוניס: גם כאשר ישנם חילוקי דעות – וביני לבינך יש חילוקי דעות אדירים; עם כל הסיעה הערבית המשותפת, ועוד עם סיעות רבות – זוהי לא דרך להתבטא.

אופיר אקוניס: זהו לא סגנון בשיח הבין-לאומי.

אופיר אקוניס: ומעניין מאוד, חבר הכנסת בהלול, כשאובמה היה נשיא ארצות הברית, הפלסטינים ראו בארצות הברית מתווך הוגן, והייתי אומר, השתוקקו וראו בהנאה גדולה, אדוני היושב-ראש, את הפעלת הלחץ האדיר שהפעילו הנשיא אובמה ושר החוץ שלו ג'ון קרי על ממשלת ישראל.

אופיר אקוניס: אז כאשר ישראל הייתה תחת מכבש הלחצים של נשיא ארצות הברית, זה היה בסדר, ארצות הברית הייתה מתווך הוגן, ואילו כשאין עוד אובמה, אז ארצות הברית איננה יותר מתווך הוגן.

אופיר אקוניס: זה כמובן רצף, או אחת מרצף השגיאות של הפלסטינים ב-100 השנים האחרונות, ואני לא מדבר כבר על 70 השנים האחרונות; כפי שאמר שר החוץ מטעמכם, חבר הכנסת זוהיר בהלול: אחד משרי החוץ הטובים שידעה ישראל הוא השר אבא אבן.

אופיר אקוניס: הוא אמר את זה באנגלית: They never missed opportunity to miss opportunity; הפלסטינים מעולם לא החמיצו הזדמנות להחמיץ הזדמנות.

אופיר אקוניס: וכאן אני שומע, חבר הכנסת ג'בארין, את דבריך.

אופיר אקוניס: ישראל נסוגה – ואתה יודע את זה, ואני יודע שאתה יודע את זה, משום שאפשר לומר עליך הרבה דברים, אבל אתה לא אדם לא אינטליגנטי.

אופיר אקוניס: אתה יודע שהבית הזה הכריע ברוב קולות, אגב, לא 70, ותכף אני אגיע למספרים, בעד נסיגה ישראלית מרצועת עזה עד לקווי 4 ביוני 1967 – עד גרגיר החול האחרון ברצועה.

אופיר אקוניס: הבית הזה החליט, כלומר, נסוגונו לקווי 4 ביוני, שזה דבר שאתה רוצה בו גם בשומרון, גם ביהודה, גם ברמת הגולן וגם ברצועת עזה.

אופיר אקוניס: ומה קרה מאז ברצועת עזה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ג'בארין?

אופיר אקוניס: האם סינגפור הוקמה ברצועת עזה?

אופיר אקוניס: האם קלאב מד, כפי שאמר הנשיא התשיעי של ישראל שמעון פרס, שהיה אז שר בממשלה – הוא אמר, אדוני היושב-ראש, אני מצטט: במקום ההתנחלויות, על חורבותיהן של ההתנחלויות, חבר הכנסת פורר, יוקמו כפרי נופש שאותם יפעילו הפלסטינים.

אופיר אקוניס: ומה הוקם?

אופיר אקוניס: כמובן, בסיסי טרור של החמאס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ג'בארין, בכל יום שישי ההתגרות הבלתי-נתפסת, הבלתי-נפסקת, של הטרוריסטים העזתיים סמוך לגדר.

אופיר אקוניס: אני משבח מכאן, אדוני היושב-ראש, את חיילינו המצוינים, את החיילות המצוינות, את הכוחות בשטח, אשר מגינים, ומגינות, בתנאים קשים מאוד על אזרחי ישראל, יהודים וערבים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ילין, הוא שכן של התושבים ברצועת עזה.

אופיר אקוניס: אגב, אני אגיד לך משהו שיפתיע אותך, חבר הכנסת ילין, יש לי יסוד סביר להניח שבין כל למעלה ממיליון וחצי אזרחי עזה – בואו נאמר בהערכה גסה, משום שאין מספר – הרוב אינם רוצים בשלטון החמאס.

חיים ילין: בדוק.

חיים ילין: 80% – – –

אופיר אקוניס: בדוק.

אופיר אקוניס: שאינם רוצים בו.

חיים ילין: לא רוצים את החמאס.

אופיר אקוניס: אני אשמח אם תעביר לי את הנתון הזה, משום שאין לו אותו.

אופיר אקוניס: אני אשמח אם תראה לי אותו.

אופיר אקוניס: כלומר, אדוני היושב-ראש, השלטון הטרוריסטי של החמאס איננו מייצג אפילו.

אופיר אקוניס: ואומר חבר הכנסת ילין – הוא יעביר לי את הנתונים – ש-80% מתושבי רצועת עזה אינם רוצים בשלטון החמאס, הם שוב לא מחמיצים, חבר הכנסת בהלול, הזדמנות להחמיץ הזדמנות.

אופיר אקוניס: ולכן – חבר הכנסת ג'בארין, אתה התייחסת לדבר הזה, ואני לא אשאיר את הדבר הזה באוויר: כאשר כוחותינו פועלים ביום שישי יש הרוגים בצד השני; לא משום שישראל רוצה בזה, אדוני היושב-ראש, ישראל איננה רוצה בזה, אבל אם מתגרים, ואם באים עם בקבוקי תבערה, ואם באים עם עפיפוני תבערה – חברת כנסת זנדברג, את התייחסת, ואני התייחסתי לאמירתך בימים הראשונים.

אופיר אקוניס: בעצם בפעם הראשונה שהיו התפרעויות ברצועת עזה את קראת לפתיחה בחקירה ובבדיקות, ואני גיניתי אותך על זה, אני חושב שדי בצדק, אם יורשה לי.

אופיר אקוניס: כוחותינו, וגם את יודעת את זה, עושים את מה שנדרש מהם כדי להגן על אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: מדוע הם מתקרבים לגדר?

אופיר אקוניס: מה יש להם לעשות ליד הגדר, מה יש להם?

אופיר אקוניס: דבר אחד – ניסיון לפרוץ אותה, ניסיון לפגוע בכוחותינו, ואז, אדוני היושב-ראש, כשכוחותינו מתגוננים, אז לדאבון הלב, יש בצד השני גם נפגעים.

אופיר אקוניס: אנחנו לא ששים אלי קרב, חבר הכנסת ג'בארין, זו לא המדיניות שלנו, כל הבית הזה יודע את זה, אבל כאשר קוראים עלינו תיגר אנחנו מגיבים.

אופיר אקוניס: בכל הגזרות נדרשת תגובה ישראלית להגנה עצמית, לא כי אנחנו רוצים בזה – כאשר זה נדרש זה קורה.

אופיר אקוניס: אני גם ראיתי, אדוני היושב-ראש, שהייתה מהומה תקשורתית של 24 שעות סביב האירוע שבו צלף מכוחותינו, צלף של צבא הגנה לישראל, מגיבורי היום – אולי, הייתי אומר, מהאנשים שעומדים בחזית המאבק, חבר הכנסת ג'בארין – פוגע, על פי הוראות פתיחה באש, במחבל שהיה סמוך לגדר.

אופיר אקוניס: אחד מן החיילים התלהב יתר על המידה, אולי לא היה צריך לקרוא את קריאות ההידד שלו; אבל בוודאי פעולתו, כפי שהודיע דובר צה"ל – חבר הכנסת ג'בארין, דובר צה"ל הודיע זאת; הרי ששתם אז כאשר אלאור אזריה עלה על המוקד, בטעות כמובן, בטעות חמורה.

אופיר אקוניס: אבל אני אומר לך: לא יתקרב לגדר – לא ייפגע.

אופיר אקוניס: לא יבואו להתגרות – לא ייפגעו.

אופיר אקוניס: יבואו – לדאבון הלב, גם ייפגעו.

אופיר אקוניס: אני, אגב, אדוני היושב-ראש, הזכרתי כאן, וגם חברת הכנסת זנדברג התייחסה לסוגיית המספרים שבהם עברה, ברוב לא גדול, אגב – תוכנית ההתנתקות לא עברה ברוב גדול.

אופיר אקוניס: אבל אני רוצה להתייחס לסוגיית המספרים העולים בימים האחרונים, חברת הכנסת זנדברג, משום שאת נראית לי מודאגת, ואת הבעת את דאגתך גם מעל הדוכן קודם וגם באמצעי התקשורת מהסכנה הנשקפת, אדוני היושב-ראש, לדמוקרטיה הישראלית.

אופיר אקוניס: ובכן, חברת הכנסת זנדברג, לדמוקרטיה הישראלית לא נשקפת כל סכנה.

אופיר אקוניס: ואם נשקפת סכנה לדמוקרטיה הישראלית – ואני אומר את הדברים בצער – סכנה לדמוקרטיה הישראלית נשקפת מכך שבית המשפט העליון הסמוך אלינו איננו משמש רק כרשות שופטת, הוא לוקח גם את סמכויותיו של הבית הזה ומבטל בסיטונות חוקים.

אופיר אקוניס: הוא כמובן מבטל את קיומה, השרה לנדבר, של הרשות המבצעת, של הממשלה, שמקבלת את אמונה מן הבית הזה, מן הכנסת.

אופיר אקוניס: לכן, חבר הכנסת רז, אני אמרתי הבוקר ביומן הבוקר של קול ישראל, שדרישתה של נשיאת בית המשפט העליון הגברת אסתר חיות לרוב של 70 חברי כנסת בעניין פסקת ההתגברות, דרישתה של הנשיאה היא חצופה.

אופיר אקוניס: אני אשיב לך.

אופיר אקוניס: לא הפעילות שלה, לא קיומה – חבר הכנסת בגין – היא חצופה, כפי שניסו להוציא דברים מהקשרם, אלא דרישתה ל-70 חברי כנסת היא חצופה, ואני אסביר.

אופיר אקוניס: ועכשיו אני אסביר לך.

אופיר אקוניס: אתה לא היית חבר כנסת ב-1992, אבל חבר הכנסת בני בגין היה חבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד ב-1992.

אופיר אקוניס: יצחק שמיר עמד בראש הממשלה, חבר הכנסת הנגבי לדעתי עוד היה פה, אבל רוב היושבים בבית לא היו פה.

אופיר אקוניס: בשלהי כהונתה, אחרי שהכנסת כבר התפזרה, חבר הכנסת בגין, הביאה הממשלה, ממשלת הליכוד – זאת היא האמת, לא אטשטש כלום – הביאה ממשלת הליכוד את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, וקודם לכן גם את חוק-יסוד: חופש העיסוק, שני חוקים שעליהם, או על בסיסם לפחות, מבסס אהרן ברק את התפיסה המוגזמת, חבר הכנסת בגין, שיצאה מכל פרופורציה, של המהפכה החוקתית שהוא הכריז עליה.

אופיר אקוניס: בעצם הוא לא כל כך הכריז עליה; הוא קודם ביצע אותה, ולאט-לאט, אדוני היושב-ראש, הוא הסביר אותה והוא מסביר אותה בכל העולם.

אופיר אקוניס: אין לי דבר וחצי דבר – ולאף אחד מהממשלה או מן הכנסת או מסיעת הליכוד, חבר הכנסת אוחנה, אין דבר וחצי דבר נגד שופטי בית המשפט העליון באופן אישי.

אופיר אקוניס: אנחנו מאמינים בעליונות שלטון החוק; זהו יסוד במצע הליכוד ובמצע תנועת החרות, שקדמה לתנועת הליכוד.

אופיר אקוניס: אבל חבר הכנסת בגין, המצב הזה שבו בית המשפט העליון מבטל את קיומן של הרשות המחוקקת והרשות המבצעת, כפי שהוא עושה בשנים האחרונות על רוחה של המהפכה החוקתית, חברת הכנסת זנדברג, זוהי הסכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אני יכול לתת כמה דוגמאות – בבקשה.

זאב בנימין בגין: כבוד השר, אתה פונה אליי שוב ושוב, אז כדי שיירשם, אני חולק על דבריך מכול וכול.

אופיר אקוניס: אין לי ספק – – –

זאב בנימין בגין: ועוד הזכרת את מורשת תנועת החרות.

אופיר אקוניס: נכון.

זאב בנימין בגין: אז אני מציע שתחזור ותקרא.

אופיר אקוניס: במקרה היום קראתי.

זאב בנימין בגין: לא.

זאב בנימין בגין: תחזור ותקרא.

אופיר אקוניס: במקרה היום קראתי – –

זאב בנימין בגין: אני אוכל להפנות אותך גם למקורות.

אופיר אקוניס: – – במקרה לגמרי.

אופיר אקוניס: ואני חזרתי על עליונות שלטון החוק, כך מופיע ביסודות התנועה ולאחר מכן ביסודות הליכוד: עליונות שלטון החוק, עליונות שלטון החוק לא אומרת דבר שבית המשפט העליון – – –

זאב בנימין בגין: לא, לא, לא.

זאב בנימין בגין: עליונות, עליונות המשפט.

זאב בנימין בגין: ככה נקבע.

אופיר אקוניס: עליונות, עליונות המשפט ועליונות – – –

זאב בנימין בגין: עליונות המשפט – – –

אופיר אקוניס: הכול בסדר גמור.

זאב בנימין בגין: בתנועת החרות.

זאב בנימין בגין: אתה יכול לשנות.

זאב בנימין בגין: אבל אל תיתלה באילנות כל כך גבוהים.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אני איתלה באילנות מאוד גבוהים, כמו למשל השופט ברק, שהוא אילן גבוה, אבל הוא לא ראש ממשלה והוא גם לא יו"ר הכנסת, והוא גם לא חבר כנסת, ואני מציע לו לבחון את כוחו.

אופיר אקוניס: אם הוא חושב שכוחו בציבור כל כך גדול, יואיל להקים מפלגה בשם בגצת או בג"ץ או עליונות הבג"ץ, ויבוא לפה.

אופיר אקוניס: המצב הזה איננו יכול להימשך עוד.

אופיר אקוניס: היום הזכיר לי גם המראיין – חבר הכנסת רז, אני פונה אליך – חבר הכנסת בגין, את ראש הממשלה מנחם בגין ואת תפיסתו לגבי עליונות המשפט.

אופיר אקוניס: בתקופתו של ראש הממשלה ושר הביטחון מנחם בגין לא הייתה המהפכה החוקתית, לא נפסלו בסיטונות חוקים כמו חוקי המסתננים ארבע פעמים.

אופיר אקוניס: אני לא זוכר, חבר הכנסת בגין, שבית המשפט העליון התיר למשפחות מחבלים, בניגוד לדעתו של ראש הממשלה ושר הביטחון מנחם בגין, להיכנס לכאן לטקס.

אופיר אקוניס: אני לא זוכר שבית המשפט – חבר הכנסת הנגבי היה אז חבר בקואליציה, נדמה לי שהוא לא הצביע בעד, אני לא בטוח.

אופיר אקוניס: אתה כן הצבעת.

זאב בנימין בגין: על בג"ץ אלון מורה – – –

אופיר אקוניס: בג"ץ אלון מורה הוא דוגמה שממנה יצא הביטוי האלמותי: יש שופטים בירושלים.

אופיר אקוניס: זאת הייתה תגובתו.

זאב בנימין בגין: לא, זה היה מבג"ץ אחר, אבל לא חשוב.

אופיר אקוניס: היה בג"ץ אחר או בג"ץ בסביבתו, יכול להיות.

אופיר אקוניס: אני גם מאמין בכך ואני עומד על כך שיהיו שופטים בירושלים.

אופיר אקוניס: הם לא יחליפו את הכנסת.

אופיר אקוניס: הם לא יחליפו את הממשלה.

אופיר אקוניס: הם לא יבוזו לנו.

אופיר אקוניס: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאתה כיושב-ראש הכנסת, העומד בראשנו, בראש עוד 119, מדי פעם בפעם, כמוני, כשר בממשלה, אבל יותר מכך כחבר כנסת, אנחנו צריכים לעמוד על כבודו של הבית הזה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, הדבר הזה הוא בלתי – אני לא רוצה להיכנס למה ששמעתי היום, השר הנגבי, הדיון – סלח לי, חבר הכנסת בגין, אני דווקא אשאל אותך:

אופיר אקוניס: האם ראוי בעיניך שיתקיים בבית המשפט העליון דיון בהוראות פתיחה באש של צבא ההגנה לישראל, שמגינים עלינו מפני מחבלים טרוריסטים חמאסניקים בתמיכה איראנית היושבים על גבולנו ברצועת עזה?

אופיר אקוניס: לא יעלה על הדעת.

אופיר אקוניס: זה נמאס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר אקוניס: פשוט נמאס.

אופיר אקוניס: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שטוב תעשה הכנסת הזאת אם יירשם בימיה שפסקת ההתגברות שמתקנת את המצב שעשתה הכנסת ב-1992 – אגב, ברוב רגיל של 32 מול 21 מתנגדים, מתוכם ב-20 – – –

זאב בנימין בגין: שחלקם הגדול נעדר מן האולם מסיבות אחרות, ובהצבעות הבאות אכן התבטא הרוב הזה.

אופיר אקוניס: נכון מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זאב בנימין בגין: – – –

אופיר אקוניס: אכן, התיקון נכון.

אופיר אקוניס: אבל אני חושב שהגיע הזמן שנביא לכאן את פסקת ההתגברות ונחזיר את הסדר היסודי ביותר: רשות מחוקקת, רשות שופטת, רשות מבצעת.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת קיש, ביקשתי לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: דברים לזכרו של חבר הכנסת לשעבר האשם מחאמיד

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מבקשים להזכיר את זכרם של חברי הכנסת לשעבר צבי אלדרוטי והאשם מחאמיד, שהלכו לעולמם במהלך הפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרם בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, צבי אלדרוטי הקדיש את חייו לעסקי הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: במשך 18 שנים הוא כיהן כראש המועצה המקומית מגדל העמק, היה גם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנהל חברת עמידר, חבר דירקטוריונים רבים, ולמשך יום היה גם חבר כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כל חייו היה אלדרוטי איש תנועת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פעל ותרם לה רבות, הן במסגרת מפלגת פועלי ארץ ישראל והן בגלגולה המאוחר יותר, המערך.

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 1977, בשבוע האחרון של הכנסת השמינית, החל לכהן אלדרוטי כחבר כנסת מטעם סיעת המערך, והספיק לעשות זאת, כאמור, רק יום אחד לפני שפוזרה הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אך זה ודאי לא מעיד על מחסור בתרומה הרבה בשאר התפקידים שבהם כיהן.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של צבי אלדרוטי ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חבר הכנסת לשעבר האשם מחאמיד, זיכרונו לברכה, היה חוקר בתחום החינוך, שפנה אל המערכת הציבורית והיה מנהיג בולט של הציבור הערבי בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הוא כיהן כראש עיריית אום אל-פחם הראשון, ולאחר מכן כחבר הכנסת ה-12 עד הכנסת ה-15 ברציפות.

יולי יואל אדלשטיין: מחאמיד היה שותף בפעילותן של סיעות שונות המייצגות את הציבור הערבי, חד"ש, בל"ד ורע"מ, ואף היה החבר הערבי הראשון בוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של האשם מחאמיד ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמפלגת את החברה הישראלית לצורכי הישרדות, משלמת לסקטורים על חשבון כלל האזרחים, פוגעת בעקרונות הדמוקרטיה ובסיכוי להיפרדות לשלום;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו שמענו הנמקה של שתי הצעות אי-אמון ואנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה מטעם הרשימה המשותפת: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 15 נגד – 51 נמנעים – 1 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי בטעות הצביעה לא ממקומה, אבל זה לא ישנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 15, נגד – 51, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 15 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 15, נגד – 52, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המצב הוא שאנחנו מסיבות ברורות סיימנו את הדיון בהצעות האי-אמון יותר מוקדם מן המצופה.

יולי יואל אדלשטיין: המוזמנים ליום הרצל הוזמנו לשעה 18:00, לרבות ראשי מוסדות, בני משפחה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני אכריז על הפסקה עד לשעה 18:00.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מכולם להקפיד להיות כאן בשעה 18:00.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, לידיעתכם, יש סדרת חוקים שדורשים רוב של 61 אם רוצים שהחוקים האלה יעברו.

יולי יואל אדלשטיין: הפסקה עד השעה 18:00.

בשעה 17: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מימון יועץ פרלמנטרי ליושב-ראש הקואליציה ולמרכז סיעות האופוזיציה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בעניין היעדרות חברי הכנסת מישיבות הכנסת בכנס החורף של המושב הרביעי של הכנסת העשרים מאוקטובר עד מרס 2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, חברי, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לציון יום בנימין זאב הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: שרי הממשלה, חברי כנסת בהווה ובעבר, אדוני ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית אברהם דובדבני, סגן היושב-ראש יעקב חגואל, חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, חברי מועצת עיריית ירושלים, חברי המועצה להנצחת הרצל, נציגי מרכז הרצל, נציגי הארכיון הציוני, תלמידי אולפן עציון בירושלים – ברוכים הבאים – משפחת הרצל, בני משפחת הרצל היקרים, קהל נכבד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור להרצל, אני רוצה לומר: זה לא סוד שביממה האחרונה מנשבות רוחות מן הצפון.

יולי יואל אדלשטיין: ראיתי עכשיו ברשתות שבקבוצות הווטסאפ מופצות בשעות האחרונות שמועות לא מבוססות הגורמות למתיחות מיותרת בציבור.

יולי יואל אדלשטיין: בלי לפרט ובלי לדעת בדיוק מה צופן לנו העתיד, אני רוצה לפנות מכאן לכל אזרחי ישראל: אתם יכולים לסמוך על מפקדי וחיילי צבא הגנה לישראל, שעשו בעבר, עושים בהווה ואני בטוח יעשו גם בעתיד כל מה שדרוש על מנת להגן על שלומנו.

יולי יואל אדלשטיין: מדי שנה אנחנו מקיימים את הישיבה הזו בסמיכות ליום הולדתו של חוזה המדינה, מכוח חוק מיוחד שחוקקה הכנסת השש-עשרה, שמטרתו היא להנחיל לדורות את חזונו, מורשתו ופועלו של בנימין זאב הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: למען האמת, יש משהו פרדוקסלי בניסיון להנחיל את המורשת של הרצל, כי זו מורשת של מהפכות ופריצות דרך, מורשת של תקדימים, מורשת של איש שאף פעם לא עשה מה שציפו ממנו, שתמיד בחר ללכת בדרכים הלא-סלולות.

יולי יואל אדלשטיין: פעם אחת, כך הרצל כותב באחד מיומניו, הוא ביקש מדיפלומט אוסטרי שיסדר לו פגישה עם ז'אן קזימיר-פרייה, נשיא הרפובליקה הצרפתית של אותם ימים.

יולי יואל אדלשטיין: התגובה של אותו דיפלומט הייתה מורכבת מהלם ומזעזוע.

יולי יואל אדלשטיין: פגישה עם הנשיא?

יולי יואל אדלשטיין: על מה ולמה?

יולי יואל אדלשטיין: הרי אין תקדים.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל שמע את זה וגיחך.

יולי יואל אדלשטיין: הוא כתב שאם היו מבקשים מאותו דיפלומט להמציא את אבק השרפה, למשל, הוא בוודאי היה דוחה את הרעיון – הרי אין תקדים.

יולי יואל אדלשטיין: יש אנשים שמפחדים מתקדימים ויש אנשים שחיים מהם.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל חי מהם.

יולי יואל אדלשטיין: היוזמה והביצוע של הקונגרס הציוני הראשון היו תקדים היסטורי.

יולי יואל אדלשטיין: הקמת המוסדות הפיננסיים הציוניים, שהחליפו את מנגנון התרומות שעליו התבסס היישוב בארץ עד אז – גם כן תקדים.

יולי יואל אדלשטיין: הפגישות שבסופו של דבר הרצל כן הצליח לקיים עם שועי עולם – עוד תקדים.

יולי יואל אדלשטיין: אלו דברים שלא רק שלא היו לפני הרצל, אפילו לא חשבו עליהם לפניו – איש לא דיבר עליהם, איש לא העלה אותם על דעתו; אבל הרצל הפך אותם למציאותיים, ואחריו הם נראו מובנים מאליהם.

יולי יואל אדלשטיין: נחום גולדמן, שהיה יושב-ראש ההסתדרות הציונית, כתב שיש שני סוגים של מנהיגים: בדרך כלל, מנהיג נעשה מנהיג בכוחו של העם אשר בשמו הוא מדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש בהיסטוריה גם יוצאים מן הכלל, כתב גולדמן.

יולי יואל אדלשטיין: יש פעמים נדירות – ואני מצטט: שעם נעשה עם בכוח הופעתו של מנהיג.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שהעם היהודי היה קיים שנים רבות לפני שבשנת 1860 נולד בבודפשט תינוק בשם בנימין זאב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל העם היהודי שרואה את עצמו כקהילה פוליטית, העם היהודי כגוף שלא רק מבקש רחמים אלא תובע את זכויותיו, העם היהודי כארגון בעל שאיפה לאומית ממשית וריאלית – העם הזה הוא יצירתו המופלאה, יצירתו התקדימית של הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: כשמדברים על התקדימים של הרצל יש עוד משהו שחשוב לדעת: רבים מהם נחלו כישלון מוחלט.

יולי יואל אדלשטיין: חלק מהיוזמות החשובות כל כך שלו לא הצליחו עד שהיום מעטים בכלל יודעים עליהן וזוכרים אותן.

יולי יואל אדלשטיין: כמה מאיתנו זוכרים שאת החלק הגדול מאחת השנים האחרונות לחייו הרצל השקיע בתכנון התיישבות יהודית גדולה בחצי האי סיני?

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה בטוח שאפשר יהיה להעביר לשם עשרות אלפי אנשים, שיעסקו בחקלאות, בתעשייה, בכריית מינרלים ומה לא.

יולי יואל אדלשטיין: אחד האנשים שהיו קרובים אליו באותו זמן כתב שמי שלא ראה את הרצל בזמן ההוא לא ראה מימיו איש במצב של שביעות רצון.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל הציע את התוכנית לממשלת אנגליה; הוציא לסיני משלחת מחקרית; עשה כל מה שאפשר, אבל בסופו של דבר התוכנית נכשלה ונגנזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הכישלון לא ריפה את ידיו של הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: עד סוף ימיו הוא המשיך להציע רעיונות נועזים ולחבר בשרשרת תקדים אחר תקדים אחר תקדים, שעל גביהם מתבססת מדינת ישראל ומשגשגת כבר 70 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, לשמחתי אני לא צריך יום מיוחד כדי להיזכר בהרצל.

יולי יואל אדלשטיין: בכניסה ללשכה שלי יש תמונת שמן גדולה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: בכל בוקר שאני נכנס, העיניים שלנו מצטלבות.

יולי יואל אדלשטיין: לא מעט פעמים אני רוצה להיעצר לידה ולהרהר בשאלות מהשיר שכתב יענקל'ה רוטבליט: "תגיד לי, ככה ראית?

יולי יואל אדלשטיין: ככה חזית?

יולי יואל אדלשטיין: ככה רצית?

יולי יואל אדלשטיין: " מה היה אומר הרצל, העיתונאי המחונן, על מצב העיתונות בישראל?

יולי יואל אדלשטיין: מה הוא היה אומר, כסופר, על מעמדה של הספרות שלנו?

יולי יואל אדלשטיין: וכמדינאי גדול – מה היה חושב על האופי של המערכת הפוליטית שהתפתחה כאן?

יולי יואל אדלשטיין: העיניים שבתמונה לא מסגירות את התשובה, אבל אני בטוח שהרצל היה מרגיש גאווה גדולה, ואומר לנו: אל תפחדו להמשיך את מורשת התקדימים.

יולי יואל אדלשטיין: תעזו.

יולי יואל אדלשטיין: אל תתמכרו להווה גם כשהוא מוצלח מאין כמוהו, ואל תיכנעו לו אפילו כשהוא נראה כמו כישלון חסר תקווה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין, בשם הממשלה, את השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, מנכ"ל הכנסת מר אלברט סחרוביץ, מזכירת הכנסת גברת ירדנה מלר-הורוביץ, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית מר אברהם דובדבני, בני משפחתו של הרצל, מכובדיי כולם.

יריב לוין: בפתח הדברים אני מבקש להביע צער עמוק, בשם ראש הממשלה ובשם כל שרי ממשלת ישראל, על אובדן החיים הצעירים שנגדעו באחת כתוצאה מהשיטפונות שפקדו אותנו.

יריב לוין: בימים האחרונים שמענו את הסיפורים המרגשים על דמותם המיוחדת של הנספים, דמענו עם המשפחות ושלחנו להן חיבוק אמיץ.

יריב לוין: כולנו חשים בעומק הכאב ומחזקים את המשפחות היקרות בשעתן הקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, מכובדיי, יום העצמאות ה-70 היווה הזדמנות ראויה לשוב ולהכיר תודה לבנימין זאב הרצל, האיש אשר בזכות חזונו פורץ הדרך אנו נמצאים כאן היום במליאת הכנסת של מדינת ישראל הריבונית.

יריב לוין: חלקו העצום של הרצל בהתגשמות המפעל הציוני זכה להכרה בולטת כבר במגילת העצמאות, שבה נכתב: "בשנת 1897 נתכנס הקונגרס הציוני לקול קריאתו של הוגה חזון המדינה היהודית תיאודור הרצל, והכריז על זכות העם היהודי לתקומה לאומית בארצו".

יריב לוין: חזונו של הרצל לא היה מובן לרבים מבני דורו, אשר לא רק שלא תמכו במפעל הציוני אלא אף התנגדו לו.

יריב לוין: התגשמות החזון הייתה עבור רבים, גם אלו שהאמינו בצדקת דרכו, התגלות של נס, נס התקומה.

יריב לוין: על כן, לא בכדי תלויה תמונתו של הרצל כאן, באולם המליאה.

יריב לוין: דיוקנו מזכיר לנו יום-יום, שעה-שעה, את כובד האחריות המוטלת עלינו לשמור על אחדות העם ולהמשיך לבנות ולחזק את מדינת ישראל ברוח חזונו המופלא שהתגשם.

יריב לוין: מדינת ישראל היא במידה רבה שיקוף פועלו של הרצל עצמו.

יריב לוין: הרצל גילם שילוב נדיר של אידיאולוגיה ומעשיות.

יריב לוין: לא רק יכולת ניתוח ומחשבה יוצאות דופן אלא גם כושר ביצוע ומנהיגות הסוחפת אחריה המונים.

יריב לוין: כשהרעיון הלאומי כאש בעצמותיו, הרצל פעל בקדחתנות אדירה.

יריב לוין: הוא המיר את הכיסופים והחלומות בתוכנית מעשית לגאולת האומה.

יריב לוין: במשך דורות היינו אובייקט, כלי משחק בידי כוחות חזקים מאיתנו שעשו בנו כרצונם.

יריב לוין: הרצל, והמהפכה שהביא עימו, שינו את מצבו של העם היהודי מן היסוד.

יריב לוין: לא עוד המתנה להחלטותיהם של אחרים, אלא עם חזק, יוזם, הלוקח את גורלו בידו.

יריב לוין: אל החזון והמעש צירף הרצל הבנה נוספת, שהייתה הכרחית להצלחת מפעלו – ההכרה בחשיבות הדיפלומטיה.

יריב לוין: התעוזה שגילה הרצל במגעיו עם שליטים ועם ראשי מדינות מעוררת השתאות גם בחלוף למעלה מ-100 שנה.

יריב לוין: הוא הבין את חשיבות הכלים הדיפלומטיים וידע לעשות בהם שימוש מושכל ויוצא דופן.

יריב לוין: הוא פרט על נימי הרגש, ובד ובבד ידע לחבר את האינטרסים של מעצמות, דוגמת בריטניה, רוסיה והאימפריה העות'מאנית, לטובת מטרת העל – עצמאות לעם היהודי.

יריב לוין: החזון ההרצליאני לא התמצה בהקמת בית לאומי עצמאי לעם היהודי אלא גם בדרכים להבטיח את קיומנו לדורות.

יריב לוין: הרצל שם דגש מיוחד על העצמת כוחה של המדינה היהודית כבסיס להתגשמות חזונו.

יריב לוין: הרצל האמין כי העצמה זו מחייבת שלושה מהלכים מרכזיים.

יריב לוין: הראשון, חיזוק האמונה בעצמנו, ביכולותינו, ובפרט בזכותנו הבלתי ניתנת לערעור לקיים מדינה יהודית ריבונית.

יריב לוין: לא עוד עם היושב בגלות, ראשו מורכן, אלא עם גאה, בעל כבוד לאומי, חוסן וכוח עמידה.

יריב לוין: השני – כוח צבאי.

יריב לוין: להרצל היה ברור שעל המדינה העתידה לקום יגן חיל הגנה, כפי שקרא לו.

יריב לוין: הוא יהיה מצויד בכל אמצעי הלחימה המודרניים לשמירת הסדר כלפי פנים ולשם תגובה כלפי חוץ.

יריב לוין: בהמשך, נטל זאב ז'בוטינסקי רעיון זה, ופיתח אותו בתפיסת "'קיר הברזל", שאותה מגשימים צה"ל וזרועות הביטחון, אשר אנו מחזקים את עשייתם שאין חשובה ממנה.

יריב לוין: כמנהיג מפוכח וחף מאשליות, להרצל היה ברור שיהיו לנו אויבים כלכל אומה אחרת, אבל בשבתנו על אדמתנו לעולם לא ניזרה עוד לכל רוח.

יריב לוין: אנו נטועים בארצנו בכוח הזכות, הצדק והאמת.

יריב לוין: זהו ביתנו אלפי שנים.

יריב לוין: מול אלה שמאיימים להשמידנו – איראן ושלוחות האסלאם הקיצוני – אנו נעמוד איתן ונבטיח את ביטחונה של ישראל ואת ביטחונם של אזרחי ישראל כולם.

יריב לוין: מרכיב שלישי בדרכו של הרצל שמנחה אותנו הוא ביסוס מעמדנו כגורם מדיני שיש להתחשב בו.

יריב לוין: מדינות רבות מביטות עלינו בימים אלה בהערכה עמוקה, הן מבינות שהברית עם ישראל טומנת בחובה גם את הבטחת עתידן שלהן.

יריב לוין: מעמדנו המדיני טוב מאי פעם.

יריב לוין: אנו עומדים בנחישות על זכויותינו ועל דרכנו, ומשאנו עושים כן, התמיכה בנו וההבנה לעמדותינו הולכת ומתרחבת.

יריב לוין: חבריי חברי הכנסת, לצד עקרונות חשובים אלה שהתווה הרצל אנו מקדישים מאמצים בלתי פוסקים לפיתוח מואץ של המדינה – בהתיישבות, בתחבורה, בכלכלה, במדע, בטכנולוגיה, בתיירות ובחדשנות – בכל התחומים.

יריב לוין: הרצל זכה לראות את ניצני התפתחותה של הארץ בביקורו כאן לפני 120 שנה.

יריב לוין: ספק אם היה מזהה את ישראל של היום, כי ארצנו שינתה את פניה מקצה לקצה.

יריב לוין: הפכנו את המדבר הצחיח למדינה פורחת, רבת-חיוניות והדר, מדינה שטוב לחיות בה, מדינה שאזרחיה גאים בה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנו פותחים היום את כנס הקיץ של הכנסת, שבמהלכו נעסוק בשורה ארוכה של נושאים על סדר-היום, ובהם גם בשאלות יסוד הנוגעות לאופייה של מדינת ישראל וליחסים שבין שלוש רשויות השלטון.

יריב לוין: ראשית, אנו מביאים היום בקריאה ראשונה את חוק הלאום, אשר מבטא בצורה המזוקקת ביותר את חזונו של הרצל שלפיו מדינת ישראל אינה מדינה ככל המדינות, אלא, קודם כול ולפני הכול, מדינת הלאום של העם היהודי.

יריב לוין: במהלך הכנס נידרש גם לביצורה של הדמוקרטיה הישראלית באמצעות קידום מהלך רחב להשבת האיזון בין הרשות המחוקקת והמבצעת לזו השופטת.

יריב לוין: עקרון היסוד במדינה דמוקרטית – ריבונות העם באמצעות נציגיו הנבחרים – נשחק לאורך השנים בדרך אשר הביאה לשיבוש קשה של עבודת הממשלה ושל מעמדה של הכנסת כגוף מחוקק.

יריב לוין: את אלה נפעל לתקן על מנת שיוגשם במלואו חזונו של הרצל בדבר קיומה של מדינה יהודית, המקיימת דמוקרטיה מלאה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הרצל לא זכה לראות בהתגשמותו המלאה של חזונו, אך אנו, שזכינו לכך, מכירים לו היום תודה, והערכה שאין לה שיעור.

יריב לוין: תהילתו עומדת לעד.

יריב לוין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין, שדיבר בשם הממשלה, ועכשיו אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, מכובדנו חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, השר המקשר, חברי הממשלה, שרים וחברי כנסת בהווה ובעבר, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונות העולמית אברהם דובדבני, ממלא מקומו יעקב חגואל, חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, שנוסדה על ידי בנימין זאב הרצל, מזכירת הכנסת, מנכ"ל הכנסת, משפחת הרצל היקרה, מכובדיי כולם.

יצחק הרצוג: פתחנו את כנס הקיץ של הכנסת ואנו מציינים היום את זכרו של חוזה מדינת היהודים בנימין זאב הרצל, זכרו לברכה.

יצחק הרצוג: עברנו במהלך פגרת הכנסת רגעים של שמחה ועצב.

יצחק הרצוג: חגגנו 70 שנות עצמאות.

יצחק הרצוג: ליווינו בכאב רב השבוע עשרה פרחים שנקטפו בדמי ימיהם באסון הטבע בערבה, ומכאן אנחנו שולחים תנחומים כנים למשפחותיהם והחלמה מהירה לפצועים.

יצחק הרצוג: אי-אפשר כמובן להתעלם מחדשות היום.

יצחק הרצוג: אלה הם ימים של מתיחות ביטחונית ונפיצות מאתגרת.

יצחק הרצוג: אומר מכאן מילת עידוד חמה לצה"ל ולכוחות הביטחון.

יצחק הרצוג: וכפי שכבר אמרנו, אין לתת לאיראנים להתבסס בסוריה ולהתנהל בקרבת גבולנו.

יצחק הרצוג: בנושא הזה אני וחבריי מגבים צעדים רלוונטיים למען ביטחון ישראל ויש תמימות ואחדות דעים בנושא זה, כמו גם בכל הקשור במניעת נשק גרעיני מאיראן.

יצחק הרצוג: בעת הזו אנו מחויבים לנחישות ביטחונית, לתבונה מדינית, לשיקול דעת, לתקיפות, לזהירות ולאחריות בכל הגזרות, והעיקר – לרוגע ולביטחון עצמי.

יצחק הרצוג: אני יודע שהרבה אזרחיות ואזרחים בשעות האלה נמצאים באי-ודאות וחרדה בגלל שמועות ופרסומים.

יצחק הרצוג: אני מבקש להרגיע אותם ומציע לכולם לנהוג באיפוק ובאחריות.

יצחק הרצוג: מכובדיי, לקראת יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל ביקרתי בארכיון הציוני המרכזי מייסודה של ההסתדרות הציונית העולמית, לא הרחק מכאן, ששם שמורים מסמכיו של בנימין זאב הרצל, חוזה מדינת היהודים, שעבור זכרו ומורשתו התכנסנו פה כעת במליאת הכנסת.

יצחק הרצוג: בין מיליוני המסמכים המרתקים שבארכיון העצום הזה המתאר את סיפורו של עמנו, הראו לי האוצרים פנקס פשוט.

יצחק הרצוג: פתחתי אותו בחיל ורעדה.

יצחק הרצוג: בכתב יד צפוף לעייפה הכתוב מצד לצד ניהל בנימין זאב הרצל יומן אישי מרתק.

יצחק הרצוג: בתאריך 29 באוגוסט 1897, לקראת תחתית הדף כתב הרצל ביומנו, ואני מצטט: אילו באתי לסכם את קונגרס באזל באמרה אחת, שעליי – – – לבטאה בפומבי, הרי היא זו: בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים – – – לו אמרתי זאת היום בפומבי, הייתה התשובה צחוק מכל העברים.

יצחק הרצוג: אולי בעוד חמש שנים, לכל היותר בעוד 50 שנה, יכירו בה הכול".

יצחק הרצוג: הרצל לא ידע אז עד כמה מדויק הוא היה.

יצחק הרצוג: חבל שלא זכה לראות את נבואתו מתגשמת 50 שנה לאחר מכן, עם הקמת מדינת הלאום של העם היהודי, הלוא היא מדינת ישראל, זו שמציינת כעת 70 שנות עצמאות, ועליה חלם ולמענה פעל; בית יהודי שקם על פי צו חזונו.

יצחק הרצוג: תאודור בנימין זאב הרצל היה אישיות אגדתית, כמשה רבנו בזמנו, שהראה לעמו את הדרך לארץ המובטחת אך אליה לא זכה להיכנס.

יצחק הרצוג: הרצל חלם ופעל ליצירתה של דמוקרטיה ליברלית במדינת היהודים, המחויבת לערכי החירות, השוויון וההגנה על זכויות המיעוט.

יצחק הרצוג: אבי הציונות המדינית וחוזה מדינת היהודים ראה בחזונו מדינה דמוקרטית ליברלית, ולאורה כונן את התנועה הציונית.

יצחק הרצוג: זו שיילדה כעבור 50 שנה בדיוק את מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: הרצל הדגיש בכתביו כי על המדינה שבדרך לאפשר לפרטים החיים בתוכה חופש מרבי, ושמדינה מתוקנת נבחנת בַּמידה שבה היא מאפשרת לקיים בתוכה עיתונות חופשית, חופש ביטוי, חופש דת ושוויון מלא.

יצחק הרצוג: לדבריו, עם כל המשותף ברעיון, המקשר אותנו, קיימים גם דירוגים וגיוונים שונים בתוכנו, שיש להם זכות קיום שלהם, וזכותם זו אינה צריכה להיפגע.

יצחק הרצוג: דברים נכוחים אלה שלו הזכירו לי, אדוני היושב-ראש, את נאומה הנשגב של מרים פרץ, אם הבנים, בטקס פרסי ישראל האחרון כשאמרה, ואני מצטט: "בפאזל הזה שנוצר במדינת ישראל יש מקום לכולנו, לכל קשת הצבעים, ואם תחסר פיסה אחת מהפאזל – התמונה לא תהיה שלמה".

יצחק הרצוג: משנתו של הרצל חייבת לשמש השראה ומוקד משיכה לעם כולו, ובמיוחד לדור הצעיר.

יצחק הרצוג: לא ייתכן ששמו יהיה צרוב בתודעה אך ורק עם הר הזיכרון, הר הרצל.

יצחק הרצוג: לכן אני קורא לראש הממשלה ולממשלה לקדם את הצעתה של ההסתדרות הציונית העולמית והעומד בראשה אברהם דובדבני, לשדרג את הר הרצל לא רק כאתר של אבל והנצחה אלא גם כאתר שנותן השראה, מחקר, לימוד ותיעוד.

יצחק הרצוג: יוזמה זו מונחת לפתחה של הממשלה כבר שנים.

יצחק הרצוג: היא נזקקת למשאבי הממשלה כדי להגיע למימוש, והגיע הזמן שביום הרצל לא רק נאמר דיבורים אלא גם נפנה למעשים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, בבית הזה אנו היום מציינים את מורשת הרצל, אבל מאותו הבית בדיוק יוצאים חוקים הקורעים אותה לגזרים; כמה קל להלל את חזונו אך לרמוס את ערכיו.

יצחק הרצוג: לפעול מכאן נגד שוויון, נגד בית המשפט העליון, נגד חופש העיתונות והביטוי – משמעו לפעול נגד חזונו של הרצל, נגד מורשתו ונגד מה שלחם והאמין בו בכל חייו; לדבר גבוהה-גבוהה על שוויון ולחוקק חוק לאום, משמעו סטירת לחי בוטה בפניו של הרצל.

יצחק הרצוג: בילדותי היה משחק פופולרי, "הרצל אמר"; "הרצל אמר" – ואנחנו עשינו.

יצחק הרצוג: אז הרצל לא אמר להרוס את בית המשפט, והרצל לא אמר להתעמר בגוי, והרצל לא אמר להרים ידיים מדמותה השוויונית והדמוקרטית של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: ולכן, למרות רעשי הרקע הביטחוניים, חשוב לומר כאן ועכשיו: כאן, בכנסת הזאת, בקואליציה הזאת ובממשלה הזו, מנסים לפורר את חזונו של הרצל על ידי פגיעה אנושה בשוויון בין אזרחיה וקעקוע בית המשפט העליון.

יצחק הרצוג: הניסיונות לפורר את הדמוקרטיה הישראלית שברא הרצל הם מעילה בחזונו.

יצחק הרצוג: ההסתערות של ראש הממשלה ועמיתיו כנגד בית המשפט העליון היא סכנה ברורה ומיידית לדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: הרצל וכל יורשיו וממשיכי דרכו ואמונתו תבעו ודרשו את כינונה של מערכת המשפט כמערכת חזקה ועצמאית כתנאי חיוני לריבונות היהודים.

יצחק הרצוג: מדינת הלאום של עם הספר, שבו נקבע הציווי "צדק צדק תרדוף", חייבת להיות מושתתת על אדני משפט וצדק, ואנו זכינו כי האבות המייסדים של אומתנו הכירו בחשיבות כינונה של מערכת משפט כמערכת עצמאית ובלתי תלויה, הפועלת ללא מורא וחשש ומבטיחה את עליונות החוק בישראל.

יצחק הרצוג: זכינו גם בכך שמנהיגי האומה, ללא הבדל בין המפלגות השונות, ובוודאי ללא הבדל מעשי בין דוד בן-גוריון למנחם בגין, הכירו במגילת העצמאות כמסמך המכונן שלנו, העניקו למערכת המשפט, על כל רבדיה, את היכולת להתפתח, להכות שורש, להקפיד על הדין ולשפוט דין צדק בעצמאות מלאה.

יצחק הרצוג: אשרינו שהתברכנו בבית משפט עליון מקצועי ואחראי, שעושה מלאכתו נאמנה, חותר לעשיית צדק, להגנה על זכויות הפרט, לאיזון בין רשויות השלטון כחלק משיטת המשטר שלנו.

יצחק הרצוג: בית המשפט העליון שלנו הוא מושא להערכה והערצה בעולם כולו, אחד ממקורות הכוח שלנו בזירה הבין-לאומית ומתקן עולם גדול.

יצחק הרצוג: לצערי, זה זמן שאנו רואים גל מכוער ועכור המגיע מספסלי הקואליציה והממשלה כנגד בית המשפט העליון.

יצחק הרצוג: תשמעו את לשונם המשתלחת והגסה של שרים כלפי מוסד זה, כולל הבוקר.

יצחק הרצוג: אני שומע את המשתלחים בבית המשפט העליון במילים ריקות ולא מבוססות, מפרקים את אושיות הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: לכל מי ששולף סיסמאות נבובות ומטיח בליסטראות בשופטים, אני כאן כדי להזכיר את העובדות: כי על פי מחקריו של המכון הישראלי לדמוקרטיה, מאז שנת 1992 – 26 שנים מאז חקיקתם של שני חוקי-היסוד שעוסקים בזכויות האדם, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק-יסוד: חופש העיסוק, שקבעו במפורש בחוק עצמו, שכל חוק שסותר אותו יבוטל – פסל בית המשפט העליון בסך הכול 18 חוקים במדינת ישראל.

יצחק הרצוג: לעומת זאת, באותן השנים נפסלו בארצות הברית כ-50 חוקים, בגרמניה – כ-206 חוקים, בקנדה – כ-45 פסילות חוקים ובבריטניה, שאתם כל כך אוהבים להידמות אליה, נפסלו 22 חוקים.

יצחק הרצוג: לכן, באופן חד-משמעי ניתן לקבוע כי בית המשפט העליון בישראל הוא זהיר, מאופק, אחראי ופוסל משמעותית פחות חוקים ממדינות מערביות מתוקנות שאנחנו שואפים להידמות אליהן.

יצחק הרצוג: אתם פה, בבית הזה, יודעים כי מרבית פסקי הדין של בית המשפט העליון שאתם מתקוממים נגדם הם בעצם תפוחי אדמה לוהטים שאתם חששתם לגעת בהם וזרקתם אותם אל פתחו של בית המשפט העליון כדי שיכריע בהם.

יצחק הרצוג: והחלטותיו אלה – במי ועל מי הוא הגן בהחלטותיו אלה?

יצחק הרצוג: בג"ץ, בפסיקותיו אלה, כשביטל את אותם חוקים, הגן על חיילי צה"ל; הגן על אנשים שהופלו לרעה בקבלת קצבאות; על מקבלי הבטחת הכנסה; על תושבי גוש קטיף שנפגעו ממתווה הפיצוי; על מבקשי המקלט ועל חברי כנסת פה, שביקשו לכבד את תקנון הכנסת, שאתם מחויבים אליו.

אופיר אקוניס: – – –

יצחק הרצוג: והוא שמר כך על כבוד הכנסת.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: מכאן משתמע באופן ברור כי בית המשפט העליון הוא זה שהגן על אלו שאנו, בבית הזה, אמורים להגן עליהם.

אופיר אקוניס: תושבי דרום תל אביב – – –

יצחק הרצוג: אנו מדינה מיוחדת, שכל קבוצה בתוכה רואה עצמה מיעוט, ולכן חיוני – – –

אופיר אקוניס: תושבי דרום תל אביב – – –

איציק שמולי: ממש.

איציק שמולי: אתה מגן על דרום תל אביב.

איציק שמולי: כל היום אתה מגן על דרום תל אביב.

איציק שמולי: זה מה שאתה עושה כל היום.

איציק שמולי: רק דרום תל אביב בראש שלך.

אופיר אקוניס: פורעי חוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר אקוניס וחבר הכנסת שמולי.

אופיר אקוניס: בית המשפט העליון חמש פעמים – – – חמש פעמים.

אופיר אקוניס: פורעי חוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק הרצוג: אנו מדינה מיוחדת.

אופיר אקוניס: מאוד מיוחדת.

אופיר אקוניס: פורעי חוק מאפריקה מקבלים – – –

איציק שמולי: מי הביא לשם את מבקשי המקלט?

איציק שמולי: מי? אתה.

איציק שמולי: אתה והממשלה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יצחק הרצוג: אנו מדינה מיוחדת, שכל קבוצה בתוכה רואה עצמה מיעוט, ולכן חיוני שיהיה לנו בית משפט עליון עצמאי, בלתי תלוי, שיאזן בין הגורמים השונים והקבוצות בחברה.

יצחק הרצוג: פסקת ההתגברות, לא איזון בין הרשויות היא מבקשת להביא אלא שיתוק עצמאות המשפט ועליונותו, והיא תיתן כוח מוחלט ובלתי מוגבל לקומץ אנשים, כאן במליאה, שיסחטו את ראש הממשלה והממשלה – כל ממשלה – עד דק, באופן הסותר את אינטרס הציבור.

יצחק הרצוג: אני חוזר ותובע מראש הממשלה והממשלה: אל תשלחו יד אל בית המשפט העליון, אל חלקת האלוהים הייחודית הזאת של מדינת ישראל, פן איש את אחיו חיים בלעו, פן תפתח האדמה את פיה ותבלע, חלילה, את ריבונות ישראל השלישית והדמוקרטיה שלה.

יצחק הרצוג: הפרופסורים סטיבן לויצקי ודניאל זיבלאט מאוניברסיטת הרווארד, פרסמו בשנה האחרונה ספר רב-מכר ששמו How Democracies Die.

יצחק הרצוג: מסקנת ספרם היא כי בעידן הנוכחי דמוקרטיות לא קורסות ונעלמות באבחה, הן לא נעלמות בהפיכה או מהפכה אלא נעות לתהליך של גסיסה ושיתוק איטי, שמתחיל בהחלשת שומרי הסף – בהחלשת מערכת המשפט, בית המשפט העליון, גורמי האכיפה ושיתוק התקשורת – ואובדן הנורמות הפוליטיות המסורתיות.

יצחק הרצוג: לבסוף הן מגיעות למשטר אוטוריטרי ואחר כך לדיקטטורה.

יצחק הרצוג: לצערי הרב, אנו רואים את התיאוריה הזאת הופכת למציאות מול עינינו, כאן, בדמוקרטיה הישראלית בשנת 2018, תחת הקואליציה הזו.

יצחק הרצוג: זוהי קואליציה שמחלישה באופן עקבי, מתמשך ומכוון את שומרי הסף: קואליציה שפועלת להשתיק את כלי התקשורת באיומים; חברי ממשלה שפועלים ללא הרף וללא בושה להחליש את כוחו של בית המשפט העליון; חברי ממשלה שמובילים הסתה מתמשכת כנגד גורמי האכיפה הבכירים ביותר במדינה, ומנהלים מסע שיסוי כנגד יוצרים, הוגי דעות, אומנים ואקדמאים; ביחד איתם היא פורצת גדר ושוחקת את עקרון הממלכתיות בישראל.

יצחק הרצוג: וראינו זאת, אדוני היושב-ראש, באין-ספור דוגמאות, כולל בטקס המשואות האחרון.

יצחק הרצוג: לכם, חברי הליכוד, סיעת הליכוד בכנסת, שרוממות מנחם בגין האגדי בגרונכם, אזכיר כי היה זה הוא, מנחם בגין, שהיה גם ראש אופוזיציה וגם ראש ממשלה, שהרכין את ראשו בפני בית המשפט העליון וכיבד אותו, והיה הראשון – תקשיבו טוב למה הוא אמר כראשון.

יצחק הרצוג: כך אמר: "המשפט הבלתי-תלוי הוא למעשה המבצר האחרון של חירות האדם – – – כל עוד מבצר זה קיים, יש תוחלת להדיפת הגל העכור".

יצחק הרצוג: בנפול המבצר, אמר בגין, "אין עוד מציל לאדם הנשחק בין אבני הריחיים של השררה".

יצחק הרצוג: ועוד אמר בגין, ותקשיבו טוב, אדוני מר אקוניס – – –

אופיר אקוניס: זה לא היה – – –

יצחק הרצוג: "עליונות המשפט" הוא אמר, "תתבטא בכך שלחבר שופטים בלתי תלויים תוענק לא רק הסמכות – – –" לבטל תקנה או פקודה, "אלא גם הסמכות לחרוץ משפט, במקרה של קובלנה, אם החוקים המתקבלים על ידי בית הנבחרים – – –" – הזה – "מתאימים לחוק-היסוד" או לזכויות האזרח שנקבעו בו.

יצחק הרצוג: משמע, בגין דרש להקנות לבית המשפט העליון את הסמכות לפסול חוקים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, מכובדיי, אנו כאן ברגע גורלי לדמוקרטיה הישראלית, ולכן אין כאן מקום לפשרות.

יצחק הרצוג: אין פשרות על עקרונות היסוד שהנחילו לנו האבות המייסדים של המדינה.

יצחק הרצוג: הם נתנו לנו כאן דמוקרטיה בריאה, עצמאית ובלתי תלויה ברוח חזונו של בנימין זאב הרצל.

יצחק הרצוג: הרצל התעקש על מדינת יהודים שמבוססת על דמוקרטיה בריאה, חופשית וליברלית, בעלת מערכת משפט עצמאית ולא מאוימת.

יצחק הרצוג: אתם בקואליציה, וראש הממשלה: לא ניתן לכם להרוס את הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: לא ניתן לכם לאיים עליה ולא ניתן לכם להחריב את חזונו של בנימין זאב הרצל.

יצחק הרצוג: יהיו זכרו, מורשתו ותפיסת עולמו של בנימין זאב הרצל ברוכים ונצורים בלבבות עמנו לעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אורחינו הנכבדים, בזה אנחנו מסיימים את הישיבה המיוחדת לזכרו של בנימין זאב הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לכם על כך שכיבדתם אותנו בנוכחות שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6), והצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 12), התשע"ח–2018, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5) (סמכויות לעניין פתיחה במלחמה או נקיטת פעולה צבאית משמעותית), והצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 12) (אצילת סמכות לוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

הצעת חוק-יסוד: [מס' כ/739; דברי הכנסת, חוב' י"ב, ישיבה 295, עמ' 26079; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: אם תקשיבו, אז תשימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בהצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47), לקריאה שנייה וקריאה שלישית, ולאחר מכן נעבור להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6).

יולי יואל אדלשטיין: אז הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47), לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47).

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לציין ולהזכיר שלפני הפגרה אנחנו העברנו את תיקון מס' 70, שזו הייתה הצעת חוק רגילה שמשלימה את חוק-היסוד הזה, והיא אושרה.

ניסן סלומינסקי: חוק-יסוד דורש 61 חברי כנסת, ולכן אנחנו מעלים את זה רק עכשיו.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, התיקון הוא פרי הצעת החוק של חברת הכנסת ענת ברקו, שמבקשת לתקן – או החוק מבקש לתקן – את סעיף 6 לחוק-יסוד: הכנסת, שהיום מגביל את האפשרות להתמודד לכנסת של מי שנידון לעונש מאסר בפועל של תקופה העולה על שלושה חודשים, וזאת למשך שבע שנים מהיום שבו סיים לרצות את עונשו.

ניסן סלומינסקי: תמיד יש אפשרות ליושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית לשנות, אבל זה החוק כשלעצמו.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, נוכח מה שקרה לאחרונה, וראינו, בעבירות ביטחון חמורות, מציעה חברת הכנסת ענת ברקו, וזה כבר אושר בקריאה טרומית ובקריאה ראשונה על ידי המליאה, שמי שהורשע בעבירות ביטחון או טרור חמורות – מה הכוונה חמורות?

ניסן סלומינסקי: שהתקופה, העונש עליהן, הוא שבע שנים ויותר והוא קיבל שבע שנים בפועל – אזיי אדם כזה, מיום סיום ריצוי העונש לא יוכל במשך 14 שנה להתמודד לכנסת.

ניסן סלומינסקי: ומאחר שפה יש איזושהי פגיעה ביכולת של אדם להגיש מועמדות בשוויונות, לכן השינוי הזה זה חוק-יסוד, והוא דורש 61 חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: יש הסתייגות אחת, אני חושב, וכמה בקשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכל חבריי לתמוך.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מאוד לא רוצים, אני אומר את זה בעדינות, לעודד עבירות של טרור ועבירות של מי שפוגע בביטחון המדינה, וודאי שאנחנו לא רוצים שהם ישבו פה בין ספסלי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אני חושב שטווח של 14 שנה, איך אומרים, זה בסדר, ואני מבקש מכולם לתמוך בהצעת החוק הזאת.

ניסן סלומינסקי: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: ישנה הסתייגות אחת, של יעל גרמן.

יצחק וקנין: את רוצה להסתייג מעל הדוכן או שאני אעבור לרשות דיבור?

יעל גרמן: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש בקשות דיבור של חבר הכנסת יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג – איננו; ציפי לבני – מוותרת – יש לך רשות דיבור, אם את רוצה, על החוק הזה; שלי יחימוביץ – מוותרת; סתיו שפיר – מוותרת; איציק שמולי – מוותר; עמר בר-לב – מוותר; יחיאל חיליק בר; עמיר פרץ; מרב מיכאלי – איננה; איתן כבל – מוותר.

מרב מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: נמצאת ומוותרת.

יצחק וקנין: מיקי רוזנטל – מוותר; רויטל סויד; יואל חסון – מוותר; זוהיר בהלול – איננו.

יצחק וקנין: איתן ברושי.

יצחק וקנין: איתן ברושי, ואחריו – מיכל בירן, אם תהיה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני כן רציתי לנצל את ההזדמנות לומר שני דברים: 1.

איתן ברושי: כמו האחרים, אי-אפשר לפתוח את היום הזה בלי להזכיר את האסון שקרה בסוף השבוע ואת ההשתתפות הכנה בצער המשפחות; לומר שאין ספק שהמכינות, יש להן תפקיד חשוב, ואין ספק שנחוץ כאן תיקון, אבל תיקון ולא חיסול, ולא פירוק של המוסד הזה ומוסדות דומים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר פה, אדוני היושב-ראש, וחברי הכנסת, שמה שאנחנו עדים לו בחודשים האחרונים זה גידול מדאיג בפעולות תג מחיר ובפשיעה כנגד אוכלוסייה גם בתוך ישראל, כמו ביישוב אכסאל בעמק יזרעאל, שביקרתי, ובעיקר ביהודה ושומרון.

איתן ברושי: וצריך לומר כאן לראשי הקהילה וראשי המועצות, ראשי ערים וחברי הכנסת, שבאווירה שנוצרת יש למי שרוצה אפשרות לתרגם את זה למתן חופש לפגוע באוכלוסיות שאינן מוגנות ואינן חלק מהבעיה שנוצרת.

קריאה: טרור חקלאי.

איתן ברושי: על טרור חקלאי נדבר בסעיף השני.

איתן ברושי: אני רוצה דווקא לדבר על תג מחיר, שבשלושה החודשים האחרונים זה יותר מאשר בשנה האחרונה, ובאחריותה של הממשלה וכוחות הביטחון למנוע את זה.

איתן ברושי: הייתי באכסאל בעמק יזרעאל, ראיתי איך שרפו שתי מכוניות, וכתובת על בית.

איתן ברושי: זה לא קרה מעצמו, וטרור הוא טרור.

איתן ברושי: אנחנו נתנגד לכל הרמת יד של יהודי או לא יהודי על כל אחד מאזרחי ישראל.

איתן ברושי: וצריך לומר לממשלה שתחת הערפל שהיא מפזרת צומחים עשבים שוטים.

איתן ברושי: ומי שבא מהחקלאות יודע שיבלית צריך לעקור, אחרת היא משתלטת על כל השטח.

איתן ברושי: צריך לומר שצריך לייבש את הביצות ולא רק לטפל ביתושים.

איתן ברושי: ולכן, צריך לזכור שמי שיוצא לפיגועי טרור יוצא מבית מסוים, מיישוב מסוים.

איתן ברושי: יש לו הנהגה, יש לו ראשי רשויות ויש לו רבנים.

איתן ברושי: והממשלה חייבת להטיל את המשימה על כוחות הביטחון ולאפשר להם להשתמש בכל האמצעים, שלא נמצא את עצמנו נלחמים גם מבית וגם מבחוץ.

איתן ברושי: דווקא בשעה הזאת, כשישנם איומים עלינו, חשוב שלא יהיה איום פנימי של טרור של יהודים כנגד ערבים או כנגד יהודים.

איתן ברושי: על כוחות הביטחון, למרות העומס, מוטלת האחריות למנוע את זה, ועל אזרחי ישראל כולם להבין שבשעות האלה לא נכון להעסיק גורמים וכוחות ביטחון במניעת טרור פנימי.

איתן ברושי: המציאות בחודשים האחרונים מוכיחה על אוזלת יד של הממשלה.

איתן ברושי: הממשלה לא משתלטת.

איתן ברושי: אני רוצה לומר עוד דבר, ובזה לסיים: זה שמגרשים או מביאים אנשים מיהודה ושומרון לתוך אזורים אחרים, זה לא פותר את הבעיה.

איתן ברושי: ראינו גם בעבר בכנסיית הדגים וגם עכשיו שאותם אלה שגורשו בצווי שב"כ או הורחקו לא מהססים לעשות את זה במקומות אחרים.

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: לכן, נדרש פתרון יותר יסודי.

איתן ברושי: וצריך לומר פה: די לתג מחיר, לא להשלים בשום מצב עם פעולות כאלה.

איתן ברושי: טרור זה טרור, וצריך לטפל בטרור כמו שמטפלים בטרור.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: מיכל בירן – איננה; נחמן שי – מוותר; קסניה סבטלובה; איילת נחמיאס ורבין; יוסי יונה; איל בן ראובן; יעל כהן-פארן; סאלח סעד; לאה פדידה – מוותרת; יוסף ג'בארין – איננו; איימן עודה; מסעוד גנאים – מוותר; ג'מאל זחאלקה – איננו; אחמד טיבי – איננו; עאידה תומא סלימאן – איננה; עבד אל חכים – – –

מירב בן ארי: פה.

יצחק וקנין: פה, אבל מוותרת.

יצחק וקנין: עבד אל חכים חאג' יחיא; חנין זועבי.

יצחק וקנין: דב חנין – שלוש דקות, אדוני.

יצחק וקנין: אחריך – טלב אבו עראר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הכנסת חוזרת היום מפגרה, אבל כמה שזה לא מפתיע, הקואליציה מחזירה אותנו לאותם דיונים הזויים ומיותרים שאפיינו את הכנסת הזאת לפני הפגרה.

דב חנין: במקום להביא לכנסת הצעות חוק בעניינים שמטרידים את הציבור, במקום לנצל את זמן המליאה כדי לפתור בעיות חברתיות אמיתיות, מציעים לנו עוד אחת מאותה סדרה ארוכה ואין-סופית של הצעות חוק שהמטרה שלהן היא לשנות את המערכת השלטונית – הפעם לצמצם את יכולת הבחירה לכנסת של מי שנידון לעונשי מאסר ממושכים על עבירות ביטחון.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק שאין בו שום טעם ואין בו שום צורך.

דב חנין: אין בו שום טעם ושום צורך חוץ מאולי קמפיין הבחירות של חברת הכנסת ברקו, שרוצה להראות שגם היא מעבירה חוקים.

דב חנין: אבל תראו במה מעסיקים את הכנסת.

דב חנין: איפה הפתרונות לשאלות החברתיות?

דב חנין: איפה העיסוק בנושאים שבאמת באמת מעניינים את הציבור?

דב חנין: אנחנו קוראים למשל בעיתונים בסוף השבוע על העלאה של מחירי השכירות בישראל.

דב חנין: דירות בשכירות הן היום יקרות יותר מאשר הן היו בעבר.

דב חנין: זו שאלה חברתית, זו שאלה חשובה, זו שאלה שמטרידה בני אדם.

דב חנין: אבל הכנסת לא מתעסקת בשאלות האלה, הכנסת לא עוסקת בשאלות החברתיות בנושאים שמעניינים בני אדם.

דב חנין: קראתי בעיתונים השבוע על המשבר בבתי החולים הציבוריים, בתי החולים הממשלתיים.

דב חנין: מצבה של מערכת הבריאות הציבורית מטריד, מדאיג, מסוכן.

דב חנין: זה נושא שהכנסת צריכה לעסוק בו.

דב חנין: זה נושא שמחייב פתרונות.

דב חנין: זה נושא שמחייב שינוי.

דב חנין: אבל הכנסת לא עוסקת בנושאים האלה.

דב חנין: שוב ושוב ושוב ושוב הממשלה הזו עושה כל דבר חוץ מלטפל בבעיות החיים עצמם, חוץ מלהתעסק בתשובות לשאלות החברתיות שצריכים לענות עליהן וצריכים לתת להן מענה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני וחבריי נתנגד לחקיקה הזו.

דב חנין: חקיקה מיותרת, אין בה טעם, אין בה צורך, ובעיקר היא זורעת עשן ומונעת מהכנסת לעסוק בשאלות האמיתיות של החיים שלנו.

יצחק וקנין: תודה לדב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טאלב אבו עראר – איננו; ג'מעה אזברגה – מוותר; סעיד אלחרומי – מוותר; ואאל יונס – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, אני יכול לעבור להצבעה בקריאה – – –

ענת ברקו: לא, לא.

יצחק וקנין: בוא תסכם את הדיון.

יצחק וקנין: יושב-ראש הוועדה יסכם את הדיון בהצעת החוק, ומייד אחרי כן נעבור להצבעה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת – ואו, יש רעש כזה שאני לא שומע את עצמי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש יותר מדי רעש באולם.

יצחק וקנין: סדרנים, אני מבקש, תושיבו את חברי הכנסת שעומדים באמצע האולם ומדברים.

יצחק וקנין: כל אחד שישב במקומו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אדוני השר גלעד ארדן ישב במקומו.

יצחק וקנין: השר יובל שטייניץ, יושב-ראש ועדת הפנים, זה מפריע.

יצחק וקנין: הוא עומד כבר דקה פה ולא מדבר.

ניסן סלומינסקי: חבריי חברי הכנסת, תראו, ישנם נושאים שהם באמת נמצאים איתנו בוויכוח וישנם חילוקי דעות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שבחוק הזה של ענת ברקו על מי שבאמת עבר עבירות חמורות של טרור או ביטחון המדינה אני חושב שלא צריכה באמת להיות שום מחלוקת בינינו, חוץ מהנושא שזה בקואליציה אולי וזה באופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: אבל זו לא סיבה שבגינה נעשה – כבר קרו מקרים שבדברים שכולנו הסכמנו, לפחות בוועדות, שכולם מסכימים, בלי קשר אם אתה קואליציה או אופוזיציה, הולכים על זה.

ניסן סלומינסקי: פה גם כן, אני חושב שכולנו מסכימים.

ניסן סלומינסקי: אף אחד מאיתנו לא רוצה שישב לידו מישהו שבית המשפט קבע שהוא עבר עבירת טרור, או חבלן, שנכנס לפחות לשבע שנות מאסר, אף אחד לא רוצה שהוא ישב לידו כאן במליאה.

ניסן סלומינסקי: זו הצעת חוק פשוטה, אני חושב, סבירה.

ניסן סלומינסקי: אז מישהו יגיד: למה 14 שנה, 13, או משהו כזה, אבל בעיקרון כולנו צריכים להסכים.

ניסן סלומינסקי: אז על מה הוויכוח?

ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים להתווכח?

ניסן סלומינסקי: אני שמח שרוב סיעות הבית, אני חושב, באמת תומכות בנושא הזה, כך שמהבחינה הזאת אני מקווה שהחוק הזה יעבור ברוב גדול, כי באמת אנחנו צריכים להגיד לתומכי הטרור, למחבלים ולכל אלה: רבותיי, עד כאן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא ניתן לכם להיכנס גם לבית הזה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהחוק הזה דורש 61, אני רוצה רק להתייחס לדברי קודמיי, וליושב-ראש האופוזיציה, שאני מאוד מכבד אותו – על אמת, לא כציני.

יצחק הרצוג: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: יש לי כמה בעיות.

ניסן סלומינסקי: בעיה ראשונה, אולי זה מקובל בכנסת, אבל אני עליתי לפה באמת לכבודו של הרצל.

יצחק הרצוג: אתה הורס את חלומו של הרצל.

ניסן סלומינסקי: דקה, דקה.

ניסן סלומינסקי: אני עוד מעט אגיע, זה החלק השני.

יצחק הרצוג: אתה נותן יד להרוס את חלומו.

ניסן סלומינסקי: זה החלק השני, שאני אראה לך שאנחנו לא הורסים.

ניסן סלומינסקי: אבל קודם כול, לעצם העניין.

ניסן סלומינסקי: טיפת כבוד.

ניסן סלומינסקי: הרצל, אתה יודע שהוא שנוי במחלוקת וכו', וההפך – עליתי, ואני חושב שגם חבריי, עלינו רק כדי להראות את הזכויות שיש לו, ואתה יודע טוב שאצל רבי צבי יהודה הכהן קוק, בנו של הרב קוק – על השולחן שלו קבוע יש תמונה של הרצל – –

יצחק הרצוג: נכון, אבל הרצל הפריד את הדת מהמדינה.

ניסן סלומינסקי: – – להראות את זה.

ניסן סלומינסקי: אז עושים יום שרוצים – באמת יום לזכרו של הרצל, חוזה המדינה, הוגה.

ניסן סלומינסקי: צריך להיות משהו קצת של התרוממות.

ניסן סלומינסקי: באמת, באנו בשביל לשמוע על זה, על החזון הגדול שלו, אם כי גם הוא לא חף מטעויות.

יצחק הרצוג: אתם הורסים את החזון.

ניסן סלומינסקי: אבל לא, אני אומר – לקחת את היום הזה ולעשות את החשבונות הקטנים – – –

יצחק הרצוג: למה ראש הממשלה לא פה?

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אומרים שיש קבינט.

יצחק הרצוג: הקבינט הסתיים לפני שעתיים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם, אנחנו עוברים להצבעה תכף.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה דודי אמסלם, הוא לא יכול לדבר.

דוד אמסלם: למה?

יצחק וקנין: כיוון שלא היו מסתייגים על החוק, ואם אין מסתייגים על החוק, גם אם יש רשות דיבור, זה לא מאפשר.

ענת ברקו: שיעלה שר.

יצחק וקנין: שר יכול לדבר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: אז אני רק אסיים את המשפט שאמרתי, בוז'י.

ניסן סלומינסקי: ההפך, אני אומר, יש לך מספיק הזדמנויות לתקוף ולהגיד את הדברים, ויש לי גם הרבה מה לענות לזה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני כבר צריך להפסיק לדבר, אומרים.

ניסן סלומינסקי: חבל, לא כל הזדמנות צריכים לנצל – ולא רק לך, גם לצד השני אני אומר אותם דברים.

ניסן סלומינסקי: יש ימים חגיגיים, שמכובדים, מקובלים על כולם; ואללה, בואו נלך על זה, כולם, בואו נלך על דברים שמאחדים.

ניסן סלומינסקי: יהיה מספיק זמן, די והותר, לכל הדברים המפלגים.

ניסן סלומינסקי: אז אני שוב פונה ומבקש מחבריי – – –

איציק שמולי: סדר-יום מאחד הבאתם היום.

איציק שמולי: רק אחדות בראש שלכם.

איציק שמולי: אחדות וממלכתיות, זה מה שבראש שלכם.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על כל סדר-היום, אני מדבר על הרצל, על הנושא של הרצל.

יצחק וקנין: תודה.

איציק שמולי: די עם הטפות המוסר האלה, די.

איציק שמולי: לפחות תוותרו על הקטע הזה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אני מודה לך, יושב-ראש ועדת החוקה.

יצחק וקנין: השר יריב לוין, אני מבין שאתה תשיב.

אופיר אקוניס: אני אשיב.

יצחק וקנין: אתה תשיב, אופיר אקוניס, אוקיי.

יצחק וקנין: שר יכול בכל מהלך של הדיון לדבר.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אתה ניצלת ניצול ציני את הטקס לזכר חוזה המדינה בנימין זאב הרצל.

יצחק הרצוג: לפני שעתיים וחצי, נו, באמת.

אופיר אקוניס: ניצול ציני – –

יצחק הרצוג: ראש הממשלה היה יכול להיות פה וללכת להופיע.

יצחק הרצוג: מה קרה, הוא עושה שטויות?

אופיר אקוניס: – – כדי להתנגח ניגוח פוליטי בממשלה, בסדר-היום שאנחנו מתכוונים להביא לכאן במהלך מושב הקיץ.

אופיר אקוניס: ובמקום לנהל דיון יסודי ומנומק, אתה הפרחת לאוויר, ודרכו – לציבור, סיסמאות פופוליסטיות נבובות – –

יצחק הרצוג: שמעתי אותך בבוקר.

אופיר אקוניס: – – ואני אומר לך, בידידות, שאפילו אינן מתאימות לרמתך הגבוהה, וגם להשכלתך כמשפטן.

אופיר אקוניס: ואתה כמובן השתמשת – – –

יצחק הרצוג: תשאל את בני בגין מה דעתו על – – –

אופיר אקוניס: בני בגין איננו דוברו של מנחם בגין.

יצחק הרצוג: שמעתי מה הוא אמר לך.

יצחק הרצוג: כולם ראו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בני בגין איננו דוברו של ראש הממשלה מנחם בגין – –

יצחק הרצוג: – – – שקרן.

אופיר אקוניס: – – אתה איננו דוברו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: המערך הסוציאליסטי – חבר הכנסת חסון – – –

יואל חסון: למה, אתה ישבת איתו?

אופיר אקוניס: – – –

יואל חסון: לא, אני לא מתיימר.

אופיר אקוניס: איזו מפלגה אתה מייצג עכשיו?

יצחק וקנין: יושב-ראש סיעת המחנה הציוני – – –

יואל חסון: אתה מתיימר ליישם אותו – – –

יצחק וקנין: יואל חסון, שב במקומך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יואל חסון יודיע למליאת הכנסת איזו מפלגה הוא מייצג היום – אז נוכל להתפלמס איתו גם על ענייני הליכוד, גם על ענייני העבודה, גם על ענייני קדימה, זכרה לא לברכה, וגם על ענייני איך שאתם נקראים היום – התנועה, שבתוך מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: ובכן, הוא, כמובן, הסתלק לו, יושב-ראש האופוזיציה, ואנחנו עדיין נשיב לכיסאו הריק של יושב-ראש האופוזיציה, שהשתמש, חבר הכנסת בהלול, בטקס ממלכתי כדי לנגח ממשלה, כדי לנגח בעצם רעיונות.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, בניגוד מוחלט לדבריו של יושב-ראש האופוזיציה, אין שום כוונה לפגוע בבית המשפט העליון, שום כוונה כזאת.

אופיר אקוניס: אנחנו מכבדים את בית המשפט העליון, אנחנו מעריכים את בית המשפט העליון, אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו מעריכים גם את עצמנו.

אופיר אקוניס: תעמדו על כבוד הבית הזה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שמולי, תעמוד על כבוד הבית.

איציק שמולי: רק כבוד יש לך לבית המשפט העליון.

אופיר אקוניס: לא, זה לא עניין – – –

איציק שמולי: מרוב כבוד – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: יש לך כבוד לעצמך?

איציק שמולי: מרוב כבוד שמענו אותך ברדיו, איך אתה מדבר.

אופיר אקוניס: יש לך כבוד, אתה חבר כנסת.

איציק שמולי: לך אין כבוד.

אופיר אקוניס: אתה חבר כנסת.

אופיר אקוניס: אתה צריך לעמוד על כבודו של הבית הזה, שנרמס בשנים האחרונות בכל פעם כאשר האג'נדה או החוק שמתקבל כאן איננו מקובל פוליטית – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – איננו מקובל פוליטית, חבר הכנסת בר-לב, על שופטי בית המשפט העליון.

אופיר אקוניס: לצערי הרב, עדיין לא הצלחנו – – –

איציק שמולי: מה לעשות, המספרים מראים אחרת.

אופיר אקוניס: יושבת פה שרת המשפטים – – –

איציק שמולי: המספרים מראים אחרת.

אופיר אקוניס: בוא, אני ראיתי את המודעות הממומנות.

איציק שמולי: אתה שר המדע – לך עם העובדות.

אופיר אקוניס: ראינו את המודעות הממומנות.

איציק שמולי: אתה שר המדע, לך עם העובדות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי.

אופיר אקוניס: ראינו את המודעות הממומנות של המכון הישראלי לדמוקרטיה ואת הציטוטים שהם הביאו.

קריאה: זה לא ציטוטים.

קריאה: זה עובדות.

אופיר אקוניס: עובדה, עובדה – – –

רויטל סויד: עובדות.

רויטל סויד: עובדות.

אופיר אקוניס: עובדה היא, חברת הכנסת סויד, שבשנים האחרונות – – –

איציק שמולי: – – – האנטי-ישראלי – – – לדמוקרטיה.

איציק שמולי: תגיד, נו.

אופיר אקוניס: לא, אני לא אגיד את זה.

איציק שמולי: תגיד, תגיד.

אופיר אקוניס: לא, אני לא אגיד את זה.

איציק שמולי: אבל זה יבוא מחר, בריאיון של מחר.

אופיר אקוניס: בשנים האחרונות, חברת הכנסת סויד, חבר הכנסת הרצוג, אתה יודע – כולם יודעים – הצופים בבית יודעים כמה חוקים או החלטות הזויות של בית המשפט העליון.

אופיר אקוניס: אבל אני אשתמש דווקא בדוגמה האחרונה, אדוני היושב-ראש – אני אתן ליושב-ראש הקואליציה ולמרכז האופוזיציה, אולי, את 30 השניות שהם מבקשים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הדוגמה האחרונה, חבר הכנסת שמולי, תת-אלוף במילואים איל בן ראובן, אליך אני מדבר – – –

נחמן שי: אלוף, אלוף.

אופיר אקוניס: אלוף, סליחה.

אופיר אקוניס: טעות.

אופיר אקוניס: האלוף בן ראובן, האם אתה מעלה על דעתך שבית המשפט העליון דן עכשיו בהוראות הפתיחה באש מול מחבלי חמאס על הגדר בגלל עתירה של מפלגות – זה לא מפלגות, סליחה – בגלל עתירה של תנועות שמאל קיצוני?

אופיר אקוניס: זה הרי לא יעלה על הדעת.

אופיר אקוניס: איך אפשר לנהל מערכה בצורה הזאת?

אופיר אקוניס: איך אפשר לנהל מערכה בצורה הזאת?

יצחק הרצוג: שקר, שקר.

אופיר אקוניס: וכמובן, הדוגמאות של המסתננים, הדוגמאות של ביטול החלטת שר הביטחון על המשפחות השכולות.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני רוצה לומר, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אני מציע לך לקיים את הדיון הזה כאן כאשר תגיע פסקת ההתגברות.

אופיר אקוניס: תנסו לגייס רוב קולות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מקווה שאנחנו נתגבר על ההתנגדות שלכם וגם על התנגדותה של נשיאת בית המשפט העליון.

אופיר אקוניס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: השרה מירי רגב, שרת התרבות.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה על ההסתייגויות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: רבותיי, לסעיף 1 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה על סעיף 1 כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 83 נגד – 11 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: 83 בעד, 11 מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: סעיף 1 אושר כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: לסעיף 2 יש הסתייגות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת גרמן לא נימקה וגם לא נמצאת, ואני לא יכול לשאול אותה כרגע.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו נצביע על הסתייגות – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רבותיי, אני מצביע על סעיף 2, כהצעת הוועדה.

חיים כץ: ל-3 יש הסתייגויות?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: זו ההסתייגות האחרונה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשים לב.

יצחק וקנין: מאחר שהמסתייגת איננה וגם לא נימקה את ההסתייגות שלה, אנחנו לא נצביע על ההסתייגות.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיף 2, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 86 נגד – 10 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, התקבל.

יצחק וקנין: בעד – 86, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: סעיף 2 אושר, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, החוק אושר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 86 נגד – 10 נמנעים – אין

יצחק וקנין: 86 בעד, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו רוצה לברך.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול רוצה להודות לחבריי מהקואליציה ומהאופוזיציה – אלה שבאמת, ביטחון ישראל יקר להם והם לא חושבים שהכנסת היא מקום שבו צריכים לכהן חברי כנסת שהורשעו בעבירות טרור.

ענת ברקו: על זה אנחנו מדברים.

ענת ברקו: זה נראה דמיוני, אבל גם נראה דמיוני שיהיה חבר כנסת שירגל לטובת חיזבאללה ובסופו של דבר יברח; זה נראה דמיוני שיהיה חבר כנסת שיבריח מכשירי טלפון סלולריים לבתי הכלא.

ענת ברקו: זה נראה דמיוני.

ענת ברקו: אבל אלו דברים שהיו.

ענת ברקו: אני רוצה לומר, אדוני, ולצטט את הדברים שאמר נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, בזמנו: "הדמוקרטיה זכאית להגן על עצמה מפני הקמים עליה – – – כדי להוכיח את חיותה אין הדמוקרטיה צריכה לאבד עצמה לדעת.

ענת ברקו: זאת ועוד – מי שאינו מקבל את עקרונות היסוד של הדמוקרטיה ומבקש לשנותם לא יכול להשתתף בדמוקרטיה בשם אותם הכללים".

ענת ברקו: מי שחותר נגד השיטה לא צריך להיות פה.

ענת ברקו: זה לא סוד שאני ביקשתי שאנשים שהורשעו ויצאו מהכלא, רק לאחר 25 שנה יוכלו לכהן בתפקיד בכנסת, אבל נאלצתי להתפשר כי דיברו על זכות יסוד להיבחר.

ענת ברקו: אני חושבת שמי שהורשע בעבירות טרור לא צריך להגיע לכאן, אין לו מקום כאן.

ענת ברקו: הדמוקרטיה חייבת להגן על עצמה, ובאויבי ישראל צריך להילחם ולא לאפשר להם דריסת רגל והריסת הדמוקרטיה שבנינו בעמל רב.

ענת ברקו: מכיוון שביצוע עבירות טרור או ביטחון, יש בכך משום קריאת תיגר על המדינה – לכן, אנחנו צריכים להטיל מגבלות שבאמת יבטיחו את ביטחון המדינה ואזרחיה.

ענת ברקו: אדוני, אני רוצה להודות קודם כול לשרת המשפטים איילת שקד, למשנה ליועץ המשפטי לממשלה רז נזרי, ליושב-ראש ועדת חוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי ולייעוץ המשפטי של ועדת החוקה, שמובל על ידי גור בליי.

ענת ברקו: וכמובן, לצוות שלי – לתמר, שבינתיים סיימה תפקיד, לסופי, למאיר.

ענת ברקו: תודות ליושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דודי אמסלם.

ענת ברקו: לצוות הסיעה, בראשות עליזה בראשי, לדנית, שלי והלנה.

ענת ברקו: תודה גם למחנה הציוני וגם ליש עתיד, שתמכו ברובם בחוק הזה.

ענת ברקו: אני חושבת שהחוק הוא חשוב, והוא ימנע ממי שלא צריך להיות כאן להגיע למקום הזה ולפגוע בביטחון המדינה.

ענת ברקו: תודה רבה לכם.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש שקט.

הצעת חוק-יסוד: [מס' מ/1184, דברי הכנסת, חוב' י"ד, ישיבה 301, עמ' 26472; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6), לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: קיבל פטור מחובת ההנחה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אבי דיכטר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים – – –

מאיר כהן: שנייה, אדוני.

מאיר כהן: חברים, אני מבין שזה היום הראשון, אבל אנא מכם – מי שרוצה לדבר, שיעשה את זה בחוץ.

מאיר כהן: ובצדדים – להירגע.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בקריאה השנייה והשלישית את שתי הצעות החוק האלה: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6) והצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 12), התשע"ח–2018.

אבי דיכטר: מההצגה הקשר בין שתי ההצעות יהיה ברור, ולכן אני עושה את זה כמקשה אחת.

אבי דיכטר: שתי הצעות החוק עוסקות באותה הסוגיה ומשלימות בעצם אחת את השנייה.

אבי דיכטר: כיום, סעיף 40(א) לחוק-יסוד: הממשלה קובע כי "המדינה לא תפתח במלחמה אלא מכוח החלטת הממשלה" וכי הודעה על החלטת הממשלה תימסר לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת בהקדם האפשרי.

אבי דיכטר: כמו כן קובע הסעיף כי ראש הממשלה ימסור למליאת הכנסת הודעה על החלטת הממשלה בהקדם האפשרי.

אבי דיכטר: בהצעת חוק-יסוד: הממשלה המונחת לפניכם מוצע לקבוע כי גם נקיטה בפעולה צבאית משמעותית העלולה להוביל, ברמת הסתברות קרובה לוודאי, למלחמה, תהיה רק מכוח החלטת הממשלה.

אבי דיכטר: עוד מוצע לקבוע כי לגבי שני עניינים אלה – פתיחה במלחמה ונקיטת פעולה צבאית משמעותית העלולה להוביל ברמת הסתברות קרובה לוודאי למלחמה – הממשלה תהיה רשאית לאצול את סמכותה לוועדת שרים שנקבעה בחוק.

אבי דיכטר: כהוראה משלימה בתיקון לחוק הממשלה מוצע לקבוע כי אצילת הסמכות תהיה לוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי, שכולנו מכירים כקבינט המדיני-ביטחוני.

אבי דיכטר: עוד מוצע לקבוע בהצעת חוק-היסוד, כי החלטת הממשלה לאצול את סמכותה יכולה להיות דרך כלל או במקרה מסוים.

אבי דיכטר: לצד זאת, אם החליטה הממשלה לאצול את סמכותה, תפעיל ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי את סמכותה רק אם מצא ראש הממשלה כי הפעלת סמכות זו נדרשת על ידה בנסיבות העניין בשל טעמים של ביטחון המדינה ויחסי החוץ שלה, לרבות טעמי סודיות הכרוכים בהם.

אבי דיכטר: יודגש כי בכל מקרה ההחלטה תתקבל על ידי אחד משני גופים – או הממשלה או ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי.

אבי דיכטר: בנוסף, מוצע לקבוע כי במקרה שבו ההחלטה התקבלה על ידי ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי, תימסר הודעה על כך בהקדם האפשרי לממשלה.

אבי דיכטר: כמו כן, במקרה כזה תימסר הודעה בהקדם האפשרי לוועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, וזאת להבדיל ממקרה שבו ההחלטה התקבלה על ידי הממשלה – במליאת הממשלה הכוונה – ואז ההודעה תימסר לוועדת החוץ והביטחון ולא לוועדת המשנה.

אבי דיכטר: הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת חוקה, חוק ומשפט, הוועדה המשותפת שהייתה בראשותי, כמובן ביחד עם יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, טיפלה בהצעות החוק וסברה כי ישנה חשיבות רבה בהסדרת הנושא ובעיגונו החקיקתי ובכניסתן של ההוראות הקבועות בהצעות החוק לתוקף; זאת, לאור החשיבות ביצירת ודאות ביחס למצבי פתיחה במלחמה או נקיטה בפעולה צבאית משמעותית, העלולה להוביל למלחמה.

אבי דיכטר: כמובן שאין קשר בין העיתוי שאנחנו מביאים את ההצעה למציאות שתוארה כאן קודם לכן, גם על ידי השר לוין וגם על ידי יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת בוז'י הרצוג.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשות לרשות דיבור.

אבי דיכטר: אבקש מחברי הכנסת לשקול היטב את הצבעתם בעד ונגד ההסתייגויות, ורק אז לאשר את הצעות החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, חברים, יש גם הסתייגויות וגם בקשות רשות דיבור.

מאיר כהן: ראשון המסתייגים – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני עולה לדבר כי אני רוצה לומר אולי שני דברים.

ניסן סלומינסקי: דבר אחד, שהמדינה פועלת באופן ממשי הרבה זמן, אולי 70 שנה, אבל באופן מסודר לא סידרו את הדבר אף פעם.

ניסן סלומינסקי: ועכשיו, פעם ראשונה שבאים לסדר.

ניסן סלומינסקי: למה הכוונה?

ניסן סלומינסקי: עד עכשיו הממשלה היא זו שיכולה להחליט על פתיחה במלחמה או משהו דומה נניח.

ניסן סלומינסקי: בפועל, לא היו אולי מלחמות אבל בפועל כל מה שהתנהל התנהל בקבינט.

ניסן סלומינסקי: הפעם באה הצעת החוק הזו, באופן מסודר, לומר שהממשלה יכולה לאצול, או להאציל את סמכותה לקבינט גם בנושא של מלחמה וגם בדברים שהם קרובים למלחמה, מבצעים שהם קרובים למלחמה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה קודם כול לציין שבדיון של הוועדה המשותפת, פרט להצבעה בסוף לא הייתה הצבעה של קואליציה–אופוזיציה, אלא באמת לגופו של עניין, של אנשים שאכפת להם ובקיאים ומכירים.

ניסן סלומינסקי: בהרבה דברים מצאנו את עצמנו, עפר ואני, או אחרים, נמצאים באותו צד, וזה היה בסדר גמור.

עפר שלח: – – – להצביע – – –

ניסן סלומינסקי: אמרתי, עד להצבעה האחרונה, בהצבעה האחרונה רק.

ניסן סלומינסקי: רק בהצבעה האחרונה בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: כי באמת זה לגופו של עניין.

עמר בר-לב: גם בהצבעה האחרונה – – –

ניסן סלומינסקי: גם בהצבעה האחרונה היה בלבול, נכון.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אני, למה הגשתי את ההסתייגות הזאת?

ניסן סלומינסקי: ואני כבר אומר שאני אוריד אותה, בגלל שאני חבר קואליציה.

ניסן סלומינסקי: אבל למה הגשתי את ההסתייגות?

ניסן סלומינסקי: כי בהצעה מופיע שהממשלה מאצילה לקבינט אם היא רוצה לפתוח במלחמה או במבצע ברמת הסתברות קרובה לוודאי למלחמה.

ניסן סלומינסקי: אתם שמים לב?

ניסן סלומינסקי: ברמת הסתברות קרובה לוודאי למלחמה.

ניסן סלומינסקי: יתחיל להיות דיון על כל דבר ודבר.

ניסן סלומינסקי: האם זה מספיק הסתברות קרובה לוודאי וכו', והזמן לוחץ וצריכים לקבל החלטה וכו', ובמקום שיתחילו לדון עוד ילכו לבג"ץ, האם זה נקרא הסתברות קרובה לוודאי או לא קרובה לוודאי.

ניסן סלומינסקי: אז לכן אמרתי, ואני חושב שאפילו חבריי מהאופוזיציה תמכו בי בנושא הזה, אמרתי: במקום זה נוריד את הנושא של הסתברות קרובה לוודאי, ויהיה כתוב: בלהוביל למלחמה או במבצעים שמובילים למלחמה.

ניסן סלומינסקי: בסופו של דבר ההצעה הזאת לא התקבלה.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני חושב שגם בהיותי קרוב, איך אומרים, איש קואליציה, נניח, אני אומר, וגם בגלל שכך החליטו, אז אני בסוף מוריד את ההסתייגות שלי, אדוני.

ניסן סלומינסקי: רק רציתי להסביר למה הסתייגנו.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה עדיין היה נוסח יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שגם בני יסכים איתי וגם עפר ואחרים, ועמר.

ניסן סלומינסקי: אבל כך היה, אז אני אוריד את ההסתייגות הזו.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, נמחק את ההסתייגות של חבר הכנסת סלומינסקי.

מאיר כהן: המסתייג הבא – חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אנהג כמנהגו של יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני אסיר הסתייגותי לפני ההצבעה.

זאב בנימין בגין: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להקדים את המאוחר ולהסביר מדוע התנגדתי, עם חברים אחרים, לדרישה שהוצעה על ידי חברים, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, לקבוע מספר מינימום, קוורום, להחלטות של הקבינט.

זאב בנימין בגין: הסיבה היא שהתברר מהר מאוד שהצעה כזאת גוררת מייד איתה או בעקבותיה את הדרישה של הממשלה, שלדידה היא טבעית, לצפות למצבים שבהם לא ניתן יהיה לכנס את אותו קוורום.

זאב בנימין בגין: כינינו את זאת בישיבות הוועדה "פתח מילוט", מכיוון שאי-אפשר להימלט מן הדרישה הזאת, ואז כל החקיקה תהיה, קודם כול, לא נאה, לא אלגנטית, לא נקייה, מפורטת מדי, לגבי חוק-יסוד.

זאב בנימין בגין: אז חבר הכנסת אילטוב ואנוכי הסתייגנו מהנוסח המוצע והצענו לחזור אל הנוסח המקורי כפי שהציעה אותו הממשלה, ללא קוורום וללא פתחי מילוט מאותו קוורום, כדי שהחקיקה תקבל את הנופך הרציני שהנושא הזה ראוי לו.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, גם הסתייגויותיו של חבר הכנסת בגין.

מאיר כהן: המסתייג הבא – חבר הכנסת אבי דיכטר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות, אדוני.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, כנסת נכבדה, ההסתייגות שלי עוסקת בסעיף שעלה לדיון, הוסר במהלך הדיון בהסתייגויות של אחרים, ובעיניי זו סוגיה קריטית להשלמת החוק הזה, חוק-היסוד, סוגיה שהיא הרת גורל, שלא נצטרך ולא נזדקק לה, אבל אם חס וחלילה נגיע ליום פקודה כדאי שנהיה מצוידים בחוק במתכונת הנכונה ביותר, המקצועית ביותר, הלאומית ביותר והנכונה ביותר.

אבי דיכטר: והמתכונת הזו, בעיניי, היא חסרה במידה מסוימת, וההשלמה שאני רואה לנגד עיניי היא להוסיף בחוק-היסוד, בפסקה (3): אחרי סעיף קטן (א1) יבוא המשפט הבא: אצלה הממשלה את סמכותה, כאמור, יהיה המניין החוקי לקבלת ההחלטה בוועדת השרים, קרי, הקבינט, מחצית מחברי הממשלה המכהנים בוועדה.

אבי דיכטר: ואולם, בנסיבות קיצוניות ומנימוקים שיירשמו, ואם הדבר הכרחי מטעמי דחיפות שאינם מאפשרים לכנס את המניין החוקי האמור, רשאים ראש הממשלה ושר הביטחון לקבל את ההחלטה במניין חוקי מצומצם יותר.

אבי דיכטר: זו סוגיה, אדוני היושב-ראש, שאנשים שעברו, בין אם מלחמות ובין אם אירועים אחרים, ואני מרשה לעצמי לגייס את הניסיון שלי בדברים האלה, אומנם רק 47 שנים, אבל משהו אפשר היה ללמוד, בוודאי כשאתה מסתכל על האיומים – – –

מאיר כהן: ואם ראש הממשלה הוא גם שר הביטחון?

אבי דיכטר: לכן, לתכלית הזו – הרי ממילא, כשהקבינט עוסק בסוגיה של ראש ממשלה שהוא שר ביטחון או שר חוץ או שהתפקידים מאוישים באדם אחד, אתה יודע להגן על כך בסדרי הפעולה.

אבי דיכטר: ממילא כשהקבינט נדרש להאציל מהסמכות הוא יודע בדיוק מה תפקידו של ראש הממשלה.

אבי דיכטר: ואם זה ראש ממשלה, כמו שאתה אומר, שהיה כבר בעבר ראש ממשלה ושר ביטחון – והיו לא אחד ולא שניים, לדעתי, היו כמה דוגמאות כאלה – חזקה על הממשלה, על הקבינט, שבממשלה הספציפית שבה ראש הממשלה הוא גם שר הביטחון – זו לא המציאות היום אז היא לכאורה תיאורטית, אבל היא יכולה להיות מעשית כפי שאתה אמרת.

אבי דיכטר: ולכן יש חשיבות שאנחנו לא רואים אפשרות – אנחנו נשב בוועדה, בוודאי גם אני; אנחנו לא רואים אפשרות שהחלטה על יציאה למלחמה או יציאה לפעולה צבאית שבסבירות קרובה לוודאות תידרדר למלחמה או תוביל למלחמה – שדבר כזה יתקבל בלי שתי הדמויות המובילות במדינת ישראל לתכלית הזו: ראש הממשלה ושר הביטחון.

אבי דיכטר: אבל מעבר לזה, בסוגיה של הקוורום, כפי שהיה אפשר להבין מהדברים שקראתי בהסתייגות, אנחנו חשבנו – לא רק אני, חלק מחברי הוועדה, תקופות מסוימות אפילו רוב חברי הוועדה, לדעתי; יש כאן הסתייגות שעוסקת רק בנושא הזה של הקוורום, שכשמתכנס קבינט שקיבל סמכות מהממשלה להחליט על יציאה למלחמה או על פעולה צבאית שבהסתברות קרובה לוודאות תוביל למלחמה – בניגוד לממשלה, שבה אנחנו לא מכתיבים שום פורום, בקבינט שקיבל את הסמכות מהממשלה חשוב שיהיה קוורום, וקבענו אותו: לפחות מחצית מחברי הקבינט.

אבי דיכטר: לדוגמה, הקבינט הנוכחי הוא עשרה שרי ממשלה – חמישה שרים יקבלו את ההחלטה.

אבי דיכטר: אני מזכיר שבקבינט ישנם שבעה שרים שהם שרים סטטוטוריים: ראש הממשלה, ממלא מקום ראש הממשלה, אם ישנו, שר ביטחון, שר חוץ, שר משפטים, שר בט"פ, שר אוצר – נדמה לי שזה מניין השבעה.

אבי דיכטר: היום אין ממלא מקום, ושר החוץ הוא גם ראש הממשלה, לכן, הקבינט הוא חמישה סטטוטוריים פלוס חמישה נוספים.

אבי דיכטר: ונדמה לי שכשאנחנו מדברים על החלטה הרת גורל בסדר גודל כזה כולנו היינו רוצים שהחלטה כזו תתקבל גם במספר מינימלי של שרים בקבינט, וקבענו אותו למחצית חברי הקבינט.

אבי דיכטר: גזרנו את זה ממשפט אחר, שאומר שהקבינט לא יהיה גדול ממחצית שרי הממשלה, ולכן, המחצית לא נקבעה במקרה.

אבי דיכטר: העובדה שבנסיבות מסוימות, חריגות, קיצוניות, כפי שהגדרנו בהצעה, יהיה אפשר לקבל החלטה של ראש ממשלה ושר ביטחון – בדיונים בוועדה עסקנו בלא מעט תרחישים שעלולים להוביל למצב כזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, הסתייגותך בעינה עומדת.

מאיר כהן: כן?

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים למסתייגים הבאים, לדוברים, דב חנין בבקשה.

מאיר כהן: אחריו חבר הכנסת איימן עודה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין, עד עשר דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בדיון באחת הסוגיות החוקיות החשובות ביותר.

דב חנין: אין החלטה יותר חשובה בפוליטיקה האנושית מאשר ההחלטה לצאת למלחמה.

דב חנין: במלחמה נהרגים אנשים.

דב חנין: מלחמה מייצרת הרס וחורבן.

דב חנין: מלחמה מייצרת צער ושכול.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, ההחלטה לצאת למלחמה היא החלטת ההחלטות.

דב חנין: החלטה שצריכה להתקבל בצורה המעמיקה, הרצינית וגם הדמוקרטית ביותר.

דב חנין: מי מחליט לצאת למלחמה?

דב חנין: זו השאלה שעליה מדברת הצעת החוק הזו, ואני אקדים את המאוחר ואומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק חמורה ומסוכנת.

דב חנין: חמורה ומסוכנת.

דב חנין: כשאני מדבר, עמיתיי חברי הכנסת, על השאלה מי מחליט על מלחמה, אני כמובן לא מדבר על מצב שבו המלחמה נכפית עלינו, שבו מישהו תוקף את ישראל וישראל צריכה להתגונן.

דב חנין: זה לא מצב של החלטה יזומה על יציאה למלחמה.

דב חנין: אני מדבר על שאלה של יוזמת מלחמה.

דב חנין: של החלטה שבה ממשלה, או גורם אחר, מחליטה לצאת למלחמה או לצאת למבצע צבאי שמשמעותו יציאה למלחמה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, כמו שאנחנו שמענו עכשיו מחבר הכנסת דיכטר, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, בעצם נמצאת על השולחן עכשיו הצעה שתאפשר בסופו של דבר לראש הממשלה נתניהו, יחד עם שר הביטחון ליברמן, לקבל בצוותא חדא החלטה על הפורום המצומצם – היותר-מצומצם – בתוך הקבינט, שיקבל החלטה על יציאה למלחמה.

דב חנין: ואני, עמיתיי חברי הכנסת, אומר כאן בצורה הברורה והגלויה ביותר: אני לגמרי לא סומך.

דב חנין: לא סומך על נתניהו, לא סומך על ליברמן, ואני מציע לכולנו לא לסמוך, לא על נתניהו ולא על ליברמן, כשמדובר על יציאה על מלחמה ומדובר על חיי בני אדם בארץ הזו.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על שאלה תיאורטית, עמיתיי חברי הכנסת.

דב חנין: אנחנו כולנו קראנו את הפרסומים וחלקנו גם יודעים שמאחורי הפרסומים האלה הייתה אמת על אותו שלב שבו ראש הממשלה נתניהו רצה ליזום מהלך שמשמעותו הייתה התגלגלות לכיוון מלחמה עם איראן.

דב חנין: מה שקרה אז באותם ימים היה שהרמטכ"ל דאז גבי אשכנזי, ראש המוסד דאז מאיר דגן וראש השב"כ יובל דיסקין אמרו לראש הממשלה שהמהלך שהוא מציע איננו חוקי, במובן הזה שלא התקבלה החלטה על ידי הגוף המוסמך לקבל את ההחלטה.

דב חנין: לפי המצב המשפטי שהיה קיים לפני הצעת החוק הזו, מי שהיה צריך ומי שמוסמך לקבל החלטה על יציאה למלחמה היה רק הממשלה.

דב חנין: במצב המשפטי הזה יכול היה הרמטכ"ל, יכול היה ראש המוסד, יכול היה ראש השב"כ ויכלו גורמי ביטחון נוספים יחד איתם לומר לראש הממשלה שמה שהוא מבקש שיתבצע לא יכול להתבצע בהיעדר החלטת ממשלה.

דב חנין: כך, לפחות לפי הפרסומים, עמיתיי חברי הכנסת, נמנעה מישראל הסתבכות במהלך מלחמתי מסוכן שאף אחד מאיתנו לא יודע לומר היום כמה חיים הוא היה עלול לגבות.

דב חנין: נתניהו מקדם מהלך שישנה את המצב המשפטי הזה.

דב חנין: הוא רוצה להשתחרר מהחובה להביא את ההחלטה על מלחמה לפניה ממשלה.

דב חנין: וכפי שהסביר לנו חבר הכנסת דיכטר, הוא גם רוצה להשתחרר מהחובה להביא את ההחלטה לצאת למלחמה לפני הקבינט.

דב חנין: בסופו של דבר, לפי ההסתייגות של דיכטר, לפחות, ראש הממשלה ושר הביטחון יוכלו להחליט בעצמם, ואולי לצרף עוד מישהו כדי שיהיה טריומווירט שמחליט.

דב חנין: המהלך הזה, עמיתיי חברי הכנסת, הוא מהלך בעייתי, מסוכן ופסול.

דב חנין: בהסתייגות שלנו הצענו מהלך בכיוון ההפוך.

דב חנין: אם נתניהו מעוניין שיוזמת מלחמה תהיה משהו שהוא יוכל להחליט עליו יחד עם שר הביטחון שלו – אנחנו מציעים מהלך הפוך: יוזמת מלחמה שהממשלה מעוניינת להחליט עליה תצטרך אישור של הכנסת.

דב חנין: אנחנו מציעים שאם הממשלה החליטה, או ועדת השרים החליטה – זה הקבינט – לפתוח במלחמה או לנקוט פעולה צבאית משמעותית שהמשמעות שלה היא התגלגלות למלחמה, ההחלטה הזאת תובא מייד לאישור הכנסת, ומליאת הכנסת תתכנס לדון בנושא בתוך 48 שעות ממועד קבלת ההחלטה.

דב חנין: אני יודע, עמיתיי חברי הכנסת – כאשר הבאתי את ההצעה הזאת לפני ועדת החוץ והביטחון כמה מהחברים הרימו גבה.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שזה המצב, זו הנורמה השולטת במדינות דמוקרטיות.

דב חנין: זו הנורמה השולטת בצרפת – הכרזת מלחמה היא סמכות של הפרלמנט.

דב חנין: זו הנורמה השולטת באירלנד, זו הנורמה השולטת באיטליה, זו הנורמה השולטת בספרד.

דב חנין: בספרד אומנם מי שמכריז את המלחמה זה המלך, אבל הוא צריך אישור מוקדם של הפרלמנט.

דב חנין: זו הנורמה השולטת בשבדיה, זו הנורמה השולטת בארצות הברית – הקונגרס הוא זה שמחליט על מלחמה, לא הנשיא; מדינה נשיאותית, אבל לא הנשיא מכריז מלחמה אלא הקונגרס.

דב חנין: בגרמניה, אדוני היושב-ראש, הבונדסטג, הפרלמנט הגרמני, שהוא זה שמוסמך להכריז מלחמה, יכול להכריז מלחמה, ורק ברוב של שני שלישים.

דב חנין: רק ברוב של שני שלישים.

דב חנין: אני מציע שגם אנחנו נלך בכיוון הזה.

דב חנין: גם אצלנו, הכנסת, שהיא הגוף הריבון, היא הגוף המחוקק, כאשר ישנה החלטה היסטורית כל כך משמעותית כמו לצאת מלחמה, יתכבדו ויביאו את זה למליאת הכנסת.

דב חנין: אני שוב אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, אני לא מדבר על הסיטואציה ואף אחד לא מדבר על סיטואציה שבה ישראל מותקפת.

דב חנין: אני מדבר על הסיטואציה שבה ישראל, או ממשלת ישראל, או ראש ממשלת ישראל מבקשים ליזום מלחמה.

דב חנין: מצב כזה מחייב אישור של הכנסת.

דב חנין: הכנסת עוסקת בהרבה שאלות שהן הרבה פחות חשובות מאשר ההחלטה לצאת למלחמה.

דב חנין: איך ייתכן שהכנסת תוותר על החובה שלה לאזרחי ישראל להחליט בשאלה אם לצאת למלחמה או לא לצאת למלחמה?

דב חנין: אם הסיטואציה היא כל כך חשובה ואם היא כל כך ברורה, אז לממשלה יש רוב בכנסת.

דב חנין: תתכבד הממשלה לבוא לפני הכנסת, להסביר לכנסת ולשכנע את הכנסת שאכן המלחמה הזו דרושה וחשובה כל כך.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה גם להביע דאגה גדולה ממה שמתרחש סביבנו כאן באזור בימים האחרונים.

דב חנין: אני שומע את דיבורי המלחמה מול איראן ואני חייב לומר לכם שאני לגמרי לא שותף להתלהבות הגדולה הזו.

דב חנין: אני שומע את הדיבורים על מה שקרה בסוריה ואני מודאג מאוד ממה שקרה בסוריה.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, יוזמת מלחמה נגד איראן בסוריה תהיה יוזמת מלחמה מסוכנת והרסנית, תייצר כמובן חורבן איום בסוריה, אבל תייצר גם מחירים איומים בישראל.

אמיר אוחנה: – – –

דב חנין: תייצר מחירים איומים בישראל.

דב חנין: אני אומר את הדברים שאמרתי כאן כאשר נפתחה מלחמת לבנון השנייה.

דב חנין: גם אז הייתה התלהבות מקיר אל קיר, חוץ מסיעת חד"ש.

דב חנין: אני אומר את אותם דברים שאמרתי אז.

דב חנין: אתם מכניסים את כולנו לבוץ מאוד מאוד עמוק ומאוד מאוד מסוכן.

דב חנין: יש אלטרנטיבה.

דב חנין: אנחנו רואים את מה שקורה בחצי האי קוריאה.

דב חנין: גם שם היה מצב מסוכן ביותר.

דב חנין: שם לא רק היו תוכניות גרעיניות אלא צפון קוריאה, למרבה הצער, אפילו פיתחה נשק גרעיני.

דב חנין: ולמרות זאת, נעשה מאמץ – ופה צריך להגיד לזכותו של נשיא דרום קוריאה, שעשה מאמץ אמיץ, נכון וחשוב כדי לפרק את הפצצה הזאת; לא כדי לפוצץ אותה, לא כדי לפוצץ את חצי האי הקוריאני ואת העולם כולו במלחמת עולם חדשה – נעשה מאמץ להידברות, לפתור את הדברים האלה בדרך אחרת והפוכה.

דב חנין: גם מול איראן, אני חושב שהמהלך של ההסכם הבין-לאומי בעניין הסכם הגרעין היה מהלך בכיוון הנכון, ואותו היה צריך להמשיך ולהעמיק, ולהגיע להידברות בכל השאלות שנמצאות במחלוקת.

דב חנין: ובוודאי ובוודאי לא להוביל למלחמה אזורית איומה, עם מחירים קטסטרופליים, מלחמה שאף אחד לא ינצח בה אבל יהיו בה מחירים איומים גם לאזרחי ישראל, גם לאזרחי ישראל.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, אני קורא להתנגד להצעת החוק הזו.

דב חנין: אני קורא לכם לתמוך בהסתייגויות שאנחנו הגשנו.

דב חנין: אני קורא לכם, עמיתיי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: – – לעשות את כל מה שניתן לעשות כדי שישראל לא תסתבך במלחמה איומה ומיותרת נוספת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש להקפיד על מסגרת הזמן.

מאיר כהן: יש עשר דקות, זה מספיק זמן, לא לחרוג, בבקשה, תודה.

רויטל סויד: כמה דוברים יש?

מאיר כהן: על פי הסיעות, יש עוד חמישה דוברים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, האוכלוסייה הערבית איבדה חמישה מטובי בניה בשבוע האחרון כתוצאה מהאלימות, מהפשע בתוך החברה הערבית עצמה.

מאיר כהן: בצד ימין, האשנב של המחנה הציוני, בבקשה שקט.

איימן עודה: איבדנו את יזיד הבראת מכפר א-נאעורה; כרם סולטאן מכפר טירה; פורסאן אבו עזיז בן ה-13 ושפיק אבו עזיז מאום אל-פחם; ניזאר ג'השאן מנצרת.

איימן עודה: המשפחה של ניזאר תרמה את איבריו ובכך הצליחו להציל שלושה בני אדם, שלושה אזרחים.

איימן עודה: במותו ציווה לנו את החיים.

איימן עודה: האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית הפכה למגפה, לסרטן בתוך החברה עצמה.

איימן עודה: משנת 2000 עד עצם היום הזה נהרגו 1,260 אזרחים ערבים, משנת 2000 עד שנת 2018.

איימן עודה: אתמול בטירה נהרג כרם סולטאן.

איימן עודה: בשנת 2012, 50% מההרוגים במדינת ישראל היו הרוגים ערבים; בשנת 2017, 58% מהנרצחים הם ערבים.

איימן עודה: כלומר, אנחנו 18% מכלל האוכלוסייה, אבל 58% מהנרצחים אשתקד הם ערבים.

איימן עודה: חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, מכובדי יו"ר הכנסת, לפני שלושה ימים אני הבטחתי לציבור שלנו, לציבור הערבי, שבמשך החודשים הבאים 50% מהזמן שלי אני אקדיש למלחמה נגד האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית, ושאר 50% מהזמן לטובת כלל הסוגיות.

איימן עודה: אנחנו – יש לנו מצע הוליסטי, אבל בכל זאת אנחנו נמצאים במצב חירום.

איימן עודה: אני רוצה לתת לכם שלוש השוואות.

איימן עודה: השוואה ראשונה זה מצבנו לפני שנת 2000, לפני אוקטובר 2000, ומצבנו אחרי אוקטובר 2000:

איימן עודה: לפני אוקטובר 2000 היו בערך בין שני הרוגים לשלושה הרוגים מדי שנה.

איימן עודה: מבחינתנו, כששמענו על הרוג היינו רואים את האוויר צבוע בצבע שחור.

איימן עודה: איך בן אדם מעז להרוג בן אדם אחר?

איימן עודה: מבחינתנו זה היה דבר שלא ייאמן – והיום זה הפך משהו שבשגרה.

איימן עודה: בכל שבוע יש הרוגים.

איימן עודה: ההשוואה השנייה זה לא רק בינינו, אנחנו הערבים אזרחי מדינת ישראל, לפני שנת 2000 ואחרי שנת 2000 – זאת השוואה בינינו לבין בני עמנו בגדה המערבית.

איימן עודה: אנחנו מיליון וחצי ערבים בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: בגדה המערבית יש שלושה מיליון.

איימן עודה: דיברתי עם יו"ר הביטחון המסכל בגדה, זיאד הבריח, וביקשתי ממנו נתונים.

איימן עודה: הוא אמר לי שזה משהו בין 18 ל-20 הרוגים מדי שנה.

איימן עודה: כלומר, שליש מההרוגים הערבים בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: שאלתי אותו על פיענוח מקרי הרצח, אמר לי: אנחנו מצליחים להגיע לכל רוצח.

איימן עודה: צריך גם להבין שבגדה המערבית יש נשק פי כמה יותר מהנשק שנמצא בקרב האוכלוסייה הערבית בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: פעם, בוועדה מסוימת, דיברתי עם איש משטרה ושאלתי אותו: איך זה יכול להיות שאתם לא מצליחים לפענח?

איימן עודה: בגדה המערבית מצליחים ב-100% מהמקרים.

איימן עודה: הוא ענה לי כך: אנחנו מדינה דמוקרטית, צריך ראיות, צריך לחקור לעומק.

איימן עודה: אז אני רוצה לשאול אתכם: אם ערבי רוצח יהודי, אז איך פתאום יש כל הראיות ומצליחים ב-100% מהמקרים?

איימן עודה: וזאת המשוואה השלישית – כשערבי רוצח ערבי לעומת כשערבי רוצח יהודי.

איימן עודה: למשל, זכור לכולם המקרה של נשאת מלחם, שהרג שני יהודים וערבי אחד לפני כשנתיים וחצי.

איימן עודה: ראש הממשלה הביא את הדוכן שלו לרחוב דיזנגוף, השתלח בחברה שלנו.

איימן עודה: רדפו אחרי הבחור, ללא משפט ללא כלום, הרגו אותו.

איימן עודה: כולם יודעים שלפני חודש וחצי יהודי נהרג בכפר קאסם.

איימן עודה: אחרי יומיים, רק יומיים, הגישו כתב אישום.

איימן עודה: אבל בעשור האחרון ישנם עשרה הרוגים בכפר קאסם על ידי ערבים – עשרה הרוגים ערבים על ידי ערבים ולא פוענח מקרה אחד.

ענת ברקו: הם לא משתפים פעולה עם המשטרה.

איימן עודה: את תשתקי.

איימן עודה: תשתקי.

ענת ברקו: אתה תשתוק, הבנת?

ענת ברקו: אתה תשתוק.

ענת ברקו: איזה סגנון יש לך.

איימן עודה: תשתקי.

ענת ברקו: כשבאים לזירת רצח אז אתה ראית מה קורה בזירת רצח – שוטפים אותה באקונומיקה.

אמיר אוחנה: איך אתה מדבר?

איימן עודה: אנחנו, האוכלוסייה הערבית בישראל – – –

ענת ברקו: האלימות הזאת חוזרת אליכם.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, בבקשה – – –

ענת ברקו: אבל לא שמעתי אותך, אדוני היושב-ראש, אומר מילה.

ענת ברקו: אתה אומר "חברת הכנסת ברקו" כשהוא מתנהג כאן כמו בהמה ואתה לא אומר לו כלום?

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

איימן עודה: אנחנו, האוכלוסייה הערבית בתוך מדינת ישראל, דורשים – –

ענת ברקו: זה נראה לך הגיוני שיעמוד כאן וידבר כאן בצורה כזאת?

איימן עודה: – – למסור את הנשק מהכפרים והערים שלנו.

ענת ברקו: ככה מנהלים דיון?

מאיר כהן: אני – – –

איימן עודה: אני, כיו"ר הרשימה המשותפת, פונה למשטרת ישראל – – –

ענת ברקו: – – – לא, אתה ממש – – –

מאיר כהן: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה ופעם שנייה.

ענת ברקו: אתה יכול לקרוא.

ענת ברקו: תשעשע אותו.

מאיר כהן: מה האדנות הזאת?

מאיר כהן: סליחה, מה, את עומדת כאן ונותנת ציונים?

איימן עודה: אני קורא למשטרת ישראל.

ענת ברקו: אני לא נותנת ציונים.

ענת ברקו: אני מצפה שאתה תגן על כבודי.

מאיר כהן: סליחה, גברתי, אני מגן עלייך ואני מגן על כולם.

ענת ברקו: לא ראיתי.

מאיר כהן: אל תפריעי לו, גם אם לא מקובל עלייך.

ענת ברקו: לא ראיתי.

ענת ברקו: כשקיללו אותי, לא ראיתי – – –

מאיר כהן: סליחה, אף אחד לא קילל אותך.

ענת ברקו: סליחה?

ענת ברקו: סליחה?

מאיר כהן: אנא ממך.

מאיר כהן: אנא ממך.

ענת ברקו: אנחנו היינו באותה מליאה, אדוני?

מאיר כהן: אנא ממך, אני לא רוצה להוציא אותך.

מאיר כהן: תפסיקי את השיח הזה.

ענת ברקו: אדוני, אנחנו היינו באותה מליאה?

ענת ברקו: כן?

מאיר כהן: תפסיקי את השיח הזה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך שתיתן לי חצי דקה נוספת, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה.

ענת ברקו: בטח, שתקבל עוד דקה, שיהיה לך זמן – – –

איימן עודה: אני, איימן עודה, יו"ר הרשימה המשותפת, בשם כל הרשימה המשותפת, בשם כל הנהגת האוכלוסייה הערבית, קורא למשטרת ישראל לאסוף את הנשק.

איימן עודה: כן להיכנס לכפרים.

איימן עודה: כן להיכנס לערים ולאסוף את הנשק.

איימן עודה: אתם יודעים איפה הנשק נמצא, אתם יכולים לעשות זאת.

איימן עודה: הדבר השני זה להגביר את האכיפה, זה להחמיר את העונש.

איימן עודה: בנושא פרוטקשן – לתת אופציה לבן אדם שיש לו עסק ומאיימים עליו בפרוטקשן, שיגיע למשטרה, שתהיה לו חסות.

ענת ברקו: אבל הוא לא מגיע.

איימן עודה: שיגיש את התביעה, ושירדפו ויתפסו את האדם שמבקש פרוטקשן, ולהחמיר את העונש בנושא.

איימן עודה: אני מבקש להחמיר את העונש בנושא השוק האפור.

איימן עודה: אני מבקש להחמיר את העונש בנושא שימוש בנשק.

איימן עודה: אני מבקש להחמיר את העונש בנושא החזקת נשק בלתי מורשה.

איימן עודה: אנחנו לא רוצים נשק בקרב האוכלוסייה הערבית, אנחנו לא זקוקים לנשק הזה, אין בו שום דבר טוב.

איימן עודה: לפני שעה קלה נפגשתי עם יו"ר הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

איימן עודה: ביקשתי ממנו לקיים יום מיוחד בכנסת, כולל כל הוועדות, כולל דיון במליאה, בנושא האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית – והוא נעתר לבקשתי.

איימן עודה: אני מבקש מכם, חברי הכנסת וחברות הכנסת, שכולכם תיטלו חלק ביום חשוב זה.

איימן עודה: אני הבטחתי לציבור שלנו: יותר מ-50% מהזמן שלי ושל הרבה מחברי הרשימה המשותפת יהיה מוקדש לנושא כל כך חשוב זה, כי אנחנו מקדשים את החיים.

איימן עודה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: לגברתי יש עד חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: דווקא היום – אני לא יודעת אם זה ציני או אם זה עצוב שדווקא היום נדון בהצעת חוק כזו, הצעת חוק שבאה להקנות לראש הממשלה – או לצמצם לקבוצה מאוד קטנה, שיכולה להסתכם בשני אנשים שישבו וידונו ויחליטו שהם מכניסים לא רק את כל המדינה ולא רק את כלל אזרחי מדינת ישראל אלא אולי את כל העמים באזור הזה למצב של מלחמה.

עאידה תומא סלימאן: דווקא ביום הזה, שאנחנו בינינו יושבים ומדברים ומחכים לשעה 20:00, שהיא תכף תגיע, כדי להבין מה קורה: האם המדינה כולה נכנסת למערבולת חדשה של דמים ושל מלחמה, או שאנחנו נקבל דיווח על מה שקרה אתמול בלילה, כאשר רעדה האדמה – לא לפי מה שאני מנסה לתאר אלא בעצם ככה זה בדיוק נרשם, נרשמה רעידת אדמה מרוב ההפצצות שהיו בסוריה הלילה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שאנחנו לא עומדים בפתחה של מלחמה חדשה.

עאידה תומא סלימאן: לפני כחודשיים הייתה ביקורת, ולא רק ביקורת אלא הסתה מאוד פרועה נגדי, בגלל שהעזתי להגיד שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו ממשלה שמקבלת החלטות שיכולות לגרור למלחמה על ידי תוקפנות במדינות באזור, ובעיקר זה היה בסוריה, ושאנחנו לא רוצים להגיע למצב של תגובה ונגררות למלחמה.

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו בא ראש הממשלה, מלווה בהצעת החוק הזו, שכנראה הוא באמת רוצה אותה.

עאידה תומא סלימאן: הוא מת לקבל לידיים שלו את ההחלטה להוציא אותנו למלחמה, להוציא את כלל מדינת ישראל למלחמה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נהיה ברורים, אני נגד שתהיה החלטה כזו, בכל מצב לצאת למלחמה.

יואל חסון: סליחה, יש לי שאלה, שאלה עניינית.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבמלחמות – – –

יואל חסון: האם את בעד התבססות איראנית בסוריה?

ענת ברקו: כן, היא בעד חיזבאללה.

ענת ברקו: זה מה שהיא בעד.

עאידה תומא סלימאן: קיבלת תשובה מחברת הכנסת ברקו – –

יואל חסון: לא, אני רוצה ממך.

יואל חסון: שמעתי – – –

עאידה תומא סלימאן: – – כי הרי היא יודעת את הכול.

ענת ברקו: היא תמכה בחיזבאללה.

ענת ברקו: היא באה – – –

עאידה תומא סלימאן: היא חכמה מאוד, יודעת את הכול.

ענת ברקו: היא באה – – – הוזמנה – – –

עאידה תומא סלימאן: היא שומעת דברים, אבל בכל זאת מתעקשת לדעת מה אחרים חושבים.

ענת ברקו: אל תצעקי, אני אענה לך.

עאידה תומא סלימאן: אין מה להתפלא על כל ההצעות, ועל כל הדיונים, ועל כל מה שאת זורקת לאוויר, אם זה בדיוק מצב – – –

ענת ברקו: אל תצעקי – – – אותך מדברת על – – – על הילדים שהופגזו בגז.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: – – – אתה לא מעיר – – –

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת דבר אחד.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני מבקש ממך.

מאיר כהן: את יושבת ואת מרשה לעצמך יותר מכולם כל הזמן לשבת ולהפריע.

מאיר כהן: אני לא מסכים עם שום מילה שהיא אומרת, אבל חובתנו להקשיב.

מאיר כהן: אנא ממך.

ענת ברקו: אתה צודק.

עאידה תומא סלימאן: אני נגד מלחמות בעיקר.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאף אחד לא צריך להגיע למצב לבחור להיות במלחמה, אלא מלחמה זה דברים שנגררים אליהם בכוח.

עאידה תומא סלימאן: זה דברים ששנואים ואמורים להיות שנואים על כולנו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חייבת לענות לפי האשמות.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד ברורה, חבר הכנסת יואל חסון.

עאידה תומא סלימאן: אני נגד התערבות של מדינה אחת במדינה אחרת, כולל ובעיקר התערבויות שמביאות להריסה, והתערבויות שמביאות למלחמות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא זאת שאחליט מה קיים בסוריה ומה לא קיים.

אמיר אוחנה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אבל אני כן נבחרתי כדי לייצג את רצונם של אזרחי המדינה שהצביעו לי ולמדיניות שאני דוגלת בה, שבעיות פותרים דרך משא ומתן ולא דרך מלחמות.

עאידה תומא סלימאן: תגידו עליי נאיבית.

עאידה תומא סלימאן: תגידו עליי שאין לי גישה צבאית וביטחוניסטית – נכון, ואני גאה בזה שאין לי גישה ביטחוניסטית במובן הביטחוניסטי הקיים.

עאידה תומא סלימאן: אני, יש לי גישה שמאמינה בביטחון אנושי לכלל האנשים בעולם.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שנפקיר החלטה כזו בידיים של ראש ממשלה אחד או אחר.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לראות מצב שדווקא מוסיפים בלמים ומוסיפים רשת ביטחונית שיותר מקשה על החלטות של מלחמה.

עאידה תומא סלימאן: אצלנו בערבית, כבוד היושב-ראש אומרים פתגם, (אומרת דברים בערבית ומתרגמת:) משוגע אחד זרק אבן לבאר – מאה עם שכל לא ידעו להוציא אותו.

עאידה תומא סלימאן: אל תיתנו את האבן ליד של המשוגע, כי תצטרכו 120 לחפש דרך להוציא את האבן הזו.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמר בר-לב.

מאיר כהן: ועד שהוא יגיע, חברת הכנסת תומא, מותר לנו להתערב כשרוצחים ילדים במאות במדינה סמוכה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, החלטה על יציאה למלחמה, או על יציאה – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עמר, ראש הממשלה עומד לנאום, אנחנו הולכים לשמוע אותו.

עמר בר-לב: מה אני יכול לעשות?

עמר בר-לב: הוא בכוונה כיוון את זה לזמן שאני אדבר.

עיסאווי פריג': אתם ביטלתם את האי-אמון בגלל הנאום הזה.

עיסאווי פריג': אז תפסיקו – – –

עמר בר-לב: מכיוון שאני יודע מה הוא הולך להגיד, אז יהיה לך יותר מעניין לשמוע אותי, אבל – – –

עיסאווי פריג': אתם ביטלתם את האי-אמון.

קריאה: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': כן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, יציאה למלחמה או החלטה על יציאה לפעולה מבצעית שעלולה להוביל למלחמה בסבירות גבוהה, מן הראוי שהממשלה תחליט עליה.

עמר בר-לב: אבל מה שהתברר בהרבה מאוד השנים האחרונות, שבפועל, בגלל סיבות כאלה ואחרות, נושאים כאלה לא הובאו לידיעת הממשלה ולהחלטתה.

עמר בר-לב: ולכן בוועדת עמידרור – אלוף במילואים עמידרור, שהתבקש על ידי ראש הממשלה להקים ועדה שתעסוק בתפקידי הקבינט ותעסוק גם בשאלה הזאת – ההמלצה שלו הייתה שהממשלה תאציל מסמכויותיה לקבינט, שהוא גוף מקצועי, לקבל את ההחלטות האלה.

עמר בר-לב: מכאן נולדה הצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: יש בזה היגיון, כי בין ממשלה שלא מביאים את הדברים לידיעתה ולאישורה לבין קבינט, שהוא אומנם יותר מצומצם אבל מביאים לידיעתו ולאישורו ולבחינתו, אני מעדיף את האפשרות השנייה.

עמר בר-לב: אבל אז נשאלת השאלה: אוקיי, ראש הממשלה קובע ישיבת קבינט בנושא קריטי של יציאה למלחמה; כמה אנשים, מה המינימום – מה הקוורום המינימלי שחשוב בעינינו שיהיה בחדר שמאשר את ההחלטה הזו?

עמר בר-לב: ואנחנו עמדנו על זה.

עמר בר-לב: בהתחלה הייתה ההצעה של חבר הכנסת עפר שלח שלפחות 75% מאותם האנשים יהיו בחדר ויקבלו החלטה.

עמר בר-לב: צריך להבין, מבחינה פורמלית הקבינט צריך למנות לפחות שישה אנשים, ובפועל הוא מונה בדרך כלל יותר, היום הוא עשרה אנשים.

עמר בר-לב: 75% זה בערך שבעה-שמונה שרים שיקבלו את ההחלטה.

עמר בר-לב: הסכמנו גם להתפשר ולרדת ל-50%.

עמר בר-לב: אבל אז באה הממשלה, בעקבות הנחיות של ראש הממשלה, ואמרה: אוקיי, בסדר, אבל בתנאים מיוחדים, תנאים קיצוניים, ראש הממשלה יוכל, יחד עם שר הביטחון בלבד, להחליט שיוצאים למלחמה.

עמר בר-לב: עכשיו, מה זה תנאים מיוחדים?

עמר בר-לב: זה לא מוגדר.

עמר בר-לב: הניסוח הוא: ואם הדבר הכרחי "מטעמי דחיפות".

עמר בר-לב: למשל, ראש הממשלה יכול להחליט שהשרים מדליפים מהקבינט, ולכן בעיניו זה הכרחי לקבל את ההחלטה רק עם שר הביטחון; או נושאים "שאינם מאפשרים לכנס את המניין החוקי כאמור".

עמר בר-לב: עכשיו, אנחנו מדברים על יציאה למלחמה.

עמר בר-לב: אנחנו לא מדברים על מצב שמדינת ישראל הותקפה התקפת פתע ואז בוודאי לא צריך שום החלטה, כמובן שישר צה"ל יודע איך להגיב, יש לו פקודות וכן הלאה.

עמר בר-לב: ולכן אנחנו עמדנו – לשמחתי היינו לא רק חבר הכנסת עפר שלח ואני; היו גם חברי כנסת מהקואליציה שעמדו על כך שיצטרכו קוורום מינימלי של 50%.

עמר בר-לב: וזהו.

עמר בר-לב: ואז הייתה הפסקה בדיון, הפסקה בדיון למשך שעתיים, שבמהלכה, על פי ההבנה, הלך יושב-ראש הוועדה אבי דיכטר לדבר עם ראש הממשלה, וכנראה חבר הכנסת סלומינסקי – עם יושב-ראש המפלגה שלו נפתלי בנט.

עמר בר-לב: וחזר חבר הכנסת דיכטר ואמר: לא, אני עומד על זה שתהיה האפשרות הזאת.

עמר בר-לב: מדברים על עוקף בג"ץ, אז תהיה אפשרות לראש הממשלה לעשות מהלך עוקף הקבינט המדיני-ביטחוני.

עמר בר-לב: ולכן אנחנו הגשנו הסתייגות שאומרת: קוורום כן, מהלך עוקף לא.

עמר בר-לב: לצערי ההסתייגות הזאת לא עברה, ולכן תמכנו בהסתייגות של חבר הכנסת אילטוב – ושוב, היו שם שני חברי כנסת מהקואליציה, חברי הכנסת בגין ואילטוב, וחברי הכנסת מהאופוזיציה הם אלה שהצטרפו אליהם ואמרו: אוקיי, אנחנו לא מוכנים בחוק לאשר את המהלך העוקף-קבינט הזה, ולכן אנחנו מעדיפים להשאיר את הנוסח הקיים בצורה המינימלית שלו, שאומרת שהממשלה מסמיכה את הקבינט.

עמר בר-לב: וזה מה שאושר.

עמר בר-לב: אגב, האמירה של יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דיכטר שתמיד חייבים שלפחות ראש הממשלה ושר הביטחון יקבלו את ההחלטה – גם את האמירה הזאת אני לא מקבל.

עמר בר-לב: אני חושב ששר החוץ חייב להיות בלופ הזה.

עמר בר-לב: על פי החלטת הכנסת על החוק במדינת ישראל, גם שרת המשפטים ושר האוצר חייבים להיות חברים בקבינט.

עמר בר-לב: ולכן לא במקרה יש הגדרה ספציפית של לפחות שישה חברי ממשלה שהם צריכים להיות חברים בקבינט המדיני-ביטחוני.

עמר בר-לב: ולכן, בלית ברירה אנחנו תמכנו בהצעה של חבר הכנסת רוברט אילטוב, שאומרת: "אצילת סמכות הממשלה להחליט על פתיחה במלחמה או על נקיטת פעולה צבאית משמעותית לפי סעיף 40(א1) לחוק-היסוד תהיה לוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי".

עמר בר-לב: לא הסכמנו בשום פנים ואופן שבחוק תהיה יכולת לראש הממשלה, בתואנה כזו או אחרת, בדחיפות כזו או אחרת, לעקוף את חברי הקבינט – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

עמר בר-לב: – – והוא, יחד עם שר הביטחון – שבדרך כלל הוא מאותה מפלגה שלו; לפעמים גם שר הביטחון וראש הממשלה היו אותו בן אדם – יחליט לבד.

עמר בר-לב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת שלח.

מאיר כהן: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת עמיר פרץ.

מאיר כהן: עשר דקות, אדוני.

עפר שלח: שאלה לי, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: האם נעבור עכשיו להצבעה?

מאיר כהן: לא נוכל, לא.

עפר שלח: לא נוכל?

עפר שלח: אה, זאת אומרת, הפסקה בדיון שאנחנו נוכל לראות את נאומו ההיסטורי של ראש הממשלה – לא, אבל – – –

מאיר כהן: בבקשה.

עפר שלח: אני אעשה את זה קצר וקולע, כי עמר תיאר את המצב העובדתי.

עפר שלח: אבל אני רוצה להתייחס אליו, ברשותך, חברי היושב-ראש, בהתייחסות טיפה יותר רחבה.

עפר שלח: מה שראינו היום – אני בבניין הזה כבר חמש שנים, כבר התכסיתי בשריון של הציניות שקורית לבן אדם פה כשהוא רואה אנשים אומרים דבר אחד ומצביעים אחרת.

עפר שלח: אבל כמו המחזה שהיה בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה בימים האחרונים אני מודה שטרם ראיתי.

עפר שלח: ארבעה ימים של דיון יוצא מהכלל – נכון, עמר?

עפר שלח: רציני, מעמיק, לא קואליציה ולא אופוזיציה, בני בגין וניסן סלומינסקי ועמר בר-לב ואבי דיכטר, ואני הקטן, עם דוגמאות מהעבר – כל אחד מביא מהניסיון שלו, מהידע שלו, נכנסים לקרביים של החוק, ומביעים עמדות מאוד נחושות ומאוד מעניינות.

עפר שלח: ואז, במחי טלפון מראש הממשלה העמדות האלה מתהפכות.

עפר שלח: ולא מתהפכות סתם על חוק – ואני לא רוצה לזלזל בשום חוק שמעבירה הכנסת הזו; גם לא במשהו מחוקי הטרלול הנוכחיים, שהקואליציה הנוכחית וראש הממשלה הנוכחי כל כך מתמחים בהם – אלא בדבר החשוב ביותר שממשלה יכולה להחליט במדינת ישראל: ביציאה למלחמה, בהעמדת החיילים שלנו בפני הסכנה.

עפר שלח: בהחלטה הקריטית הזאת חברי כנסת מנוסים, רציניים, הצביעו בניגוד למצפונם ובניגוד למה שהם אמרו כי ראש הממשלה אמר להם, כשהם יודעים שהתוצאה הסופית של זה היא תוצאה חמורה.

עפר שלח: ולי יש יתרון אחד, אדוני היושב-ראש, על המעטים הנמצאים פה – אני לא רוצה להגיד שעל כל שאר 120 חברי הכנסת: אני כתבתי על מלחמות ישראל הרבה יותר ממה שהשתתפתי בהן, ויצא לי לחקור בדיוק את תהליכי קבלת ההחלטות האלה, איך נפלו ההחלטות באינתיפאדה ובמלחמת לבנון השנייה וכמובן בצוק איתן – שאת זה כבר ראינו על בשרנו, חבר הכנסת בר-לב ואני, מתוך הדברים עצמם, וחקרנו את זה בוועדת החוץ והביטחון, ואמר על זה מבקר המדינה מה שהוא אמר.

עפר שלח: המהלך שביקש ראש הממשלה להוביל – והצלחנו לסכל את חלקו אבל נשארנו עם החלק הכמעט-לא-טוב של תאוותנו בידנו – הוא שראש הממשלה ושר הביטחון, שהם לפעמים אותו אדם, וכמעט תמיד, כמו שאמר חבר הכנסת בר-לב, מתוך אותה מפלגה, ובוודאי מגיעים, כמו שאנחנו יודעים, בהסכמה אחת, יוכלו באיזשהו תעלול, באיזשהו קונץ פטנט, להחליט לבד להוציא את ישראל למלחמה.

עפר שלח: והדרישה הברורה שלנו היא שאם כבר מעבירים – ואני בעד להעביר – את ההחלטה הנוראית הזאת, ההחלטה הרת הגורל הזאת מהגוף הרחב של הממשלה אל הגוף הצר של הקבינט, יהיה לפחות מספר מינימלי של חברי קבינט בחדר.

עפר שלח: יממשו חברי הקבינט את אחריותם.

עפר שלח: לא יוכל ראש הממשלה לכנס ישיבת קבינט בעוד חצי שעה ואחר כך להוביל אותנו למלחמה ולהגיד שהקבינט לא הספיק להגיע.

עפר שלח: הדבר הברור הזה, שחבר הכנסת סלומינסקי וחבר הכנסת דיכטר וחברי כנסת אחרים של הקואליציה תמכו בו, הדבר הזה התהפך, ואנחנו נאלצנו בסופו של דבר להגיד: אם כבר יש קוורום, ובתוך הקוורום הזה בונים חלון שבאופן מפורש נותן לראש הממשלה אפשרות לברוח ממנו, אז שלא יהיה בכלל.

עפר שלח: התוצאה היא שהחוק שלפנינו הוא חוק בעייתי, הוא חוק נכה – יש סעיף שאני לא רוצה להתייחס אליו עכשיו, הנוגע לדיווח לוועדת החוץ והביטחון; גם פה היו עמדות מאוד נחושות שפתאום התאיינו בלחצו של ראש הממשלה.

עפר שלח: הוא חוק שבמקום לסדר את הדבר הזה באופן ראוי, עושה אותו נכה, והתוצאה הסופית שלו והתהליך שלו הם – בעוד הכנסת הזאת יושבת ומאזינה לנאום, שגם אני כמו חבר הכנסת בר-לב קצת יודע, חושב שאני יודע, מה הולך להיאמר בו ואני לא בדיוק עוצר את נשימתי, אבל התחושה היא תחושה של רוחות מלחמה באוויר, תחושה של החלטות גורליות באוויר וראש ממשלת ישראל עושה הכול כדי שההחלטות האלה יתקבלו בצורה הנכה ביותר האפשרית.

עפר שלח: ואם זה יקרה, לצערי אני חושב שעוד נתכנס פה לוועדת החקירה הבאה.

מאיר כהן: כמו שאתם שמים לב, אין לנו שר תורן, אז אדוני יכול לדבר.

עפר שלח: אדוני, תאמין לי, אני לא רוצה לדבר יותר.

מאיר כהן: הבנתי.

עפר שלח: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מאיר כהן: אם לא מאתרים את מיכל, אני אבקש מחבר הכנסת אבי דיכטר.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: אני מבקש לדאוג להכניס שר תורן.

מאיר כהן: גברתי, חמש דקות.

מיכל רוזין: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, ברגעים אלה התחיל לדבר ראש הממשלה.

מיכל רוזין: הוא הודיע שהוא מתחיל לדבר באנגלית ועובר אחר כך לעברית, אז כנראה ההודעה לא עבורנו, אזרחי ישראל.

מאיר כהן: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אנא תדאגו לשר תורן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, סליחה.

מיכל רוזין: כנראה שהוא החליט שההודעה היא לא לאזרחי ואזרחיות מדינת ישראל אלא ההודעה היא לעולם, אז אולי אנחנו פחות צריכים להקשיב, היא לא ממוענת אלינו.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה להגיד משהו שלא נאמר פה עד עכשיו.

מיכל רוזין: אנחנו נוהגים להתייחס לכל הצעת חוק כי זה המבנה שקיים פה בכנסת כשלעצמה.

מיכל רוזין: עולה עכשיו חוק הגיוס – מדברים על חוק הגיוס.

מיכל רוזין: עולה פסקת ההתגברות – מדברים על פסקת ההתגברות.

מיכל רוזין: עכשיו מדברים על יציאה למלחמה.

מיכל רוזין: צריך לראות את הדברים בהקשר.

מיכל רוזין: צריך לראות את שלוש השנים האחרונות וצריך לראות מה הממשלה מביאה לשולחן הכנסת.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת, שבאה לצמצם את האיזונים והבלמים ביציאה למלחמה במשטר דמוקרטי, היא חלק מהניסיון לכרסם במבנה המשטר הדמוקרטי במדינת ישראל.

מיכל רוזין: כי בעצם מה אומרת ההצעה הזאת?

מיכל רוזין: היא אומרת שבמקום שממשלה תחליט – וזה העיקרון של חוק-יסוד: הממשלה, שקובע שרק ממשלה מאשרת יציאה למלחמה – פה בעצם באים ואומרים: לא, ממשלה לא תצטרך לאשר, יצטרך רק קבינט מדיני-ביטחוני; ולא רק הקבינט, עכשיו גם חבר הכנסת דיכטר הביא לנו הצעה שאומרת, שבעצם לא צריך בכלל קוורום, יכולים ראש הממשלה ושר הביטחון לקבל החלטה לבד.

מיכל רוזין: ומה קורה אם שר הביטחון וראש הממשלה חד הם, כמו למשל, בתקופת ברק או בתקופת רבין?

מיכל רוזין: אז בעצם בן אדם אחד במדינת ישראל יחליט אם יוצאים למלחמה.

מיכל רוזין: עכשיו, זה נכון שלאורך השנים ממשלות ישראל לא אישרו יציאות למלחמה.

מיכל רוזין: יש ויכוח אם הפעם האחרונה שממשלה אישרה מלחמה הייתה ב-67' או 73', או מבצע שלום הגליל, אבל בגדול זה מה שקבוע בחוק וזה מה שבעצם עומד לנגד עיניו של ראש הממשלה ולנגד עיניו של שר הביטחון כאשר הוא צריך להחליט אם הוא יוצא למבצע אשר עלול להוביל למלחמה, כאשר הוא מחליט על מלחמה.

מיכל רוזין: ברגע שאנחנו מצמצמים את אותה קבוצת אנשים שאמורה לקבל את ההחלטה הזאת, אנחנו משאירים את הכוח, אם לא לומר את שיכרון הכוח, בידי אנשים בודדים, בלי בעצם, כמו שאמרתי, מערכת איזונים ובלמים, בלי שום פיקוח.

מיכל רוזין: גם אחר כך רוצים לצמצם, לא להביא את ההחלטה למליאת הכנסת, כמו שנעשה למשל עם מבצע שלום הגליל או אחרים, אלא בעצם להביא את ההחלטה הזאת, לצמצם אותה – לא רק לוועדת חוץ וביטחון אלא ועדת משנה של חוץ וביטחון.

מיכל רוזין: עמדו פה שני דוברים לפניי, שהתרברבו בעצם ואמרו לכם, שימו לב, אנחנו יודעים כבר על מה נתניהו הולך לדבר.

מיכל רוזין: כן, כי הם יושבים בוועדות המשנה וסביר להניח שהם שמעו על מה הולכים לדבר.

מיכל רוזין: אבל מליאת הכנסת אינה יודעת, ולכן מליאת הכנסת כרגע ריקה, וכולם עומדים בחוץ ומקשיבים בטלוויזיה לנאום נתניהו כדי לשמוע מה קורה, ביחד עם עם ישראל.

מיכל רוזין: יש פה עיקור של הכנסת כרשות מחוקקת ומפקחת על הממשלה ומאשרת את פעולותיה.

מיכל רוזין: יש פה עיקור של ועדת חוץ וביטחון, של מליאת חוץ וביטחון, כמפקחת על מדיניות ביטחונית של מדינת ישראל ומדיניות החוץ.

מיכל רוזין: מעקרים את כל הגורמים, ויש כל מיני תירוצים: פה יש הדלפות ופה אנחנו לא יכולים לדון עם כזה קהל – אבל דנים בזה בטלוויזיה עם כל עם ישראל.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, שקיפות זה לא איזו פריבילגיה לעשירים בלבד, זה לא פריבילגיה בדמוקרטיה.

מיכל רוזין: שקיפות היא אחד היסודות החזקים ביותר של דמוקרטיה.

מיכל רוזין: ככל שאנחנו מנהלים את המדיניות שלנו בחדרים יותר ויותר מצומצמים, עם פחות ופחות אנשים, אנחנו מאבדים את היכולת בעצם לפקח על פעילות הממשלה ועל אלה שמקבלים את ההחלטות.

מיכל רוזין: וכן, בסופו של דבר ראש הממשלה נבחר בשביל לקבל החלטות ביטחוניות וכך גם שר הביטחון.

מיכל רוזין: אבל לא יכול להיות שהם יקבלו את זה בלי אישור של קבינט מדיני ביטחוני, בלי אישור ממשלה, בלי הודעה לכנסת בצורה כזאת ואחרת.

מיכל רוזין: אני לא אומרת שעכשיו צריכים לעמוד מול הכנסת ולפרט את כל המהלכים הצבאיים.

מיכל רוזין: העניין הזה בעצם פוגע בדמוקרטיה הישראלית, מצמצם אותה, וזה עוד נדבך, עוד איזה חור בחומה שמפיל לאט-לאט את החומה של הדמוקרטיה שמגינה עלינו מפני הידרדרות למצב של אוטוקרטיה, למצב שבו אדם אחד ישלוט, הוא יחליט, הוא יאשר וכך זה יתנהל.

מיכל רוזין: הייתי רוצה לראות את הימין מסכים שאדם אחד בלבד, ראש הממשלה, יסכים על הסדר שלום.

מיכל רוזין: הרי אנחנו יודעים שזה לא יקרה.

מיכל רוזין: הם ידרשו את אישור הממשלה והם ידרשו את אישור הכנסת, הם ידרשו כל אישור אפשרי.

מיכל רוזין: כך צריך לעשות גם לגבי מלחמה.

מיכל רוזין: הרבה יותר, מכיוון שבמלחמה, לצערנו, תמיד נגבים חיים.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: יש בקשות רשות דיבור.

מאיר כהן: תמר זנדברג – לא נמצאת; אילן גילאון – לא נמצא.

מאיר כהן: עיסאווי פריג', אדוני, חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: אחריו – מוסי רז, ואם מוסי לא יגיע אז חבר הכנסת דיכטר יסכם את ההסתייגויות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני וחברי וידידי ורעי ועמיתי חבר הכנסת מאיר כהן, תראה, המליאה ריקה.

עיסאווי פריג': יש לנו שר תורן, שרה תורנית, אני ואתה, ואין אף חבר כנסת במליאה.

עיסאווי פריג': מונח לנו על השולחן חוק יציאה למלחמה וקבלת סמכויות, מי מקבל ובאיזה מצב.

עיסאווי פריג': באותו זמן ראש הממשלה נותן נאום, שבו הוא חושף – אני לא מודע מה דיוק הדברים, האם לפני, האם אחרי – נותן נאום לאומה, וכל חברי הכנסת, גם עכשיו, מקשיבים בלובי, בחוץ, על המצב האיראני והאיום האיראני, מה עלול וחס וחלילה יקרה במצב של קיום מלחמה.

עיסאווי פריג': ואנחנו דנים בחקיקה בדיוק על אותו נושא, סמכות קבלת מלחמה.

עיסאווי פריג': אני לא נביא ולא מתיימר להיות נביא.

עיסאווי פריג': אני לא שם.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי – הפניקה והמצב שאנחנו נמצאים בו, שהתחיל עם ביטול הצעת האי-אמון בכנסת היום של יש עתיד והמחנה הציוני, ועכשיו מגיע לשיאו בנאום ראש הממשלה, שמכניס בנו חרדות מהבלתי-נודע, וכולם עסוקים בהשערות, מה הולך להיות מחר, האם אנחנו על סף מלחמה, מה קורה?

עיסאווי פריג': כולם שואלים, מתלחששים, מנבאים מה הולך לקרות.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי – אני חסר אונים, חסר אונים – האם צריך להכניס מדינה שלמה לפניקה כזו?

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

עיסאווי פריג': ימים יגידו, והשעות חולפות, והשעות חולפות.

עיסאווי פריג': אני ציפיתי שהמושב הזה, אדוני היושב-ראש, ייפתח – יש לנו עוקפי בג"ץ, מלחמה על הדמוקרטיה, יש לנו חוק לאום, משפט עברי, המון חקיקה בעייתית, המון חקיקה שמשנים בה את כל כללי המשחק הדמוקרטיים.

עיסאווי פריג': פתאום השיח מתהפך, פתאום דממה, פתאום השתקה, פתאום אנחנו כולנו בחרדות ובמחשבות מה הולך, האם אנחנו על סף הבלתי-ידוע, מה הולך להיות איתנו, למה זה קורה והאם זה צריך לקרות.

עיסאווי פריג': אנחנו ביום פתיחת מושב צריכים להיות ככה, מסתכלים אחד על השני, מה הולך לקרות מחר?

עיסאווי פריג': האם נעשים הדברים מתוך אחריות?

עיסאווי פריג': האם ככה ממשלה וראש ממשלה צריכים להתנהג?

עיסאווי פריג': יש החלטות – בסדר, אתה ראש ממשלה.

עיסאווי פריג': יש ממשלה, יש מקבלי החלטות, יש מערכת ביטחון שכולם סומכים עליה, והדברים צריכים להתנהל בצורה מקצועית ובצורה אחראית.

עיסאווי פריג': כל אזרחי מדינת ישראל עכשיו יושבים מול המסכים, והשאלות עולות וצצות באוויר.

עיסאווי פריג': לפתיחת מושב כזו ציפינו?

עיסאווי פריג': האם יש לנו חלק בזה?

עיסאווי פריג': שוב, אני לא רוצה להיכנס למהות של הדברים, אבל אני חרד, ואני שואל את עצמי: האם תהליך קבלת ההחלטות ואיך שהדברים מוצגים ביום הראשון של המושב הזה הם אכן המציאות שאנחנו חיים בה?

עיסאווי פריג': וכאן סימן השאלה, האם באמת זאת המציאות, או אני מעצב את המציאות?

עיסאווי פריג': אני, אדוני היושב-ראש, חרד, מאוכזב; לאן אנחנו הגענו, שהפכנו להיות כמו שחקני שחמט.

עיסאווי פריג': אני רק מקווה לטוב.

עיסאווי פריג': הביטחון חשוב לכולנו, כולנו נמצאים באותו מקום, כולנו נמצאים תחת גורל אחד, ורוצים ביטחון, ביטחון, ביטחון, אבל רוצים את המציאות האמיתית – –

מאיר כהן: תודה.

עיסאווי פריג': – – ולא שיעצבו לנו את זה בדרכם, למטרתם ולהשגת תאוותם.

עיסאווי פריג': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז, ואחריו יסכם חבר הכנסת דיכטר.

מאיר כהן: בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להביע צער, להשתתף בצער של 13 המשפחות שאיבדו את יקיריהן באסון השיטפונות בנגב, ואני רוצה להדגיש 13, כי לצערי עלו פה לפני זה חברי כנסת שמבחינתם כנראה אזרחים ערבים שנספים בשיטפון הם כלום, והשתתפו בצער של עשר משפחות.

מוסי רז: החוק הזה שמביאים לנו לכאן הערב הוא בעיתוי אומלל, אפשר להגיד, שבו בעצם רוצה ראש הממשלה לצמצם את מספר האנשים שמשתתפים בקבלת ההחלטה על מלחמה.

מוסי רז: וכפי שאמר חברי חבר הכנסת אילן גילאון – נדמה לי שקל מאוד להגיד את זה – מי שרוצה מלחמה, רוצה שהיא תוחלט בפורום מצומצם; מי שרוצה להימנע ממלחמה בכל מחיר – אלא אם כן המחיר כבד יותר מהמלחמה – רוצה שהיא תהיה בפורום יותר רחב, יותר שקוף.

מוסי רז: אנחנו רואים עכשיו את המצגת הזו שנעשית.

מוסי רז: קודם כול, אני יכול לספר לך, אדוני היושב-ראש, כיוון שאתה יושב כאן:

מוסי רז: אותה ממשלה שמביאה לפה היום את חוק הלאום, שבו נאמר שהשפה הרשמית היא עברית, ראש הממשלה שלה עכשיו נואם באנגלית כי הוא חושב שלקהילה הבין-לאומית כנראה אין מתרגמים שיכולים לתרגם את הנאום שלו.

מוסי רז: אז הנאום שלו לאומה זה באנגלית, ועוד רבע שעה יביאו לנו את חוק הלאום עם השפה העברית.

מוסי רז: אני לא יודע איך אתם לא מתפדחים לעשות את הדבר המוזר וההזוי הזה.

מוסי רז: דבר שני, אני רוצה להגיד לך, אני מסכים עם נתניהו.

מוסי רז: זה לא בסדר שמדינות מפתחות נשק גרעיני ומשקרות על זה.

מוסי רז: זה לא בסדר.

מוסי רז: עכשיו, מזה לבוא ולעשות את הפניקה שנעשתה פה – אני לגמרי לא מבין מה היה פה קודם, לא על ידי האופוזיציה ולא על ידי הקואליציה, זה הוצג כאיזה איום חירום לאומי, ואני שמח שהוא איננו כזה.

מוסי רז: עם כל הגילוי, ואני לא שמח שיהיה נשק גרעיני, לא לאיראן ולא לאף מדינה אחרת, אני רואה בחומרה רבה אם יהיה נשק גרעיני כזה, אבל מפה ועד לפניקה שאחזה כאן קודם, לדעתי המרחק רב ביותר.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, שמעתי על ישיבת הנשיאות היום, ואני מצטער מאוד על זה שנשיאות הבית הזה החליטה את הנושאים החשובים ביותר על סדר-היום לטאטא מתחת לשטיח כאילו לא היו.

מוסי רז: בחודש האחרון נערכות מדי יום שישי הפגנות על הגדר ברצועת עזה שבהן יש הרוגים רבים, והנושא הזה לא מופיע על סדר-יומנו.

מוסי רז: לא מופיע, הוא כנראה לא חשוב בעיני נשיאות הבית הזה.

מוסי רז: העובדה ששני מיליון איש נמצאים בבית הכלא הגדול בעולם – עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, שיוצאים משם אנשים עם רימונים; האנשים האלה הולכים שעות ברגל עם הרימונים, עוברים ליד חיילים ולא משתמשים ברימונים, וכשעוצרים אותם הם אומרים: אנחנו רוצים לשבת בבית כלא בישראל, לכן לקחנו רימונים, פחדנו שיחזירו אותנו לעזה, עדיף לנו כלא בישראל מאשר הכלא הגדול הזה של עזה – לנו פה אסור לדבר על הדבר הזה.

מוסי רז: ואני רוצה להגיד לך עוד דבר, אדוני היושב-ראש, וגם להגיד לבית הזה – ואני יודע שזה לא קל להגיד, ואני אומר את זה בתור מי שהיה קצין בצבא הזה: לירות במפגינים לא חמושים שלא מסכנים חיילים זה מעשה בלתי חוקי בעליל, שמתנוסס עליו דגל שחור שאומר: אסור, אסור, אסור; ובית המשפט כבר קבע שצריך לסרב לפקודה בלתי חוקית בעליל, יש לסרב לפקודות האלה.

מוסי רז: אם מפגינים – או לא מפגינים – מסכנים חיילים, מסכנים אזרחים, בוודאי שהתפקיד של החיילים זה להגן על מדינת ישראל ולהגן על אזרחי מדינת ישראל, להגן על שלומם; אבל בשום פנים ואופן לא הדבר הזה שנעשה, ושינוי המדיניות שמתרחש בארבעת הימים האחרונים הוא חמור אפילו הרבה יותר.

מוסי רז: מה בעצם הודיע צה"ל?

מוסי רז: יש הפגנה על הגדר, פוגעים בגדר, הוד קדושתה – חיל האוויר יפציץ.

מוסי רז: איפה נשמע כדבר הזה?

מוסי רז: הפגנות יש בכל העולם, הפגנות אלימות יש בכל העולם.

מוסי רז: יש דרכים לפזר אותן, מותר להשתמש בכוח, אבל להרוג אנשים שמפגינים?

מוסי רז: להפעיל את חיל האוויר כתגובה להפגנה?

מוסי רז: איפה נשמע כדבר הזה?

מוסי רז: וזה עוד כשצריך לקבל החלטה של כל הממשלה, שהיא כמובן לא מקבלת את ההחלטה הזו – אני לא יודע מי קיבל את ההחלטה הזו.

מוסי רז: אז עכשיו רוצים שראש הממשלה לבד או ראש הממשלה ושר הביטחון.

מוסי רז: מובן שראש הממשלה ושר הביטחון האלה הם כל כך שוחרי שלום, שאנחנו דואגים רק מהבאים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת דיכטר יסכם, בבקשה.

מסעוד גנאים: דיכטר מסכם.

מסעוד גנאים: עדיין לא הסתיים – – –

מאיר כהן: זמנך בידך.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אני שומע כאן מעל הדוכן נאומים, כמעט תקיעה בחצוצרות, על מצבים שאנשים נכנסו ללחץ, או-טו-טו הקרב מגיע לכנסת.

אבי דיכטר: אני חושב שכאשר מסתכלים על המציאות בשנים האחרונות – ולא חשוב אם אנחנו מדברים צפונה, מזרחה, דרומה ואפילו מערבה לכיוון הים – אני חושב שאנחנו יודעים לומר שאת היכולת הצבאית, ההרתעתית, גם ההתרעתית, אנחנו בונים בצורה מושכלת, גם על ידי צה"ל, גם על ידי גופי הביטחון האחרים.

אבי דיכטר: העובדה היא שהצעת החוק הזאת – חוק-היסוד וחוק הממשלה – נועדו לתת מענה סדור, סגור, חלוט, לגבי איך מדינה תקינה רוצה לעבוד, על פי חוק – מה רשאי ראש הממשלה, מה הוא חייב לעשות, מה חייבת לעשות ממשלה, מה חייב לעשות קבינט, מה הוא רשאי, מה הגמישות שיש לו.

אבי דיכטר: אין ספק שיש גמישות גם לממשלה, גם לקבינט, גם לראש הממשלה, גם לשר הביטחון, מהטעמים הפשוטים שבלי גמישות אין יכולת אמיתית לתפקד, ללא שום קשר באיזה משרה אתה נושא, באיזה ראשות משרד אתה עומד – וזה נכון להרבה מאוד דברים.

אבי דיכטר: היו דיונים ארוכים מאוד לגבי איך לחלק את הסמכות בין הממשלה לבין הקבינט; איך תיראה מתכונת הדיווח מראש הממשלה לכנסת – בין אם לוועדת החוץ והביטחון, בין אם לכנסת כמליאה.

אבי דיכטר: וזה נכון, היו לא מעט מחלוקות לאורך התקופה הארוכה שניהלנו בה את הדיונים סביב הצעת חוק-היסוד, מהסיבה הפשוטה שכולנו בצדק, בדין ובצדק, חרדים מהמילה "מלחמה".

אבי דיכטר: איננו ששים אלי קרב, בוודאי לא אל מלחמות, למרות שהמלחמות קיבלו תצורות שונות מכפי שאנחנו מכירים.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אנחנו כבר מספיק מבוגרים כדי להסתכל לאחור ולראות איך בפרק זמן של 45 שנה כמעט, המלחמות קיבלו תפנית.

אבי דיכטר: אפשר לומר שבחלק מהדברים התפנית חיובית – בהיבט שאלה לא מלחמות נגד מדינות, זו לא מלחמת העצמאות שהייתה לפני ואחרי הקמת המדינה עם מחיר נוראי ששילמנו: 1% אחד מהיישוב באותה תקופה.

אבי דיכטר: מהיישוב היהודי בישראל באותה תקופה 1% נפל במלחמת השחרור.

אבי דיכטר: כשאתה חושב על הנתונים האלה, על הפרופורציות האלה, אתה נחרד.

מאיר כהן: 6,000 איש – – –

אבי דיכטר: 6,000, אדוני היושב-ראש, מתוך 600,000.

אבי דיכטר: נתון שהוא כבד משקל, ולא בכדי אנחנו אומרים: הם נתנו לנו את המדינה על מגש של כסף, מפני שאנחנו כולנו – אני לא מזהה כאן במשכן, במליאה, מישהו שהיה אז לוחם, או לפחות בגיל של לוחם – כולנו גדלנו לתוך מציאות שבה יש לנו מדינה.

אבי דיכטר: וכשאתה גדל למציאות שיש לך מדינה, אתה אולי יכול לחשוב בצורה קצת יותר סדורה, קצת יותר ארוכת טווח ולתכנן את הצעדים.

אבי דיכטר: ואף על פי כן הראיה: 70 שנה אחרי שקמה מדינת ישראל – 70 שנה – אנחנו באים להסדיר סוגיה שהיה מן הדין – ואולי גם מן הצדק – לעשות בה את המלאכה הזאת הרבה הרבה קודם.

אבי דיכטר: לא שהיה חס וחלילה כאוס בתחום הזה; המערכות ידעו לעבוד היטב, אם הממשלה, אם, לימים, הקבינט.

אבי דיכטר: היו מוטציות שונות, צריך להודות.

אבי דיכטר: גם בתור אחד שהיה בקבינט בעבר, אני זוכר את המטבחון, גם מסיפורים, גם מהתנסות אישית בתוך מטבחון כזה – השמינייה, השביעייה, שבעצם לא היה להם שום מעמד חוקי למעט העובדה שהממשלה הסמיכה את הקבינט או מינתה את הקבינט מתוך עצמה והקבינט מינה את המטבחון מתוך עצמו, וככה היה שרשור האצלת הסמכויות, למרות שהאחריות אף פעם לא ירדה מעל כתפי הממשלה ומעל כתפיו של ראש הממשלה.

אבי דיכטר: אלא שהמלחמות השתנו – אמרתי: בחלק מהדברים בכיוון חיובי ובחלק מהדברים לאו דווקא.

אבי דיכטר: פעם ידענו איך מתחילה מלחמה, איך היא מסתיימת: יושבים, חותמים על הסכמי שביתת נשק, הפסקת אש, בהתערבות צד שלישי או בלי התערבות צד שלישי, וידענו פחות או יותר את כללי המשחק הלחימתיים, לא עלינו, במערכות גדולות של מדינות.

אבי דיכטר: מלחמת יום הכיפורים, אותה מלחמה באמת הייתה המורכבת ביותר, מעבר למלחמת השחרור כמובן.

אבי דיכטר: היא הייתה המורכבת ביותר קודם כול מבחינת רף הפתיחה שלה; רף נוראי, קשה – לא עמדנו בו מעולם, ואני מקווה שלא נעמוד בו לעולם – עם תנאי פתיחה שאתה מנסה לשאול את עצמך איך היה נדרש, בנתונים של היום, מממשלה וקבינט של אז לתפקד, איך היה תהליך קבלת ההחלטות כשאין בעצם לא את חוק-היסוד ולא את הסעיפים שדיברנו עליהם קודם לכן.

אבי דיכטר: המציאות השתנתה.

אבי דיכטר: זה 45 שנה כמעט, מאז מלחמת יום הכיפורים, המלחמות קיבלו תפנית.

אבי דיכטר: א.

אבי דיכטר: הן כולן, ללא יוצא מן הכלל, לא היו מלחמות נגד מדינות אלא היו מלחמות נגד ארגוני מחבלים.

אבי דיכטר: זה לא שלא הייתה התערבות של מדינות, אם זה הסורים במלחמת לבנון, מלחמת של"ג ב-1982, שאז צה"ל מצא את עצמו נלחם בפלח מסוים כנגד צבא סורי, אבל אלה היו קרבות בתוך מערכה שלמה, שבעיקרה הייתה מופנית לעבר ארגוני הטרור הפלסטיניים, שמילאו אז את לבנון, וסופה של המלחמה זכור ומוכר לנו היטב.

אבי דיכטר: המערכות שלאחר מכן, אם זו מלחמת לבנון השנייה, שגם היא התנהלה מול ארגון טרור, חיזבאללה, ארגון proxy של איראן.

אבי דיכטר: איראן כמדינת טרור מספר אחת בעולם מריצה חמישה ארגוני proxy, חלקם מול ישראל; אם זה החיזבאללה מלבנון, אם זה החמאס והג'יהאד האסלאמי מעזה, המיליציה השיעית, שנבנית על ידי איראן בסוריה בימים אלה, וכמובן המיליציה החמישית של החות'ים בתימן.

אבי דיכטר: אני לא מציע לאף אחד להקל ראש.

אבי דיכטר: מיליציה זה נשמע כמו איזה משהו שיורים בו נשק קל – –

מאיר כהן: הם יורים טילים.

אבי דיכטר: – – הם יורים טילים – אדוני היושב-ראש, למרחק של 700–800 ק"מ מתימן, אלה טילים ארוכי טווח.

אבי דיכטר: כל אחד מאיתנו יודע שמדובר בטילים איראניים, המסופקים על ידי איראן.

אבי דיכטר: האימון מתבצע על ידי איראן, המימון מתבצע על ידי איראן.

אבי דיכטר: כמובן שמאחר שמדובר בשתי מדינות מוסלמיות, אחת ערבית – ערב הסעודית – והשנייה מוסלמית שיעית איראנית, ברור לחלוטין שבמאבק הזה כללי המשחק הם שונים: כל אחד יודע מיהו האויב שלו; איש אינו מעז לקרוא תיגר על השני באופן גלוי אלא באופן עמום.

אבי דיכטר: שמענו את המשפטים הבוקר של בכיר בממשל האיראני, שדיבר אל מדינות המפרץ כמו שמדבר הבריון של המזרח התיכון אל מול מדינות הקטנות, המפרציות, במילים שלא נעים לשמוע, אבל באופן כללי.

אבי דיכטר: איך הוא אמר להם, מי שיפגע באיראן, ימצא את עצמו מותקף, מושמד, על ידי איראן.

אבי דיכטר: כולנו זוכרים איך כווית בתוך שלושה ימים ב-1991 נכבשה על ידי עיראק, והמודל הזה, אני מניח, חרות שם למדינות המפרץ.

אבי דיכטר: אז לפעמים כדאי גם להסתכל איך זה נראה אצל השכנים, גם אם השכנים רחוקים.

אבי דיכטר: בכל אופן, השכנים מעניינים אותנו.

אבי דיכטר: מעניינים אותנו לא רק בזירה ההיא; מעניינים אותנו השכנים במצרים, שסובלים מטרור כבד מאוד בסיני, טרור של ארגון של דאעש, שגם הוא, כמו ארגון טרור, כמעט כמו קבוצה או שחקן ספורט, היה שייך לאל קאעידה, תחת השם אנצאר בית אל-מקדס; בשלב מסוים הבינו שאפשר לקבל כסף מקבוצה יותר טובה, לקבוצה היותר טובה קוראים דאעש, אז הם מכרו את עצמם לדאעש והפכו להיות ולַאית סינא, מחוז סיני של דאעש, ומגלגלים פיגועים נוראיים.

אבי דיכטר: ב-2016, סדר גודל של למעלה מ-600 הרוגים היו לכוחות הביטחון במצרים.

אבי דיכטר: למעלה מ-600.

אבי דיכטר: ב-2017 המספר גבוה יותר.

אבי דיכטר: רק בפיגוע אחד – כולנו זוכרים את הפיגוע הנורא במסגד שבסיני, מערבית לאל-עריש – למעלה מ-300 הרוגים אזרחים בפיגוע אחד.

אבי דיכטר: אין ספק, זה סוג אחר של לחימה.

אבי דיכטר: אנחנו חווים את זה.

אבי דיכטר: מכירים את זה היטב גם בזירה שלנו, גם במערכות שהיו לנו מול רצועת עזה, אם זה עופרת יצוקה, אם זה עמוד ענן, אם זה צוק איתן.

אבי דיכטר: בל נקל ראש במערכות האלה; לא בהחלטה לצאת אליהן, לא בהחלטה לסיים אותן, לא במשכן ובוודאי לא במחיר הכבד ששילמנו בקורבנות.

אבי דיכטר: בכלל, אין מלחמות שמחות.

אבי דיכטר: לפעמים אתה שומע מילים על האצבע הקלה על ההדק ביציאה למלחמה – לא ולא.

אבי דיכטר: אפילו במלחמת ששת הימים, שנחשבת למלחמה ההרואית בתולדות מדינת ישראל, אני מזכיר לכולנו: שילמנו מחיר כבד של 780 הרוגים.

אבי דיכטר: אין מלחמות שמחות.

אבי דיכטר: אתה יכול לסיים מלחמה בצורה טובה יותר, טובה פחות, בניצחון, אבל קשה, בלתי ניתן, לסיים מלחמה בלי אבדות, ולעיתים אבדות כבדות.

אבי דיכטר: לכן, ברציונל הזה של תהליך החקיקה, כשאנחנו באים לתת בידי הרשות המבצעת, בידי הממשלה – בין אם זה ראש הממשלה והממשלה במליאה ובין אם זה ראש הממשלה והקבינט – בחרדת קודש אתה בודק, שחס וחלילה לא נמצא את עצמנו במציאות שבה אנחנו עלולים לתת סמכויות ויכולות שלא התכוונו אליהן כמחוקקים.

אבי דיכטר: ואני חייב להודות שגם הרשות המבצעת, הממשלה, מבקשת אותן לא ביד קלה, לא בנדיבות אין קץ, אלא באמת תחת זהירות רבה, תחת הבנה מלאה מה פירושה של אחריות בהחלטה על יציאה למלחמה – אבל לא פחות מזה, מה פירושה של האחריות והסמכות כשמדובר על פעולות צבאיות משמעותיות בעלות הסתברות קרובה לוודאות שיסתיימו במלחמה או יובילו למלחמה.

אבי דיכטר: אנחנו, כמדינה ריבונית שידעה להגן על עצמה ותדע להגן על עצמה מכל אויב, בכל תרחיש שלא יהיה, אויב קרוב או אויב רחוק, אויב צמוד או אויב מעבר להרי החושך, ההרתעה שלנו, היכולת שלנו, ההכנה שלנו, אם חס וחלילה נגיע, לא עלינו, למלחמה – ההכנה הזו כרוכה בלא מעט פעילות מבצעית.

אבי דיכטר: ההרתעה כרוכה בלא מעט פעילות צבאית, מבצעית, ביטחונית, ולעיתים – אכן לעיתים – הפעילות הזו היא מגיעה עד כדי המונח שנקרא: הסתברות קרובה לוודאות שתוביל למלחמה.

אבי דיכטר: מאחר שבמלחמה יש לפחות שני צדדים – מדינת ישראל של מלחמת העצמאות חוותה מלחמה עם שבעה צבאות שניסו למגר את היישוב העברי אז בישראל.

אבי דיכטר: לא רצו להסתפק במה שתוכנית החלוקה נתנה להם בכ"ט בנובמבר 1947.

אבי דיכטר: במקום לנסות ולבנות כאן את מה שתוכנית החלוקה נתנה – ותחשבו, אנחנו חושבים היום במונחים של פרלמנט, של חברי כנסת, של שרים, סגני שרים, יושבי-ראש ועדות, חברי ועדות; אנחנו מנסים לחשוב במונחים של תוכנית החלוקה: איזו הקרבה הייתה להנהגה אז, שנתיים אחרי השואה שבה שישה מיליון יהודים נרצחו, מיליונים רבים איבדו את דרכם.

אבי דיכטר: אני חושב שכשאתה מסתכל ושואל את עצמך באיזה אומץ ההנהגה אז הסכימה לקבל את תוכנית החלוקה: 55% מהשטח, בלי הגליל המערבי; שפלת החוף הייתה צרה מאוד: מעבר צר ליד נצרת; מעבר צר ליד רחובות לנגב, רצועת עזה נמשכה מאזור מצפה רמון כמעט ועד ליבנה בצפון; כמובן, כל היישובים – אשדוד, אשקלון – לא היו קיימים כיישובים ישראליים בתוכנית הזו; ומעל הכול: הנהגת היישוב הסכימה להחלטה שירושלים לא תהיה בפיקוח ישראלי אלא בפיקוח בין-לאומי.

אבי דיכטר: אבל הערבים חשבו אחרת – אז עוד לא דיברו על פלסטינים.

אבי דיכטר: פתחו במלחמה שבעה צבאות: המעטפת הקרובה של המדינות ומעטפת שנייה.

אבי דיכטר: מלחמת השחרור הסתיימה עם 78% משטח ישראל בידי מדינת ישראל, ורק חלק קטן מירושלים המערבית.

אבי דיכטר: לכן, הרציונל הזה של להפקיד בידי ההנהגה אחריות כבדה, וסמכות כבדה לא פחות להחליט על יציאה למלחמה או על יציאה לפעולה צבאית, משמעותית, בעלת פוטנציאל שבסבירות גבוהה או קרובה לוודאות תוביל למלחמה, זאת אחריות כבדה.

אבי דיכטר: כבדה מאוד.

אבי דיכטר: ומאחר שהמציאות הישראלית היא לא כזאת שאנחנו רק לומדים משיעורי ההיסטוריה, אלא כאן כבר יושבים בכנסת לא מעט שרים וחברי כנסת שלקחו חלק בין אם במלחמה ובין אם באותן פעולות צבאיות משמעותיות בעלות סבירות קרובה לוודאות שיידרדרו למלחמה – לשמחתנו לא כולן הידרדרו למלחמה; לצערנו היו כאלה שכן הידרדרו למלחמה או הובילו למלחמה, לאו דווקא בגין רצוננו.

אבי דיכטר: אכן היו מקרים ש"הקם להורגך, השכם להורגו" חייב אותנו להיכנס אל תוך גרוגרת האויב, כדי לטפל באיומים שם קודם שיבשילו ויתפוצצו לנו כאן, בתוך ערי ישראל.

אבי דיכטר: לעיתים הצלחנו יותר, לעיתים הצלחנו פחות, אבל בכל אופן, ביכולת הזאת להפקיד בידי ממשלה אחריות ולומר לה: אנחנו מאפשרים לכם בחוק-יסוד לאצול מהסמכות שלכם לקבינט – השאלה מתבקשת: למה הממשלה לא יכולה לנהל את הכול בעצמה?

אבי דיכטר: מדוע היא צריכה מתוכה להוציא מסגרת נפרדת בדמות הקבינט?

אבי דיכטר: ועדת שרים שתקבל את ההחלטות?

אבי דיכטר: נדמה לי שהתשובות הטובות ביותר סופקו לנו דווקא על ידי הוועדה שעסקה בזה לאחר צוק איתן, ועדת עמידרור.

יצחק הרצוג: – – – היא מאוד מסוכנת.

אבי דיכטר: הסוגיה של ללכת ולאמץ כמעט את כל הדוח שהוציאה ועדת עמידרור – למרות שהדוח הזה היה רחב מאוד, הוא עסק גם בדברים שנוגעים לתהליכי החלטות, תהליכי ניהול הקרב.

אבי דיכטר: התיאום בין הדרג הצבאי, הדרג הביטחוני והדרג המדיני הוא תיאום לא פשוט.

אבי דיכטר: מדובר בשלושה מעגלים, לא כולם עובדים על פי אותה מתכונת.

אבי דיכטר: לא כולם עובדים על פי אותן מגבלות, ובוודאי לא כולם עובדים לאותה תכלית, למרות שכולם אמורים להילת מסונכרנים להשגה של אותם יעדים.

אבי דיכטר: נדמה לי שכשאנחנו באים לבחון את זה, אז מדוע ועדת עמידרור ראתה את הצורך להקדיש לקבינט פרק כל כך גדול, כל כך משמעותי?

אבי דיכטר: אין ספק, היא הבינה כמו שכולנו מבינים: דרג מקבלי החלטות חייב להיות דרג שיש לו נתונים.

אבי דיכטר: הוא לא חייב להיות מהתחום בהכרח, אבל הוא חייב לקבל נתונים על התחום.

אבי דיכטר: הוא לא חייב להיות בעל ניסיון מוכח בסוגיה הזאת, אבל הוא חייב להבין מה הניסיון הקיים או מהו הניסיון המצטבר בנושא הזה בתחומי מדינת ישראל.

אבי דיכטר: הוא גם דרג שצריך להבין איפה הדברים שנעשו ועבדו במערכות או במבצעים משמעותיים שההסתברות שייתדרדרו למלחמה הייתה הסתברות קרובה לוודאות; וחלק מהמקרים הם אכן היו ודאיים.

אבי דיכטר: הראיה, הם הפכו למלחמה.

אבי דיכטר: אפשר לקחת גם את מלחמת לבנון השנייה, שהיא ללא ספק הייתה או התחילה במהלך כזה, מהלך צבאי משמעותי שבסבירות שקרובה לוודאות יוביל למלחמה, ואשר יגורנו בא – אכן הוא הוביל למלחמה.

אבי דיכטר: המערכות בעזה עברו ריטואל די דומה בחלקן – לא כולן – אבל – – –

איתן ברושי: הדובר – – – שיעור היסטוריה כבר פעם שנייה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת, אם לא תשאל, לא תדע.

איתן ברושי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כמו שיש פשוט ציפייה לבואו של משיח בינתיים אז יכול להיות שהחוק – בכלל לא יהיה בו צורך כי יבואו ימי השלום והשלווה לארץ.

קריאות: – – –

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהבהרתי את עמדתי – –

יולי יואל אדלשטיין: היטב.

אבי דיכטר: – – ואני משוכנע – היטב, תודה רבה על הציון, ואני שמח על זה שלפחות מבחינתך זה נראה היטב.

יולי יואל אדלשטיין: אני ממש השתכנעתי.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שהממשלה רוצה להביע את עמדתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר אופיר אקוניס, המיקרופון שלך.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שבאמת סיכם את הדיון עד כה בצורה מנומקת ויסודית.

אופיר אקוניס: אדוני, אנחנו חיים במציאות מאוד מורכבת.

אופיר אקוניס: מורכבת, מאתגרת, חדשה ושונה מאוד מהמציאות – או מסביבה, יותר נכון – שהכרנו רק לפני עשור וחצי, שני עשורים או שלושה.

אופיר אקוניס: הכול השתנה כאן בשנים האחרונות, אדוני היושב-ראש, לא באיטיות אלא במהירות אדירה, וביתר שאת בשנים 2008–2016, ואני בהחלט מתכוון לגעת ספציפית בשמונה השנים הרעות הללו; רעות מאוד לארצות הברית של אמריקה, רעות מאוד, חברת הכנסת גרמן, לישראל, רעות מאוד למזרח התיכון.

אופיר אקוניס: רעות.

אופיר אקוניס: נגיע לזה.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, לעיתים נדרשות החלטות מהירות מאוד במציאות הזאת שנוצרה, החלטות מהירות מאוד – כמעט בן רגע.

אופיר אקוניס: ההחלטות הללו, הבסיס שלהן צריך להיות, חברות וחברי הכנסת, מדיניות רבת-שנים, פרוגרמה, אידיאולוגיה ותפיסות עולם.

אופיר אקוניס: תפיסת העולם, אדוני היושב-ראש, חייבת שתהיה מפוקחת מאוד, מציאותית, מבוססת גם על תפיסות היסוד וגם על נתונים שמתקבלים במגוון אמצעים.

אופיר אקוניס: ראינו הערב, אדוני היושב-ראש, את ההישגים המודיעיניים חסרי התקדים שחשף ראש הממשלה נתניהו לפני פחות משעה, ואנחנו חייבים לשאול את עצמנו: האם זהו המזרח התיכון החדש?

אופיר אקוניס: אולי, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, זהו המזרח התיכון הישן?

אופיר אקוניס: ובמידה רבה מאוד אפשר לומר: גם וגם.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, כל התחזיות האופטימיות נמוגו, התמוססו, נשטפו, חבר הכנסת בר-לב.

אופיר אקוניס: האסלאם הקיצוני לא רק שלא נחלש – הוא התעצם כפי שלא היה עצום ומאיים מעולם, והשנה הזאת, 2018 – בעצם כבר כמה שנים, אדוני היושב-ראש, אבל ביתר שאת בשנתיים האחרונות, הוא התעצם כפי שלא היה מעולם בעוצמותיו, כפי שאמרתי; הוא מאיים על כל העולם המערבי, והוא מאיים על חלק ניכר מן העולם הערבי.

אופיר אקוניס: כפי שראינו הערב, יכולותיו, בניגוד לשקרים, בניגוד להסכמים – להסכמים, הסכמים זה במירכאות, כן?

אופיר אקוניס: – הוא התעצם, גדל, ואיומו פשוט חסר תקדים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הסכם הגרעין באיראן, שהושג בהובלתו של נשיא ארצות הברית הקודם ברק אובמה ובחתימת האיחוד האירופי, משול רק להסכמי מינכן שנחתמו ב-1938 בין המערב לבין גרמניה הנאצית.

אופיר אקוניס: ההסכם הזה היה הסכם של כניעה, הסכם של הנפת דגל לבן.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, רבים בקהילה הבין-לאומית, אדוני היושב-ראש, לא למדו שכאשר ישנו גורם – – –

מוסי רז: אל תשווה את ההסכם עם איראן להסכם עם הנאצים.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שההסכם עם איראן משול להסכם מינכן, ואני מייד אפרט, חבר הכנסת רז.

אופיר אקוניס: אני רק מבקש ממך ומחברים אחרים בבית לא לצייץ או לא להוציא תגובות שמוציאות את דבריי מהקשרם.

אופיר אקוניס: אני אומר את הדברים בעברית טובה מאוד.

אופיר אקוניס: אמרתי שההסכם, אדוני היושב-ראש, שנחתם עם איראן לפני כשנתיים – או קצת יותר אפילו, שלוש שנים – דומה במהותו, חבר הכנסת רז, להסכם שנחתם עם גרמניה הנאצית ב-1938, והוספתי שמצער שרבים בעולם לא למדו מן ההיסטוריה, שכשיש גורם בקהילה הבין-לאומית שאומר לך שהוא רוצה להשמיד אותך – פשוט תאמין לו; תאמין לו, אל תבטל, אל תלגלג.

אופיר אקוניס: תאמין לו.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, אחד הגורמים הללו ב-80 השנים האחרונות אמר, וגם עשה; ואנחנו קיבלנו, חבר הכנסת רז, חברות וחברי הכנסת, הערב הזה, באמצעים שאותם הציג ראש הממשלה נתניהו, הוכחה נוספת לכך, אדוני היושב-ראש, שהמתנגדים בבית הזה להסכם עם איראן צדקו, והמצדדים בנשיא ארצות הברית ברק אובמה ובאיחוד האירופי בזמנו שגו, משום שאפילו, מצער לומר – ההסכם הזה איננו שווה את הנייר שעליו הוא נחתם.

אופיר אקוניס: ואם יורשה לי, חבר הכנסת רז, בהחלט יש מקום להשוואות.

אופיר אקוניס: קראתי שמר פרס, נשיאה התשיעי של מדינת ישראל, כאשר כיהן כשר החוץ, כאשר עוד היה אדם פוליטי, אמר שלא צריך ללמוד מן ההיסטוריה; שמה שהיה היה, ומה שצריך להיות בעתיד יהיה.

אופיר אקוניס: הוא שגה שגיאה חמורה ביותר.

אופיר אקוניס: חייבים ללמוד מן ההיסטוריה.

אופיר אקוניס: לא חייבים לקבל כל דבר שקרה במהלכה, אבל בוודאי חייבים ללמוד ממנה.

אופיר אקוניס: ולכן במידה רבה הוא גם שעט בזמנו להסכמים אומללים, רעים, הסכמי אוסלו המפורסמים, שגם שם, חבר הכנסת רז – – –

מוסי רז: – – –

אופיר אקוניס: ערפאת היה נאצי.

אופיר אקוניס: יסודותיו של יאסר ערפאת היו יסודות נאציים, והוא אדם נאצי.

אופיר אקוניס: ללא ספק הוא רצה בהשמדת העם היהודי.

אופיר אקוניס: אני יודע, חבר הכנסת איימן עודה, שזה קשה לך לשמוע – –

איימן עודה: – – –

אופיר אקוניס: – – אבל בוודאי – – –

מוסי רז: אתה מכחיש שואה, זה מה שאתה.

אופיר אקוניס: ידידיי, אני מכחיש שואה?

אופיר אקוניס: טוב, זאת אחת האמירות הטיפשיות ביותר, חבר הכנסת רז.

אופיר אקוניס: זה ממש לא זילות השואה, ידידיי.

אופיר אקוניס: יאסר ערפאת רצה בהשמדת העם היהודי בארצו.

אופיר אקוניס: הוא רצה את זה לפני הסכמי אוסלו, ואני אומר לך שהוא רצה את זה גם אחרי הסכמי אוסלו.

אופיר אקוניס: הוא ידע לטשטש את הכוונות שלו אבל הוא רצה בזה.

אופיר אקוניס: מכחיש השואה הוא אבו מאזן, אגב, ידידכם, המנהיג שאתם עולים אליו לרגל מדי פעם בפעם, וגם מבקרים באותה הזדמנות, השר בנט, על קברו של המתועב הטרוריסט יאסר ערפאת.

אופיר אקוניס: ומה לעשות, הסכמי אוסלו היו שגיאה אומללה.

אופיר אקוניס: זאת עובדה.

אופיר אקוניס: זאת עובדה, אי-אפשר להתכחש אליה, חבר הכנסת רז.

אופיר אקוניס: אני יודע שאתה עדיין מאמין שהם הביאו למזרח תיכון חדש.

אופיר אקוניס: הם במקרה הטוב הביאו למזרח תיכון חדאעש; הביאו ללב ארצנו, למרחק של 15 קילומטר מכאן, חבורת טרור, חברת הכנסת תומא סלימאן.

מוסי רז: מי זה חבורת טרור?

מוסי רז: למה אתה עושה איתם שיתוף פעולה?

אופיר אקוניס: אש"ף, הארגון לשחרור פלסטין.

אופיר אקוניס: הפלגים שלו, פלגיו השונים, פתח והתנזים – –

קסניה סבטלובה: אז למה ביבי שלכם יושב איתו – – –

אופיר אקוניס: – – שהם בהחלט – ידידיי, אנחנו עצרנו את הסכנה של הסכמי אוסלו בשנת 1996, ובאותה הזדמנות, נדמה לי, אדוני היושב-ראש, אם אינני טועה – חבר הכנסת פריג', אם אינני טועה, אני הולך לתת לך נתון שתתקן אותי בו – – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: אם אני טועה בו, תתקן אותי.

אופיר אקוניס: אבל, חברת הכנסת סבטלובה, לאחר שקיבלנו את הגה השלטון ב-1996, מספר הפיגועים ירד ב-75%, חבר הכנסת פריג', 75%.

איימן עודה: בגלל שעשיתם את המלאכה, בגלל שאתם עשיתם את המלאכה – – – אז סיפקתם את הסחורה.

אופיר אקוניס: לא, אנחנו לא עשינו את המלאכה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עודה, לא, לא, אנחנו לא עשינו את המלאכה.

איימן עודה: עשיתם את המלאכה – – –

אופיר אקוניס: יצחק רבין, זכרו לברכה, גם הוא לא רצה בפיגועים וגם הוא לא רצה בחמאס, והוא נאבק בהם, אבל נשטף על ידי מי שהובילו אותו לבצע את ההסכמים האומללים הללו של אוסלו.

אופיר אקוניס: וזאת עובדה, חבר הכנסת פריג', שהייתה ירידה של 75% ברמת הפיגועים בין זמן ממשלתם של יצחק רבין ושמעון פרס, זכרם לברכה, לבין הממשלה שהוביל בנימין נתניהו בין השנים 1996 ל-1999.

מוסי רז: וקיבלה את אוסלו.

מוסי רז: לא, תציין את זה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רז, אילו היינו ממשיכים את – – –

מוסי רז: תציין את זה, אל תשכתב את ההיסטוריה.

מוסי רז: אתה משכתב אותה.

אופיר אקוניס: אילו היינו ממשיכים את הסכמי אוסלו כפי שאתם הייתם רוצים, אנחנו היינו עלולים למצוא היום במרחק של חמש דקות מכאן מדינת טרור פלסטינית חמאסית – –

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא מבטלים את הסכמי אוסלו?

אופיר אקוניס: – – וברוך השם, לשמחתנו, את הסכנה של הקמת מדינת טרור פלסטינית בליבה של ארץ ישראל ההיסטורית בלמנו.

איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק, למה אתם לא מבטלים את ההסכמים?

אופיר אקוניס: הרעיון הזה נגוז והוא לא יקום עוד לעולם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם שחבר הכנסת דיכטר הציג שני חוקים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בוודאי נקיים הצבעות נפרדות על שני החוקים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר גם שבחוק הראשון, חוק-יסוד: הממשלה, על מנת להעביר את החוק עצמו – אני לא מדבר על הסתייגויות, בעד או נגד הסתייגויות – נדרש רוב של לפחות 61 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז שימו לב לגבי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קודם כול אנחנו נצביע על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: על שם החוק אין צורך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, אני מבין שחבר הכנסת סלומינסקי הסיר את ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: כך עשה גם חבר הכנסת בנימין זאב בגין – הסיר את הסתייגויות 2 ו-3, חבר הכנסת בגין.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע, חברים, על ההסתייגות של יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אבי דיכטר לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות 4?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 62 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אבי דיכטר לסעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 62, נגד – 38, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, של חבר הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב עבו ערר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי וואאל יונס – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: דב חנין, להצביע על ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות מס' 5?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 90 נמנעים – 1 ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, לסעיף 1: בעדה – 13, נגד – 90, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות של חברי הכנסת עמר בר-לב, עפר שלח, מיכל רוזין ועמיר פרץ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת – נצביע על ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, לסעיף 1, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת עמר בר-לב, עפר שלח, מיכל רוזין, עמיר פרץ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 41 בעד, 63 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הרשימה המשותפת, נצביע על הסתייגות מס' 7?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 90 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 13 בעד, 90 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 – עפר שלח, נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת עפר שלח לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו נצביע על סעיף 1, כולל ההסתייגות שהתקבלה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר שנדרש פה רוב של 61 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 62 נגד – 41 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת אישרה את החוק, כולל את ההסתייגות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני יכול להצביע בקריאה שלישית למרות שהתקבלה הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: כן, יש אישור מיושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6).

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 62 נגד – 41 נמנעים – 1

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 41, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת קיבלה את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6) בשלוש קריאות, כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1184, דברי הכנסת, חוב' י"ד, ישיבה 301, עמ' 26472; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד הצעת חוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להצביע, נא לא להתפזר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 12), שאין עליה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דיכטר, הצגת את החוק השני, כן?

יולי יואל אדלשטיין: תיקון מס' 12 הוצג.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אני אזמין חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם ירצו לדבר, ההצבעה תתקיים בסוף בקשות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: לא מעוניין; מסעוד גנאים – מוותר; ג'מאל זחאלקה – איננו; אחמד טיבי – איננו; עאידה תומא סלימאן – מוותרת; עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; חנין זועבי – איננה; דב חנין?

יולי יואל אדלשטיין: מעוניין לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, גם בדיון הקודם וגם בדיון הזה אני אומר לכם: הכנסת מבצעת מהלך מוטעה ומסוכן.

דב חנין: המהלך שבו בעצם מעבירים את ההחלטה החשובה ביותר, ההחלטה לפתוח במלחמה, מהממשלה לפורום מצומצם יותר, פורום של הקבינט – וכפי שראינו בהסתייגות שהעביר חבר הכנסת דיכטר, מהקבינט לפורום מצומצם עוד יותר שייקבע על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון – זה מהלך מסוכן, בעייתי ופסול.

דב חנין: אני אומר כאן את מה שאמרתי בדיון הקודם: אני לא סומך לא על נתניהו ולא על ליברמן.

דב חנין: אני חושב שלאף אחד מאיתנו אסור לסמוך על נתניהו ועל ליברמן.

דב חנין: אני הצעתי, עמיתיי חברי הכנסת, ללכת למהלך בכיוון הפוך, כמו שמקובל במדינות מערביות אחרות, כמו שמקובל בארצות הברית ובצרפת ובארצות אחרות: להעביר החלטה של הממשלה לפתוח במלחמה לאישורה של הכנסת.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני ראיתי כמוכם את נאום הבחירות שבחר ראש הממשלה לשאת באנגלית רהוטה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, עקבתי אחרי הנאום הזה, ואומר לכם, זה היה מופע מאוד משוכלל של חימום אטריות ישנות ומשומשות.

דב חנין: ראש הממשלה העלה באוב היסטוריה ארוכת ימים של פרויקט גרעיני איראני שלטענתו התקיים הרבה שנים לפני שאיראן בכלל נכנסה להידברות על הסכם הגרעין עם המעצמות.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו מתייחס להתפרקות הסכם הגרעין ולנסיגת ארצות הברית מהסכם הגרעין כאל חדשות טובות.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, זה מצב שכולנו צריכים לדאוג ממנו.

דב חנין: אם התוצאה תהיה שארצות הברית תיסוג מהסכם הגרעין ואז האיראנים יעשו מה שהם אומרים היום שהם יעשו – יחדשו את התוכנית הגרעינית שלהם – לאן אנחנו הולכים?

דב חנין: מה האופציה האחרת?

דב חנין: אם אופציה של הסכמה בין-לאומית, אם האופציה של הידברות, כמו שלמשל ניסו ואולי מצליחים בקוריאה – אם אופציה כזאת יורדת מסדר-היום, מה האופציות שנשארות?

דב חנין: מה האופציות שמציעים לנו?

דב חנין: האופציה היחידה, כך אני מבין – זאת דעתו של נתניהו – היא האופציה של שימוש בכוח.

דב חנין: אבל שימוש בכוח בעימות צבאי עם איראן זאת קטסטרופה לא רק לאיראן; זאת גם קטסטרופה לישראל ולמזרח התיכון כולו.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להזהיר את הכנסת מפני ההרפתקנות, חוסר האחריות והציניות הפוליטיות של ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: הנאום שאנחנו ראינו היום, יכול להיות שהוא גם נאום של פתיחה של מערכת בחירות.

דב חנין: נתניהו נשא נאום באנגלית באמת טובה, שבו הוא מראה כמה שהוא יודע יותר לדבר על ענייני גרעין ועל ביטחון מאשר כל אחד מהמתחרים שלו.

דב חנין: אולי זה באמת נאום של פתיחת מערכת בחירות, אבל עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו מדברים פה בעניינים גורליים יותר מכדי להשאיר אותם רק לציניות הפוליטית הזאת.

דב חנין: אני חושב שמה שראינו בימים האחרונים רק מחזק את ההבנה ואת התחושה שמדינת ישראל מונהגת היום על ידי אנשים חסרי אחריות – חסרי אחריות פוליטית וחסרי אחריות היסטורית.

דב חנין: במקום להוביל את ישראל למקום של ביטחון גדול יותר, במקום להוביל למהלך של פירוק המזרח התיכון כולו מנשק להשמדה גרעינית, מנשק להשמדה המונית ומנשק גרעיני בכלל זה, נתניהו מוביל בעיניים פקוחות לאסקלציה, שעלולה להמיט על כולנו באזור הזה אסון גדול.

דב חנין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר כנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת טלב אבו עראר – מוותר; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, מוותר?

ישראל אייכלר: מוותר; סעיד אלחרומי – מוותר; ואאל יונס – איננו.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל רוזין, מוותרת?

מיכל רוזין: לא, לא.

ישראל אייכלר: לא, מישהו עשה לי ככה שם.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל רוזין, חמש דקות לרשותך.

דוד אמסלם: מיכל, עכשיו אמרת לי לא למשוך זמן.

ישראל אייכלר: חמש דקות לרשותך, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: טוב, מכיוון שאולי אתם לא יודעים, חברי וחברות הכנסת, אבל אין מלונות בירושלים – בגלל שר התיירות אין מלונות בירושלים – אז כולנו כנראה נישן ביחד פה בכנסת, בחדרי הכנסת.

מיכל רוזין: תודיעו לאבטחה שכולנו נישאר לישון פה הלילה, בשק"שים פה במליאה, כולנו ביחד.

מיכל רוזין: אז עליזה, אין מה ללכת הביתה, כולנו נשארים לישון פה.

מיכל רוזין: עכשיו, אני רוצה לומר את מה שאמרתי כשהאולם היה ריק וכולנו – – –

משה גפני: מיכל, עד עכשיו הייתה פגרה, אז עבדנו.

משה גפני: עכשיו התחיל המושב, אז מתבטלים.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: מאוד מתבטלים, מאוד מתבטלים.

מיכל רוזין: אז הינה, ראש הממשלה שלך לא מתבטל, והוא הכין מצגת נפלאה, ואף העביר אותה באנגלית כדי שכל אומות העולם יבינו, ואזרחי ואזרחיות ישראל הפכו להיות סטטיסטים בקהל של תיאטרון נתניהו.

מיכל רוזין: זה מה שזה היה – הצגה של נתניהו עם כל מיני אביזרים וכל מיני מצגות, כדי להראות לנו איך איראן – –

יואב קיש: מה הצגה?

יואב קיש: תסתכלי על התוכן.

יואב קיש: הוא מוביל מהלכים לביטחון ישראל.

יואב קיש: זה הצגה אצלכם?

מיכל רוזין: – – כל רצונה הוא לפתח נשק גרעיני, וממשלת ישראל – באופן מפתיע הגיע אלינו מידע מודיעיני, וזו הדרך: מסיבת עיתונאים עם שקפים באנגלית.

מיכל רוזין: כל היום זה מה שמחכים לו, מודיעים לכל מהדורות החדשות.

מיכל רוזין: חבר'ה, הצעת החוק הזאת משרתת בדיוק את מה שאתם באים פה בכנסת לשרת, וזה לחרב את הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: אתם רוצים לפגוע במשטר הדמוקרטי ולפגוע באיזונים והבלמים בין הרשויות ובין כל המהלכים הדמוקרטיים, וחלק מזה זה אישור יציאה למלחמה.

מיכל רוזין: כאשר אתם מעבירים את אישור היציאה למלחמה מממשלה של 30 שרים לקבינט – –

חיים כץ: 22.

מיכל רוזין: 22.

מיכל רוזין: – – ולא רק לקבינט, אלא אתם רוצים שבתוך הקבינט עכשיו יהיה מותר להעביר את זה גם לשני אנשים, כששני האנשים יכולים להיות בן אדם אחד – כי כבר היו מקרים שראש הממשלה היה גם שר הביטחון: ברק, רבין.

מירב בן ארי: את יודעת מה כתוב בחוק בכלל?

מיכל רוזין: ולכן, אם שר הביטחון וראש הממשלה ושר החוץ ביחד הם אותו בן אדם – אז הינה, יש שלוש פונקציות בבן אדם אחד, והוא מחליט לצאת למלחמה ולא צריך להודיע על זה למליאת הכנסת, כמו שהיום בחוק, אלא צריך להודיע על זה – אפילו לא לוועדת החוץ והביטחון – –

מירב בן ארי: תגידי מה שכתוב בחוק.

מיכל רוזין: – – אלא לוועדת משנה של חוץ וביטחון.

מיכל רוזין: כלומר, יכול להיות שבין שלושה לחמישה אנשים במדינה יחליטו על יציאה למלחמה.

מיכל רוזין: יראו לנו שקפים ויעשו לנו סרטים ותיאטרון וידברו איתנו באנגלית, עם אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, ואנחנו נרגיש: איזה יופי, אנחנו ממש בין-לאומיים.

מירב בן ארי: זה לא נכון.

מיכל רוזין: בסוף, המטרה של הצעת החוק הזאת – כמו הרבה מאוד הצעות חוק שאתם מביאים פה לכנסת, ולצערי הרב אתם תביאו כל המושב של הקיץ, אלה הצעות שפוגעות באיזונים ובבלמים של הדמוקרטיה הישראלית.

מיכל רוזין: אתם רוצים לחרב את הדמוקרטיה הישראלית, ולא ניתן לכם לעשות את זה.

מיכל רוזין: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת רוזין.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת תמר זנדברג נמצאת?

ישראל אייכלר: בבקשה.

חיים כץ: גם את לא רוצה לישון בכנסת?

תמר זנדברג: להפך, אני רוצה לישון בכנסת.

חיים כץ: אז תדברי עם מיכל, היא לא רוצה לישון בכנסת.

תמר זנדברג: אנחנו פורסים כאן שק"שים בפרסה – –

ישראל אייכלר: חמש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: – – אנחנו נעשה א"ש לילה, נשאיר את כולם ערים ונתכונן, נאסוף שימורים ומים מינרליים.

חיים כץ: תענוג, תענוג.

חיים כץ: עד הבוקר.

תמר זנדברג: ברור שעד הבוקר.

תמר זנדברג: א"ש לילה זה עד הבוקר.

ישראל אייכלר: יהיה פה מניין ותיקין.

תמר זנדברג: תהיה קומה לשרים, זה יהיה בקומות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הערב צפינו בראש הממשלה עושה שלושה דברים: 1.

תמר זנדברג: חשף הישג מודיעיני באמת מדהים וחשוב של המוסד; 2.

תמר זנדברג: הוכיח למה צריך את הסכם הגרעין, מכיוון שאכן היה איום איראני ממשי, גרעיני, שהסכם הגרעין עצר.

תמר זנדברג: לפחות לא ראינו, לא בנאום של ראש הממשלה ולא בשום מקום אחר, הוכחה אחרת שאם ההסכם לא היה מגיע בנקודת הזמן שהגיע, חס וחלילה יכולנו היום למצוא את עצמנו עם סכנה קיומית למדינת ישראל, לאזור ולכל העולם; 3.

תמר זנדברג: הוכיח ראש הממשלה שבנאום מצוחצח באנגלית, כמו שהוא יודע, אפשר בהחלט להכניס מדינה שלמה לחרדות, לשלוח אנשים עוד רגע להתכונן למלחמה – –

מכלוף מיקי זוהר: השאננות שלכם הרבה יותר טובה, באמת.

תמר זנדברג: – – לגרום לסיעות האופוזיציה למשוך הצעת אי-אמון, אבל חס וחלילה לקואליציה לא לוותר, לא להוריד חוקים.

תמר זנדברג: חוק הלאום כסדרו, המלונות מלאים, שום דבר לא מבוטל – –

מכלוף מיקי זוהר: השאננות שלכם – זה חשוב מאוד.

מכלוף מיקי זוהר: מה נעשה בלי – – – מה נעשה?

תמר זנדברג: – – שום דבר הקואליציה לא הסירה מסדר-היום המזיק והמסית – אבל אזרחי מדינת ישראל יהיו חרדים יום שלם ממלחמה.

מכלוף מיקי זוהר: אוי, נו באמת.

מכלוף מיקי זוהר: די, נו, אתם שאננים.

מכלוף מיקי זוהר: בגללכם אנחנו נלך לאבדון.

תמר זנדברג: כל הכבוד, ראש הממשלה נתניהו, שלושה הישגים חשובים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני נהנה לראות אתכם בכיסאות שלכם.

עיסאווי פריג': איזה כיף, איזה כיף לראות אתכם באולם יושבים ומחכים, איך אנחנו מחזיקים אתכם, זה שיא התענוג.

עיסאווי פריג': זה שיא התענוג לראות אתכם באולם.

עיסאווי פריג': זה דבר נדיר, זה דבר נדיר לראות חברי כנסת של בנימין נתניהו יושבים באולם.

חיים כץ: עיסאווי, אנחנו מאחלים לך שעוד עשרות שנים אתה תרתק אותנו.

חיים כץ: אנחנו נשב פה, ואתה תתנחם בזה שאתה מרתק אותנו.

עיסאווי פריג': לא, לא, לא, היית צריך לראות איך לפני חצי שעה, בזמן מופע הסטנד-אפ המיוחד, איך האולם היה נראה, איך היה.

עיסאווי פריג': לשבת, אנחנו עד הבוקר איתכם – תירגעו, יש לנו קוסם בשם בנימין נתניהו, ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': הוא קוסם, הוא גרם למחנ"צ וליש עתיד פיק ברכיים: אחריות לאומית, אתם חייבים למשוך את האי-אמון.

עיסאווי פריג': עשה מכם פורפרה.

עיסאווי פריג': ואתם רוצים להיות אלטרנטיבה.

עיסאווי פריג': פורפרה עשה מכם.

ישראל אייכלר: איך אומרים את זה בעברית?

עיסאווי פריג': איך אומרים פורפרה, איך?

עיסאווי פריג': מה זה פורפרה?

תמר זנדברג: סביבון.

עיסאווי פריג': סביבון?

עיסאווי פריג': אה, כן.

ישראל אייכלר: רק בני 60 ומעלה יודעים מה זה פורפרה.

עיסאווי פריג': לא ידעתם מה זה פורפרה?

עיסאווי פריג': אתם לא יודעים?

עיסאווי פריג': סביבון, עשה מכם סביבון, פורפרה.

איוב קרא: אבל זה לא בערבית.

עיסאווי פריג': קמתם, ברחתם, עשיתם במכנסיים ומשכתם אי-אמון: יש מצב חירום במדינה, ראש הממשלה עומד לנאום.

עיסאווי פריג': ואז, מצוחצח, יפה, מתחיל נאום הדיסקטים והקלסרים, מתחילים עם הסטנד-אפ.

עיסאווי פריג': ואנחנו?

עיסאווי פריג': וואי, כולם מסביב לטלוויזיה, וואי, הינה המלך ביבי בא.

עיסאווי פריג': ידענו שהוא מסית, ידענו שתיאוריית הפחד עובדת.

עיסאווי פריג': ועכשיו אני פונה לאזרחי מדינת ישראל ואומר להם: מי ישמור עליכם מהאירנים?

עיסאווי פריג': אבי גבאי או יאיר לפיד או אני?

עיסאווי פריג': תחליטו.

עיסאווי פריג': וויי, וויי, איזה קוסם.

עיסאווי פריג': איזה – – –

חיים כץ: את מי אתה היית רוצה – – – מי אתה היית רוצה?

חיים כץ: איזה ביבי נתניהו היית רוצה.

עיסאווי פריג': אני רוצה שצה"ל ישמור עליי ולא ביבי נתניהו.

חיים כץ: אתה היית רוצה את ביבי נתניהו.

חיים כץ: אין לך ביצים להודות, אין לך ביצים להודות.

עיסאווי פריג': תראה את הפסיכולוגיה – הוא משחק אותה וקונים את המשחק שלו.

עיסאווי פריג': תראו, שקר שאין כדוגמתו, הסתה שאין כדוגמתה, פגיעה בדמוקרטיה שאין לה תחליף, שאין לה תחליף, ותיאוריית פחד מכל כיוון וכיוון.

עיסאווי פריג': ואתם יושבים באולם, מחכים ללחיצה על הכפתור.

עיסאווי פריג': המלך אמר, המלך עשה, המלך – מותר לו הכול, העיקר שישמור אותנו בכנסת ובממשלה.

עיסאווי פריג': תחכו, אני לא ארד מכאן עד שאני אנצל את חמש הדקות.

עיסאווי פריג': נכון, אילן?

חיים כץ: קח דקה שלי.

עיסאווי פריג': חמש הדקות.

עיסאווי פריג': תשבו, יש לנו שקי שינה.

עיסאווי פריג': תמר, בתקציב מרצ יש לנו עודף תקציבי, אנחנו מסודרים.

עיסאווי פריג': אפשר, נכון?

תמר זנדברג: – – – יש לנו שקי שינה פה.

עיסאווי פריג': אז נעשה להם את זה, תישנו כאן.

עיסאווי פריג': ביבי מכתיב לכם את זה.

עיסאווי פריג': ביבי מכתיב לכם את זה.

איציק שמולי: אתה מאמין למה שאתה אומר?

עיסאווי פריג': אני מאמין, ועוד איך.

איציק שמולי: העולם יכול להיות מורכב.

איציק שמולי: אתה יכול גם לבקר את נתניהו על ההסתה שלו וגם להגיד שהכוונות של איראן הן זדוניות – – – ומה שהיה היום זה לא פייק ניוז.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': מה חידשת?

עיסאווי פריג': אנחנו יודעים את זה, בגלל זה הגענו להסכם.

עיסאווי פריג': מה חידשת?

עיסאווי פריג': כל הדברים האלה ידועים, הכוונות ידועות.

עיסאווי פריג': מה, מה חידשת?

עיסאווי פריג': בגלל זה נחתם הסכם.

עיסאווי פריג': על מה?

איציק שמולי: ועכשיו צריך לתקן אותו.

עיסאווי פריג': אה, יפה.

עיסאווי פריג': לתקן אותו, ואז מצב חירום לאומי וכולכם קמים ובורחים.

עיסאווי פריג': ואתם מתיימרים להיות אלטרנטיבה, אתם אלטרנטיבה, אתם בחדר מדרגות – – –

איציק שמולי: אנחנו אלטרנטיבה כאן בישראל, אתם חיים על הירח.

איציק שמולי: עיסאווי, אתכם שום דבר לא מטריד, שום דבר לא מפריע.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת פריג', תנצל את שש השניות האחרונות.

עיסאווי פריג': אה, כן.

עיסאווי פריג': חברים, מופע השקר שהיה היום לא יעבוד.

עיסאווי פריג': אתה יכול לשקר לאנשים פעם, פעמיים, אבל בסוף הפרצוף ידוע לכולם.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה, תודה.

ישראל אייכלר: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: אחרון הדוברים בחוק הזה לפני שניגשים להצבעה – חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נגיד שהייתם שומעים על מדינה בעולם, לא יודע אם יש מדינה דמיונית כזו בעולם, שבה כדי לקבל הסכם שלום צריכים שני שלישים מהפרלמנט ומשאל עם; לעומת זאת, כדי לצאת למלחמה צריך ראש ממשלה, ובמקרה, אם יש באותו רגע, גם שר ביטחון.

מוסי רז: מה הייתם חושבים על אותה מדינה?

מוסי רז: שהיא רוצה שלום או שהיא רוצה מלחמה?

מוסי רז: תחשבו את זה על הכנסת הזו, תחשבו את זה על הממשלה הזו.

מוסי רז: מי שדרדר אותנו לכל העניינים ביד אחת רוצה הסכמי שלום במשאל עם ושני שלישים מהכנסת, אבל בן אדם אחד יוכל ללכת למלחמה שתהרוס הכול.

מוסי רז: איזו מין דמוקרטיה זו?

מוסי רז: איזה מין היגיון זה?

מוסי רז: איזה מין חרחור מלחמה זה?

מוסי רז: איפה נשמע כדבר הזה?

מוסי רז: באיזו עוד מדינה בעולם שאתם מכירים זה סדר העדיפויות?

מוסי רז: עד כדי כך מעדיפים את המלחמה על השלום, מלחמה – בבן אדם אחד או שניים, שלום – צריך את כל העם ושני שליש מהפרלמנט.

מוסי רז: איפה נשמע דבר כזה?

מוסי רז: עמד היום ראש הממשלה ששלח את שליחיו לכנסת להביא לכאן בעוד שעה חוק שבו ייקבע שהשפה הרשמית היא השפה העברית – ונאם נאום באנגלית.

מוסי רז: מעניין אם בחוק שיביאו לכאן היום מופיע שנאומים לאומה צריך לתת בעברית, כי אז תהיה בעיה לנתניהו.

מוסי רז: ונתניהו הוא באמת ראש הממשלה הכי טוב במצגות שהיה פה, וגם הכי טוב בהצגות, אבל לא במעשים.

מוסי רז: כי הוא 22 שנה מוכר לנו את זה שהוא מונע גרעין אירני, ופתאום הוא בא ומספר לנו סיפורים אחרים.

מוסי רז: אבל מה שהוא מספר מוכיח יותר מכל דבר אחר שההסכם שאליו הוא התנגד היה ההסכם הנכון, כי עם חצי טון ראיות שהוא הביא לנו הערב הוא לא הביא אפילו בדל ראיה שלאחר ההסכם נעשתה הפרה.

מוסי רז: לא אמרתי שלא נעשתה, אמרתי שלא הובא אפילו בדל ראיה לכך.

מוסי רז: אז מה היה כאן הערב?

מוסי רז: מה רצה ראש הממשלה לעשות הערב חוץ מלרמוס אותנו ולעשות צחוק מכל העניין?

מוסי רז: למה הוא שאף הערב?

מוסי רז: את זה אני שואל אתכם.

מוסי רז: הוא שאמר כל הזמן: אני אטרפד הסכם, בעצם בא – יש הסכם שהוכיח את עצמו ונתניהו נכשל, אלה פני הדברים.

מוסי רז: אני רוצה גם לנצל את הזדמנות הזו, כי לא דיברתי על החוק שעבר כאן קודם לכן.

מוסי רז: בעצם איזה מין חוק עבר כאן קודם לכן?

מוסי רז: בדיוק עם אותו היגיון של היום.

מוסי רז: כמו שכדי לצאת לשלום צריך את רוב העם ושני שלישים מהכנסת אבל מספיק ראש ממשלה למלחמה – אותו היגיון.

מוסי רז: מה אמר ההיגיון?

מוסי רז: אני יכול להבין היגיון שבו אומרים: מי שהורשע בעבירה פלילית שיש עימה קלון – שבע שנים לא יהיה בכנסת, 14 שנה, 21 שנה, שנתיים ורבע – יכול להבין כל דבר.

מוסי רז: אבל מה קיבלה פה הכנסת הערב?

מוסי רז: איזה חוק?

מוסי רז: חוק שאומר שאם עשית עבירה ביטחונית שהמאסר עליה שבע שנים – 14 שנה לא תוכל לכהן בכנסת – נהדר.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני לא שומע את עצמי.

ישראל אייכלר: סליחה, בבקשה שקט.

ישראל אייכלר: יש לחבר הכנסת מוסי רז עוד דקה וחצי, אז בבקשה לתת לו.

מוסי רז: אם עשית עבירה ביטחונית שהעונש עליה שבע שנים – זה יכול להיות זריקת אבן נגיד, זריקת בקבוק – 14 שנים לא תוכל להיבחר.

מוסי רז: אתם יודעים מה?

מוסי רז: אני בסדר עם זה.

מוסי רז: אבל אם עשית עבירה פלילית לא לפי חוק הטרור, אפילו אם אולי רצחת או אנסת או שדדת, גנבת, הרגת, כל עבירה אחרת, וקיבלת גם 20 שנות מאסר או 25 שנות מאסר, אז מותר לחזור אחרי שבע שנים.

מוסי רז: זה ההיגיון של הכנסת הזו.

מוסי רז: נו, בטח – כנסת שרוצה מלחמה עם בן אדם אחד ושלום עם חצי מהעם זו גם כנסת שמפלה כך בין יהודים לערבים, מעדיפה את הרוצח על זורק האבן.

מוסי רז: הכנסת הזו איבדה כל היגיון, כל שכל, כל הבנה, כל טיפת היגיון, ועכשיו נעבור לחוק הבא, חוק הלאום, וגם נאסור על מי שלא יהודי לגור ביישובים לא יהודיים.

מוסי רז: הכול נפלא פה, פשוט נהדר.

מוסי רז: ממש אפשר להתפעל.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

ישראל אייכלר: השר יריב לוין, אני מבין, רוצה להגיב, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת מוסי רז – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש שקט, כי יש רעש גדול והשר בעצמו לא שומע את עצמו.

ישראל אייכלר: אני אפילו לא שומע אותו.

יריב לוין: אי-אפשר לשמוע.

ישראל אייכלר: צריך לעשות תקנון בכנסת ששר יכול להיות רק מי שיש לו דציבלים גבוהים כי אחרת לא שומעים אותו.

ישראל אייכלר: אז בבקשה שיהיה שקט, שכולם פה יהיו בשקט כדי שנשמע מה יש לשר לומר.

יריב לוין: חבר הכנסת מוסי רז, אני שמעתי את הדברים שלך ודברי ביקורת אחרים שנשמעו כאן.

יריב לוין: אבל נדמה לי שבסוף בסוף אתם מתעלמים מבעיה אחת מהותית שלו רק בגינה מתחייבת חקיקת החוק.

יריב לוין: זה באמת נכון שבתפיסה דמוקרטית נכונה ואמיתית ככל שהגוף שמקבל את ההחלטות הוא רחב יותר כך יותר טוב.

יריב לוין: הרי לזה אנחנו תמיד שואפים.

יריב לוין: אנחנו, לו באופן תיאורטי יכולנו להביא כל הכרעה לפני העם כולו, היינו מקבלים תוצאה שהייתה מבטאת באמת את שיקול הדעת הרחב ביותר.

יריב לוין: אבל זה כמובן בלתי אפשרי, גם מבחינה טכנית והרבה פעמים גם מבחינה מהותית, כי לגופים רחבים מאוד יש גם חסרונות.

יריב לוין: הם לפעמים הרבה יותר קלים למניפולציה, הרבה יותר קל להטות אותם.

יריב לוין: לא תמיד ההחלטות באמת מתקבלות על סמך לימוד ובחינה מעמיקה של החומרים.

יריב לוין: יש גם ממד נוסף והוא ממד הזמן.

יריב לוין: לו באופן תיאורטי יכולנו כל החלטה לשקול, להזמין מחקרים, לבחון את כל ההשלכות, ללמוד את כל החומר – זה תמיד היה יותר טוב מאשר לקבל החלטה לפעמים בהרף עין, לא על סמך מחקר מעמיק ולא כשכל הנתונים תמיד פרוסים לפנינו.

יריב לוין: על זה אין ויכוח.

יריב לוין: האידיאל הוא לגמרי ברור.

יריב לוין: אבל האידיאל הזה לא תמיד מסתדר עם המציאות.

ישראל אייכלר: חברי הליכוד, אתם מפריעים ליריב לוין.

ישראל אייכלר: יש לכם משהו נגדו בפריימריז?

ישראל אייכלר: יושב-ראש הקואליציה, תראה שיהיה שקט אצלך, כי לא שומעים את השר.

יריב לוין: האידיאל הזה, חבר הכנסת רז, לא מתקיים הרי בכל החלטה, אפשר אפילו להגיד שלא מתקיים ברוב המקרים.

יריב לוין: עכשיו, בנושא הספציפי שבו אנחנו עוסקים, עוד לפני השאלה של גודל הפורום ולפני השאלה של ממד הזמן, יש לנו אלמנט נוסף שהוא אולי האלמנט המהותי ביותר בהחלטה כזאת, והוא העובדה שמטבע הדברים, וניסיון העבר הוכיח את זה, אי-אפשר לתת בידי כל שרי הממשלה את מלוא המידע הדרוש כל הזמן.

יריב לוין: הרי אף אחד לא מעלה כאן על דעתו – ואני אומר לך את זה כמי שמצד אחד הייתי פעם חשוף למידע הזה כשהייתי יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון והיום אני פחות חשוף למידע הזה כשאינני חבר בקבינט; אני אומר לך בצורה ברורה וחדה, מכיוון שהייתי גם בצד הזה וגם בצד הזה, שברור לחלוטין שלא יכול להיות מצב שבו כל מליאת הממשלה תקבל את כל המידע.

יריב לוין: זה לא אפשרי, זה מסוכן, זה יכול להביא למצב ודאי כמעט לחלוטין של דליפת חומרים מסווגים, זה גם לא מוצדק.

יריב לוין: עכשיו, צריך לזכור שמאחר שזה כך ומאחר שברור שאין היגיון שגוף של למעלה מ-20 שרים יקבל את כל המידע המסווג ויצטרך לקבל את ההחלטה ויהיה צריך לכנס אותו, עם כל הקשיים הלוגיסטיים שכרוכים בכך לפעמים בזמן אמת – יש היגיון לקבוע שבהחלטות מהסוג הזה הפורום יהיה הרבה יותר מצומצם.

יריב לוין: והפורום חייב להיות גם פורום שמידע נגיש לו באופן שוטף, שיש לו ידע נצבר, שמכיר את כל הרקע כדי שיוכל לקבל החלטה מיטבית.

יריב לוין: זו בדיוק הסיבה שיש קבינט.

יריב לוין: הרי אחרת אין טעם בקיום הקבינט.

יריב לוין: ומכיוון שהוכר הצורך בקיום קבינט ועל הדבר הזה אף אחד כאן לא חולק, ואני לא שמעתי לא אותך ולא מישהו אחר מציע לבטל את הקבינט ובמקומו לכונן – להעביר את כל סמכויותיו לממשלה – הרי שברור שמשעה שזה הדבר, נכון לקבוע שהגוף הזה הוא גם הגוף שבידיו ירוכזו הסמכויות וקבלת ההחלטות למשל במקרה של פתיחה במלחמה.

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לך עוד דבר, שגם הוא בעיניי חשוב מאוד.

יריב לוין: המצב היום – לו עמדתך תתקבל והכנסת תצביע נגד החוק – יותיר מציאות שהיא בעיניי מאוד מאוד בעייתית וצריכה להדאיג דווקא אותך, כמי ששייך לאופוזיציה.

יריב לוין: הרי אתה לא רוצה שהחלטות כאלה תתקבלנה בהליך שאיננו סדור, על ידי גוף שלא הוסמך לכך כדין בצורה מסודרת.

יריב לוין: המציאות של היום היא כזאת שכורח המציאות מביא לכך שהחלטות כאלה מתקבלות בקבינט בפורום מצומצם, לפעמים אפילו עוד יותר מצומצם מהקבינט, בגלל אילוצים ובלי הסמכה מסודרת בחוק.

יריב לוין: זה לא תקין, זה לא נכון, ואני חושב שלך כאיש אופוזיציה צריך להיות אינטרס עליון שדבר מהסוג הזה יוסדר והממשלה וראש הממשלה לא יימצאו במצב שהם פועלים ככה למעשה על דעת עצמם, בהיעדר הסדרה שאפשר לעמוד בה במבחן המציאות בשעת האמת.

יריב לוין: ועוד דבר שראוי וחשוב לומר אותו בהקשר הזה, דבר אחרון שבו אני אסיים: אנחנו רוצים שהחלטות כאלה תתקבלנה גם עם יכולת גמישות, שלא יהיה צורך לכנס איזה גוף רחב שברגע שמכנסים אותו יודעים על עצם הכינוס – אפילו לא על הנושא ולא התוכן; עצם הידיעה על עצם הכינוס די בה או להכשיל מהלך או לגרום לצד השני להבין משהו שהוא לא צריך להבין ואולי דווקא להביא עלינו מלחמה שאפשר למנוע אותה.

יריב לוין: גם על זה צריך לחשוב.

יריב לוין: ולכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהחוק הזה חיוני.

יריב לוין: גם אתם באופוזיציה צריכים לעשות שיקול שני ולתמוך בו.

ישראל אייכלר: תודה רבה לשר יריב לוין.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שלפי הייעוץ המשפטי לא צריך 61 בחוק הזה.

ישראל אייכלר: זה יכול לעבור ברוב רגיל.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק – היות שאין הסתייגויות אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 6), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: אנחנו מפעילים את ההצבעה.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1 – 88 נגד – 15 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ישראל אייכלר: 88 בעד, נגד – 15, החוק עבר בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: האם לעבור לקריאה שלישית, אדוני יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון?

ישראל אייכלר: מישהו הצביע בטעות?

ישראל אייכלר: מי?

ישראל אייכלר: אתה – אלחרומי הצביע בטעות?

ישראל אייכלר: בסדר, זה נרשם, שלא תהיה בעיה.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 88 נגד – 14 נמנעים – אין חוק הממשלה (תיקון מס' 6), התשע"ח–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: 88 בעד, נגד – 14, החוק עבר בקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/768); נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו נעבור להצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

ישראל אייכלר: גם חוק זה לא צריך 61, ואנחנו נפתח את הדיון.

ישראל אייכלר: מי מגיש את הצעת החוק?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, שהגיש את ההצעה, יציג את החוק, בבקשה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דיכטר, בבקשה, יש לך עשר דקות.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חברי הכנסת, רגע לפני חוק הלאום אני מבקש להעלות את זכרם של תשע הנערות והנער, קורבנות השיטפון בדרום: צור אלפי, יעל סדן, גלי בללי, אילן בר שלום, עדי רענן, שני שמיר, אלה אור, אגם לוי, מעין ברהום ורומי כהן.

אבי דיכטר: פרחים, פרחים שנקטפו במהלך טיול שכל-כולו אהבת ארץ ישראל והכנת עצמם לנתינה עבור המדינה.

אבי דיכטר: יהי זכרם ברוך.

אבי דיכטר: כולנו מתפללים לשלומו של איימן ג'אבר, תושב טייבה, אב לארבעה ילדים, שנעדר מאז נסחפה משאיתו בשיטפון.

יאיר לפיד: יפה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה ברשותכם לעבור לחוק הלאום.

אבי דיכטר: חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: בחוק-היסוד יש שלושה עקרונות, עקרונות יסוד.

אבי דיכטר: הראשון שבהם, ארץ ישראל היא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דיכטר, יש לי שאלה לשונית.

ישראל אייכלר: למה לא כתוב "מדינת ישראל – מדינת העם היהודי"?

אבי דיכטר: כי לא בכדי חוק-היסוד הזה הוגדר כחוק לאום וישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

ישראל אייכלר: למה לא "מדינת העם היהודי"?

אבי דיכטר: מפני ש"מדינת העם היהודי", יש לזה השלכות אחרות שלענייננו רצינו באופן מכוון לקרוא לו "ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי".

ישראל אייכלר: מה ההסבר?

ישראל אייכלר: שאלתי הסבר.

אבי דיכטר: תראה, זה עניין של – מדינת העם היהודי, האפשרות הזאת, אגב, עלתה בדיונים.

אבי דיכטר: זה חוק שאני עוסק בו כבר שבע שנים, אולי שמונה שנים.

אבי דיכטר: נדונו סוגיות שונות, כולל "ישראל – מדינת העם היהודי".

אבי דיכטר: בסופו של דבר ראינו שלתכלית שאנחנו מביאים את החוק הזה – התכלית היא נכונה יותר כשאנחנו קוראים לו "מדינת הלאום של העם היהודי", מפני שזה מחבר גם את היהודים שנמצאים כאן, זה לא פוגע במי שאינו יהודי שחי בארץ הזאת, וזה מחבר נכון יותר את בני העם היהודי באשר הם עם העובדה שישראל היא מדינת הלאום שלהם.

אבי דיכטר: וכשאתה אומר ליהודי, שישראל היא מדינתו, במקרים מסוימים – אני מודה שאפילו בשיחות עם אנשים בני העם היהודי בחו"ל, לא כולם אהבו בזמנו את המונח "מדינת העם היהודי".

אבי דיכטר: נכון, בסופו של דבר הגענו לנוסח הזה, שראינו אותו הולם ומתאים לצורך שלשמו אנחנו מביאים את הצעת חוק-היסוד הזאת.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שהאוכלוסייה הערבית שייכת למדינת הלאום הזאת?

אבי דיכטר: ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: היא לא, אתה יודע מה?

אבי דיכטר: אני אקרא את העקרונות ואני משוכנע שתהיה לך תשובה בעקרונות האלה.

אבי דיכטר: אני חוזר על שלושת עקרונות היסוד.

יוסף ג'בארין: – – –

אבי דיכטר: תכף אני אגיע גם לדת.

יוסף ג'בארין: האוכלוסייה הערבית היא לא חלק מהחוק הזה.

אבי דיכטר: האוכלוסייה הערבית היא לא חלק מהעם היהודי, זה נכון, אני חושב שבזה אתה לא כופר.

יוסף ג'בארין: היא לא חלק – – –

אבי דיכטר: בזה אתה לא כופר, למרות שכולנו נימולנו כדת, כולנו נימולנו כדת אבל זה לא הופך נימול ליהודי או נימול למוסלמי.

יוסף ג'בארין: זה הופך אותנו לאזרחים סוג ב'.

אבי דיכטר: ברשותכם, אני רוצה לעבור לשלושת עקרונות היסוד.

אבי דיכטר: העיקרון הראשון, ואני קורא את זה כפי שזה מופיע בהצעת החוק עצמה: ארץ ישראל היא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי, שבה קמה מדינת ישראל.

אבי דיכטר: העיקרון השני: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, שבה הוא מממש את זכותו הטבעית, התרבותית וההיסטורית להגדרה עצמית.

אבי דיכטר: העיקרון השלישי: מימוש הזכות להגדרה עצמית של ישראל, מדינת הלאום במדינת ישראל, היא ייחודית לבני העם היהודי.

אבי דיכטר: הווה אומר שמי שאינו שייך – מי שאינו לאום יהודי לא יכול להגדיר את ישראל כמדינת הלאום שלו.

אבי דיכטר: זאת אומרת, הפלסטינים לא יוכלו, לא יכולים ולא יכלו להגדיר את ישראל כמדינת הלאום שלהם.

אבי דיכטר: וכך לגבי כל – – –

יוסף ג'בארין: העם הפלסטיני, יש לו זכות להגדרה עצמית?

אבי דיכטר: ברשותך, אני מכיר את הבעייתיות שיש עם הסעיף הזה למי שאינו שייך לעם היהודי, אבל בכוונת מכוון – –

יהודה גליק: – – – אין בעיה עם זה?

אבי דיכטר: – – בכוונת מכוון הבהרנו כעקרון יסוד שזכות ההגדרה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי היא ייחודית לבני העם היהודי.

יוסף ג'בארין: שאלתי לגבי הגדרה עצמית.

יוסף ג'בארין: זה אומר שזכות הגדרה עצמית בישראל היא בלעדית לעם היהודי.

יוסף ג'בארין: מה עם העם הפלסטיני, יש לו זכות להגדרה עצמית?

ישראל אייכלר: לפי חוק-יסוד זה, אני מבין שחבר הכנסת ג'בארין – אתה יכול להיות חלק מהלאום של העם היהודי.

יוסף ג'בארין: איך אני יכול להיות?

יוסף ג'בארין: אתה רוצה שאני אתגייר?

ישראל אייכלר: כך אני מבין את הלשון.

ישראל אייכלר: מדינת הלאום של העם היהודי.

ישראל אייכלר: אתה יכול להיות שייך ללאום הזה גם אם אתה לא בעם היהודי.

אבי דיכטר: היא לא עוסקת בהגדרה עצמית של לאומים.

אבי דיכטר: היא לא עוסקת בהגדרה עצמית אלא בהגדרת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

יוסף ג'בארין: בגבולות 67'?

אבי דיכטר: לכן היא לא עוסקת בהגדרה של פלסטיני, היא גם לא עוסקת בהגדרה של מי הוא יהודי.

יוסף ג'בארין: מדינת ישראל בגבולות 67'?

יהודה גליק: לא, מדינת ישראל כולה.

יהודה גליק: מהנהר פרת עד החידקל.

יוסף ג'בארין: פלסטין המנדטורית או – – – 67'?

יוסף ג'בארין: לא, באמת – – –

ישראל אייכלר: לא, בתורה לא כתוב 67', נכנסת למלכודת.

ישראל אייכלר: אני מבטיח לך, חבר הכנסת ג'בארין, ששופט עליון בעוד עשר שנים יקבע, ובצדק מבחינה לשונית, שאתה יכול להיות חלק ממדינת הלאום של העם היהודי גם אם אתה לא יהודי.

ישראל אייכלר: מבחינה לשונית, לשון המחוקק.

יוסף ג'בארין: אני יכול להיות חלק, אבל אזרח סוג ב'.

אבי דיכטר: אני אעסוק בזה בהרחבה.

אבי דיכטר: אני מבקש פשוט לדעת אומדן זמן, כי אנחנו עד עכשיו – אם אפשר להתחיל.

ישראל אייכלר: אני אוסיף לך את הדקה שגזלנו ממך.

אבי דיכטר: לא, זו לא דקה, זה הרבה דקות שאחרים גזלו, כי אני עוד לא התחלתי.

אבי דיכטר: אני אבקש את עשר הדקות שלי, אם אפשר.

ישראל אייכלר: רבותיי, זהו, הסתיים הסימפוזיון.

ישראל אייכלר: עכשיו ניתן ליושב-ראש לדבר.

ישראל אייכלר: אני אוסיף לך, אני אוסיף לך.

אבי דיכטר: בעצם לא התחלנו.

אבי דיכטר: חוק הלאום הוא לצורך העניין תעודת הביטוח שאנחנו משאירים אחרינו לדור העתיד.

אבי דיכטר: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי – זאת עובדה ברורה, עובדה יצוקה, אבל למרות הכול, אחרי 70 שנה לצערנו היא לא ברורה לכולם.

אבי דיכטר: היא בוודאי לא מעוגנת בשום חוק במדינת ישראל.

אבי דיכטר: וכשאתה שואל: מי מפחד מחוק הלאום?

אבי דיכטר: מי מפחד מחוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, יש, כמובן, מעל כולם – – –

יוסף ג'בארין: אני מפחד, זה מפחיד אותי.

אבי דיכטר: כן, כן.

אבי דיכטר: אני אומר – אני אעזור לך לפחד.

ישראל אייכלר: נא לא להפריע.

אבי דיכטר: מעל כולם הפלסטינים, אלה שסביבנו, שסבורים בטעות שדרך צעדות שיבה ואיומים בטרור הם יכולים לשנות את המציאות הזאת שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: אגב, אם אתה לוקח את ההמנון, אפילו – ואני אגע אולי בהמשך בהמנון – אפילו בהמנון של בילאדי בילאדי, מה שנקרא, ההמנון הפלסטיני, אתה יכול לשמוע שם: פלסטין היא ביתי, אדמת ניצחוני, הכול, היא נקמתי, ואני רוצה לחסוך מכם את שאר התיאורים שמופיעים בהמנון הפלסטיני.

אבי דיכטר: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: לכל יחיד יש זכויות, כפרטים.

אבי דיכטר: היא לא עוסקת בזכויות האלה של פרטים, של אוכלוסייה או תושב כפרט, אלא עוסקת באופייה הלאומי של מדינת ישראל.

אבי דיכטר: אני חושב שישנם גם לא מעט מתנגדים, ואני פגשתי לא מעטים, שפשוט לא קראו את החוק.

אבי דיכטר: וכשאתה בא אליהם ויושב איתם על החוק בקריאה מודרכת, הדברים משתנים.

אבי דיכטר: אני חושב שאפילו האמירה, ששמעתי אותה השכם והערב, על הפגיעה בשפה הערבית – אגב, אנחנו היינו קשובים ללא מעט הערות בנושא הזה, מימין ומשמאל.

אבי דיכטר: בסופו של דבר, ההחלטה היא להגדיר את שפת המדינה עברית, ומעמד השפה הערבית לא נפגע ביחס למצב היום; אני חושב שכל אחד מבין שזה קרדום שמנסים לעשות בו שימוש שלא בצדק.

יוסף ג'בארין: אתה מוותר על המעמד הרשמי.

אבי דיכטר: היו, אגב, דברים נוספים – – –

יוסף ג'בארין: מוותר על המעמד הרשמי של השפה הערבית.

אבי דיכטר: היו, אגב, דברים נוספים – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'בארין, אתה מפריע לו.

ישראל אייכלר: עשר הדקות עברו.

ישראל אייכלר: אני מוסיף לך עוד שתי דקות, כי היו הפרעות.

יוסף ג'בארין: יש לו מעמד – – –

אבי דיכטר: תראה, היו כאלה, אגב, שדיברו על הסמלים.

אבי דיכטר: אנחנו עיגנו את סמלי המדינה.

אבי דיכטר: הדגל, לדוגמה, זה מדהים: בעשרות מדינות על הדגל טבוע צלב, ובמדינות האלה יש מיעוטים: יהודים, מוסלמים.

אבי דיכטר: אין בשום מדינה תביעה להוריד את הצלב או להוסיף לצלב איזשהו סמל של מיעוט כזה או אחר.

אבי דיכטר: יש מדינות ערביות שגרו בהן יהודים או גרים בהן יהודים – מוסלמיות, לא רק ערביות – ואף על פי כן, הסהר האסלאמי מתנוסס שם.

אבי דיכטר: יש כמובן מדינה אחת שגם הגדילה לעשות ושמה על הדגל שלה את המילים "אללה אכבר", ואף על פי כן זה לא מפריע למיעוטים נוצריים לחיות שם.

יוסף ג'בארין: – – –

אבי דיכטר: יהודים לצערי אין, כי הם גורשו מאותן מדינות בלי שיכלו לקחת איתם דבר וחצי דבר.

יוסף ג'בארין: – – –

אבי דיכטר: תראה, אנחנו מעגנים בחוק-היסוד הזה – – –

יוסף ג'בארין: – – – ערב הסעודית.

אבי דיכטר: אנחנו מעגנים בחוק-היסוד הזה את הזהות של ישראל כמדינה שאליה יכול כל יהודי מכל מקום – לדעת שבעת צרה, זה המקום שאליו הוא יכול להגיע ולהפוך להיות אזרח המדינה.

אבי דיכטר: חוק השבות, האזכור שלו מופיע בחוק-היסוד כדי להסיר כל ספק ולתת לו מעמד.

אבי דיכטר: כמובן שהפירוט נמצא בחוק עצמו.

אבי דיכטר: מעבר לזה, ביחס אל מול בני העם היהודי, קבענו:

אבי דיכטר: המדינה תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה, יהודים ולא יהודים, הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם.

אבי דיכטר: אני חושב שכל אחד מכיר את הדוגמאות, בין שמדובר ביהודים ובין שמדובר באחרים.

אבי דיכטר: הדוגמה שחרותה לי בזיכרון זה כמובן עזאם עזאם במצרים.

אבי דיכטר: אני חושב, אדוני יושב-ראש הישיבה, שכשאתה מדבר על חוק-יסוד, שאמור להיות בעצם המאזן, או המשלים, ליתר דיוק, של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, שעוסק בפרט ובזכויות הפרט – החוק הזה עוסק בלאום ובזכויות הלאום; זה המשלים את הצד השני של אותה מטבע, וכך צריך לראות אותו לאורך כל סעיפיו.

אבי דיכטר: אני חושב שלהתייחס – ראיתי לא מעט אנשים שהתייחסו לאורך הדרך; שנים שהחוק הזה נע בין כותלי המשכן הזה, וזה מדהים שלהצעה הזאת לאורך הדרך הצטרפו אנשים שהיום נמצאים באופוזיציה.

ישראל אייכלר: אבל הזמן הסתיים.

ישראל אייכלר: באמת.

אבי דיכטר: הצטרפו להצעה.

אבי דיכטר: אני אומר את זה, מפני – – –

ישראל אייכלר: יש עוד 66 דוברים.

אבי דיכטר: אני חושב שההסבר הזה יעזור מאוד לפחות ל-65 דוברים, אם אני כלול בהם, שידעו שכשאנחנו באים עם חוק-היסוד הזה, הכוונה לקבע ולעגן בתודעה הישראלית והבין-לאומית, היהודית והלא-יהודית, את מעמדה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: ואני מקווה מאוד שנצליח בבית הזה, בשנתה ה-70 של מדינת ישראל, להגיע לתמיכה מסיבית – לא של 61 חברי כנסת, למרות שהחוק לא מחייב, אבל חוקי-יסוד אנחנו מבקשים להביא ב-61 חברי כנסת; אני מקווה שהוא יעלה פה אחד או קרוב לפה אחד, מפני שזה מה שאנחנו, כישראלים, ראוי באמת שנקבל בשנתנו ה-70.

אבי דיכטר: ולא מעט דברים שהיו במחלוקת, הצלחנו – – –

אמיר אוחנה: אני אשכנע את ג'בארין.

אבי דיכטר: כן, כמובן שאת המלאכה ישלים יושב-ראש הוועדה אמיר אוחנה, שנתן דחיפה מאוד רצינית בוועדה לחוק הזה.

אבי דיכטר: עמלו קשה מאוד שרים – מראש הממשלה ושרת המשפטים שקד והשר לוין – – –

ישראל אייכלר: אתה פשוט מתעלם מבקשתי?

אבי דיכטר: סליחה?

ישראל אייכלר: אני אמרתי לך כבר לפני חמש דקות שהסתיים הזמן.

אבי דיכטר: אוקיי, וכמובן השר לוין, ואלקין, שדחפו את החוק הזה.

אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שכשנסיים את ההצבעה היום, הלילה, על הקריאה הראשונה, הוא באמת יעבור להכנה לקריאה שנייה ושלישית לתפארת מדינת ישראל.

אבי דיכטר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

ישראל אייכלר: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת ציפי לבני.

ישראל אייכלר: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן, ואחר כך – יוסף ג'בארין.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: – – –

ישראל אייכלר: אם יפריעו לך כמו שהפריעו לאבי דיכטר, אני אתן גם לך.

תמר זנדברג: החוק הזה הוא דוגמה מצוינת לכך שהפתגם: אם שום דבר לא מקולקל, אז לא צריך לתקן, יש לו גם חלק שני, והוא: כשמנסים לתקן דבר שלא מקולקל, אפשר להזיק, והרבה.

תמר זנדברג: וזה מה שקורה כאן בחוק הזה – תועלת הוא לא מביא אבל נזק הוא גורם, והמון.

תמר זנדברג: אני רוצה להקריא פסקה מוכרת לכולנו מתוך מגילת העצמאות של מדינת ישראל: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה; בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות; תהא נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות".

תמר זנדברג: חברות וחברים, מה רע בניסוח הזה?

תמר זנדברג: האם לא יכולנו לקחת אותו ולעגן אותו כחוק-יסוד?

ציפי לבני: ניסינו.

ציפי לבני: הצענו.

ציפי לבני: הם הצביעו נגד.

תמר זנדברג: האם היינו צריכים, כמו בכרזה המפורסמת של המעצב הידוע דוד טרטקובר, לקחת את המשפטים האלה ולמחוק מהם את עקרונות השוויון, הצדק, החירות?

תמר זנדברג: בשביל מה?

ישראל אייכלר: סליחה, שנייה, אני רק רוצה להודיע על סגירת רשימת הדוברים.

תמר זנדברג: בשביל לבטל את הלשון הערבית כלשון רשמית במדינת ישראל?

תמר זנדברג: בשביל להביא לאפליה, שיהיה אפשר להקים יישובים ליהודים בלבד ולעגן את ועדות הקבלה בחוק?

תמר זנדברג: בשביל לעוות ולקלקל את היחסים של מדינת ישראל עם הקהילות היהודיות בחו"ל, שרואות במדינת ישראל את הבית שלהן?

תמר זנדברג: בשביל לבטל את ההגדרה של הערבים הפלסטינים אזרחי ישראל כמיעוט לאומי בעל זכויות?

תמר זנדברג: בתור יהודייה, בתור בת לעם היהודי, שזכה להכרה לאומית במדינת ישראל, אני מתביישת.

תמר זנדברג: אני לא רוצה להיות זאת שאחראית לנטילת הזכות הזאת מבני ובנות עם אחר.

תמר זנדברג: למה?

אבי דיכטר: את צריכה להתבייש בזה – – –

תמר זנדברג: למה?

אבי דיכטר: הנאציונל במקום התקווה.

אבי דיכטר: בזה את צריכה להתבייש.

אבי דיכטר: בזה תתביישי – – –

תמר זנדברג: אתה יודע, חבר הכנסת דיכטר, באמת, אתה במשך כמה שנים מוביל כאן מהלך שכל מטרתו לחרחר ריב ומדון, להגביר את הפירוד במקום את השלום, את הצדק והחירות, כמובטח במגילת עצמאות.

ישראל אייכלר: אני מוסיף לך דקה.

תמר זנדברג: וזה מה שיש לך להגיד לי עכשיו?

תמר זנדברג: אתה לא מתבייש?

תמר זנדברג: אתם צריכים להתבייש במהלך הזה שאתם מביאים הערב, שבו, ביחד עם עוד כמה מהלכים, כמו החוק להחרבת בג"ץ וכמו חוק המשפט העברי וכמו עוד חוקי עמותות שיש לכם בקנה, אתם מבקשים לעוות את הבסיס הדמוקרטי והשוויוני של מדינת ישראל לדורי-דורות קדימה; שבגלל הקואליציה המושחתת הזאת, שעברה כאן לרגע, שלא נתמכת על ידי רוב הציבור הישראלי, אתם מבקשים לעשות כאן שינוי לדורי-דורות, עבור כולנו, עבור כל אזרחי מדינת ישראל.

תמר זנדברג: בזה אתם צריכים להתבייש.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת זנדברג.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

קריאה: הקואליציה – – –

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: לא.

אמיר אוחנה: את יודעת, קואליציה זה רוב – זה רוב הציבור.

תמר זנדברג: לכו לבחירות, תקבלו רוב מהציבור – – –

אמיר אוחנה: אל תדאגי, עוד נלך לבחירות – – –

תמר זנדברג: – – – אתם נאחזים בכיסא, מושחתים, זה מה שמגיע לכם.

אמיר אוחנה: העם בוחר בדרכך, רוב הציבור איתך.

אמיר אוחנה: כן.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: כן, נכון.

אמיר אוחנה: – – –

ציפי לבני: רוב הציבור חושב שלא צריכות לך ולחבריך זכויות.

ציפי לבני: ותשמע מה אמר היום מישהו מהקואליציה שלך, מה הוא חושב על חברי הקהילה הלהט"בית, וזה מה שאתה מוביל.

אמיר אוחנה: – – – ההוא זה מיעוט – – –

ציפי לבני: מה שקרה היום – – –

אמיר אוחנה: אם את רוצה – – –

תמר זנדברג: – – –

ציפי לבני: מה שקרה היום – טוב, אני אבקש.

ישראל אייכלר: לא, את פשוט התווכחת איתו.

ציפי לבני: תאריך לי את הזמן.

ציפי לבני: זה לא – – –

ישראל אייכלר: לא, את התווכחת איתו.

ישראל אייכלר: הוא לא התווכח איתך.

ציפי לבני: סליחה?

ישראל אייכלר: את התווכחת איתו.

ישראל אייכלר: הוא לא התווכח איתך.

ציפי לבני: אז גם עכשיו השיח הזה בינינו לוקח לי מהזמן?

ישראל אייכלר: לא, את זה אני אחזיר לך.

ציפי לבני: תודה.

ציפי לבני: אז אני פשוט מבקשת את הזמן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ציפי לבני: מה שקרה היום כאן בכנסת מסמל את מה שקורה, לצערי הרב, לאזרחי מדינת ישראל, ובחלק מזה גם אנחנו התפתינו: ראש ממשלת ישראל דיבר היום והודיע שהוא הולך לעשות מסיבת עיתונאים.

ציפי לבני: והמצב בצפון נפיץ, ואמרתי: הולך להיות אירוע ביטחוני משמעותי.

ציפי לבני: אנחנו כולנו נעמדנו כאן דום, הסרנו את הצעות האי-אמון, ואמרנו: בעת הזאת – כך אמרתי בפתח ישיבת הסיעה – בעת הזאת, כשיש סכנה ביטחונית, ישראל כולה מאוחדת.

ציפי לבני: ובעוד אנחנו נמצאים כאן, ועוסקים בביטחונה של מדינת ישראל, או לפחות נותנים גב לממשלה, שתוכל לעסוק בשקט בביטחונה של מדינת ישראל, המשיכה הממשלה, כאילו כלום, להעביר חוקים דרמטיים, משמעותיים, שפוגעים בדמוקרטיה במדינת ישראל, תוך כדי זה שאזרחי ישראל מסתכלים בראש הממשלה ובאירוע הזה שהוא עושה, ועל הדרך משנה כאן את זהותה, אופייה וערכיה של מדינת ישראל באופן שיפגע בכל אחד ואחד מאזרחי ישראל לא פחות מכל סכנה ביטחונית.

ציפי לבני: כי להגן על המדינה היהודית והדמוקרטית שלנו מפני אויבים זאת משימה ראשונה במעלה.

ציפי לבני: אבל צריך להגן על המדינה היהודית והדמוקרטית שלנו גם מפני המהלכים של ממשלת ישראל הנוכחית.

ציפי לבני: ממשלה שחושבת ומדברת ומספרת שדמוקרטיה זה הרוב קובע?

ציפי לבני: מישהו צריך לשלוח את כל הממשלה הזאת לשיעור אזרחות מההתחלה.

אמיר אוחנה: ודאי – – –

ציפי לבני: דמוקרטיה זו מערכת של זכויות – –

אמיר אוחנה: – – –

ישראל אייכלר: אל תפריע, בבקשה.

ציפי לבני: – – שכל רוב חייב לשמור עליה.

ציפי לבני: מערכת של זכויות למיעוטים; מערכת של זכויות לאזרחים; מערכת זכויות שהיחיד ששומר עליה עכשיו זה בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, ואותו אתם מבקשים להרוס עם ה-D9, כדי שלא יהיה אף אחד שיוכל להגן על הזכויות במדינת ישראל, על זכויות אזרחיה.

ציפי לבני: מגיע חוק הלאום, ואני מה זה בעד שמדינת ישראל תהיה מדינת הלאום של העם היהודי, הרי זאת תמצית הציונות בעיניי.

ציפי לבני: זאת מגילת העצמאות, אבל היא כוללת גם את הזכות לשוויון – גם יהודית וגם דמוקרטית, מדינת העם היהודי עם שוויון לכולם.

ציפי לבני: וממשלה שלא מסוגלת לומר בפתח חוק-היסוד את מה שיש בכל חוקי-היסוד האחרים – שחוק-יסוד זה בא לעגן את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית על פי העקרונות שבהכרזה על הקמתה, במגילת העצמאות – –

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

ישראל אייכלר: תעלה, בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ציפי לבני: – – לא מסוגלת לדאוג למדינת ישראל גם ביטחונית.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אנחנו בעד חוק לאום.

יעל גרמן: אנחנו היינו מצביעים בנפש חפצה בעד חוק לאום שמדבר בהחלט על כך שישראל מדינת הלאום של העם היהודי, כאשר מדינת ישראל היא דמוקרטיה שמקיימת שוויון זכויות.

יעל גרמן: אבל החוק שמביאים היום – אני רואה את מגילת העצמאות, שתלויה בכל בתי הספר, משפילה מבטה ודמעה נוטפת מעינה: מה עשו לי?

יעל גרמן: מה עשו למגילת העצמאות שכולם חתמו עליה?

יעל גרמן: מה קרה להבטחה?

יעל גרמן: הבטיחו לנו שלום, חזון של שוויון.

יעל גרמן: הבטיחו לנו שאנחנו נשמור על החירויות, הבטחנו את זה לילדינו, ובאה ממשלה – והיום ראש הממשלה הכתיר את עצמו כשלטון יחיד בחוק שמאפשר לו לצאת למלחמה כמעט רק על פי דעתו – הממשלה הזאת באה ואומרת שדמוקרטיה היא אך ורק שלטון רוב.

יעל גרמן: דמוקרטיה היא לא שלטון רוב, אמיר אוחנה.

יעל גרמן: שלטון הרוב ימגר את כל הזכויות שלך.

אמיר אוחנה: אף אחד לא אמר "רק".

יעל גרמן: שלטון הרוב ימגר את הזכויות שלי, שלטון הרוב יפגע בזכויות של ישראל אייכלר.

יעל גרמן: דמוקרטיה היא שלטון שבו שומרים על ערכים, על זכויות אזרח, ובעיקר על זכויות מיעוט.

יעל גרמן: והחוק שאתם מביאים כאן מבטל את הדמוקרטיה.

יעל גרמן: החוק שאתם מביאים כאן מבייש את מגילת העצמאות.

יעל גרמן: החוק שאתם מביאים כאן

יעל גרמן: בוגד בעקרונות שאנחנו גדלנו עליהם, ש-70 שנה מדינת ישראל חיה עליהם.

יעל גרמן: עקרונות של שוויון וצדק ושלום וחירות, בזה אתם בוגדים.

יעל גרמן: ואני אתן רק דוגמה פשוטה כדי להבהיר.

יעל גרמן: באחד מהסעיפים, 7(א), כתוב: "כל תושב ישראל ללא הבדל דת או לאום זכאי לפעול לשימור תרבותו, מורשתו, שפתו וזהותו".

יעל גרמן: נהדר, זה פנטסטי, אני בעד.

יעל גרמן: אבל כאשר השוויון לא קיים זה אומר שניתן להדיר נשים; זה אומר שניתן לבוא ולומר שלאישה אסור לשיר, כי קול באישה ערווה.

יעל גרמן: זה אומר שלנשים אסור להשתתף בהנהגה הציבורית כי זאת המסורת, וזה אולי גם אומר שמותר למוּל נשים, או למוֹל נשים, ועוד דברים רבים מאוד.

יעל גרמן: ברגע שהשוויון לא נמצא, אז כשאנחנו מדברים על לפעול לשימור תרבות ומורשת, אנחנו מאיימים על נשים, על דתיים, על חילונים, על הומוסקסואלים, על הרבה מאוד מיעוטים.

יעל גרמן: אני מאוד מקווה שהקריאה הראשונה הזאת תהיה גם הקריאה האחרונה, ושלא תגיע קריאה שנייה ושלישית, כי אחרת אנחנו נעשה קריעה על הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, שלוש דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת דיכטר יוזם החוק, אני רוצה לומר לך, שאני, יוסף ג'בארין, תושב העיר אום אל-פחם, אזרח ערבי ילידי של הארץ הזאת, לא יכול לקבל מצב שיהיו לי זכויות נחותות משלך ומשלכם, חברי הכנסת מקבוצת הרוב.

יוסף ג'בארין: אני לא יכול לקבל מצב שאני במעמד של אזרח סוג ב' או סוג ג'.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת דיכטר, תסתכל לי בעיניים: למה לך מגיעות זכויות יתר מעליי?

יוסף ג'בארין: למה?

יהודה גליק: כי הוא יהודי.

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: למה מגיעות לך זכויות יתר?

יוסף ג'בארין: גם במעמד של השפה שלך, גם במעמד של הסמלים שלך, גם בהגדרת המדינה, וגם בימי החופש, וגם בכל הדברים שאתה מזכיר בהצעה?

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: רק פרשנות אחת יכולה להיות לזה – שזו גזענות לשמה.

יוסף ג'בארין: כשאני הראיתי את החוק הזה לדיפלומטים זרים, הייתה להם תגובה אחת: זה חוק שמריח אפרטהייד, והם צודקים בזה.

יוסף ג'בארין: זה חוק שמעמיק את האפליה כלפי האזרחים הערבים, חוק שמבטל את מעמדה של השפה הערבית כשפה רשמית.

יוסף ג'בארין: ואתה עוד אומר לי: למה פוגעים בשפה הערבית?

יוסף ג'בארין: מבטלים מעמד רשמי בחוק של שפה ומשאירים את המעמד הרשמי רק לעברית, ואחר כך אומרים לי, מה הפגיעה?

יוסף ג'בארין: מה זה ההיתממות הזו?

יוסף ג'בארין: שלא לדבר גם על אותו סעיף שמבקש לאפשר הקמת יישובים רק ליהודים, יישובים נקיים מערבים.

יוסף ג'בארין: זו החקיקה של הכנסת הזו בתחילת המאה ה-21?

יוסף ג'בארין: חקיקה אנטי-דמוקרטית – –

אבי דיכטר: – – – כמה יהודים גרים באום אל-פחם?

יוסף ג'בארין: – – חקיקה פוגענית, חקיקה גזענית.

אבי דיכטר: כמה יהודים גרים – – –

יוסף ג'בארין: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: אני לא מבין, מה זה קשור?

קריאה: לא קשור.

יוסף ג'בארין: ככה אתה מגיב?

יוסף ג'בארין: אתה תענה לי רק על שאלה אחת:

יוסף ג'בארין: מדוע לך מגיעות זכויות יותר ממני?

אבי דיכטר: תקרא את ההצעה – – –

יוסף ג'בארין: מה יש לך?

אבי דיכטר: – – –

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: ואתה נותן לי דוגמאות.

יוסף ג'בארין: או שאתה נותן לי דוגמה של מדינות לא דמוקרטיות – תודה רבה, אני יודע את זה – או שאתה נותן לי דוגמה של מדינות שהמיעוטים בהם הם מיעוטים מהגרים.

אבי דיכטר: – – –

יוסף ג'בארין: אני, תרשה לי להגיד לך, אני לא מיעוט מהגר.

יוסף ג'בארין: לא היגרתי למדינה הזו.

יוסף ג'בארין: לא היגרתי למדינה הזו, לא במטוס ולא בספינה.

יוסף ג'בארין: אני יליד הארץ הזו מימים ימימה, ותחוקק כל חוק שתרצה, לא יהיה מצב שהאזרחים הערבים יקבלו מצב שיש להם מעמד נחות.

יוסף ג'בארין: אני וחבר הכנסת מסעוד גנאים וג'מעה אזברגה וסעיד אלחרומי לא נוכל לקבל מצב כזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו בזים לחקיקה גזענית, אנחנו בזים לחקיקה של אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: בושה, בושה שאתם מקדמים חקיקה כזו.

ישראל אייכלר: תודה.

יוסף ג'בארין: העולם מדבר על שוויון, העולם מדבר על הכרה בזכויות של קבוצות המיעוט, ואתה מביא חקיקה כזו – –

אבי דיכטר: – – –

יוסף ג'בארין: – – אתה לא מתבייש להביא חקיקה זו ולהצביע עליה?

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: זאת בושה.

אבי דיכטר: – – –

יוסף ג'בארין: זאת בושה וחרפה.

יוסף ג'בארין: זה החוק שלך, זה מה שהוא שווה עבורי.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק מה שהחוק הזה שווה עבורי.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

יוסף ג'בארין: לא יהיה מצב שהאזרחים הערבים יקבלו מעמד נחות במולדת שלהם.

יוסף ג'בארין: לא יהיה מצב.

קריאה: – – –

יוסף ג'בארין: ותחוקק כל מה שאתה תרצה.

אבי דיכטר: אתה קורע את הנייר, אתה קורע את הדגל, אבל הדגל הזה יישאר כאן – – –

יוסף ג'בארין: תחוקק כל מה שאתה רוצה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'בארין.

יהודה גליק: – – – הר הבית – – –

יוסף ג'בארין: לא נקבל מצב שיהיה לנו מעמד נחות.

יוסף ג'בארין: אין לך שום זכות יתר.

יוסף ג'בארין: אין לך שום זכות יתר, ולא תהיה לך.

אבי דיכטר: – – –

יוסף ג'בארין: אין לך שום זכות יתר.

אבי דיכטר: – – –

יוסף ג'בארין: זה לא מוסרי מה שאתה עושה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'בארין, תודה רבה.

יוסף ג'בארין: זה לא מוסרי, ואני בז לך על החקיקה הזו.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת גליק, אתה ודאי לא צריך להפריע עכשיו, כשחברת הכנסת מיכל רוזין צריכה לעלות.

יהודה גליק: רציתי להבין.

יהודה גליק: הוא – – –

ישראל אייכלר: תדבר איתו שם.

ישראל אייכלר: הוא שכן שלך.

ישראל אייכלר: דבר איתו.

יהודה גליק: הוא מתנגד לכך שיהודים עולים להר הבית – – –

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת חיים ילין, ואם הוא לא יהיה פה – חבר הכנסת סאלח סעד.

מיכל רוזין: תודה, סגן יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חבר הכנסת דיכטר, אני חייבת לומר שאני באמת מנסה לפצח מה המוטיבציה.

מיכל רוזין: וחוץ ממוטיבציה פוליטית, אלקטורלית, לקבל עוד קצת מנדטים, לקושש עוד קצת קולות בפריימריז, אני באמת לא מצליחה להבין מה מטרת – אתם יודעים מה – הרבה מהחקיקה שאתם מביאים פה לכנסת.

מיכל רוזין: כתבה מאמר שלם שרת המשפטים על חקיקה מיותרת וחקיקה פרטית מיותרת, ומה צריך להיות ומה צריך להיות מאושר, ואנחנו כל הזמן מקבלים מהקואליציה הצעות חוק מיותרות שמנסות לשנות סדרי עולם אבל בלי מהות אמיתית, באמת בלי מהות אמיתית.

מיכל רוזין: מה רע בהגדרה שקיימת עד היום, 70 שנה של מדינת ישראל, במגילת העצמאות?

מיכל רוזין: האם עד היום אנחנו לא יודעים שזו מדינת העם – הלאום היהודי?

מיכל רוזין: האם משהו השתנה בשנה-שנתיים האחרונות, היום?

מיכל רוזין: משהו השתנה ב-70 שנה שאנחנו לא יודעים שזו מדינת הלאום היהודי עם שוויון לכל אזרחיה?

מיכל רוזין: מה השתנה?

מיכל רוזין: מדוע צריך להפר את האיזונים והבלמים האלה?

מיכל רוזין: אני יודעת שאני חוזרת על עצמי כמו תקליט, דיברתי גם על הפתיחה במלחמה, שזו פגיעה בדמוקרטיה ובאיזונים ובבלמים של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: אני לא מצליחה להבין מה המטרה בהצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: אנחנו מאשרים פה הצעות חוק שלמדינת ישראל קוראים מדינת ישראל, ושהדגל הוא הדגל שלנו וההמנון הוא ההמנון שלנו.

מיכל רוזין: כאילו מישהו מאיים על זה, כאילו מישהו ניסה לשנות את זה, כאילו מישהו עכשיו – זה עומד באמת להשמדת מדינת ישראל אם לא יהיה חוק הלאום, ואנחנו לא נדע שאנחנו מדינת הלאום היהודי.

מיכל רוזין: אני לא מבינה.

מיכל רוזין: זה נובע מאיזה חוסר ביטחון בסיסי במי שאנחנו, במהות שלנו, בעצם ההגדרה שלנו?

מיכל רוזין: האם לא ברור לנו מי אנחנו ומה אנחנו?

מיכל רוזין: אני לא מצליחה להבין.

מיכל רוזין: אני באמת מנסה לחשוב ולתת לך קרדיט שאתה ענייני, שאתה מהותי, שהכוונות שלך הן לא לקושש עוד כמה קולות בתוך הליכוד, מחוץ לליכוד, להביא עוד מנדט לביבי.

מיכל רוזין: הינה, הוא דאג לזה, עשה מופע היום, שואו גדול.

מיכל רוזין: איך אמר לי פה אחד השרים – עזבי אותך, הכול חרטא, העיקר 50 מנדטים מחר בסקר.

מיכל רוזין: מה?

מיכל רוזין: מה אתם רוצים?

מיכל רוזין: כל היום אתם מחבלים בספר החוקים הישראלי, מפירים את כל יסודות הדמוקרטיה הישראלית, שקיימים כבר 70 שנה.

מיכל רוזין: מה אתם מנסים לעשות?

מיכל רוזין: אני אשמח לשמוע תשובה אמיתית, לא פופוליסטית, לא מתחכמת, שתסביר מאיפה חוסר הביטחון העצמי הזה.

מיכל רוזין: מישהו ניסה להגיד שאנחנו לא מדינת העם היהודי?

יהודה גליק: כן, בג"ץ.

מיכל רוזין: מישהו ניסה לחוקק נגדנו?

יהודה גליק: בג"ץ, בג"ץ, בג”ץ – – –

מיכל רוזין: בג"ץ לא ניסה.

מיכל רוזין: בג"ץ מגן 50 שנה על הכיבוש בגדה המערבית.

מיכל רוזין: הוא מגן על כל החוקים שלכם, על כל ההתנחלויות במשך 50 שנה, על המונופול האורתודוקסי היהודי במדינת ישראל.

מיכל רוזין: על מה אתם מדברים?

מיכל רוזין: מספיק כבר עם האיומים האלה על בג"ץ ועל שלטון החוק, כי זה הכול חרטא והכול שטויות.

מיכל רוזין: זה הכול איומים כי אתם רוצים להטות את זה עוד יותר לקיצוניות.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד, אף אחד לא מאיים על מדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי.

ישראל אייכלר: תודה, תודה רבה.

מיכל רוזין: תרדו מהעץ הזה ותקבלו את העובדה שאתם פשוט חסרי ביטחון ופופוליסטים, וכל מה שמעניין אתכם זה לקושש עוד כמה קולות.

מיכל רוזין: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חיים ילין, אם הוא נמצא.

ישראל אייכלר: ואם לא – חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, בכבוד, שלוש דקות.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, באפריל 1992 סמל סאלח טאפש ז"ל, חובש, הציל את חייו של המג"ד סגן אלוף אביאל ג'ראפי, שנפצע מירי מחבלים בדרום לבנון.

סאלח סעד: בזמן הטיפול נפגע טאפש בראשו מקליע ונהרג.

סאלח סעד: בספטמבר 96', אלוף משנה בצה"ל וסגן מפקד אוגדת עזה נביה מרעי ז"ל, אח של יושב-ראש פורום ראשי המועצות הדרוזיות היום מופיד מרעי, נהרג ברצועת עזה מירי של פלסטיני בעימותים שהיו חלק ממהומות מנהרת הכותל.

סאלח סעד: באוקטובר 2000 סמל שני מדחת יוסף ז"ל הגיע עם שוטרי מג"ב מבני המיעוטים להחליף שוטרים יהודים בקבר יוסף בתקופת האינתיפאדה השנייה.

סאלח סעד: במהומות שפרצו במקום פונו מתפללים מהקבר ושוטרי מג"ב נותרו ונלחמו.

סאלח סעד: לוחם מג"ב מדחת יוסף נפצע קשה ולבסוף מת מאיבוד דם לאחר שהופקר בשטח.

סאלח סעד: יולי 17', שני שוטרי מג"ב, רס"מ האיל סתאוי ורס"מ כמיל שנאן זיכרונם לברכה, נרצחו בפיגוע ירי, אבי דיכטר, בכניסה למתחם הר הבית, הר הבית בירושלים, שאתם מכירים אותו, המקום הכי קדוש לכל הדתות – – –

אמיר אוחנה: לא לכל הדתות.

סאלח סעד: אלו רק חלק מ-425 החללים הדרוזים שנפלו בעת ששמרו עלינו, עליכם אתם, גם.

סאלח סעד: שוטרים, חיילים, אזרחי המדינה מבטן ומלידה, שנלחמו יחד עם חבריהם היהודים והגנו בגופם על כל האזרחים, ללא הבדל דת, גזע או לאום, ומבלי להפלות בין דם לדם.

סאלח סעד: ועכשיו מה?

סאלח סעד: לאחר שמסרו את נפשם למען המולדת, לאחר שמשפחות רבות הקריבו את היקר להן מכול, אתם מעיזים, אתם מעיזים להעלות את החוק הזה, חוק הלאום?

סאלח סעד: תגידו לי, אתם השתגעתם?

סאלח סעד: זו התשובה שלכם, אבי דיכטר, לאותם לוחמים, שאתה היית ממונה עליהם ואתה יודע שהם פייטרים אחד-אחד?

סאלח סעד: זו התשובה שלך אליהם?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת סאלח, בבקשה.

ישראל אייכלר: תודה.

סאלח סעד: אני אומר לכם רבותיי, אבי דיכטר וחברי הליכוד וחברי הקואליציה, אני במקומכם הייתי מתבייש להעלות את החוק הגזעני הזה.

סאלח סעד: זה חוק שמפלה לרעה את כל בני המיעוטים, גם אותי החייל הדרוזי ששירת 12 שנים בזרועות הביטחון.

סאלח סעד: היום אני משתווה ליהודים – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת סעד, אני אמרתי לך – – –

סאלח סעד: אתם לוקחים את זה ממני, תתביישו לכם.

סאלח סעד: תתביישו לכם.

יהודה גליק: מה הוא עושה?

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

ישראל אייכלר: יעלה חבר הכנסת זאב בנימין בגין, ואחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, "ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, המושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל, ומקיימת שוויון זכויות לכל אזרחיה".

זאב בנימין בגין: נוסח זה הצעתי החל משנת 2011.

זאב בנימין בגין: ועדת השרים לחקיקה סירבה לאשר את בקשתי להביא אותו לפני הכנסת הנכבדה הזאת לקריאה טרומית.

זאב בנימין בגין: בכל זאת אוכל לבשר שבחודשים האחרונים אימצו את הנוסח הזה סיעות כולנו וישראל ביתנו, החברות בקואליציה, וזאת לאחר שסיעות המחנה הציוני ויש עתיד מן האופוזיציה הודיעו כבר לפני שנה שהן תומכות בנוסח הזה.

זאב בנימין בגין: אסתכן בהערכה: בכנסת הזאת לא יתקבל בקריאה שלישית חוק לאום שאין בו אמירה מפורשת על קיום שוויון זכויות לכל אזרחי ישראל, אבל בינתיים, בהצעת החוק המובאת כאן לקריאה ראשונה, גברה ידם של השוללים אזכור זה.

סאלח סעד: במה השתנה הנוסח?

סאלח סעד: מה שחסר לנו זה שוויון על כל אזרחיה, את זה – – –

זאב בנימין בגין: במה הרגזתי אותך עד רגע זה לא ברור לי, אבל תסביר לי אחרי הישיבה.

זאב בנימין בגין: בינתיים, בהצעת החוק המובאת כאן גברה ידם של השוללים אזכור כזה.

זאב בנימין בגין: לכן היא פגומה במה שאין בה: אין בה התחייבות מפורשת שמדינת העם היהודי תקיים שוויון זכויות לכל אזרחיה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת פגומה גם בגלל מה שיש בה.

זאב בנימין בגין: יש בה סעיף 7(ב), בנוסח הזה: "המדינה רשאית לאפשר לקהילה, לרבות בני דת אחת או בני לאום אחד, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת".

זאב בנימין בגין: הפירוש מיותר.

זאב בנימין בגין: לעומת זאת, לפני שבע שנים – אזכיר נשכחות – אור ליום 23 במרס 2011, הכנסת השמונה-עשרה קיבלה בקריאה שלישית, בתמיכת הממשלה, את תיקון מס' 8 לפקודת האגודות השיתופיות.

זאב בנימין בגין: מאז, החוק מגדיר באופן כללי, עמום – על כן גם רחב – את סמכותן של ועדות קבלה לקבל או לדחות מועמדים להצטרפות ליישובים בנגב ובגליל המונים פחות מ-400 משפחות.

זאב בנימין בגין: אבל החוק גם הגביל את סמכותן של ועדות הקבלה במילים הברורות האלה: "(ג) ועדת הקבלה לא תסרב לקבל מועמד מטעמי גזע, דת, מין, לאום, מוגבלות, מעמד אישי, גיל, הורות, נטייה מינית, ארץ מוצא, השקפה או השתייכות מפלגתית-פוליטית".

זאב בנימין בגין: זה מוכר לך, גברתי סגנית שר החוץ.

זאב בנימין בגין: הנוסח הזה של החוק, הכולל את תריסר ההגבלות שתיארתי, התקבל ברוב של 30 נגד 20.

זאב בנימין בגין: מי תמך בו?

זאב בנימין בגין: תמכו בו נציגי הסיעות הבאות: קדימה, העצמאות, יהדות התורה, ש"ס, ישראל ביתנו, הבית היהודי, האיחוד הלאומי והליכוד.

זאב בנימין בגין: גם הליכוד.

ישראל אייכלר: שמת לב – – –

זאב בנימין בגין: מייד, מייד.

זאב בנימין בגין: לפני שישה שבועות, ביום 13 במרס 2018, בדיון האחרון של ועדת הכנסת המיוחדת לעניין זה – והיא מיוחדת בעיקר בכך שהיא הוקמה כדי שאני לא איכלל בה – אמר עו"ד איל זנדברג, בייצגו בדיון את היועץ המשפטי לממשלה, שסעיף 7(ב) מהווה "אפליה בוטה בין בני אדם, שאינה עולה בקנה אחד עם ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית", והוסיף כי אין מקום לחוקקו בנוסח זה.

זאב בנימין בגין: יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אמיר אוחנה, השיב כי הוא נוטה להסכים עם ההערה הזאת.

זאב בנימין בגין: כך נרשם בפרוטוקול.

זאב בנימין בגין: אכן, חברי הכנסת, אין מקום לחקיקה הזאת.

זאב בנימין בגין: מכל אלה יובן, אדוני היושב-ראש, כי בחוק הזה, הן על מה שאין בו והן על מה שיש בו, לא אוכל לתמוך.

זאב בנימין בגין: תודה לך על סבלנותך.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת זאב בנימין בגין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יואב קיש נמצא?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דב חנין?

מסעוד גנאים: אני במקומו.

מסעוד גנאים: התחלפתי איתו.

ישראל אייכלר: אז חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': מזכירות הכנסת לא עושה את העבודה שלה.

מרב מיכאלי: לא, זה כתוב.

מרב מיכאלי: במחשב הוא כתוב נכון.

עיסאווי פריג': אה, גנאים, כן.

עיסאווי פריג': והיא עושה את העבודה שלה נכון.

עיסאווי פריג': אז היושב-ראש מבליג.

ישראל אייכלר: אני לא יודע מה הבעיה שלך, אבל אם תדבר איתי אחר כך – אני אשמע מה אתה רוצה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': הוא דיבר, ואתה קורא לו שוב.

ישראל אייכלר: מה הבעיה שלך?

ישראל אייכלר: עיסאווי, אם כבר מסעוד גנאים עולה, יש לך בעיה?

עיסאווי פריג': הוא דיבר, ואתה קורא לו שוב.

ישראל אייכלר: אצלי הוא היה רשום.

ישראל אייכלר: בבקשה, אתן לך שלוש דקות.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא יודע מי אמר את המשפט הזה, בטח הוא מהימין, אולי שרון, אולי אחר; הוא אמר שכל הזכויות על הארץ הן ליהודים, והזכויות בתוך הארץ, בתוכה, הן שוות.

מסעוד גנאים: הכלל במשפט הזה, התברר ומתברר שהוא לא נכון ולא צודק.

מסעוד גנאים: כי מי שחושב שהארץ הזאת היא שלו ומי שחושב שהוא אדון הארץ הזו לא ייתן שוויון זכויות לכל אזרחיה, וייתן את העדיפות לקבוצה הלאומית שחושבת שהארץ הזאת שייכת לה.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת, מה היא באה לעשות?

מסעוד גנאים: היא באה להצדיק ולתת לגיטימציה לאפליה ולהדרה לכל מיעוט, לא רק המיעוט הערבי פלסטיני בתוך מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: לא, לכל אחר, לכל אחר מאלה שחוקקו את החוק הזה.

מסעוד גנאים: אני עוד לא אתייחס לעניין של ההגדרה מיהו יהודי, כי בכלל, אני יודע שעדיין אין הסכמה מיהו יהודי.

מסעוד גנאים: אני גם לא יודע אם יש הסכמה בין כל הזרמים היהודיים מה זה מדינה יהודית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהצעת החוק הזאת – דחף אותה ורצה אותה מאוד בנימין נתניהו, והימין בישראל, בגלל שני דברים.

מסעוד גנאים: דבר ראשון, החוק שחוקק בשנת 1992, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו – החוק הזה כנראה מפחיד את בנימין נתניהו והימין, והוא מזמן רוצה לנטרל אותו, מזמן רוצה להחזיר ולבטל אותו כדי שמדינת ישראל תהפוך למדינה יהודית נטו, pure, שהדמוקרטיה שלה היא דמוקרטיה שהיא כמו גמד שאין לו כל השפעה.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה, מזמן – פירושה, המובן שלה, אינו שלטון הרוב.

מסעוד גנאים: נכון, שלטון הרוב, או שלטון העם – באמצעות העם, לטובת העם – נכון, אבל הדמוקרטיה היא ביסודה הזכויות של המיעוטים, איך לשמור על המיעוט, איך לתת למיעוט לשמור על הייחוד שלו והשוני שלו מהרוב.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: לא לכפות על המיעוט מה שרוצה הרוב.

מסעוד גנאים: זאת דיקטטורה של הרוב.

ענת ברקו: אבל זכות המיעוט לא עולה על זכות הרוב.

ענת ברקו: גם את זה צריך להגיד.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

מרב מיכאלי: החזרה על האמירה המדהימה כאילו דמוקרטיה היא שלטון הרוב – יש לי חברה שכשהיא הולכת להסביר על זה בבתי ספר היא נותנת את הדוגמה הבאה.

מרב מיכאלי: היא אומרת – חברי חבר הכנסת אמיר אוחנה, היא אומרת: נניח שכל הכיתה החליטה לעשות מסיבת סיום בחוף הים על החול, אבל אחד התלמידות או התלמידים, יש תלמיד אחד, בוא נגיד, בכיתה שהוא תלמיד עם מוגבלות, והוא, בכיסא הגלגלים שלו, לא יכול להגיע אל חוף הים אל החול למסיבה; אז האם עדיין הרוב קובע, או שיש סמכות לצורך העניין למורה להגיד – –

אמיר אוחנה: – – –

ישראל אייכלר: יש לך זכות דיבור עוד כמה דקות.

מרב מיכאלי: – – אנחנו נערוך את המסיבה במקום שאליו יכול להגיע גם התלמיד בכיסא הגלגלים?

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: מאוד מאוד מאוד טריוויאלי לפעמים להבין שלא תמיד הרוב קובע כי לא תמיד הרוב צודק, כי לא תמיד הרוב גם יכול בכלל לראות או להבין את מה שצריך המיעוט.

מרב מיכאלי: ולמרבה הצער, האנושיות – יש בה לא רק תכונות טובות, יש בה גם תכונות רעות, ולכן אנחנו צריכות וצריכים לשים איזונים ובלמים על התכונות האלה, בשביל שנוכל לחיות כחברה אנושית בריאה וחיובית בתוך המדינה שלנו, שאותה רצינו.

מרב מיכאלי: ואנחנו היום מציינות ומציינים את יום הרצל.

מרב מיכאלי: רצינו מדינת לאום לעם היהודי, אבל רצינו מדינה שיש בה שוויון לכל האזרחיות והאזרחים שלה, כמו שכתוב במגילת העצמאות שלנו.

מרב מיכאלי: ואגב, חבריי באגף הזה, בית המשפט העליון, שלצערי הפגין חוסר אקטיביזם – לצערי, מצער מאוד – החליט לא לקבל את מגילת העצמאות בתור החוקה של מדינת ישראל, אולי פספוס מספר אחת בתולדותינו בהקשר הזה.

מרב מיכאלי: אדוני חבר הכנסת אוחנה, יושב-ראש הוועדה המיוחדת לחוק הלאום, אתה מתפאר בהישג שלך, שהמשפט העברי לא ייכלל בחוק הלאום, משום שבאמת המשפט העברי, איך לומר, לא רק שלא מכיר בשוויון, נניח לנשים ולאחרים ולאחרות, לא רק שהוא אוסר על יחסים הומוסקסואליים מכל הסוגים, לא רק שהוא כולל עונשים כמו סקילה ועונשי מוות על אנשים שונים, אלא שהוא חוק – הוא לא בדיוק חוק, אפילו, והוא בטח ובטח לא יכול להיות חוק במדינה שרואה את עצמה מדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: בפרט שהוא מחייב לשמור שבת גם.

מרב מיכאלי: ובכן, ח"ח, באמת כל הכבוד על זה שהצלחת לא להכניס אותו לחוק הלאום, אבל ראה זה פלא: מייד כשנגמור להצביע על חוק הלאום, אז הכנסת הזאת, הקואליציה שלך תצביע על חוק המשפט העברי, שמכניס את אותו משפט עברי עצמו לחוק יסודות המשפט שלנו.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אתם עובדים על עצמכם, חברי חבר הכנסת אוחנה.

מרב מיכאלי: אתם עובדים על עצמכם – –

אמיר אוחנה: – – –

מרב מיכאלי: – – ואתם עובדים על הציבור, ואתם מחרבים את הדמוקרטיה הישראלית, שבלעדיה לא תהיה מדינת לאום לעם היהודי, לא משנה כמה תמשיכו לקרוא לחוק הזה חוק לאום.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

קריאה: ג'ומעה.

ישראל אייכלר: ג'ומעה?

ישראל אייכלר: אין פה ו"ו.

קריאות: יום אל-ג'ומעה.

ישראל אייכלר: ג'מעה זה משהו אחר, נכון?

ג'מעה אזברגה: ג'ומעה זה שבוע, ג'ומעה זה יום שישי, ג'ומעה – שבעה ימים בשבוע.

ג'מעה אזברגה: הוא יודע, הוא מרוקאי הרי.

ישראל אייכלר: רגע, אבל השם שלך זה – – –

ג'מעה אזברגה: הוא ערבי מבחינה תרבותית.

ישראל אייכלר: אני עוד לא עשיתי את השיעורים.

ישראל אייכלר: השם שלך זה ג'ומעה?

ג'מעה אזברגה: ג'ומעה, כן.

ישראל אייכלר: אז למה לא כותבים את זה בוי"ו?

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע.

ג'מעה אזברגה: זה משרד הפנים – – –

אמיר אוחנה: – – –

מרב מיכאלי: כתיב חסר.

ג'מעה אזברגה: משרד הפנים אשם.

מרב מיכאלי: כתיב חסר.

ג'מעה אזברגה: היה צריך להוסיף את הוי"ו.

ישראל אייכלר: יש לך שלוש דקות.

מרב מיכאלי: כמו שבתנ"ך כתוב מרב בלי יו"ד.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי וחברות הכנסת הנמצאים כאן ואלה שלא נמצאים כאן, לא חשבתי מה לדבר לגבי החוק הזה, ואני חושב שהחוק הזה הוא חוק כל כך גרוע שהוא משדר לא רק חוסר ביטחון, הוא משדר רגשי נחיתות, עד כדי כך.

ג'מעה אזברגה: אתם הרוב, בזכות הרוב אתם לא יכולים עכשיו, כי "אנחנו רוב", להכריז על מישהו, לשחוט אותו, לשים אותו על האש ולאכול אותו.

ג'מעה אזברגה: לא.

ג'מעה אזברגה: זכות הרוב – ההפך; אחד היסודות של הדמוקרטיה האמיתית זה שמירה על זכויות המיעוט, דווקא, לא זכויות הרוב.

ג'מעה אזברגה: ואני לא מבין כל כך את חוסר הביטחון ורגשי הנחיתות האלה.

ג'מעה אזברגה: אתם רוב במדינת ישראל כיהודים, אבל הרוב הזה הוא מיעוט במזרח התיכון, ואנחנו חושבים שצריך להתחיל לחשוב אחרת, מחוץ לקופסה, אדון אוחנה.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה, אני חושב שהוא אנטי-דמוקרטי; החוק הזה נותן 12 יתרונות לפחות – 12 יתרונות ליהודי – בגלל שהוא יהודי, לא מעבר לזה.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, עשה ועדות קבלה ליישובים, שמותר רק ליהודים להיכנס ולעשות יישובים על בסיס אתני; החוק הזה חזר בחזרה מהשפה הערבית: עד היום, אדון בגין, הייתה שפה רשמית – היום לא מוזכר באף מקום שהיא שפה רשמית.

ג'מעה אזברגה: שפה שהיא עם מעמד מיוחד, אמר החוק.

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע מה ה"מיוחד" הזה.

ג'מעה אזברגה: הכול מעורפל, לא ברור.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה, אני חושב שהוא חוק גרוע והוא חוק רע, ומי שמציעים אותו – אני לא יודע לאן הם רוצים להגיע, לאן הם רוצים להגיע עם החוק הזה, עם הגבולות של החוק הזה.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שבהזדמנות זו, הדבר היחידי – ואנחנו הצענו הצעת חוק של מדינה לכל אזרחיה – במקום לעשות את זה.

ג'מעה אזברגה: במאה ה-21, ב-2018, במדינות הנאורות והדמוקרטיות האמיתיות עושים מדינה לכל אזרחיה ולא מדינת היהודים.

ג'מעה אזברגה: אין דבר כזה מדינה יהודית ודמוקרטית, זה נוגד את זה.

ג'מעה אזברגה: אם היא יהודית, היא לא יכולה להיות דמוקרטית, אדוני היושב-ראש, ל-20% מהאוכלוסייה שלה, או אפילו יותר מ-20%.

ג'מעה אזברגה: ואני לא מבין, אולי החוק הזה הוא גזעני כלפי ערבים, אבל יכול להיות שיום אחד, מר אוחנה, יהיה עוד חוק או עוד רובד לחוק שיהיה גזעני כלפי המרוקאים ואחר כך הטוניסאים ואחר כך הטריפוליטאים.

ג'מעה אזברגה: אני לא מבין לאן אתם רוצים להגיע.

ג'מעה אזברגה: די, תפסיקו לחשוב מתוך הקופסה.

ג'מעה אזברגה: תפסיקו כל הזמן להחזיק את עצמכם בתוך קופסה, תתחילו לחשוב מחוץ לקופסה.

ג'מעה אזברגה: ריבונו של עולם, אנחנו – –

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: – – במדינה דמוקרטית.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שזו ההזדמנות להפוך את מדינת ישראל למדינה לכל אזרחיה, ותודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אמיר אוחנה, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: דב, אתה התחלפת עם מסעוד גנאים?

דב חנין: נכון.

ישראל אייכלר: אז אחרי אמיר אוחנה יהיה דב חנין, ואחרי זה – איציק שמולי.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

אמיר אוחנה: היות שלפי תקנון הכנסת, הצעת חוק פרטית – מי שמציג אותה זה המציע, ואכן, אבי דיכטר חברי, חבר הכנסת אבי דיכטר, הציג אותה, אני כיושב-ראש הוועדה מדבר ככל הדוברים, שלוש דקות.

אמיר אוחנה: אני מגביל את עצמי לא לדבר על כל החוק, שהוא חוק חשוב, גדול, מקיף דברים רבים, אלא על סעיף אחד ששוב ושוב אנחנו שומעים את הביקורת עליו, סעיף 7(ב), שאומר: "המדינה רשאית" – רשאית, לא חייבת – "לאפשר לקהילה, לרבות בני דת אחת או בני לאום אחד, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת".

אמיר אוחנה: אוה, הגזענות, הגזענות, אנחנו שומעים פה.

אמיר אוחנה: האופן שמדברים על החוק הזה, כאילו זה בני החושך בבני האור.

אמיר אוחנה: תראו, השופט אהרן ברק, שהוא לא ידוע כאיזה ימני לאומני במיוחד, נאמר כך בעדינות, כשהוא דיבר על פסק דין קעדאן, שזה בדיוק הנושא שלו – זה הסעיף הזה, על זה הוא מדבר – הוא אמר שזאת הייתה אחת ההחלטות הקשות שהיו לו כשופט.

אמיר אוחנה: כלומר, אם זה רעים נגד טובים, אז ההחלטה מאוד קלה.

אמיר אוחנה: לא, הוא אמר שזאת החלטה קשה מאוד.

אמיר אוחנה: אדוני, אני לא מכיר הרבה חוקים בבית הזה שקיבלו ועדה מיוחדת וכל כך הרבה ישיבות שנכנסו לעומק ובעובי הקורה.

אמיר אוחנה: וקיימנו דיונים לא רק על כל סעיף וסעיף – כמעט הייתי אומר על כל אות ואות.

אמיר אוחנה: ואכן, בדיון האחרון, שהתקיים ב-13 במרס, שזה עוד בכנס הקודם, העברנו את הצעת החוק לקריאה ראשונה אחרי שינויים לא מעטים שעשינו בה.

אמיר אוחנה: אבל אדוני, זה מעניין, זה יעניין גם אותך, אדוני: חמישה ימים לאחר 13 במרס, ב-18 במרס, התפרסמה הכותרת הבאה: מועצת כפר ורדים עצרה שיווק קרקעות לאחר שמחצית מהזוכים במכרז היו ערבים, רחמנא ליצלן.

אמיר אוחנה: כלומר, בכפר ורדים לא רוצים ערבים שיבואו לגור איתם.

אמיר אוחנה: אמרתי לעצמי: טוב, כפר ורדים זה בטח איזו התנחלות, אולי מקום שיש בו איזה גרעין ימני קיצוני, איזה משהו לאומני במיוחד.

אמיר אוחנה: ו-13% – – –

אלעזר שטרן: אמיר, גרים שם ערבים.

אלעזר שטרן: אתה לא יודע?

אמיר אוחנה: 13% הצביעו, חברי חבר הכנסת שטרן, ליש עתיד.

אמיר אוחנה: ו-12%, אדוני, הצביעו למרצ.

אמיר אוחנה: אין פה נציג של מרצ.

אמיר אוחנה: אדוני, אם זה היה תלוי בהם, מרצ והמחנה הציוני זה קואליציה יותר גדולה מהקואליציה הזאת, והליכוד, והבית היהודי, וש"ס ויהדות התורה לא מצליחים להגיע ל-20 מנדטים בערך, לפי החשבון שלי.

אלעזר שטרן: אמיר, בכפר ורדים גרים ערבים.

אמיר אוחנה: מה זה מלמד אותנו, אדוני?

אמיר אוחנה: זה מלמד אותנו בעיקר על הצביעות.

אמיר אוחנה: איפה חברת הכנסת גרמן, חברתי, שבוודאי גם היא קראה בוועדה – היא הייתה ראש עיריית הרצליה; אדוני רוצה לשאול איזה שיעור של תושבי הרצליה הם ערבים?

אמיר אוחנה: כמה ערבים גרים בהרצליה?

אמיר אוחנה: אדוני, התשובה היא אפס.

אמיר אוחנה: אני לא יודע אם אפס, אבל קרוב ל-0%.

אמיר אוחנה: אז אתם עכשיו תתקפו ותגידו בשצף קצף: אבל אלה המצביעים שלכם.

אמיר אוחנה: כשזה מגיע לתכל'ס, זה מה שהם חושבים.

זוהיר בהלול: ידעת שכפר ורדים הוקמה על אדמות של ערבים?

זוהיר בהלול: המדינה הפקיעה את אדמותיהם.

אמיר אוחנה: הם חושבים שבמדינת ישראל אפשר לגור גם בנפרד, אפשר לגור גם ביחד, ויש ערים מעורבות, וזה דבר נהדר, אבל מי שרוצה לגור באופי קהילתי נפרד ולאפשר זאת, יכול לעשות זאת.

אמיר אוחנה: אז אני רוצה להגיד לכם: אני אכן חשבתי, חבר הכנסת בגין, ואני עדיין חושב, שאנחנו צריכים לדון בסעיף הזה לעומק.

אמיר אוחנה: אני נוטה להסכים שיש איתו בעייתיות, אבל בוא לפחות נהיה הגונים – אני אומר את זה לחברינו באופוזיציה – לגבי העמדות של המצביעים שלנו ושל אזרחי ישראל.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת אמיר אוחנה.

ישראל אייכלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: עד שהוא יגיע, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אוחנה: כמה פעמים משרד השיכון ביטל מכרזים בבית שמש לפני 20 שנה ו-15 שנה בגלל שנרשמו שם חרדים?

זוהיר בהלול: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלעזר שטרן: זו דת אחרת.

ישראל אייכלר: דת אחרת, כן.

ישראל אייכלר: אז הם מדברים על גזענות?

ישראל אייכלר: שלוש דקות, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שולחן הממשלה הריק ועמיתיי חברי הכנסת, על כל אחד מהסעיפים בחוק הבעייתי והמסוכן הזה אפשר לדבר שעות, אבל בדיון הזה יש לי רק שלוש דקות – –

יהודה גליק: יש שם שני שרים.

דב חנין: – – ואני אקדיש אותן רק לסעיף 7(ב) לחוק.

דב חנין: סעיף 7(ב) לחוק, עמיתיי חברי הכנסת, מתרגם לעברית רעיון שנכתב בשפת האפריקנס.

דב חנין: ב-7 ביולי 1950 עבר בדרום אפריקה חוק אזורי הקבוצות, ועכשיו מתרגמים אותו לעברית וקובעים שגם אצלנו המדינה רשאית לאפשר לקהילה, לרבות בני דת אחת או לאום אחד, לקיים התיישבות נפרדת – הפרדה.

דב חנין: בואו נתרגם הפרדה לאפריקנס – אפרטהייד.

דב חנין: זה מה שמדינת ישראל מבקשת להציע לעולם היום בשנת 2018.

דב חנין: ההפרדה הזאת כמובן מכוונת נגד ערבים, אבל הקורבנות שלה לא יהיו רק ערבים, כי ההתיישבות הקהילתית הנפרדת תוכל לאפשר גם להפלות יוצאי אתיופיה ויוצאי חבר העמים, ואולי בני קהילות הלהט"ב ואולי מזרחים.

דב חנין: אנחנו כבר ראינו את המודעות האלה.

דב חנין: החוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, הוא לא חוק שיגבש את החברה הישראלית, הוא חוק שיפרק את החברה הישראלית למרכיביה.

דב חנין: הוא חוק שמספר הנפגעים בו יהיה עצום.

דב חנין: מתחילים כמובן תמיד במיעוט הלאומי, במיעוט הערבי, שהוא המטרה הראשונה שהחוק הזה מסמן, אבל רשימת הנפגעים תהיה ארוכה ומגוונת.

דב חנין: ברשימת הנפגעים הזאת, עמיתיי חברי הכנסת, בסופו של דבר ייכללו רוב בני החברה הישראלית.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, החוק הזה, שקורא לעצמו "ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי" הוא חוק שמפרק את החברה הישראלית לשברים ומרכיבים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, המהלך של החוק הזה הוא מהלך בעייתי.

דב חנין: החוק הזה באותה הזדמנות גם פוגע במעמד השפה הערבית; החוק הזה מייצר מערכת של אפליות ופוגע בשורה ארוכה של קבוצות חברתיות בחברה שלנו.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, המאבק נגד החוק הזה צריך להימשך גם כאן בכנסת וגם מחוץ לכנסת.

דב חנין: אני קורא לציבור הישראלי להשמיע את קולו ולפעול נגד החוק הזה.

דב חנין: ואני רוצה לסיים, עמיתיי חברי הכנסת, בכך שללא ספק לחוק הזה תהיה גם השפעה בין-לאומית.

דב חנין: הוא ללא ספק יהיה טיעון מרכזי לאלה שמציעים החרמה של ישראל כמדינת אפרטהייד, כי מהכנסת תצא הבשורה: כן, הרבה שנים אחרי שדרום אפריקה נפרדה מהאפרטהייד, מדינת ישראל חוזרת לאמץ חוקי אפרטהייד אצלנו.

דב חנין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: אנחנו נמשיך ברשימה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת נחמיאס נמצאת?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, אני שמחה שחזרנו לכאן, לבית הזה, הבית שלנו, וזאת הזדמנות לברך את כולם, ובתקווה שיהא זה כנס קיץ פחות מפלג, כנס של הארת פנים – נכון, חבר הכנסת גליק?

ישראל אייכלר: אצלו זה כבר היה גם במושב הקודם.

איילת נחמיאס ורבין: הוא תמיד "המתוקים והמתוקות", וזה יפה שהוא מקפיד על זה, ואנחנו חברים טובים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם מה מאוד קשה לי בחוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש ממש כואבת את החוק שמובא כאן, כי זה חוק שמנסה שוב לרמוז שיש כאן צד אחד שהוא לאומי, פטריוטי וציוני, וצד אחד שאינו לאומי, פטריוטי וציוני.

איילת נחמיאס ורבין: והוויכוח הזה, שקורע אותנו בתוך הבית הזה, לא יכול להימשך, וצריך להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: בסך הכול לפני שבועיים ציינו 70 שנות עצמאות למדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: מצד אחד זאת מדינה מאוד מאוד צעירה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מסתכל על מדינות באירופה, מדינות של מאות שנים, ואתה רואה את התהליכים שהם עוברים, ואתה אומר לעצמך: אנחנו מדינה צעירה, עוד יש לנו קשיי התבגרות.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו עוד את הדבר הזה, את התופעה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: מהצד השני, אני מסתכלת בדאגה ואומרת: לא יכול להיות שאנחנו לא נבין מה גודל הסיכון שמונח לפתחנו כשאנחנו חצויים ככה בתוכנו – הרב אייכלר, אני יודעת, אתה ואני מדברים על זה הרבה מאוד – בין חרדים וחילונים, או בכלל, ובין דתיים לבין חרדים, אגב.

איילת נחמיאס ורבין: אומרים תמיד בין דתיים לחילונים, בין חרדים לחילונים, לא אומרים בין דתיים לחרדים, ובבית הזה אנחנו רואים לא אחת את השתקפות המתח הזה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים כל הזמן להיות במתח הזה?

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך להביא חוק שמגילת העצמאות לא משתקפת בו?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים לקחת על עצמנו את הסיכון הזה, לשאת על הגב שלנו את מגן הדוד הזה, שאנחנו סיכנו את שלמותה של החברה הישראלית?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים לעשות את זה לעצמנו?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם טקטית-פוליטית החוק הזה יובא לקריאה שנייה ושלישית, הרי כל החוק הזה – וההבאה שלו היום לקריאה ראשונה – הוא מניפולציה פוליטית, עוד אחת מני רבות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני עכשיו מתייחסת במלוא הרצינות למה שמובא לפניי, ובחוק הזה – – –

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת גליק, מרגע שהמילה "שוויון" נעדרת מהחוק הזה, כמוהו כחוק שיש עימו בעיה, נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע את זה, אתה מבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: זה חוק שזוחל בקושי כדי ליצור פה מדינת לאום יהודי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אגיד לך יותר מזה: נניח שצריך את החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, אני מקבלת את זה שצריך את חוק הלאום.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם מפחדים כל כך מהמילה שוויון?

איילת נחמיאס ורבין: למה תמיד הצד של הדמוקרטיה כל כך מפחיד אתכם?

איילת נחמיאס ורבין: אני מעולם לא חשדתי – הינה, מתיישב כאן חבר הכנסת סמוטריץ.

איילת נחמיאס ורבין: מעולם לא חשדתי שבגלל שהוא שייך לימין הקיצוני, לא חשבתי שהוא בן אדם לא ציוני – – –

בצלאל סמוטריץ': קוצני?

איילת נחמיאס ורבין: מה אמרתי?

איילת נחמיאס ורבין: מהימין הקיצוני.

בצלאל סמוטריץ': קוצני.

איילת נחמיאס ורבין: מהימין הקוצני והקיצוני.

איילת נחמיאס ורבין: מעולם לא טענתי שבגלל זה הוא לא לאומי והוא לא פטריוט.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לעומת זאת, הוא וחבריו, לא אחת אין להם בעיה והם לא יפספסו אף הזדמנות לנסות ולטעון כלפי המפלגה שלי – שאין ספק, לטוב ולרע, אגב, היה לה חלק בבניית הארץ הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאנחנו פתאום אלה שמציפים ואומרים לכם: חברים וחברות, כדי להיות לאומיים, פטריוטים וציוניים, כל מה שצריך לעשות זה לקחת את מגילת העצמאות הגדולה הזאת, הענקית הזאת, זאת שאתה ואני חגגנו לפני פחות מחודש, חבר הכנסת גליק, במיצג המדהים הזה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שמציג את הדמוקרטיה הישראלית במיטבה.

איילת נחמיאס ורבין: איך יכול להיות שהגמל לא רואה את הדבשת, חבר הכנסת גליק?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו עושים את זה לעצמנו ביודעין?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו קורעים בנו עוד קרע ועוד קרע?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו עושים את זה לעצמנו?

איילת נחמיאס ורבין: אלה לאומיים, אלה לאומיים; אלה ציונים, אלה ציונים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: – – אלה פטריוטים, אלה פטריוטים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא תלמדו אותנו יותר אף פעם, לא מהו ביטחוניזם ולא מהי פטריוטיות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא צריכים את השיעור הזה מכם.

איילת נחמיאס ורבין: חבל שהחוק הזה מובא לכאן היום.

איילת נחמיאס ורבין: החוק הזה היה צריך – אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: החוק הזה היה צריך להיות החוק של כל הבית הזה, חוק שמודפס ונשלח לכל בתי הספר בישראל, והחוק הזה לא יוכל להיות החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: כי אתם, במחנה הציוני, לא מוכנים להצביע עבורו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לבת דודתי הפטריוטית.

בצלאל סמוטריץ': הבא בתור – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מפריע לי כשאני ככה, חולה?

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מתבייש.

בצלאל סמוטריץ': רפואה שלמה, כמובן, איילת.

יהודה גליק: הכול באהבה ובחיבוקים.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זוהיר בהלול: חברות וחברים, אני לא רק מתחלחל אלא אני נחרד מגודל האחריות, לסנגר על חוק גזעני שכזה בתוך שלוש דקות.

זוהיר בהלול: קטונתי, זה מעבר ליכולותיי, גם אם הייתי קוסם לא הייתי יכול לעמוד במשימה הזו.

זוהיר בהלול: ובכל זאת, למען האחריות ההיסטורית, אני אומר כמה דברים.

זוהיר בהלול: א.

זוהיר בהלול: אמיר אוחנה, אתה ואבי דיכטר, ידיכם מגואלות בגזענות בעקבות כתיבה, שכולה אות קלון, של חוק לאום שבא להנציח אפרטהייד במדינה שהייתה אמורה להפיץ – – –

אמיר אוחנה: מתי בזמן שלטון האפרטהייד, מדינה שלישית – – –

זוהיר בהלול: אז אני אגיד לך מה זה שלטון האפרטהייד.

זוהיר בהלול: אנחנו היינו במדינה – – –

אמיר אוחנה: מתי בזמן שלטון האפרטהייד שופט שחור הכניס את נשיא המדינה לכלא?

אמיר אוחנה: מתי זה היה בזמן שלטון האפרטהייד?

אמיר אוחנה: אפרטהייד, אפרטהייד – זה סילוף של האפרטהייד.

ענת ברקו: – – – אם הם רוצים לחיות תחת אפרטהייד – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו נקשיב.

זוהיר בהלול: מכיוון שאני ואתה למדנו פרקים שחורים על האפרטהייד ביחד, אז אני רוצה לומר לך שאחד מהנדבכים השחורים והחשוכים של האפרטהייד זו הפרדה גזעית.

זוהיר בהלול: ברגע שאתה מקים יישובים ליהודים בלבד אתה בעצם מכריז על המדינה כמדינת הפרדה גזעית פר אקסלנס.

אמיר אוחנה: כמה תושבים יהודים יש באום אל-פחם?

זוהיר בהלול: בנוסף לכך – אני פשוט רוצה לנצל את שלוש הדקות ולא רוצה רק להתנצח איתך.

אמיר אוחנה: אה, יישובים לערבים בלבד – כן.

זוהיר בהלול: אני לא רוצה להתנצח איתך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוחנה, חלק מהעקרונות של מדינת הלאום – – –

זוהיר בהלול: כל יד שתעלה מעלה מעלה ותצביע בעד החוק הקלוני הזה, שכולו אות קין, כל יד כזו – ואינני רוצה להשתמש במילה שתחלחל אותך, מכיוון שהיא נובעת מרחם המקרה המזעזע ביותר בהיסטוריה, אבל אני רוצה לומר שכל יד שמועלית היא יד שמועלת – מועלת באחריות, מועלת באחריות הציבורית והמצפונית שלך – –

אמיר אוחנה: אוי ואבוי.

זוהיר בהלול: – – מכיוון שאתה גורם למדינה הזו להשתנות ללא הכר, הופך אותה ממדינה דמוקרטית למדינה רק יהודית על חשבון הערבית; אתה מנציח עליונות על חשבון נחיתות.

זוהיר בהלול: אתה הופך את המדינה הזו למדינה אחרת.

זוהיר בהלול: אות קלון, מכיוון שהילדים שלנו יקבלו מדינה אחרת בעוד כמה שנים.

זוהיר בהלול: וזה מתחיל כאן וזה לא ייגמר לעולם.

זוהיר בהלול: מדינת היהודים הדמוקרטית תהפוך למדינת יהודים על טהרת היהודים בלבד, כאשר הילידים הערבים כאן, הילידים שבאו מרחם האדמה, יקופחו לנצח נצחים.

זוהיר בהלול: לא ניתן יד למעשה הנבלה שלכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת בהלול.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן-ארי – אינה נוכחת.

יהודה גליק: איפה אתה רואה גזענות?

יהודה גליק: אני לא מבין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, גברתי, בבקשה.

יהודה גליק: להגיד גזענות, גזענות, גזענות – אתם לא מצביעם על דבר אחד גזעני, אני לא מבין.

יהודה גליק: זוהיר, פעם ידעת לקרוא עברית.

בצלאל סמוטריץ': יהודה, בוא נעשה משהו מוסכם.

בצלאל סמוטריץ': ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יהודה גליק: אמן.

עיסאווי פריג': – – –

יהודה גליק: תראה לי איפה פה.

בצלאל סמוטריץ': לא נראה לי שעל זה מישהו יחלוק.

בצלאל סמוטריץ': נכון, עיסאווי?

יהודה גליק: קראתי, קראתי וקראתי, לא מצאתי פה גזענות.

עיסאווי פריג': בוא נחכה למשיח, הוא יחליט מה שיחליט.

עיסאווי פריג': מה הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שלוש דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: שלוש דקות מרגע שנכנס השר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות מרגע שאני הפעלתי את השעון.

בצלאל סמוטריץ': הסמכות היא שלי, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש גם נהלים בבית הזה – –

בצלאל סמוטריץ': הסמכות היא שלי.

עאידה תומא סלימאן: – – והשר אמור להיות באולם.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה סלימאן, הסמכות היא שלי – ונתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אני מתפלאת, כאשר יושבים – – –

עיסאווי פריג': זה חוק הלאום – – –

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק ישב חבר הכנסת אמיר אוחנה ואמר: ממתי במדינת אפרטהייד שופט ערבי מכניס את ראש המדינה, את הנשיא לבית סוהר, וממתי וממתי.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה ששואלים שאלות כאלה, ועדיין חושבים ששופט שיושב בבית משפט עליון, ונקבע שהוא שופט שם על סמך ההיסטוריה המקצועית שלו והידע המשפטי שיש לו – מה שמכריע בסופו של דבר זה שהוא ערבי.

עאידה תומא סלימאן: מה שמכריע זה שהוא ערבי, אפילו אם הוא יושב כשופט בבית משפט עליון.

עאידה תומא סלימאן: זה עושה את כל המדינה דמוקרטית.

עאידה תומא סלימאן: כנראה, לפי מצב הדברים ואיך הדברים מידרדרים במדינה הזו וקצב החקיקה הגזענית, יכול להיות שגם מה שמתפארים בו, שחברי הכנסת הערבים הם בדיוק התעודה שמונפקת על הדמוקרטיה הקיימת במדינת ישראל, כנראה מאוד בקרוב נגיע גם למצב שונה לגמרי, ואולי גם ישללו את הזכות הזו של האוכלוסייה הערבית לבחור את הנבחרים שלה ואת אלה שמייצגים אותה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדברים על העובדה – נשאלתי כשדיברתי עם אנשים מהציבור על העובדה שמדינת ישראל היום מכניסה את זה בחוק ומתחילה לבנות באופן סיסטמטי את מדינת האפרטהייד, אמרו לי: מה שונה המצב עכשיו, עאידה?

עאידה תומא סלימאן: גם עכשיו נאסר עלינו להיכנס לחלק מהיישובים כי בג"ץ אִפשר, למרות שהוא שם סייג מסוים שוועדה ביישוב קהילתי לא יכולה להפלות על רקע השתייכות לאומית מגורים בתוך היישוב הקהילתי.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אמר בג"ץ.

עאידה תומא סלימאן: אז מה עושים?

עאידה תומא סלימאן: עוקף בג"ץ.

עאידה תומא סלימאן: מחוקקים חוק-יסוד שבא ואומר בצורה הכי ברורה: תשכחו ממה שהחליט בג"ץ ומה שעלול להחליט במקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מתחילים באופן רשמי עכשיו לייסד את ההפרדה הגזעית במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אם זה קרה עד היום דה פקטו, ואם זה קרה בצורה הכי בוטה אבל לא נכתב בחוק, מעכשיו זה יהיה כתוב בתוך החוק.

עאידה תומא סלימאן: יהיה כתוב, ואי-אפשר אפילו לנסות ללכת לבג"ץ כדי לערער על החלטה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נדמיין לעצמנו ערים או יישובים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: – – קהילתיים במדינת ישראל שכתוב על השער שלהם: הכניסה והמגורים לערבים אסורה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק המצב שיהיה.

עאידה תומא סלימאן: מדינת אפרטהייד קמה לנו מול העיניים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נשתדל להקפיד על הזמנים בשל הלילה הארוך שצפוי לנו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עליזה לביא: בדיוק הבן שלי, מהצבא.

בצלאל סמוטריץ': הבן מהצבא קודם לכול.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, אני בעד חוק לאום.

עליזה לביא: אנחנו בעד חוק לאום, אבל שיגדיר את הזהות ואת המהות שלנו, של מדינת ישראל.

עליזה לביא: חוק שבו המרכיב היהודי ילך יד ביד עם המרכיב הדמוקרטי.

עליזה לביא: באמת, המדינה היחידה שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית – לא מעט פעמים כאן אני מוצאת את עצמי כמי שמבקשת לשמור על האיזון שבין היהודי לבין הדמוקרטי.

עליזה לביא: מה היה יותר ראוי מחוק שגם אני יכולתי לקחת בו חלק, גם למצוא את עצמי שותפה?

עליזה לביא: אבל אנחנו רואים כאן חוק שהמרכיב הדמוקרטי שלו בא ואומר שאין שוויון זכויות, ואנחנו לא יכולים לחוקק ולתמוך בחוק כזה.

יהודה גליק: – – – איזה שוויון זכויות?

עליזה לביא: אז כן, חבר הכנסת גליק, שנינו חזרנו הבוקר מנורבגיה – –

יהודה גליק: – – –

עליזה לביא: – – מדינה שבה שוויון זכויות – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גליק, אדוני רשום לדבר בהמשך.

עליזה לביא: תראה, רק כמה דוברים לפניי אמר, חבר הכנסת – חבר הכנסת גליק, רק לפני כמה דקות עמד פה חבר הכנסת בני בגין ואמר: אני בטוח שהחוק הזה לא יעבור בקריאה שלישית.

עליזה לביא: ואני אומרת לך: אני שמה את שתי ידיי על חוק הלאום של חבר הכנסת בני בגין.

עליזה לביא: חוק לאום מאוד מאוד מאוד מיטיב, עם נוסח שבו אנחנו מבקשים לאזן ולשמור על הבלנס הזה שבין יהודית לבין דמוקרטית.

עליזה לביא: אבל לבוא, בשביל מה, ובאיזה מין אקט פוליטי לקחת את המקום הזה שלכאורה כולנו באמת היינו רוצים להיות שותפים לו, ולקדם ערכים ונורמות שלא כל כך מתאימים לכלל הציבור?

עליזה לביא: זה מה שאנחנו רואים.

עליזה לביא: לצערי, זה דפוס, זה ריטואל שחוזר כאן, בכנסת הזאת, עם הקואליציה הזאת ועל ידי הממשלה, שהפוליטיקה והמלחמות הפכו למטרות מרכזיות, לחזות הכול, כשהנושא, המהות, התוכן, הם רק אמצעי, והם רק מגדירים על מה אנחנו נריב, אבל המטרה כשלעצמה היא המריבה, הקרבות האישיים, ויהיו ההשלכות אשר יהיו.

עליזה לביא: להתקוטט ולריב ולהתווכח – זה יודע מה ה-base של זה, וזה יודע שהוא יאגוף את זה מימין, ואנחנו רואים כך את כל הערכים והנורמות שהיינו אמורים להסכים עליהם הופכים להיות כלים פוליטיים פה, בקרב הממשלה והקואליציה הזאת.

עליזה לביא: אז בשביל מה אנחנו צריכים?

עליזה לביא: ועוד מעט יהיה גם פה חוק המשפט העברי – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עליזה לביא: – – וכך גם עם פסקת ההתגברות ועם מתווה המסתננים.

עליזה לביא: וראש הממשלה יודע, מצד אחד, מה נכון למדינת ישראל, ומצד שני הוא משסה שרים וחברי כנסת אחד בשני.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: וזה מה שקורה כאן עם חוק לאום.

עליזה לביא: חוק לאום – תצביעו לחוק הלאום של בני בגין, שאותו אנחנו נגיש – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

עליזה לביא: – – בסיעת יש עתיד.

עליזה לביא: אבל אל תבואו אליי בכל מיני צבעים לא ברורים – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא, תודה.

עליזה לביא: – – שרוצים להפר את האיזון בין יהודית לבין דמוקרטית.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא יודע עד לאן אתם רוצים להגיע בחקיקה הגזענית הזאת.

טלב אבו עראר: כל יום, כל שבוע, כל חודש, יש לכם שם אחר למדינה הזאת.

טלב אבו עראר: מדינת היהודים זה לא מספיק – מדינת הלאום של העם היהודי.

טלב אבו עראר: ממש כמו, אני לא יודע – אתם כנראה הפסקתם לחשוב טוב.

טלב אבו עראר: מה שלא תקראו למדינה הזאת היא תישאר מדינה שמקפחת ומדירה מיעוט שמהווה כ-20% מאזרחיה.

טלב אבו עראר: ולכן, כל העולם כבר ידע, ואפילו גם החברים של המדינה הזאת, אם יש מדינות חברות, ידעו שאתם כאן מדינת אפרטהייד, מדינת טרנספר.

טלב אבו עראר: ויש לנו דוגמה חיה: רק לפני כחודש, חודשיים, עקרתם יישוב בגלל שתושביו הם ערבים, הם בדואים, כדי ליישב שם יהודים.

טלב אבו עראר: זה מה שעשה אורי אריאל והיושב-ראש של הישיבה הזאת, סמוטריץ.

טלב אבו עראר: עוקרים יישובים ערביים ומקימים יישובים יהודיים – רק בגלל שהם יהודים, ואלה שנהרסו בתיהם – בגלל שהם ערבים.

טלב אבו עראר: הצעת חוק הלאום לא משאירה, ואפילו רומסת את המרכיב הדמוקרטי של המדינה – אם יש מרכיב כזה.

טלב אבו עראר: אי-אפשר לקרוא אחרי השם הזה, אחרי הכינוי הזה, אחרי החקיקה הזאת שזו מדינת הלאום של העם היהודי – אתם צריכים להפסיק לקרוא לה מדינה יהודית ודמוקרטית.

טלב אבו עראר: זה מבטל את זה.

טלב אבו עראר: באמת, אולי הקול השפוי במדינה הזו מבין את זה טוב מאוד.

טלב אבו עראר: היא לא תישאר מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: אין לה – כל המדינה יהודית, יהודים, לאום יהודי, יהודי, יהודי.

טלב אבו עראר: אולי תחלמו בלילה, ביום, כל הזמן; גם ברחובות, כמו משוגעים, תלכו: מדינת היהודים.

טלב אבו עראר: בעצם כל יום יש שם.

טלב אבו עראר: שיגעתם את כל העולם כאילו שאתם הריבון של כל העולם.

טלב אבו עראר: אני קראתי בהיסטוריה על פרעה, פרעון (אומר בערבית: אתה מכיר את פרעון, אדון איימן.

טלב אבו עראר: )

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: האח שלנו, סעיד אלחרומי, אתה מכיר את פרעה?

טלב אבו עראר: "פרעה התנשא בארץ".

טלב אבו עראר: ) מרוב שאף אחד לא עצר אותו – מה אמר?

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: אני ריבונכם העליון,) אני הריבון שלכם.

טלב אבו עראר: אני האדון שלכם, של כל העולם.

טלב אבו עראר: איפה פרעה היום?

טלב אבו עראר: איננו.

טלב אבו עראר: ולכן, תפסיקו, תרדו לאדמה, תלכו כמו שאנשים הולכים.

טלב אבו עראר: כל יום יש לכם שם.

טלב אבו עראר: המטרה של החוק הזה היא להמשיך בהדרה, בקיפוח, ברמיסת הזכויות למיעוט.

טלב אבו עראר: מלפני קום המדינה אנחנו כאן.

טלב אבו עראר: האדמה מדברת ערבית.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: האדמה, סמוטריץ, היא מעליך והיא נכבדה יותר ממך.

טלב אבו עראר: האדמה מדברת ערבית.

טלב אבו עראר: )

בצלאל סמוטריץ': (אומר בערבית: אני לא הבנתי אותך, בן אדם.

בצלאל סמוטריץ': ) סליחה.

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוסי רז, אני מקווה שאתה תדבר בשפה שנבין אותה קצת יותר.

טלב אבו עראר: – – –

אלעזר שטרן: לא הבנתי.

אלעזר שטרן: אתה תומך בחוק?

טלב אבו עראר: – – –

אלעזר שטרן: אתה תומך?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

קריאה: אתה תומך בחוק?

קריאה: אתה לא תומך בחוק?

קריאות: – – –

מוסי רז: בחוק הלאום הזה שמביאים לפה היום יש הרבה דברים.

מוסי רז: כמובן, המטרה העיקרית שלו, כמו רוב החקיקה שמופיעה כאן בשנים האחרונות, היא להוציא עין כזה, לנדנד, להראות: תראו אותנו, אנחנו השליטים פה, אנחנו נגיד לכם מה אנחנו עושים.

מוסי רז: אבל אחד הדברים בו הוא העליונות של השפה העברית.

מוסי רז: ורציתי לשאול – שאלתי פה גם קודם האם יוכנס לחוק הלאום גם איזשהו סעיף שאומר שנאום לאומה של ראש הממשלה צריך להיות בשפה העברית; או שזה צריך להיות באנגלית, כי בעולם אין אף מתורגמן מעברית לאנגלית ואף אחד לא יוכל לתרגם לעולם את הדברים שהציג ראש הממשלה – שהעולם כבר קרא אותם במקומות אחרים לפני זה, כמובן, אבל אף אחד לא יוכל לתרגם את זה.

מוסי רז: אז אם רציתם עברית, הינה קיבלנו היום עברית מראש הממשלה.

מוסי רז: חוק הלאום הזה, בעצם כבר התראיינו בסיעות החרדיות – אני לא רואה אותם כאן, ואני אגב חושב שזה גם לא מקרה שהם לא היו ביום הרצל, כן?

מוסי רז: שמתי לב גם לנקודה הזו – הם כבר אמרו, אמר חבר הכנסת אייכלר: אנחנו בקריאה הבאה נדאג שזה לא יהיה חוק הלאום של העם היהודי.

מוסי רז: ישראל היא לא מדינת הלאום של העם היהודי, היא מדינת העם היהודי.

מוסי רז: הוא כבר לוקח את זה צעד אחד הלאה.

מוסי רז: אני לא יודע אם ייתנו לו, מדינת הלכה גם – אני לא בדיוק מה הוא רוצה – אבל תסמכו על הקואליציה הזו שגם כשהיא תעביר חוק אחד כזה שמזיק, היא תמצא את החוק הבא שיזיק עוד יותר.

מוסי רז: מול החוק הזה, אני חייב להגיד שאני וחברי חבר הכנסת עיסאווי פריג', הצטרפנו להצעה שיזם חבר הכנסת ג'בארין – אני לא יודע בדיוק מי עוד חתום עליה – אבל כן, מדינת ישראל הזו, שקמה מזכותו של העם היהודי להגדרה עצמית, ואין על זה שום ספק, היא צריכה להיות מדינת כל אזרחיה; מדינה דמוקרטית.

מוסי רז: היא בסדר גמור, היא קמה מהזכות הזו, היא התוצר של הציונות, ויש בה מיעוט ערבי לאומי פלסטיני, שצריך גם להכיר בו.

מוסי רז: זו הדרך שצריך ללכת בה, לא הדרך ההפוכה של לסכסך אחד בשני ולהכות אחד בשני.

מוסי רז: אז החוק הזה גם מציע לנו, לדוגמה, שיהיה אפשר להקים יישובים ליהודים בלבד.

מוסי רז: לא שעד עכשיו היו צריכים חוק כדי לעשות את זה, אבל עכשיו זה גם יהיה בחוק – גם אם מישהו יתחכם ויגיד לי שזה לא כתוב שם.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

מוסי רז: כבר?

מוסי רז: אני דיברתי בעברית, שפה שאתה מבין.

מוסי רז: לא כמו ראש הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': כשנהנים הזמן עובר מהר.

בצלאל סמוטריץ': נו, משפט סיכום.

מוסי רז: החוק הזה עלול להיות גם הרחקה של מיעוטים אחרים, אבל אני לא צריך את הדבר הזה.

מוסי רז: מבחינתי מספיק שמרחיקים מיעוט אחד כדי שאני אתנגד לחוק הזה, שהוא חוק נורא בעיניי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

סעיד אלחרומי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מרגישים בלהט מסוכן של הממשלה הימנית הזאת, של חקיקת חוקים לאומניים אנטי-דמוקרטיים שבעצם מקבעים עליונות של לאום אחד על פני שאר הלאומים או שאר האזרחים במדינה.

סעיד אלחרומי: יש כאן מדינה שנמצאים בה בעיקר שני לאומים, הלאום של הרוב, שזה הלאום היהודי, ויש המיעוט, שהם כ-20%, אלה האזרחים הערביים.

סעיד אלחרומי: וכשאני קראתי את החוק, וזה חוק-יסוד, רבותיי, אי-אפשר לפרש אותו אלא בכיוון של קביעת עליונות של לאום אחד על פני הלאום השני.

סעיד אלחרומי: ולזה יש שם אחד.

סעיד אלחרומי: בכל העולם – אנחנו מפרשים אותו וכל בר-דעת מפרש אותו שאלה בעצם צעדים ראשונים במדרון חלקלק של גזענות ושל הפרדה על בסיס גזעני, שתבוא בעתיד, והיא לא רחוקה.

סעיד אלחרומי: החוק, רבותיי, מבסס אפליה, אפליה ממוסדת.

סעיד אלחרומי: כשאנחנו מדברים על חוקי-יסוד, מחוק-היסוד הזה ייגזרו חוקים של היום-יום.

סעיד אלחרומי: כידוע לכולם, אין לישראל חוקה, ובעצם חוקת ישראל היא קובץ של חוקי-היסוד, ולפי הקובץ הזה יתנהלו גם בתי המשפט, גם מוסדות המדינה יתנהלו – כל חיי האזרחים במדינה יתנהלו לפי חוקי-היסוד האלה.

סעיד אלחרומי: ולכן התופעות הגזעניות – לא ירחק הזמן ואנחנו נגלה אותן.

סעיד אלחרומי: השאיפה שלנו, אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, השאיפה שלנו היא לחברה אזרחית, חברה דמוקרטית, חברה שמשוועת להבנות, לחיים משותפים, לדו-קיום בין כלל האזרחים.

סעיד אלחרומי: מישהו נתן דוגמה על חלק מהמדינות בסביבה.

סעיד אלחרומי: נכון, רק מעבר לגבול מעל חצי מיליון תושבים נהרגו.

סעיד אלחרומי: מדינות העולם הנאור מסתכלות על ההרג הזה, ולא נוקפות אצבע.

סעיד אלחרומי: אנחנו צריכים לשמור מכל משמר על הדו-קיום ועל החיים המשותפים כאן.

סעיד אלחרומי: אל מול – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

סעיד אלחרומי: אל מול הדיקטטורות מסביב, תסתכלו על דמוקרטיות, ואני רוצה לתת לך דוגמה, אדוני היושב-ראש, על סיימון סלאמה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

סעיד אלחרומי: – – מועמד יהודי ברשימת א-נהדא בתוניסיה.

סעיד אלחרומי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך, בבקשה.

קארין אלהרר: זה הכול?

קארין אלהרר: איך נספיק בשלוש דקות, עם כל מה שאתם עושים?

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, שרים יש באולם?

בצלאל סמוטריץ': השר בנט פה.

נפתלי בנט: אני פה.

קארין אלהרר: השר בנט, מה שלומך?

עיסאווי פריג': שר החינוך.

קארין אלהרר: שר החינוך.

עיסאווי פריג': מהבית היהודי, במלוא עוצמתו כאן.

קארין אלהרר: קודם כול, אני מאוד שמחה שהשר בנט איתנו.

קארין אלהרר: אני אומר קודם כול שהיום היה אמור להיות יום חגיגי, כי פתחנו את כנס הקיץ של הכנסת.

קארין אלהרר: אתם יודעים, כנסת, דמוקרטיה, חגיגה לדמוקרטיה.

קארין אלהרר: החוק שאנחנו דנים בו היום הוא חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

קארין אלהרר: ואני רוצה לשאול אותך, השר בנט, אתה נמצא באולם: האם יש איזשהו סימן שאלה שמרחף באשר לעובדה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי?

קארין אלהרר: האם אנחנו לא בטוחים בעובדה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי?

קארין אלהרר: מה אומר השר בנט?

קארין אלהרר: לא מדינת הלאום של העם היהודי?

קארין אלהרר: אנחנו צריכים חקיקה?

קארין אלהרר: אני אגיד לך, אדוני השר, יש משהו שאני מאוד מסכימה בו עם שותפתך שרת המשפטים איילת שקד: כנסת ישראל באמת מחוקקת עצמה לדעת.

קארין אלהרר: יש הרבה מאוד חקיקה שאני חושבת שאין לה מקום.

קארין אלהרר: ואם אנחנו כולנו מבינים שמדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי, שקם והגיע – אחרי אלפי שנות גלות הגענו לכאן; למה צריך לחוקק עוד פעם את הדבר הזה?

קארין אלהרר: אדוני השר בנט, גם אתה השתתפת בישיבה החגיגית שהייתה בתל אביב, ברוטשילד, החתימה המחודשת על מגילת העצמאות.

קארין אלהרר: הרי כל מה שאנחנו רוצים שיהיה הוא שקיים, ואלה הערכים שעליהם הוקמה מדינת ישראל.

קארין אלהרר: למה אנחנו צריכים את הדבר הזה?

קארין אלהרר: ואם כבר חוק לאום, אם כבר, למה לא לחוקק את מגילת העצמאות?

קארין אלהרר: למה לא לחוקק את החוק שהציע חבר הכנסת מן הקואליציה – לא מהאופוזיציה, מן הקואליציה – חבר הכנסת בני בגין?

קארין אלהרר: איפה הדבר הזה?

קארין אלהרר: למה זה לא בא לידי ביטוי?

קארין אלהרר: למה צריך להכניס אצבע בעין ל-20% מהאוכלוסייה?

קארין אלהרר: איפה זה נשמע?

קארין אלהרר: ואני אגיד, חוק הלאום הוא עוד חוק שמגיע.

קארין אלהרר: אני שמעתי כאן חבר כנסת מן הקואליציה בשיחות מסדרון – הוא לא יגיד שהוא אמר את זה – אבל הוא אמר לי: את תראי, לא יהיה חוק הלאום בספר החוקים של מדינת ישראל.

קארין אלהרר: צריך להעביר את זה בקריאה ראשונה.

קארין אלהרר: אז באמת ביום החגיגי – ביום הזה – צריך לדון בחוק שכולם מבינים שהוא לא ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

קארין אלהרר: למה היינו צריכים את זה?

קארין אלהרר: אני מבינה שאתם לא תעצרו כאן, כי יש לכם תוכנית גדולה ורחבה.

קארין אלהרר: הדבר הבא שאנחנו נדון בו יהיה פסקת ההתגברות.

קארין אלהרר: כי מה שווה בית משפט עליון אם אי-אפשר לשלוט בו?

קארין אלהרר: מה שווה בית משפט עליון אם לא נוכל להחיל את המודל הבריטי, את המודל הקנדי?

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

קארין אלהרר: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, במקום שנברך בברכה שהינה, חזרנו להתכנס, אני סבורה שהכנס הזה לא הולך להיות כל כך משמח ולא הולך להיות דבר טוב לדמוקרטיה הישראלית – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

קארין אלהרר: – – וממש חבל.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

עמר בר-לב: תודה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: כמובן, השאלה שנשאלת היא מדוע צריך את החוק הזה.

עמר בר-לב: אז אני יכול להבין שאומרים שיש סמלים לאומיים שחשוב ונכון לעגן אותם.

עמר בר-לב: לדעתי הסמלים הלאומיים כמו דגל ישראל, בוודאי כמו תורת ישראל, בוודאי כמו זה שירושלים היא בירת מדינת ישראל, הם דברים מובנים מאליהם ומוזכרים במגילת העצמאות.

עמר בר-לב: בכל אופן נשאלת השאלה למה היה צריך לחוקק חוק מיוחד שמזכיר את זה.

עמר בר-לב: בסדר, נניח שצריך.

עמר בר-לב: דרך אגב, אני לא יודע איך זה במדינות אחרות.

עמר בר-לב: אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אם אתה יודע.

עמר בר-לב: אבל בסדר.

עמר בר-לב: אבל נשאלת השאלה למה חלק מהנקודות החשובות במגילת העצמאות אינן מופיעות בחוק הזה.

עמר בר-לב: הנקודות החשובות שאינן מופיעות בו, ולא במקרה, הן נושא הדמוקרטיה ונושא השוויון.

עמר בר-לב: נשאלת השאלה – מעבר לכל הדברים שקיימים בחוק, שעם חלקם אני מסכים ועם חלקם אני לא מסכים – האם במקרה הנושא הדמוקרטי והנושא של שוויון בפני החוק לא מופיעים?

עמר בר-לב: כמובן, זאת שאלה רטורית.

עמר בר-לב: כמובן שזה לא במקרה ויש כאן כוונת מכוון.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה אליך, אולי תוכל לעזור לי.

עמר בר-לב: בסעיף 11 כתוב: "יכריע בה לאור עקרונות – – – של מורשת ישראל".

עמר בר-לב: למה הכוונה "עקרונות של מורשת ישראל"?

עמר בר-לב: מתי בית משפט מכריע לפי עקרונות מורשת ישראל?

עמר בר-לב: מתי הוא מכריע לו על פי עקרונות מורשת ישראל?

עמר בר-לב: אתה יכול לעזור לי בעניין הזה?

בצלאל סמוטריץ': אתה פונה אליי?

עמר בר-לב: כן, אני פונה אליך.

בצלאל סמוטריץ': מה שכתוב בחוק?

בצלאל סמוטריץ': בחוק כתוב – – –

עמר בר-לב: מה מוסיף ועל חשבון מה בא הנושא הזה של מורשת ישראל?

בצלאל סמוטריץ': כאשר אין פתרון לשאלה המשפטית שהתעוררה בהלכה פסוקה או על דרך ההיקש מהלכות אחרות – זאת עבודה של פסיקה – אז לפני שהוא רץ למשפט משווה ולוקח מזימבבואה וממונגוליה ומגרמניה, הוא יכול לשאוב גם מהמקורות היהודיים פתרון לשאלה המשפטית.

עמר בר-לב: יכול, בוודאי.

בצלאל סמוטריץ': יש גם המון צדק והיגיון ואמת במשפט הישראלי, הרבה לפני שרצים לחפש מעבר לים.

עמר בר-לב: תוסיף לי איזה 20 שניות.

בצלאל סמוטריץ': קיבלת.

עמר בר-לב: אין לי ספק שגם עד היום שופטי בית המשפט העליון – והשופטים בכלל, לא רק בבית המשפט העליון – לא פעם נעזרים, במקומות שאין פסיקה כזאת או אחרת, במורשת ישראל.

עמר בר-לב: אבל ייתכן שיש מקומות שיש מורשות אחרות – במשפט הבריטי, במשפט הצרפתי – שהם עם מסורת לא פחות הומנית, נכונה וראויה מאשר במקומות אחרים.

עמר בר-לב: לכן עד היום אני חושב ששופטים במדינת ישראל הצליחו לשפוט; הם לא נתקלו במצבים שלא היה להם לאן לפנות.

עמר בר-לב: לכן, שוב, אם אני מחבר את העניין הזה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

עמר בר-לב: – – דווקא האזכור הזה, פלוס האזכור שאין אזכור לדמוקרטיה, פלוס שאין אזכור לנושא שוויוניות או לשוויון בפני החוק – יש כאן מגמה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עמר בר-לב: – – שמתפתלת בין סעיפי החוק הזה והופכת אותו למאוד לא שוויוני.

עמר בר-לב: ואני אגיד לך עוד משהו, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': אבל אתה חרגת מהזמן הרבה מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מקפידים.

עמר בר-לב: – – הוא גם מאוד לא הומני – –

בצלאל סמוטריץ': עמר, משפט.

עמר בר-לב: – – כי כל בני האדם נולדו בצלם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה רבה.

אמיר אוחנה: – – – כי התווכחתם על סעיף שלא קיים בחוק.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

בצלאל סמוטריץ': בינינו סוכם שהוא ייכנס בין הקריאות.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע את זה.

אמיר אוחנה: לא, לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': ודאי שכן.

אמיר אוחנה: – – – יושב-ראש הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': ודאי שכן.

אמיר אוחנה: בכל אופן, לא מצביעים עליו היום.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

אמיר אוחנה: – – – מורשת – – – הפרשנות המשפטית.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': יעבור היום החוק הבא, החוק של ניסן – תיקון לחוק הפרשנות.

בצלאל סמוטריץ': אחריו, על פי הסיכום שבקואליציה, זה ייכנס לחוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו אני יושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להתערב.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, לרשותך, גברתי, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, "אין לי ארץ אחרת / גם אם אדמתי בוערת", אומר השיר המפורסם.

יעל כהן-פארן: "לא אשתוק, כי ארצי / שינתה את פניה, / לא אוותר לה, / אזכיר לה, / – – – עד שתפקח את עיניה".

יעל כהן-פארן: חוק הלאום, שמובא כאן בגרסה שלו היום, זה עוד חוק מביש שמצטרף לשורה של חוקים מבישים שהכנסת הזאת הביאה לעולם.

יעל כהן-פארן: זה חוק שמשנה את פניה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יעל כהן-פארן: זאת הכרזת העצמאות שלנו.

יעל כהן-פארן: בחוק הזה שתי המילים האלו מופרדות, ובעצם המילה "דמוקרטית" לא מוזכרת בכלל.

יעל כהן-פארן: זה חוק שהתגבש על ידי ממשלה וקואליציה גזענית מבוהלת, שמבועתת מהמרקם החברתי והאזרחי במדינת ישראל ומבקשת לשנות אותו.

יעל כהן-פארן: באיזו מדינה מתוקנת מעוגנת בחוק – ועוד חוק-יסוד – אפשרות של הפרדה של אנשים ביישובים שונים, ביישובים בעלי זהות דתית מסוימת?

יעל כהן-פארן: איך אפשר להסתכל על הסעיף הזה, חוץ מיצירת הפרדה מכוונת בין האוכלוסיות בחברה הישראלית?

יעל כהן-פארן: בין האוכלוסייה היהודית ללא-יהודית?

יעל כהן-פארן: יצירת הפרדה היא יצירה של אפליה בקבלה ליישוב בעל אופי מסוים, שמוגדרת ומעוגנת בחוק-יסוד.

יעל כהן-פארן: מי שמע על דבר כזה?

יעל כהן-פארן: זה חוק שמוריד את המעמד של השפה הערבית משפה רשמית של מדינת ישראל לשפה שגם נתחשב בה, ובכך הוא מוריד את המעמד של אזרחי ישראל דוברי ערבית.

יעל כהן-פארן: יותר מכול – בואו נשים את זה על השולחן – החוק הזה מנסה להכין את מדינת ישראל למצב שהממשלה והקואליציה הנוראה הזאת מובילה אותנו אליו, וזה סיפוח השטחים; מצב שבו הרוב היהודי בישראל יהיה דחוק ואולי לא יהיה, ובשבילו צריך את החוק הזה.

יעל כהן-פארן: תראו, היום העברנו כאן, לפני שעה וחצי-שעתיים, חוק שמזכיר חוק מתקופות מאוד קדומות.

יעל כהן-פארן: במאה הראשונה לפני הספירה, בסנאט הרומי נתנו ליוליוס קיסר את המעמד, את הסמכות – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

יעל כהן-פארן: בסדר.

יעל כהן-פארן: – – להחליט לבד על יציאה למלחמה.

יעל כהן-פארן: לסמכות הזאת שניתנה לו קוראים בלטינית "דיקטטור" – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יעל כהן-פארן: – – משם נגזרת המילה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יעל כהן-פארן: – – והשם שלו, "קיסר", הפך להיות שם נרדף או כינוי לשליט-על.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, תודה רבה.

יעל כהן-פארן: זה הכיוון שאליו הולכת מדינת ישראל היום עם החוק הזה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יעל כהן-פארן: – – ועם החוק שהעברנו לפני שעתיים.

יעל כהן-פארן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה – כמו שכל אחד מאיתנו, אני חושב, חש שצריך – לחזור ולהביע את צערנו הכבד על האסון שפקד את כולנו בשבוע שעבר, ולהזכיר בהקשר הזה שהכנסת לא מצאה לנכון לקיים אפילו דיון או אזכור בדרך כזו או אחרת, להוציא דברים שחבריי ואני אומרים עכשיו.

נחמן שי: אני חושב שמי שחושב ורוצה להאמין שהכנסת היא הלב הפועם של הדמוקרטיה, של החיים בארץ הזאת, יכול רק להתאכזב מאוד.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו נידרש, ובהקדם, לעסוק באסון הכבד הזה; להבין כיצד התרחש; להבין למה התרחש.

נחמן שי: אנחנו לא בית משפט, אנחנו לא מעמידים אנשים לדין, אבל יש באירוע הזה הרבה יותר מהשאלה מי בדיוק אחראי למחדל הזה.

נחמן שי: הרבה יותר.

נחמן שי: ויש בזה איזשהו אפיון, לצערי רב, של ישראל, של התרבות הזאת של: סמוך עליי ויהיה בסדר, וכל היתר.

נחמן שי: אנחנו מבלים פה ערב ראשון מאז שחזרנו, וכבר נכנסים לתוך הלילה, עם ארבעה חוקים.

נחמן שי: מה שמאפיין, הייתי אומר, את החוק הזה שעומד כרגע לפנינו, וגם את החוק הקודם, שעלה בחלק הראשון של הערב, זו הפגיעה העמוקה בדמוקרטיה.

נחמן שי: דמוקרטיה היא לא מסגרת נוקשה שמתקיימת בפני עצמה, אלא היא מחייבת כל הזמן טיפול וטיפוח ושמירה.

נחמן שי: היא מעשה עדין, עדין מאוד.

נחמן שי: נורא קל לפגוע בה מתוך רצון כזה או אחר, אולי אפילו מתוך רצון טוב, מתוך אמונה שעושים את הדבר הנכון.

נחמן שי: זה מה שאני רואה הערב.

נחמן שי: לתת בידי ראש הממשלה ושר הביטחון את הסמכות להחליט בעצמם על יציאה למלחמה, בישראל, שנלחמת כל עשור – עכשיו כבר יותר – מלחמות מסוגים שונים, זאת שערורייה, זה מחדל.

נחמן שי: וחוק הלאום הזה – אני רק אומר את זה כי זמני עובר – חוק הלאום הזה, לא שהוא לא תורם או מחזק; הוא מחליש, מפורר, מפריד, גורע.

נחמן שי: אין בו דבר חדש כשלעצמו, אבל כל הצירוף הזה ביחד רק משסע את החברה במדינת ישראל בין יהודים לערבים ומסמן ל-20% מאיתנו שהבית הזה, שאנחנו כולנו חיים בו, הוא בית רק של אחד ולא של כולם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

נחמן שי: ויש לי צער כבד שכך מתחיל מושב הקיץ של הכנסת.

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, החוק המונח לפנינו הוא חוק רע, חוק שמבקש לשנות את אופייה של מדינת ישראל מהיסוד ומנוגד לחזון מקימיה, כפי שניסחוהו בהכרזה על הקמת המדינה.

איל בן ראובן: במגילת העצמאות נכתב: מדינת ישראל "תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין".

איל בן ראובן: בחוק המוצע נקודות בעייתיות רבות.

איל בן ראובן: הראשונה שבהן היא שבירת האיזון בין זהותה היהודית של מדינת ישראל לבין זו הדמוקרטית.

איל בן ראובן: החוק מלא התייחסויות לאופייה היהודי של המדינה.

איל בן ראובן: בסדר, אך רק במטרת החוק, באופן קצר ולקוני, אדוני היושב-ראש, מוזכרת המילה "דמוקרטיה".

איל בן ראובן: כותבי הצעת החוק לא מצאו לנכון להזכירה שוב באף אחד מ-12 הסעיפים המוצעים שלה בהמשך.

איל בן ראובן: וגם הציון אשר מופיע במטרת החוק הוא חסר פירוט ונימוק.

איל בן ראובן: בשיטה הפרלמנטרית שלנו – ובהתחשב בעובדה כי מעולם לא הואילה הכנסת לחוקק חוקה – נשענת הדמוקרטיה הישראלית על ענף דק מאוד.

איל בן ראובן: ענף זה הוא בעצם האיזון בין ערכיה הלאומיים, היהודיים והדמוקרטיים; איזון שעד כה נשמר וכובד על ידי ממשלות ישראל – לצערי לא עוד.

איל בן ראובן: אם החוק הזה יעבור, האיזונים העדינים האלה שעליהם חיינו ועליהם אנחנו רוצים להמשיך ולחיות, נהרסים במו ידיכם, במו ידיהם, במו ידיכם, ממשלת ישראל.

איל בן ראובן: נקודה נוספת וקשורה לאופייה הדמוקרטי של המדינה היא ההתייחסות בשוליים למיעוט המונה למעלה מ-20% מאוכלוסיית המדינה, גם היא בהקשר של השפה הערבית, אשר מעתה לא תוכר עוד כשפה רשמית של מדינת ישראל.

איל בן ראובן: שאלו את עצמכם כעת כיצד ירגיש בן למיעוט כלשהו במדינה ביום שלמוחרת חקיקת החוק הזה.

איל בן ראובן: לא רק בן המיעוט הערבי-מוסלמי – – –

אבי דיכטר: גם עברית היא לא שפה רשמית בהצעת החוק.

איל בן ראובן: היא רשמית.

אבי דיכטר: לא, לא בהצעת החוק.

אבי דיכטר: פשוט קראתם – – –

איל בן ראובן: שמתם מעמד – – –

אבי דיכטר: גם הערות קודמות – אני אומר לך באמת, עצת ידיד: אתה מתייחס לנוסח ישן, לא לנוסח העדכני, האמן לי.

איל בן ראובן: לא, לא, אני הסתכלתי על הנוסח היום, הסתכלתי עליו, ויש הבחנה בין השפה העברית לשפה הערבית.

אבי דיכטר: נכון, העברית היא שפת המדינה, ולערבית מעמד מיוחד – – –

איל בן ראובן: והשפה הערבית, שהייתה עד היום במעמד שווה לעברית – – –

ענת ברקו: היא לא הייתה, יש לך טעות.

ענת ברקו: היא לא במעמד שווה.

ענת ברקו: היום בחוק היא לא במעמד שווה.

ענת ברקו: היא לא מוכרת רשמית.

ענת ברקו: אומרים את זה, אבל זה לא נכון.

ענת ברקו: נאזם, אתה יכול להסביר לו את זה?

איל בן ראובן: היא שפה שאנחנו משתמשים בה, ואני חושב שלא צריך להיות שום הבדל ביניהן.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת בן ראובן.

איל בן ראובן: לא, רגע, תן לי פה.

איל בן ראובן: הייתה לי התערבות, אז תן לי עוד כמה דקות.

בצלאל סמוטריץ': זה כבר יהיה אחרי הזמן.

בצלאל סמוטריץ': תאמין לי שאני עוקב.

איל בן ראובן: ואני שואל: מה זה פוגע, מבחינת המעמד הזה שבין השפות?

איל בן ראובן: האם אנחנו פוגעים בכבודה של העברית?

איל בן ראובן: זה מיותר לגמרי.

איל בן ראובן: ולכן אני אומר פה לחברי הכנסת: יש חיבור ישיר בין חוק הלאום הזה לבין פסקת ההתגברות שמובלת על ידי הקואליציה.

איל בן ראובן: החיבור ביניהן הוא בעצם הרס של הדמוקרטיה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איל בן ראובן: חוק הלאום פוגע באיזונים שבין מדינה יהודית לדמוקרטית – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן, אנחנו מקפידים על הזמנים, טוב?

בצלאל סמוטריץ': מחילה.

איל בן ראובן: אני מסיים.

איל בן ראובן: הינה סיימתי.

איל בן ראובן: – – ופסקת ההתגברות היא בעצם מקל הביצוע לפגיעה בשומרי הסף שאמונים על שמירת האיזונים הנכונים בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ישראל ציינה לאחרונה 70 שנה, ואין ספק, לפני 70 שנה שאלו אם תהיה כאן מדינה, וצמחה כאן מדינה חזקה ומתקדמת ביותר.

איתן ברושי: השאלה עכשיו היא לא אם תהיה כאן מדינה, אלא איזו מדינה, ולאן אנחנו הולכים.

איתן ברושי: נשאלת השאלה אם החקיקה הזאת בחודשים האחרונים – והחוק הזה – מחזקים אותנו לקראת הכרעות גורליות, עוד לפני הערב הזה, שישראל עומדת בפניהן.

איתן ברושי: ואין ספק שהשאלה איזו מדינה תהיה כאן היא שאלה דרמטית, ואולי היא שאלת הדור שלנו והתקופה הקרובה.

איתן ברושי: השאלה היא אם החוק הזה מחזק אותנו, אם החוק הזה נחוץ.

איתן ברושי: אני רוצה שהיושב-ראש ישמע, כמי שיוזם את החוק הזה, איך הסתדרנו לא רע ב-70 שנה, עם הישגים שספק אם אפשר להכפיל אותם, בלי החוקים ההזויים האלה.

איתן ברושי: יש פה הסבר אחד ברור: ממשלה ימנית קיצונית שמובילה למדינת אחת דו-לאומית, זקוקה לחוק הזה כדי ליצור את השלמות, השלילית בעיניי, בין שלמות הארץ והחוק הזה.

איתן ברושי: משום שיש קושי גדול, גם לממשלה ימנית שחושבת שהיא יודעת להתמודד עם כל קושי, איך ליצור כאן מדינה יהודית דמוקרטית, כשהולך ונוצר שוויון בין יהודים לערבים בין הים והנהר.

איתן ברושי: לכן יש כאן איזושהי תוכנית, איזשהו משהו שזוממים אותו.

איתן ברושי: צירוף של חוקים – שאנחנו מתנגדים לחלק מרכזי מהם, לא לכולם – הוא חקיקה שמשלימה את הדבר המסוכן לעתידה של המדינה, שלא תהיה לא יהודית ולא דמוקרטית, היא לא תהיה בטוחה במרכיב של הביטחון, ובעיקר היא תאבד מהיכולת שלה להתמודד עם אתגרים גדולים שעומדים לפנינו.

איתן ברושי: ישראל זקוקה להכרעות גדולות.

איתן ברושי: תמיד אמרו: הכרעות בן-גוריוניות.

איתן ברושי: עכשיו חוזרים לנבחרים.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו עדים לחקיקה שפוגעת בשלמות העם.

איתן ברושי: אני לא מאמין שתהיה שלמות הארץ, זה לא יהיה אפשרי.

איתן ברושי: אבל אנחנו נשלם גם בשלמות העם, משום שאנחנו זקוקים לאחדות ולא לפיצול.

איתן ברושי: אנחנו הולכים למבחנים קשים, לא על חודו של קול אלא על יכולת ליצור אחדות ולא פלגנות ולשתף את כל מרכיבי החברה בכל מה שמתחייב מהמשך פיתוחה של מדינת ישראל.

איתן ברושי: עברנו 70 שנים מפוארות.

איתן ברושי: קודם דיכטר הסביר פה – שיעור היסטוריה – מה הייתה גדולתם, ואני מכיר את זה מבית ההורים שלי, לוחמי מלחמת השחרור, ומה שחיים גורי היה אומר, שאלתרמן היה אומר, שרק פעם באלף שנים יש דור כזה.

איתן ברושי: בלעדיו לא הייתה פה מדינה.

איתן ברושי: עכשיו עלינו מוטלת האחריות לשנים הבאות.

איתן ברושי: האם אנחנו יודעים לאן אנחנו רוצים להגיע?

איתן ברושי: האם אנחנו בטוחים שהכלים שאתם, הקואליציה, יוזמים הם כלים שמחזקים אותנו, או שאנחנו נצא מהחוקים האלה פחות חזקים, יותר מפוצלים, פחות מאוחדים ופחות מוכנים ונכונים לשעות ולימים הבאים?

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אני מסיים.

איתן ברושי: אני מציע לכם לשקול מחדש מה המשימה ואיך מתמודדים איתה.

איתן ברושי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ברושי, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב, אם יגיע.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום ראינו את ראש הממשלה מדבר על 5,500 תיקים חדשים מאיראן.

איימן עודה: הוא הצליח להגיע לשם ולנבור ולמצוא דברים חשובים, לטענתו, אבל הוא לא מצליח לפענח מקרה אחד של רצח בקרב האוכלוסייה הערבית – אז עניי עירך קודמים.

איימן עודה: בוא נראה את ארצך שלך בפנים.

איימן עודה: בקשר לנושא הזה, הצעת החוק, אני התבוננתי בשיח שהיה בין הימין לבין מה שנקרא השמאל, ואני מחפש: האם הוויכוח הוא אמיתי?

איימן עודה: האם הוא ערכי?

איימן עודה: אני חושב שזה היה אותו ויכוח בין מנחם בגין לבין דוד בן-גוריון.

איימן עודה: כלומר, מנחם בגין רצה שזה יהיה רשמי, לפי החוק, אבל בן-גוריון אמר: בשביל מה?

איימן עודה: בואו נעביר חוקים דמוקרטיים, זה טוב לעולם, למראית עין, ונשאיר את האפליה לדרג הביצועי.

איימן עודה: הרי הממשלה עשתה את הכול בדרכים שלה, דרך הממשלה, ולא דרך החוקים.

איימן עודה: החוקים לכאורה דמוקרטיים, שוויוניים, אבל בפועל יש ממשל צבאי.

איימן עודה: למשל, למה אין חוק ממשל צבאי?

איימן עודה: לא היה חוק ממשל צבאי, אבל היה ממשל צבאי, וכל מיני דברים רעים נעשו בפועל בלי חוקים.

איימן עודה: אני חושב שזהו הוויכוח העקרוני בין הימין לבין חלקים מהקבוצה הזו, ולא כולם – יש אנשים שיש להם עמדה ערכית.

איימן עודה: אנחנו ראינו את המדינה היהודית במשך 70 שנה.

איימן עודה: הגיע הזמן לראות את המדינה הדמוקרטית.

איימן עודה: ראינו את המדינה היהודית בשנת 48', בממשל הצבאי, בהפקעות האדמות, בטבח בכפר קאסם, בגירוש תושבי אום אל-חיראן.

איימן עודה: אנחנו כל הזמן רואים את המדינה היהודית.

איימן עודה: הגיע הזמן לראות את המדינה הדמוקרטית.

איימן עודה: כשהתיאוריה לא תואמת את העובדות צריך לבדוק אם התיאוריה היא נכונה ואפשר להמשיך בה או לא.

איימן עודה: למשל, המדינה, בפועל, האם היא באמת יהודית?

איימן עודה: הגליל, למשל, האם הוא יהודי או 50% ערבים ו-50% יהודים?

איימן עודה: הנגב אצלך, סעיד, האם הוא יהודי או ש-61% ערבי והשאר יהודים?

איימן עודה: מרכז הארץ, כולל יפו, כולל רמלה, לוד, כולל המשולש הדרומי, האם הוא יהודי או שיש בו 10% ערבים?

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

איימן עודה: המדינה בפועל היא ערבית-יהודית משותפת – יהודית-ערבית משותפת בפועל – אבל בהגמוניה, מבחינה רשמית, ומהכורח של המציאות, היא בפועל מדינה דו-לאומית.

איימן עודה: בפועל, על אנשים שנמצאים בה – אני ערבי, אז בהגמוניה, בכוח, בצורה רשמית, רוצים לכפות את המדינה היהודית.

איימן עודה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, תראה איך נתתי לך עוד את הזמן.

בצלאל סמוטריץ': זה העדפה מתקנת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מרדכי יוגב – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג, אדוני, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה במפלגה יהודית, זה בעיה.

בצלאל סמוטריץ': לא בטוח שהעדפה מתקנת חלה גם עליך, עיסאווי.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה?

בצלאל סמוטריץ': הוא במפלגה לא ציונית אולי אז אפשר לתת לו גם העדפה מתקנת.

דוד אמסלם: – – – התכוונת שיוסיף לך עוד קצת זמן?

עיסאווי פריג': איך ידעת?

עיסאווי פריג': איך ידעת?

עיסאווי פריג': מה יכול להיות חבר הכנסת סמוטריץ – – –

בצלאל סמוטריץ': עוד לא התחלתי את השעון, אתה רואה?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': חברי וידידי חבר הכנסת אמסלם, לפני כן, כבוד היושב-ראש חבר הכנסת סמוטריץ, אני רק אזכיר לכם, אני כבר הפסקתי להתרגש מהחקיקה.

עיסאווי פריג': באמת, זה פול גז בניוטרל.

עיסאווי פריג': אתם מעבירים את הזמן – ממש פול גז בניוטרל.

עיסאווי פריג': היה לנו מערכון של ארץ נהדרת פרק א' ועכשיו פרק ב', ועוד פרקים, אבל באמת פול גז בניוטרל.

עיסאווי פריג': למדתי – מדינת ישראל, מה כתוב בחוק העצמאות שלה, במגילת העצמאות: "תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל, דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות; ותהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות".

עיסאווי פריג': זה מה שהיה כתוב.

עיסאווי פריג': אז מה?

עיסאווי פריג': היה כתוב.

עיסאווי פריג': זה טוב ל-48', ועכשיו נבחר חבר הכנסת סמוטריץ והבית היהודי והחברים הרימו גבה – מה שטוב אז לא טוב היום.

עיסאווי פריג': עכשיו יש ראש ממשלה חדש, צריך לקבוע יסודות חדשים.

עיסאווי פריג': קמה המדינה עכשיו, צריך לחשוב על האימפריה, איך עושים את זה.

עיסאווי פריג': ואני שואל את עצמי ורוצה את עזרתכם בתשובות.

עיסאווי פריג': מדינת ישראל מדינת לאום, אבל למדינה צריך גבולות.

עיסאווי פריג': האם אתה מתכוון למדינת הלאום כולל איפה שאתה גר מחוץ למדינת ישראל?

בצלאל סמוטריץ': בטח.

עיסאווי פריג': כן?

בצלאל סמוטריץ': זה חלק ממדינת ישראל.

יהודה גליק: – – –

עיסאווי פריג': זה נחמד, צריך לשמוע את הדברים.

עיסאווי פריג': מדינת הלאום, כולל איפה שחבר הכנסת סמוטריץ גר, בלי גבול.

בצלאל סמוטריץ': בשלב הראשון מן הים עד הירדן.

עיסאווי פריג': בשלב הראשון – אחד.

עיסאווי פריג': שניים, חברים, אני והחברים שלי וההורים שלי וכל הערבים במדינה 70 שנה גדלו על בסיס הצעת החלוקה, שאמרה: Jewish state ו-Arabic state, וגדלו על כך שזו מדינה שיש ליהודי עדיפות עליה, והרגשת את העדיפות הזו בכל נקודה ובכל יום שעשית מעשה.

עיסאווי פריג': הרגשת את זה בנסיעה בכבישים המקולקלים והבורות, הרגשת שכשבאת לבטח את הרכב שלך אתה צריך לשלם יותר השתתפות עצמית, הרגשת שבמערכת בית המשפט יש משפט גמיש ליהודי וקשיח לערבי.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

עיסאווי פריג': הרגשת את זה במשטרת ישראל שכל הפגנה או כל מחאה ערבית נגמרת בהרוג.

עיסאווי פריג': אתה מרגיש את זה בתקציבים, מרגיש את זה במערכת החינוך.

עיסאווי פריג': סמוטריץ, מפא"י יותר חכמים ממך.

עיסאווי פריג': התקיימה מדינה יהודית, אבל בערמומיות, התקיימה בפועל.

עיסאווי פריג': אתה בא ואומר לי – אני מסכם: עיסאווי פריג', למרות שאתה חבר כנסת במדינת ישראל, תיזהר מלחלום.

עיסאווי פריג': אל תחלום על מה שהקראתי לך במגילת העצמאות.

עיסאווי פריג': את החלום הזה – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא אמרנו.

עיסאווי פריג': – – אני גם אקח לך, כי זה לא קיים.

עיסאווי פריג': אבל אני חולם ונאבק שיום אחד אני אגיע.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': נתתי לך, עיסאווי.

עיסאווי פריג': אתה בא ואומר לי: תפסיק לחלום.

עיסאווי פריג': אבל – אני מסיים – זה פארסה, חוק שלא יעבור, וחבל לכם על הזמן.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יהודה גליק: – – –

בצלאל סמוטריץ': איזה מתוק אתה, יהודה.

עיסאווי פריג': – – – גם את החלום הוא לוקח לי.

עיסאווי פריג': הוא אומר לי: אתה דייר בינתיים מוגן, אורח – –

בצלאל סמוטריץ': אורח.

עיסאווי פריג': – – כשיגיע זמנך, נטפל בך.

בצלאל סמוטריץ': מוגן זה בעיה.

בצלאל סמוטריץ': מוגן אי-אפשר להוציא.

בצלאל סמוטריץ': אורח.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': רק שבפרוטוקול – – –

אילן גילאון: אל תיקחו את החלום לאף אחד.

אילן גילאון: אני מוכרח, אדוני, בכל זאת לציין ולהגיד כמה מילים.

אילן גילאון: אני שולח מכאן מעומק הלב חיבוק חם למשפחות שקרה להן הדבר שהוא חסר תקנה בכל העניין הזה; שבו מתהפך העולם, שבו הורים קוברים את ילדיהם.

אילן גילאון: ואין על כך נחמה בשום צורה.

אילן גילאון: הלוואי והייתי יודע מה עוד לומר, אבל זה פשוט מחזיק אותי מאז שזה קרה ועד היום, אפילו יותר מהחוקים שלכם – בכל הכבוד כאן.

אילן גילאון: אני יודע שזו איננה שעה – כי בדיוק חצות – להתלהם עכשיו.

אילן גילאון: הייתי שואל אתכם למה: למה אתם צריכים את זה ולמה אתם עושים את זה?

אילן גילאון: אולי רק משום שאתם יכולים לעשות את זה.

אילן גילאון: הרעיון המעוות שהדמוקרטיה היא שלטון הרוב, ולאו דווקא, כעיקרון ראשון, ההגנה על המיעוט, היא מופרכת מיסודה.

אילן גילאון: מדינת ישראל, ואני קובע, היא מדינת היהודים שחזרו לארצם וכל בניה שישבו בה לדורותיהם.

אילן גילאון: עד שבעיית הזהות הלאומית של הפלסטינים במקום הזה – חוויית השחרור הלאומי של הפלסטינים – לא תיפתר, אדוני, בדיוק כפי שנפתרה הבעיה שלנו, שום דבר כאן לא ייפתר.

אילן גילאון: החוקים האלה רק מוליכים אותנו ומרחיקים אותנו בדוקטרינה האין-סופית הזאת, שהיא לעומתית לאנשים.

אילן גילאון: אני מניח – אני לא יודע איך אתה, אדוני היושב-ראש: לו אני הייתי נולד במעמד שבו קבעו את הדתות ואת הלאומים והיו שואלים אותי אם אני רוצה את זה, הייתי מניח שאני לא רוצה את זה; שאני לא שייך לדבר הזה שבני אדם מחולקים על פי האופן שבו הם מסתכלים על אנשים אחרים: אינסטרומנטלי או סולידרי.

אילן גילאון: אני שייך ללאום שהוא עיוור לדת, למין, לגזע, לצבע, לנטייה, ושופט אנשים רק על פי מעשיהם ומעשיהם בלבד, ושום דבר אחר.

אילן גילאון: וכאן, תסתכל איזה גודש של חוקים.

אילן גילאון: צריך חוק התגברות מיוחד כדי להתגבר על כל הרוע והאיוולת הזאת.

אילן גילאון: למה היא מובילה?

אילן גילאון: אני אגיד לך מה, אדוני.

אילן גילאון: אתם עושים את זה משום שאתם יכולים לעשות את זה, משום שיש לכם את הרוב לעשות את זה.

אילן גילאון: אבל לא לעולם חוסן.

אילן גילאון: בעצם כל המעשים כאן קשורים לתחרות האין-סופית המטורפת בין ראש הממשלה לבין שר החינוך.

אילן גילאון: אני קורא לזה ה"ביבנט" הזאת.

אילן גילאון: מעשה שמביא את מדינת ישראל לליקוי מאורות ולמה שהנביא קורא – זה עידן של פרות הבשן.

אילן גילאון: החוק הזה, כמו שאתם מציינים אותו כאן, הוא חלק מעידן של פרות הבשן.

אילן גילאון: מיותר, לא נחוץ, מפלג, מפריד, מה הטעם בו?

אילן גילאון: לאן הוא מביא אותנו?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת איתן כבל, אם יבוא בינתיים.

איתן כבל: המיקרופון מסתיר אותי?

בצלאל סמוטריץ': איפה אתה?

בצלאל סמוטריץ': אה, ערב טוב, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': המשקפיים הסתירו אותך.

בצלאל סמוטריץ': הפרוטוקול לא מבין בדיחות פנימיות, זו הבעיה, איתן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק הלאום לכאורה אינו מחדש.

ענת ברקו: הוא מכיל הוראות שקיימות בדין אך עיקר מהותו הוא בהיותו תמרור, עמוד האש בפני המחנה.

ענת ברקו: הצעת חוק הלאום המונחת בפני בית המחוקקים קובעת את מה שמוסכם על רוב הציבור בישראל.

ענת ברקו: בן-גוריון אמר: "אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל היא מדינת ישראל".

ענת ברקו: בזה הכול התחיל.

ענת ברקו: זאת הטעות הגדולה של כל המתחסדים ויפי הנפש שבוחרים להתעלם מכך.

ענת ברקו: מדינת ישראל היא מדינה ליברלית וערכית, אך כמו בכל דבר צריך איזונים ובלמים.

ענת ברקו: במשך שנים אט-אט הכף החלה לנטות לכיוון היות המדינה דמוקרטית, מדינת כל אזרחיה – היום כבר כל עריקיה, האריתריאים למשל.

ענת ברקו: אלא שלמרות שחסידי הפוליטיקלי קורקט יתלהבו מעיגון זכויות למיעוטים, עדיין אסור לשכוח כי ישראל נולדה כמדינה יהודית בהכרזת האו"ם ובהכרזת העצמאות.

ענת ברקו: האם בזחילה ניתן כי ירוקנו את היות מדינת ישראל מדינה יהודית?

ענת ברקו: גם מחלנו שנים על אי-כיבוד סמלי המדינה על ידי המיעוטים החיים כאן.

ענת ברקו: זוהי טעות.

ענת ברקו: מיעוטים מכבדים סמלי מדינה גם אם הם לא מתיישבים עם דתם ואמונתם.

ענת ברקו: כשאנו חוגגים 70 שנים להקמתנו, אנו מביטים בגאווה על הישגינו הרבים ודואגים לתקן את הטעון שיפור.

ענת ברקו: אכן, הגענו אל הנחלה, אך עדיין לא אל המנוחה.

ענת ברקו: לא מבחינה ביטחונית, לא מבחינה תשתיתית ואפילו לא מבחינה אידיאולוגית.

ענת ברקו: בימים אלה מתקיים שיח סוער בעניין איזונים ובלמים בין הרשות השופטת למחוקקת ובין זכויות הרוב והמיעוט.

ענת ברקו: חוק הלאום הוא חלק משיח זה.

ענת ברקו: אלא שבמשך שנים חל כרסום מתמשך באופייה היהודי של המדינה.

ענת ברקו: הרצון להקים פה מדינה עם ערכים ליברלים שוויוניים, השכיח אצל כמה מאיתנו את היסודות, את העובדה שהאומות המאוחדות הכריזו בכ"ט בנובמבר על הקמת מדינה יהודית ולא מדינה ליהודים.

ענת ברקו: במאזן בין מדינה יהודית לדמוקרטית הכף החלה אט-אט לנטות רק לכיוון הדמוקרטי, תוך זניחת המעמד המיוחד והמשפטי של המדינה כמדינה היהודית היחידה בעולם, שאין זולתה.

ענת ברקו: במגילת העצמאות הכרזנו, ובצדק, כי למרות היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית, אנו נפעל לקידום זכויות אדם באופן שוויוני.

ענת ברקו: זכרנו כי יש גם מיעוטים במדינה, וחלילה לנו לקפח אותם.

ענת ברקו: אלא שיש קו אדום, ברור וחזק שאותו אי-אפשר לעבור, והוא הצביון היהודי של המדינה – שהוקמה, משפטית, כמדינה יהודית.

ענת ברקו: לאלה שרוצים הגדרה כמדינה פלסטינית יש את החוצפה לומר לרוב שלא תהיה הגדרה למדינה שלהם כמדינה יהודית.

ענת ברקו: יש כאן א-סימטריה מוחלטת.

ענת ברקו: יתר על כך, היום יודעים כי לא רק מיעוטים זקוקים להגנה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

ענת ברקו: – – אלא גם הרוב, אדוני, זקוק להגנה.

ענת ברקו: יש מחקרים שהיום מראים את זה בצורה מאוד בולטת ובאירופה גם מתעניינים בהם, של פרופ' ליאב אורגד, אני מזמינה אתכם לעיין בכך.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, משפט סיכום, בבקשה.

ענת ברקו: אני כבר מסיימת, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מקפידים על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': הלילה ארוך.

ענת ברקו: אנחנו חיים באזור של אוקיינוס של שופכי דמים.

ענת ברקו: אנחנו מקיימים – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, תודה.

ענת ברקו: – – מדינה שהיא שווה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

ענת ברקו: עוד משפט אחד, באמת.

בצלאל סמוטריץ': לקצר קצת, כי אני מקפיד עם כולם.

ענת ברקו: – – מדינה שמקיימת שוויון לכל אזרחיה, ואם יש למישהו קונפליקט זהויות ומציעים לו, באמת, נשנה את הגבול, נזיז אותו, תתאחד עם בני עמך – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, תודה.

ענת ברקו: – – לא מוכנים לזה.

ענת ברקו: אכן, אין לנו ארץ אחרת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: ומול האנטישמיות שהרימה ראשה, אני מציעה לכולנו גם לא לקרוא תיגר על הבית הלאומי שלנו – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: – – היחיד הקיים, כי באמת אין לנו ארץ אחרת.

ענת ברקו: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

יהודה גליק: תעשה משהו תימני, תעורר אותנו.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת דיכטר, זאת הבעיה שלנו היום?

איתן כבל: אני אומר לכל החברים כאן, אנחנו הולכים להיות מדינה דו-לאומית, זה הולך להיות, וזה מה שאנחנו מתעסקים בו עכשיו?

איתן כבל: אם אנחנו לא נעשה מעשה, חבר הכנסת יהודה גליק, ואני אומר לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – אתם כאילו, באמת, אין לי ויכוח על זה שאתם אוהבים את הארץ הזאת ואת העם הזה; לאן אנחנו הולכים?

איתן כבל: לאן אנחנו דוהרים?

איתן כבל: זה שלא עושים כלום לא יפתור את הבעיה.

איתן כבל: המשמעות היא אחת, אולי אין לך בעיה שתהיה כאן מדינה אחת עם רוב ערבי.

איתן כבל: אולי לבצלאל אין שום בעיה שתהיה כאן מדינה אחת עם רוב ערבי.

איתן כבל: זאת הבעיה שלנו, לא ההגדרה שלנו.

איתן כבל: אנחנו לא זקוקים להגדיר.

איתן כבל: כבר הוגדרנו בתנ"ך לפני אלפי שנים.

איתן כבל: זה העניין?

איתן כבל: נקודת המבט שלי – ואני אומר לך, חבר הכנסת דיכטר, שתהיה הגדרה, כמו בהרבה דברים, אבל נהיה פה מיעוט.

איתן כבל: מיעוט הוא לא אם אתה בא ואומר שאתה מחפש 50% ערבים ועוד ערבי אחד.

איתן כבל: ואז, על מה נדבר ועל מה נאמר, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, יושב-ראש הישיבה?

איתן כבל: מה נאמר אז?

איתן כבל: האם ההגדרה היא שתיתן לנו את המענה?

איתן כבל: לפעמים אנחנו עוסקים בהגדרות שחושבים שהן נותנות לנו את הפתרון.

איתן כבל: איני יכול להתעלם מהעובדה שחלק ניכר מהדברים שכתובים ראויים ועוד איך.

איתן כבל: אינני יכול להתווכח על כך.

איתן כבל: אני באמת רוצה שתהיה מדינה יהודית על כל המשתמע מכך, עם הסמלים שלה.

איתן כבל: אבל לא, אנחנו לא הולכים למדינה יהודית; מדינה שלא יהיה בה רוב יהודי היא לא מדינה יהודית.

איתן כבל: היא כבר לא יכולה.

איתן כבל: היא, במקרה הטוב, נתפלל שתהיה דמוקרטית.

איתן כבל: זה הסיפור המרכזי, לפחות מנקודת המבט שלי.

איתן כבל: אני כל הזמן אומר שההורים שלי לא הגיעו מתימן כדי לחיות במדינה עם רוב ערבי, בכל הכבוד.

איתן כבל: אתם, באופן שבו אתם מתנהלים, מובילים את ישראל – את מדינת ישראל האהובה עליכם כל כך – לאבד את הרוב בתוכה.

איתן כבל: זה נשמע מופרך, זה נשמע אולי רחוק.

איתן כבל: אבל אני יודע, אני מכיר את זה, בוודאי.

איתן כבל: הרי תמיד כל מה שקרה לנו כשאנשים בתוכנו קמו והזהירו מדברים שקרו – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

איתן כבל: – – אני מסכם – נשמע מופרך.

איתן כבל: יום אחד, וזה לא רחוק, המופרכות הזאת, לצערנו, אם לא נעשה את המעשה, תהיה עובדה.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר אמסלם – אינו נוכח; חברת הכנסת פנינה תמנו – אינה נוכחת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת.

סתיו שפיר: אני פה, אני פה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סתיו שפיר, לפנים משורת הדין.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: יום ראשון לכנס הקיץ של הכנסת ותוכניות הממשלה הן כאלה: חוק הלאום, פסקת ההתגברות, חוק המשפט העברי, החוק נגד היועצים המשפטיים, החוק נגד המבקר.

סתיו שפיר: אני מפספסת משהו?

סתיו שפיר: שורה של חוקים שכל המטרה שלהם שחיקת ורמיסת הדמוקרטיה, פגיעה בזכותם של אזרחי ישראל לבחור, לדעת את האמת, להבין איך נראית המציאות ואיך משפיעות ההחלטות החשובות ביותר שמתקבלות כאן על חייהם.

סתיו שפיר: אה, ואיך שכחתי?

סתיו שפיר: החוק שמסמיך את ראש הממשלה ואת שר הביטחון – שעבר פה רק לפני קצת יותר משעה – להחליט אחת מההחלטות הביטחוניות הכבדות והחשובות ביותר, כמעט לבדם, אם כך יבחרו.

סתיו שפיר: ראש ממשלה שחשוד בשחיתות, שר ביטחון שמפלגתו חשודה בשחיתות, יכולים לקבל את ההחלטות הגורליות ביותר למדינת ישראל מבלי להתייעץ, אפילו לא עם חברי הקבינט ועם חברי הממשלה.

סתיו שפיר: איפה נראה הדבר הזה?

סתיו שפיר: לעומת זאת, היום בבוקר ישבנו בוועדת הכספים בהעברות תקציביות.

סתיו שפיר: הגיע נציג משרד הרווחה וערך את הטקס הרגיל שבו מבקשים להעביר עודפי תקציב משנה לשנה.

סתיו שפיר: שאלתי אותו – עד שכבר יש כבר אפשרות לדבר על תקציב הרווחה, הדבר הזה כמעט לא נעשה – כמה תקציב משרד הרווחה ביקש כתוספת ל-2019.

סתיו שפיר: התשובה הייתה 1.8 מיליארד שקלים, וגם זה, הוא אמר, ממש לא מספיק כדי לכסות, אבל זה מה שביקשנו.

סתיו שפיר: כמה הם קיבלו?

סתיו שפיר: 400 מיליון שקלים בלבד.

סתיו שפיר: מאז כבר הספיקו לקצץ להם עוד 100 מיליון שקלים, ועכשיו הולכים לקצץ להם עוד בערך 50 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: כלומר, התוספת שלהם היא תוספת של פירורים, של כלום, בשעה שהאזרחים הכי מוחלשים בחברה הישראלית זקוקים בדיוק לכסף הזה.

סתיו שפיר: כמה דיונים ערכה ועדת הכספים בתקציב הרווחה?

סתיו שפיר: אתה יודע, אתה חבר הוועדה?

סתיו שפיר: אחד.

סתיו שפיר: הוא נמשך קצת יותר משעה, לפני ההצבעה על התקציב – אחד.

סתיו שפיר: הדיון הקודם היה לפני שנתיים, זהו.

סתיו שפיר: ממשלת ישראל מביאה עכשיו שורה של חוקים שעזרה, סיוע, מחשבה על אזרחי ישראל לא נמצאים בהם בכלל, אפילו לא בבסיס, ביסוד של החוקים האלה.

סתיו שפיר: כלום חוקים פוליטיים לחלוטין שכל מטרתם לשרת את הפוליטיקאים שיושבים בממשלה ולהחזיק את הממשלה הזאת בכיסאות שלה.

סתיו שפיר: לעומת זאת, אזרחי ישראל הולכים ונחלשים.

סתיו שפיר: התקציבים שאמורים לסייע ולחזק אותם הולכים לעזאזל.

סתיו שפיר: חברי הכנסת בקואליציה משתמשים בהם בשביל עצמם ולא בשביל החברה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': נא לסיים, בבקשה.

סתיו שפיר: אף חוק שיגיע לכאן היום לא עסק באזרחי ישראל.

סתיו שפיר: הדבר הזה כל כך מבייש.

סתיו שפיר: אני בטוחה שאפילו אתה כאן, ואני בטוחה שאנשים שמנסים, המעטים בקואליציה שיושבים פה במליאה, מתביישים נוכח העובדה הזאת.

סתיו שפיר: איזו מורשת אתם משאירים מהשנים שלכם בשלטון?

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה רבה.

סתיו שפיר: של מה?

סתיו שפיר: של כלום.

סתיו שפיר: זאת הסיבה המרכזית לכך שאתם חייבים ללכת הביתה ואנחנו ננסה לדאוג לזה במושב הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נחזור גם אל מי שלא היו.

בצלאל סמוטריץ': חוק חשוב, ניתן למי שמעוניין למצות את זכותו לדבר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כנסת נכבדה, אם סבא שלי היה בחיים, סבא ישראל, אני בטח הייתי שואל אותו איך הוא הצליח לחמוק מכידוני הפרהוד, איך הוא הצליח לשרוד את עליבות המעברה, איך הוא הצליח להילחם בכל מלחמה, לפרוץ דרכים באומת, להיות שותף מלא כאן בהקמה של המדינה שזה עתה נולדה.

איציק שמולי: הוא הצליח לעשות את כל הדברים האלו – חברי, אדוני, מכובדי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, אדוני מפריע.

בצלאל סמוטריץ': סליחה, תודה.

איציק שמולי: הוא הצליח לעשות את כל זה, אדוני, חברי ומכובדי, שאני כל כך אוהב ומעריך, אבי דיכטר, חבר הכנסת דיכטר, בלי שהיה לו חוק לאום פופוליסטי וריקני שאין מאחוריו שום דבר.

איציק שמולי: הוא הצליח לעשות את זה, חבר הכנסת דיכטר, כי היה לו משהו יותר חזק מזה.

איציק שמולי: הייתה לו מנגינה אחת קטנה בלב, ציונית.

איציק שמולי: הוא האמין באופן מלא בזכותו של העם היהודי לבנות כאן, במולדתו ההיסטורית, את ביתו הלאומי.

איציק שמולי: אבל בצד האמונה הזאת האמין סבי, זכרו לברכה, שכל אדם נברא בצלם, ושאדם הוא אדם הוא אדם.

איציק שמולי: לכן, הוא לעולם – ואני, בעקבותיו, לעולם לא הייתי מסכים למשוואה שמנסים לייצר פה, גם בחוק הזה וגם בחוקים הבאים שמנסה הקואליציה הזאת להביא לנו.

איציק שמולי: משוואה שבאה ואומרת שאנחנו נכפיף את היותה של מדינת ישראל מדינה דמוקרטית – את כל סט הערכים הדמוקרטי שלנו – לטובת אופייה של המדינה כמדינה יהודית.

איציק שמולי: יש כאן מערכת אדירה שאנחנו נאבקים בה, מערכת על שלטון החוק, על הדמוקרטיה, על מה שהמדינה הזאת צריכה להיות.

איציק שמולי: מגילת העצמאות היא המסמך המכונן שלנו, היא המצפן.

איציק שמולי: אנחנו לא צריכים לשנות אותה, לא צריכים לכרסם בה, לא צריכים לעשות לה שום אדפטציה חדשה.

איציק שמולי: בסופו של דבר, מה שקורה בחוק הזה מלמד יותר מכול בפני מה אנחנו עומדים.

איציק שמולי: כי תראו מה הולך לנו פה?

איציק שמולי: מילים כמו שוויון, זכויות אדם, דמוקרטיה – לא הייתם מוכנים להכניס לחוק הזה.

איציק שמולי: עד כדי כך אתם מתעבים את המילה דמוקרטיה, שאפילו את הצמד יהודית ודמוקרטית לא הייתם מוכנים להכניס לחוק הזה.

אבי דיכטר: למה בחוק כבוד האדם וחירותו לא מפריע לך שאין את המילה שוויון?

אבי דיכטר: הייתה והוציאו.

אבי דיכטר: כדי להעביר אותו בכנסת, הוציאו את המילה שוויון מחוק כבוד האדם וחירותו, ורק אז הוא עבר בכנסת.

איציק שמולי: אני חושב, חבר הכנסת דיכטר – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

איציק שמולי: אני חושב שאי-אפשר להטיל ספק במי שעמד מאחורי חקיקת חוק כבוד האדם וחירותו שערך השוויון לא עמד לנגד עיניו.

איציק שמולי: אני מוכן לעשות איתך ניסיון, להביא לפה חוק-יסוד חדש שיעגן גם את הזכות לשוויון כזכות יסוד במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איציק שמולי: אבל העובדה היא, חבר הכנסת דיכטר – ואני שוב אומר ומדגיש: שאני מאוד מכבד ומאוד מעריך – שבסופו של דבר מה שראינו כאן בכנסת, אומנם לא אתה הובלת את הקו הזה אבל אחרים, שהתנגדו לכל סממן דמוקרטי בתוך החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פנינה תמנו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

יהודה גליק: אני לא יודע מה אומרים עליך, בצלאל.

יהודה גליק: יש לך לב טוב.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזה חוק חשוב.

בצלאל סמוטריץ': אנשים נרשמו ולא בגלל שאנשים לא היו, והתור קדם – הם פספסו.

בצלאל סמוטריץ': ניתן להם לדבר.

יהודה גליק: אמרתי שיש לך לב טוב.

יהודה גליק: בדת שלנו להגיד למישהו לב טוב זה מחמאה.

יהודה גליק: כשנותנים מחמאה, אומרים תודה.

יהודה גליק: זה הכול.

בצלאל סמוטריץ': מודה אני, דברי דרבי אלעזר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי הכנסת הנכבדים, לפני כשבועיים חגגנו 70 שנות עצמאות.

פנינה תמנו: 70 שנה לחזרתנו לארץ האבות.

פנינה תמנו: 70 שנה שאנחנו, העם היהודי, יושבים בארצנו, בונים אותה, מחנכים בה, לתפארת מדינת ישראל.

פנינה תמנו: התפארת הזאת ותקומתה נבנו על ערכים ועל מגן, ועל הזכות הבסיסית לחזור לארץ אבותינו.

פנינה תמנו: ואכן הגיעה העת לעגן בספרי חוקי מדינת ישראל את חוק הלאום, את סמליו ואת היות הבית הזה הבית הלאומי של העם היהודי, שהדגל שלנו הוא כחול ולבן, וההמנון שלנו הוא התקווה, והמדינה שלנו גם דמוקרטית ושוויונית – מה שכל ילד לומד כבר בגן.

פנינה תמנו: אך החוק הזה, שמונח היום על השולחן, הוא חוק הלאום הלא-נכון, ואין בו שום תפארת ואין בו ערכים.

פנינה תמנו: הוא מכרסם בערכי העם היהודי והופך, בחוסר אחריות של חברי הקואליציה, להיות כלי מרכזי בידי שונאי ישראל, ובטח בידי מי שמוביל את החרם הגדול ביותר עלינו, ה-BDS.

פנינה תמנו: אולי הציבור לא קורא את הסעיפים הקטנים ואולי יש מי שחושבים כאן בכנסת שאפשר לזרות חול בעיניו כדי לקושש מנדטים, אבל את האמת צריך לומר לעם:

פנינה תמנו: חוק הלאום שמונח על השולחן – לא משנה מאיזה צד של המפה אתם, המפה הפוליטית – תדעו שהוא יהיה אות קלון ונזק אדיר למדינה ולחברה הישראלית ולדמוקרטיה.

פנינה תמנו: בחוק הזה אנו מכחישים שאנחנו הדמוקרטיה הנאורה ביותר במזרח התיכון.

פנינה תמנו: אי-אפשר לעגן בחוק אפשרות לסלקציה במגורים.

פנינה תמנו: אי-אפשר לומר לוועד של קהילה, יישוב ועיר: זכותכם להפלות אדם בגלל שהוא לא דומה לכם או פשוט לא בא לכם טוב בעין.

פנינה תמנו: החוק נותן אור ירוק ואפשרות לגלות גזענות במגורים באופן כזה שמספיק שאת או אתה הומו או לסבית, ערבייה, אתיופית או רוסי, חרדי או מתנחל – וזאת רק ההתחלה – פשוט כי כל אחד יחליט מי בשבט שלו.

פנינה תמנו: זה לא הלאום שלי, זה לא הערכים שלי, ולא של הרבה ישראלים.

פנינה תמנו: בנימה אישית, אני מגיל 21 עושה הסברה ישראלית.

פנינה תמנו: הודפת את כל הטענות ההזויות על ישראל שמקיימת אפרטהייד, ואז מגיעה הצעת החוק המשוגעת הזאת, וגורמת לי ולהרבה ישראלים גאים, כאלה שלא מהססים להיות בחזית, בפרונט של ההסברה הישראלית, להפסיק, בגלל פופוליזם זול.

פנינה תמנו: ומי שיאמר לי שהחוק יתוקן לקראת קריאה שנייה ושלישית, וזה כבר נאמר לי, אני אומרת בחזרה: כנסת ישראל זה לא משחק ילדים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

פנינה תמנו: קיבלנו את הכוח להשפיע על החיים עצמם, ואנחנו, שצועקים בצדק נגד אנטישמיות, צריכים לזכור תמיד שגם שורשה הוא גזענות.

פנינה תמנו: החברים שיצביעו על החוק היום, דעו שאתם מכשירים פה מה שאסור שיקרה בחוק ובמדינה יהודית ודמוקרטית – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

פנינה תמנו: אני מסיימת.

פנינה תמנו: – – שיהיה כתוב שחור על גבי לבן שלכל אחד בישראל יהיה מותר להיות גזען.

פנינה תמנו: ככה לא מחזקים ושומרים על מורשת.

פנינה תמנו: ככה לא שומרים על העם; ככה לא שומרים על המדינה, לא על פניה ולא על ערכיה; ככה אתם הורסים אותה.

פנינה תמנו: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

קסניה סבטלובה: פה.

בצלאל סמוטריץ': בול בזמן.

בצלאל סמוטריץ': גם אתה.

בצלאל סמוטריץ': אתה תקבל.

בצלאל סמוטריץ': אז עכשיו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה אתה, ואז ניתן שוב גם לחברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא לכם כמה מילים שנזכרתי בהן, כיוון שהיום אנחנו מציינים את יום הולדתו של בנימין זאב הרצל, ולכן כדאי לזכור במה האדם הזה האמין, למה חתר, מה הוא רצה להשיג בכינונה של המדינה שאנחנו קוראים לה מדינת ישראל ומתגאים בה, ואוהבים אותה כל כך: "קראתי פעם לציונות אידיאל אין-סופי, ואני מאמין באמת, כי גם לאחר השגת ארצנו, ארץ ישראל לא תחדל מלהיות אידיאל.

קסניה סבטלובה: כי בציונות כפי שאני מבין אותה כלולה לא רק השאיפה לכברת ארץ מובטחת כחוק בשביל עמנו האומלל, אלא גם השאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית".

קסניה סבטלובה: את המשפט הזה אמר חוזה מדינת היהודים בנימין זאב הרצל.

קסניה סבטלובה: לפני שבכלל אתחיל לדבר על ההשפעות של חוק הלאום הפוגעני והגרוע הזה כל כך, אני שואלת את עצמי: איפה המוסריות והרוחניות?

קסניה סבטלובה: למה אנחנו לא מוצאים אותה בשום הצעת חוק שהממשלה מביאה להצבעה?

קסניה סבטלובה: לא בהצעת החוק הנוכחית וגם לא בהצעות חוק אחרות – מסוכנות לא פחות – שאנחנו עומדים להתמודד איתן במושב הזה.

קסניה סבטלובה: חקיקת החוק הזה, חוק הלאום, תעמיק את השסעים שכבר נוצרו בחברה שלנו ואף התגברו תחת כהונתה של הממשלה הנוכחית, שעסוקה יום-יום, שעה-שעה, בשיסוי ובפילוג של העם.

קסניה סבטלובה: אנחנו ראינו ביטוי נוראי לפילוג ולשיסוי הזה בפוסט המזעזע שאותו העלה ראש הממשלה בלי בושה, בלי לבדוק וגם בלי להוריד את הפוסט הזה במהלך כל כך הרבה שעות לאחר שכבר התפרסמו העובדות; הפייק ניוז, השקרים הנוראיים, שאני לא רוצה לחזור עליהם, על אירוע שכביכול קרה במהלך אירוע כדורגל במוצאי השבת.

קסניה סבטלובה: האם לכך התכוון בנימין זאב הרצל, כשאמר "איננו מפלים בין אדם לאדם?

קסניה סבטלובה: " תשמעו את המילים האלו: "איננו שואלים מהי דתו של אדם ובן איזה גזע הוא.

קסניה סבטלובה: עליו להיות אדם, ובכך אנו אומרים די".

קסניה סבטלובה: מה זאת המילה הזאת, די?

קסניה סבטלובה: המילה הזאת היא כנראה מילה שהממשלה הוציאה באופן מוחלט מהלקסיקון שלה.

קסניה סבטלובה: למה, למשל, שיהיה לנו די במגילת העצמאות, שכבר במהלך כל כך הרבה שנים מעגנת את מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי?

קסניה סבטלובה: למה שיהיה לנו די בזהות העצמית שלנו?

קסניה סבטלובה: למה יש צורך לחוקק את החוק הזה בכלל?

קסניה סבטלובה: איך התקיימנו בלעדיו, ולמי אנחנו רוצים להוכיח משהו, אם לא לעצמנו?

קסניה סבטלובה: לחקיקה של חוק-יסוד יש משמעות סמלית וחינוכית, ובמיוחד כשמדובר על אופייה של המדינה שבה כולנו, כולנו – לא רק ימנים, לא רק שמאלנים, לא רק יהודים כמובן, ולא רק ערבים, אלא כולנו – חיים.

קסניה סבטלובה: לכן החקיקה של החוק הזה חייבת להיות מכילה, מקבלת, משותפת ולא מפלה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

קסניה סבטלובה: לסיכום, בגלל שאנחנו עוד פעם חוזרים לחוזה המדינה שלנו, בנימין זאב הרצל, אסיים בצוואה שהוא הוריש לנו והותיר לנו.

קסניה סבטלובה: כך אמר הרצל: "צוואתי לעם ישראל: כוננו את מדינת

קסניה סבטלובה: כם בצורה כזו וכזו שהגר יחוש עצמו בטוב בקרבכם".

קסניה סבטלובה: זו הצוואה שהותיר לנו, ולכך אנחנו מחויבים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מתחילים את המושב הזה בשצף קצף.

אחמד טיבי: במבול של חקיקה.

אחמד טיבי: הם עמדו על כך שביום הראשון יהיה גם חוק הלאום, גם חוק המשפט העברי.

אחמד טיבי: אומרים שראש הממשלה מאוד מאוד רוצה את חוק הלאום.

אחמד טיבי: מה יש בחוק הלאום שמקומם אותנו, דוחף אותנו להתנגד, ולהציג את ההתנגדות הזאת בכל מקום בעולם?

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: החוק קובע שיש שני סוגי אזרחים.

אחמד טיבי: בעצם אזרחים ותושבים, פסאודו-אזרחים.

אחמד טיבי: לקבוצה אחת, היהודים, לה בלבד יש זכויות לאומיות; והקבוצה השנייה – אורחים נסבלים.

אחמד טיבי: הסעיף השני מדבר על עליונות השפה העברית, ועושה downgrade של השפה הערבית.

אחמד טיבי: הוא גם קובע משהו: שוב מכניסים את ירושלים בחוק הלאום: מיוחדת, בירת ישראל וכדומה; ויישובים, למעשה, practic, יישובים ליהודים בלבד.

אחמד טיבי: אגב, נדמה לי שיש יותר מ-900 יישובים במדינת ישראל שאין בהם ולו ערבי אחד.

אחמד טיבי: זה יותר מ-90% מהשטח, חבר הכנסת, 900 יישובים.

אחמד טיבי: 900 יישובים.

אחמד טיבי: אם כל מה שאמרתי זו לא גזענות, אני לא יודע גזענות מהי.

אחמד טיבי: אתה מדבר על אזרחים, so called לא יהודים, מה שקוראים בוועדה, שהם ערבים, שהם מחולקים גם לדרוזים.

אחמד טיבי: החוק הזה פוגע גם בכם; זה פוגע גם בכם – אני מדבר על הקולקטיב הערבי, אנחנו שם יחד – ופוגע במעמד של המיעוט הערבי בצורה בלתי דמוקרטית בעליל.

אחמד טיבי: ואז מגיע ראש הממשלה ומעלה סטטוס, מעלה פוסט שקרי.

אחמד טיבי: ואם הוא היה מחובר למכונת אמת היא הייתה נשרפת, כי האיש משקר באופן כרוני.

אחמד טיבי: האף גדל, והוא ממשיך להעלות פוסטים שקריים.

אחמד טיבי: פינוקיו.

אחמד טיבי: למרות שכל המדינה אמרה לו שהפוסט הוא שקרי – נגד סח'נין – ושלא היו שריקות בוז – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: – – הוא לא הוריד את הפוסט.

אחמד טיבי: יכול להיות שהוא לא הוריד את הפוסט בגלל שהוא היה עסוק במשחקי מלחמה, אבל כשהעלה את הפוסט לא היו רוחות מלחמה.

אחמד טיבי: ולכן, מר נתניהו, מתי תפסיק לשסות?

אחמד טיבי: תתבייש לך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אברהם נגוסה, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, חוק-היסוד הזה, בסעיף 5 ו-6 מתייחס ליהדות התפוצות.

אברהם נגוסה: בסעיף 5 – עלייה וקיבוץ גלויות.

אברהם נגוסה: בסעיף 6 הוא מתייחס לקשר עם העם היהודי.

אברהם נגוסה: כיושב-ראש ועדת העלייה הקליטה והתפוצות אני רוצה להתמקד בחשיבות בחוק הזה, שמתייחס לקשר החשוב עם יהדות התפוצות.

אברהם נגוסה: חוק-יסוד זה יעגן את מחויבותה הערכית העמוקה של מדינת ישראל כלפי יהדות התפוצות.

אברהם נגוסה: ישראל רואה עצמה כמדינת לאום המיועדת לכלל יהודי העולם החפצים לעלות אליה, וכמחויבת לכלל יהודי העולם באשר הם.

אברהם נגוסה: בדור האחרון נשמעות לעיתים טענות כי זיקה זו הולכת ונחלשת.

אברהם נגוסה: יש המציגים ירידה בתחושת הקשר בין ישראל לבין יהדות התפוצות הן בקרב הישראלים והן בקרב יהודי התפוצות הצעירים.

אברהם נגוסה: חוק-יסוד זה, המעגן את יסודותיה הציוניים של ישראל כמדינתו של כלל העם היהודי, יחדש את הברית ההיסטורית הזו בין כלל יהודי העולם; יחזק את זיקתם של יהודי התפוצות לישראל ואת זיקתם של הישראלים כלפי יהדות התפוצות.

אברהם נגוסה: אני מאמין שהרוב הגדול של יושבי הבית הזה מאמינים בחשיבותו של הקשר שלנו עם יהדות התפוצות.

אברהם נגוסה: הקשר הוא נכס אסטרטגי.

אברהם נגוסה: עלינו לחזק את הקשר עם הקהילות היהודיות בתפוצות.

אברהם נגוסה: להעמיד להם את הכלים הנדרשים כדי שיוכלו להמשיך במאבקם – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בקשה.

אברהם נגוסה: – – נגד קבוצות המחרימות את ישראל, המוציאות את דיבתם על מדינתנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אברהם נגוסה: בשליחותנו – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נגוסה, משפט סיכום בקשה.

אברהם נגוסה: אנחנו ראינו את החיזוק.

אברהם נגוסה: לכן, החוק הוא חשוב – לחזק את התפוצות ואת מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': בוקר טוב גברתי, שלוש דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, את הדוגמה שאני אשתמש בה עתה נראה לי שתאהב במיוחד.

מיכל בירן: לפני כשנתיים הזמינו אותי לדבר עם חניכי סניפי עזרא באחד הסניפים בארץ בזמן אירועי חודש הגאווה.

מיכל בירן: כשסיימתי לדבר על הנושאים הרגילים, על החברתי-כלכלי, על הסכסוך עם הפלסטינים, בסוף הכנסתי הערה קטנה – ישבו מולי 50 חניכים – ולרגל אירועי שבוע הגאווה, רציתי להגיד להם, לאלה מתוכם שעוד יגלו שהם נמשכים לבני מינם, שהם לא לבד.

מיכל בירן: ושגם אם כרגע נראה שהעולם חרב עליהם, יש הרבה אנשים כמוהם במדינת ישראל.

מיכל בירן: ועוד דבר הוספתי, שייקחו בחשבון שפעמים רבות מישהו שהכי בריון ומתעמר בהם על נטייתם המינית, במהלך השנים יתגלה שהוא עצמו יוצא מן הארון.

מיכל בירן: ולמה?

מיכל בירן: מכיר את זה כל מי שמכיר את תלמידי היסודי וחטיבות הביניים.

מיכל בירן: הרבה פעמים האדם שריק לו בפנים מרגיש צורך לבנות את הביטחון העצמי שלו על ידי התעמרות באחרים.

מיכל בירן: איך זה קשור לחוק הלאום?

מיכל בירן: בול.

מיכל בירן: לא היינו צריכים אותו אף פעם.

מיכל בירן: מי שיש לו ביטחון עצמי אמיתי יודע שאתה יכול להיות מדינה יהודית ודמוקרטית בלי לחפש חוקים.

מיכל בירן: ראיתי אותך במהלך הדיון הזה, אדוני היושב-ראש, מתבאס שהחוק הזה לא יצא מספיק גזעני ופאשיסטי כמו שרצית, שלא הנמיכו מספיק את מעמדה של השפה הערבית.

מיכל בירן: ראיתי אותך מתפתל במקומך, ואני תוהה כמה ריק לו בפנים לאדם שהוא צריך להנמיך – – –

בצלאל סמוטריץ': מה את אומרת, מיכל, יש סיכוי שאני אצא מהארון ויתברר שאני ערבי יום אחד?

מיכל בירן: האמת, במצעדי הגאווה, אחת החולצות שתופסת תאוצה קשורה גם אליך בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': היה ברור שאני לא אצטער על זה שאני נותן לך לדבר, זה בסדר.

מיכל בירן: חברי הקהילה תמיד חשדו בעניין.

יהודה גליק: בצלאל יצא מהארון כיהודי גא.

בצלאל סמוטריץ': לא, חשבתי שאני אצא מהארון ויתברר שאני ערבי, כי היא דיברה על השפה הערבית.

יהודה גליק: לא, יהודי גא.

מיכל בירן: כמה ריק לו לאדם בפנים.

מיכל בירן: הציונות והמפעל הציוני, תמיד היה בהם מתח: מצד אחד, הם ממש ספציפיים – כאן, דווקא בארץ הזאת, בארץ של אבותינו, לא באוגנדה, לא במקום אחר; מצד שני, עם סט של ערכים אוניברסליים של שוויון ושל צדק.

מיכל בירן: תמיד תמיד היה מתח בתוך החברה, בתוך הקמת המפעל הציוני, אבל אתם החלטתם לוותר על המתח.

מיכל בירן: החלטתם לבחור אך ורק את היהודית על פני הדמוקרטית.

מיכל בירן: רק לחשוב שאנחנו, במקום להיות אור לגויים בתקופה הזאת בהיסטוריה – שתהיה מדינת יהודים שהיא לא מדינה דמוקרטית?

מיכל בירן: זה לא או-או, זה חייב ללכת ביחד, ואתם עושים את הבלתי-אפשרי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יאיר לפיד – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, השרים, חברי הכנסת, כשהייתי מפקד בה"ד 1 החלטתי להדיח צוער ישראלי שחתם באנגלית, השר בנט, מפקד צוות בסיירת מטכ"ל, שהוא כאילו מסומן לחזור.

אלעזר שטרן: אמרתי, אני מדיח אותו.

אלעזר שטרן: הוא לא הבין את הטעות.

אלעזר שטרן: הוא חתם באנגלית למרות שהוא ישראלי, והוא לא היה באמריקה.

אלעזר שטרן: ובדקנו.

אלעזר שטרן: כשהייתי ראש אכ"א, שלחתי לכל סגן אלוף בצבא – המרתי את תאריך הלידה הלועזי לעברי ושלחתי.

אלעזר שטרן: גיליתי להם מתי הם נולדו בתאריך העברי.

אלעזר שטרן: בכנסת הקודמת העברתי חוק שעל רישיון הנהיגה יהיה תאריך עברי.

בצלאל סמוטריץ': אשכרה פאשיסט.

אלעזר שטרן: אני גר בגליל, התיישבות יהודית.

אלעזר שטרן: רק יהודים.

אלעזר שטרן: עברתי את המבחן?

אלעזר שטרן: אני לאומי?

בצלאל סמוטריץ': אתה פאשיסט ממש.

אלעזר שטרן: אני לאומי, שר החינוך.

נפתלי בנט: אתה אהוב.

אלעזר שטרן: עכשיו בוא נתקדם, נלך קצת, נשתף אותך – – –

מיכל בירן: – – – לפאשיזם יש מאפיינים – – –

יהודה גליק: עכשיו הוא בדיוק רוצה לצאת מהארון.

אלעזר שטרן: רגע, השר בנט, אני אשתף אותך בעוד חוויה שאתה מכיר אותה מקרוב: מרים פרץ, שבצדק הענקת לה את פרס ישראל.

אלי אלאלוף: הוא לא העניק לה.

אלי אלאלוף: יש ועדה.

אלעזר שטרן: הוועדה החליטה, בסדר.

יהודה גליק: הוא העניק.

יהודה גליק: הוא העניק.

אלעזר שטרן: הוא העניק לה.

אלעזר שטרן: סליחה, הוא העניק.

אלעזר שטרן: תיקח לי את הזמן.

אלעזר שטרן: הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מקפידים על הזמנים מאוד בגלל הלילה הארוך.

אלעזר שטרן: שר החינוך, אני את מרים פרץ פגשתי בקריית שמונה בלוויה של גרמן רוז'קוב, קצין, סמ"פ בחטיבת הנח"ל, שנהרג בהיתקלות ליד חניתה.

אלעזר שטרן: שנינו באנו לשם לוודא שלא קוברים אותו כלא-יהודי.

אלעזר שטרן: שאלתי אותה: מה הקשר שלך אליו?

אלעזר שטרן: אז היא אמרה לי שאלירז, הבן הצעיר שלה, היה איתו בבה"ד 1, הוא הביא אותו אליו הביתה.

אלעזר שטרן: ובשבועות, בין השאר – הוא למד הכול, אבל היא אמרה לו: מגילת רות נקרא בבית, היא פחדה שיעלו אותו לתורה, והוא לא יהודי.

אלעזר שטרן: כשנהרג הבן השני שלה, אלירז – – –

בצלאל סמוטריץ': רק לא מעלים לתורה במגילת רות, אבל בסדר.

בצלאל סמוטריץ': הוא בטח התכוון לקריאת התורה, עשרת הדיברות.

אלעזר שטרן: לא, הוא למד איתה מגילת רות, שלא יעלו אותה בפרשת שבועות – – –

בצלאל סמוטריץ': פרשת השבוע.

אלעזר שטרן: אדון סמוטריץ, אתה יודע שאתה לא יכול ללמד אותי את זה.

בצלאל סמוטריץ': לא אותך, חס וחלילה.

בצלאל סמוטריץ': לא רציתי שתהיה טעות פה בציבור.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: כשנהרג אלירז הלכתי יחד עם הרב רונצקי, זיכרונו לברכה, לחלקה הצבאית בראשון לציון כדי לראות שאת אילן סביאטקובסקי, שהוא היה הקשר שלו, לא קוברים בחלקה נפרדת.

אלעזר שטרן: והרב רונצקי בא יחד איתי, או אני באתי יחד איתו, כדי לוודא את זה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אלעזר שטרן: עכשיו אתה יודע מה השאלה שלי.

אלעזר שטרן: "המדינה רשאית לאפשר לקהילה, לרבות בני דת אחת או בני לאום אחד, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת" – השר בנט, את גרמן או את אילן שנהרגו, מקבלים ליישובים כאלה?

אלעזר שטרן: אולי קודם נקבע מי זה בני דת אחת?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אלעזר שטרן: אולי קודם נקבע מי זה יהודי – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: – – ומה עם 300,000 האחים שלנו שהם לא יהודים, האם יקבלו אותם ליישובים האלה?

אלעזר שטרן: מי יקבע אם הם יהודים או לא, אם הם בני דת אחת?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, תודה.

אלעזר שטרן: אז אולי הצעה אחרונה – ראיתי כמה נתת לה – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': אני מקפיד עם כולם על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא פייר כלפיה.

אלעזר שטרן: הצעה אחת.

אלעזר שטרן: אולי לפני – – –

בצלאל סמוטריץ': בגלל הלילה הארוך הודעתי שאני מקפיד על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': נכון, מיכל?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: היא אמרה לך, משפט אחד ועוד משפט ועוד משפט.

בצלאל סמוטריץ': לא.

אלעזר שטרן: אני ראיתי את זה, אל תגיד לי לא.

אלעזר שטרן: אני אומר לך משפט אחד באמת.

יהודה גליק: טוב, יאללה – – – תגמור.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לך משפט אחד באמת.

בצלאל סמוטריץ': אני נותן משפט אחד – – –

בצלאל סמוטריץ': עוד משפט קח.

אלעזר שטרן: עלא כיפאק.

אלעזר שטרן: אולי באמת לפני שנעשה דיונים על חוק שאין להם משמעות מעשית, נפתור את הסוגיה הזאת של הגיור; של האחים שלנו שלא יקבלו אותם ליישובים האלה, וגם יקברו אותם בחוץ.

אלעזר שטרן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי חוטובלי – מוותרת.

ציפי חוטובלי: לא, לא – – –

בצלאל סמוטריץ': אה, לא.

בצלאל סמוטריץ': עשית ככה, כאילו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: חוק חשוב.

אלי אלאלוף: יש עוד דוברים?

בצלאל סמוטריץ': עוד כעשרה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתם מכירים את המסמך הזה?

ציפי חוטובלי: קוראים לו מגילת העצמאות של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אסור, אסור להציג, גברתי.

מיכל בירן: הוא מספיק לגמרי.

ציפי חוטובלי: למה הגענו למצב שהמובן מאליו הופך להיות כל כך קשה לצד הזה של הבית?

ציפי חוטובלי: חברים, בפעם הבאה אנחנו נביא את חוק-יסוד: הציונות, וגם כן תתחילו לשאול שאלות.

ציפי חוטובלי: אולי זה גזענות, אולי זה לא שוויוני.

לאה פדידה: את החסרת את כיתה ד', שיעור מולדת.

ציפי חוטובלי: כל הרעיון של הבית הזה הוא בית לעם היהודי.

ציפי חוטובלי: מדינת לאום לעם היהודי.

ציפי חוטובלי: החוק הזה הוא פשוט, הוא טבעי.

ציפי חוטובלי: כשאני עוברת על כל הסעיפים, אני אומרת לעצמי: עם מה אתם לא מסכימים?

ציפי חוטובלי: עם הדגל?

ציפי חוטובלי: עם ההמנון?

ציפי חוטובלי: עם השפה?

ציפי חוטובלי: תקשיבו, אתם מכלים פה זמן שלם – לילה שלם – כדי להגיד דברים שאם בן אדם בישראל צופה בכם, הוא אומר לעצמו: האנשים האלה השתגעו?

ציפי חוטובלי: העקרונות הבסיסיים ביותר שעליהם הוקמה המדינה הזו, אתם כופרים בהם?

ציפי חוטובלי: אני לא מבינה אתכם.

ציפי חוטובלי: אני פשוט לא מבינה אתכם.

ציפי חוטובלי: מביאים לכאן חוק שהוא ברוח מגילת העצמאות.

ציפי חוטובלי: כן, אני מאמינה שמגילת העצמאות, יש לה שני נדבכים.

ציפי חוטובלי: נדבך אחד הוא חירויות הפרט, ואת חירויות הפרט עיגנו בבית הזה ב-1992 עד הקצה.

ציפי חוטובלי: בית המשפט העליון ב-1995 לקח את זה לפרשנות מרחיקת לכת, ועל זה אנחנו נדבר כשנגיע לנושא ההתגברות.

ציפי חוטובלי: אין ספק שנושא השוויון מעוגן בערכי היסוד והליבה של המדינה הזאת.

ציפי חוטובלי: מישהו חושב באמת שמחקנו את השוויון בחוק הלאום?

ציפי חוטובלי: זה פשוט מגוחך.

ציפי חוטובלי: זה אבסורד.

ציפי חוטובלי: יש שוויון, אף אחד לא מדיר פה ערבים.

ציפי חוטובלי: זאת המפלגה השלישית בגודלה בפרלמנט הישראלי.

ציפי חוטובלי: על מה אתם מדברים?

ציפי חוטובלי: אבל העיקרון הבסיסי ביותר שבשמו הוקמה מדינת ישראל, גם הוא צריך להיות מעוגן בחוק.

ציפי חוטובלי: מגילת העצמאות – זה מה שהיא באה לעשות בסוף.

מיכל בירן: והיא ממש מספיקה.

ציפי חוטובלי: המסמך המכונן של אבות האומה, מה שהוא רצה לעשות זה קודם כול להזכיר לנו למה אנחנו כאן.

ציפי חוטובלי: אנחנו כאן כדי להקים בית לאומי לעם היהודי.

ציפי חוטובלי: אחרי הרבה מאוד שנים של שחיקה מתמדת – – –

סאלח סעד: ציפי, איפה כתוב שוויון?

ציפי חוטובלי: השוויון קיים, אדוני.

ציפי חוטובלי: השוויון, אף אחד לא מערער עליו.

ציפי חוטובלי: להפך, אם יש משהו שחסר זה לכבד את העניין הזה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

ציפי חוטובלי: עכשיו אני אתן לכם דוגמה איפה ראינו שזה נשחק: פרשת המסתננים המפורסמת.

ציפי חוטובלי: בא בית המשפט העליון הישראלי והעדיף להגן על זכויות של נתינים זרים שהגיעו לכאן באופן בלתי חוקי, אנשים שהם מפירי חוק בהגדרה, על פני זכויות של מיעוט פה בתוך מדינת ישראל – אותם תושבי דרום תל אביב שנפגעו באופן אנוש מהסיפור הזה.

ציפי חוטובלי: אז להעדיף זכויות של נתינים זרים בגלל ערכים אוניברסליים?

ציפי חוטובלי: אז עם כל הכבוד, יש ערך לזה שאנחנו מדינת הלאום של העם היהודי.

ציפי חוטובלי: חוק השבות – לפי הגישה שלכם צריך לבטל את חוק השבות, כי הוא נותן יתרון לאנשים יהודים שעולים מכל הארץ, לכאן, למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

ציפי חוטובלי: תראו לאיזה אבסורד אתם מביאים אותנו.

ציפי חוטובלי: לכן אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, זה מהחוקים החשובים שהממשלה מחוקקת, כדי לייצר איזון, כדי לשקף באופן נאמן את הערכים של מגילת העצמאות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ציפי חוטובלי: אני באמת מאמינה שעם החוק הזה – ואני רוצה לשבח את חברי חבר הכנסת דיכטר, כי אתה מביא את החוק הזה לכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת חוטובלי, תודה.

ציפי חוטובלי: כי זה באמת חוק חשוב, ואני שמחה היום להצביע בעדו.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לאה פדידה, בוקר טוב, גברתי – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, הסדר כאן הוא אחר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פארן דיברה כבר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי, בבקשה.

לאה פדידה: כנסת נכבדה, לפעמים יש לכם פה עיתוי מאוד מיוחד.

לאה פדידה: חבר הכנסת יהודה גליק, זה ממש מפריע לי.

יהודה גליק: לך בחיים לא הייתי מפריע, לאה.

לאה פדידה: ב-18:00 ציינו כאן את יום הרצל, ואני תוהה אם הוא ככה מסתכל, משחק בזקנו ואומר, (אומרת דברים בשפה הרומנית), ולמי שלא הבין ברומנית, זה אוי ואבוי לי.

לאה פדידה: ואומר, מה קרה פה, איך קורה שבמדינת ישראל צעד אחרי צעד אנחנו נותנים ביס בדמוקרטיה.

לאה פדידה: חברים וחברות, הדמוקרטיה לא נעלמת ביום אחד.

לאה פדידה: צריך לקחת אותה לאט-לאט.

לאה פדידה: זה זוחל.

לאה פדידה: צריך לזכור שמשטרים מאוד אפלים יצרו ונוצרו מתוך דמוקרטיה.

לאה פדידה: חוק הלאום הזה שאנחנו מדברים עליו עלול לרסק את האיזון העדין והיפה שיש.

לאה פדידה: כן, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אנחנו מדינת לאום יהודית, אבל גם דמוקרטית – – –

ציפי חוטובלי: תצביעו בעד.

לאה פדידה: אבל גם דמוקרטית.

ציפי חוטובלי: מישהו ביטל פה את הדמוקרטיה?

לאה פדידה: וזה האיזון היחיד והמיוחד של מדינת ישראל.

לאה פדידה: אני יהודייה גאה, אבל לא פחות – ישראלית.

לאה פדידה: וכדאי מאוד להבין שלהיות יהודייה, בראש ובראשונה, ולהיות ישראלית, זה לשמור על המרקם המיוחד הזה במדינת ישראל; לשמור על האיזון המיוחד הזה בין מדינת לאום יהודית לבין דמוקרטיה.

לאה פדידה: וזה בטח עוד צעד נוסף.

לאה פדידה: הרי אנחנו עדים למאבק האיתנים שלכם גם בחוק פסקת ההתגברות, לפגוע בעוד מוסד שמייצג את הדמוקרטיה, שזה בג"ץ.

לאה פדידה: ואני שואלת את עצמי, מה עוד?

לאה פדידה: איזה צעד אנחנו נראה?

לאה פדידה: צעד אחרי צעד אנחנו בעצם רואים שהדמוקרטיה מקבלת עוד ביס ועוד ביס מצד הקואליציה, שחושבת שאפשר ומותר הכול.

לאה פדידה: יהדות היא זהות, היא לא דרך לנהל את המדינה.

לאה פדידה: הניסיון להשמיט את ערך הדמוקרטיה מתיאור המדינה מוביל לשיבוש צביונה המקורי.

לאה פדידה: אתם גם קוראים להקמת יישובים נפרדים – הרי מי יודע יותר טוב מאיתנו שיישובים נפרדים גורמים לניכור, חשדנות, חוסר שיתוף פעולה, ומכאן המדרון לגזענות ממש קרוב.

לאה פדידה: יצאנו מהגלות למדינה עצמאית, חזקה, מדינה מגוונת, פורחת, מדינה שאנחנו גאים להגיד שהיא הדמוקרטיה הטובה ביותר במזרח התיכון.

לאה פדידה: אז בואו נהיה כאלה.

לאה פדידה: אני רואה בחוק הלאום חוק אנטי-לאום.

לאה פדידה: זאת לא הציונות.

לאה פדידה: זה לא לב יהודי.

לאה פדידה: זה חוק שחותר תחת מגילת העצמאות שהחזקת בידייך, ותחת – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

לאה פדידה: – – ציון חגיגות 70 שנה למדינה.

לאה פדידה: במקום לעסוק במהות – סוף-סוף חזרנו אחרי פגרה – ובנושאים חברתיים בוערים, שוב אנחנו עוסקים בטקסים וסמלים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

לאה פדידה: ומדינת העם היהודי שלנו היא כך גם במגילת העצמאות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות אדוני, בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו היום, רוב סיעות האופוזיציה, קיבלנו החלטה אחר הצוהריים למשוך את הצעות האי-אמון ועשינו את זה מתוך תחושה של אחריות לאומית ומתוך תחושה אמיתית שהמצב במזרח התיכון ובסביבות שלנו הוא לא יציב, הוא מורכב, הוא מסובך.

יואל חסון: חשבנו שנכון שהיום לפחות השיח או הדיון בכנסת יהיה יותר מכיל, יותר ענייני, יותר כזה שמתמודד עם המציאות, שאני בטוח ויודע שכולנו רוצים שנוכל לה ונתמודד עימה בצורה הטובה ביותר.

יואל חסון: ציפיתי שבמהלך הזה של האופוזיציה התוצאה תהיה שגם הקואליציה תמשוך ביום הזה הצעות חוק ששנויות במחלוקת והצעות חוק שדורשות את מה שאנחנו עושים כרגע.

יואל חסון: אבל אתם יודעים, גילוי אחריות מצד הקואליציה הוא דבר, כנראה, נדיר עד לא אפשרי בכלל, והם לא יודעים לעשות את זה ברגעים כאלה.

יואל חסון: אני מצטער שכשאנחנו עומדים, כנראה, מול מצב ביטחוני מורכב ומול סיטואציות מורכבות והחלטות מאוד מורכבות שיבואו לפתחנו, אתם הקואליציה והממשלה מתעסקים בנושאים שלא הם יקבעו את גורלו של העם היהודי בארץ ישראל, במדינת ישראל.

יואל חסון: זה לא הדבר הדחוף; זה לא הדבר שעליו אנחנו צריכים כרגע לכלות את זמננו.

יואל חסון: מדינת ישראל חיה יפה מאוד בלי חוק הלאום עד היום, ושגשגה לא רע.

יואל חסון: מדינת ישראל גם תחיה מצוין בלי חוק הפריימריז, אני קורא לו, של סלומינסקי, שבסופו של דבר יצר איזה חוק שלא הולך לשנות ולהשפיע בשום דבר אלא אולי רק לשפר את מיקומו בפריימריז בבית היהודי של חבר הכנסת סלומינסקי.

יואל חסון: את המשחק הזה אנחנו משחקים, ואני מצטער על זה מאוד.

יואל חסון: כמו שאמרתי, אנחנו היינו מעדיפים שהשיח יהיה שיח אחר, אבל מהקואליציה אין לנו שום ציפיות, גם לא מראש הקואליציה, שידע לזהות רגעים מכוננים.

יואל חסון: אבל אני רוצה להגיד דבר נוסף לסיום.

יואל חסון: גם החוקים האלה, גם ההתנהלות, גם הסגנון של תחילת המושב, משרתים או מובילים תפיסה אחת ברורה: אנחנו עכשיו בתהליך של עיצוב, חיזוק וביסוס דיקטטורה פרלמנטרית.

יואל חסון: דיקטטורה פרלמנטרית.

יואל חסון: לשם אנחנו הולכים, לשם אנחנו צועדים.

יואל חסון: וכשתושלם המשימה – לדיקטטורה פרלמנטרית – השלב הבא יהיה דיקטטורה שלטונית.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואל חסון: אל מול זה אנחנו נאבקים, על זה אנחנו נלחמים, ואת זה אנחנו גם נמנע בכל כוחנו.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק.

יהודה גליק: קודם חיליק.

בצלאל סמוטריץ': לא יודע, חיליק אחר כך.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: יש סדר.

בצלאל סמוטריץ': חברים, הסדר שרשום אצלי זה חבר הכנסת יהודה גליק, חבר הכנסת ישראל אייכלר, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר וחבר הכנסת הרצוג.

בצלאל סמוטריץ': נתנו לך לפני – – –

יהודה גליק: תן לחיליק.

בצלאל סמוטריץ': חיליק, רצו לתת לך כבוד ולסכם אחד לפני הרצוג.

בצלאל סמוטריץ': אל תריבו, מי ראשון?

בצלאל סמוטריץ': קדימה.

יחיאל חיליק בר: אני לפני הרצוג, אין בעיה.

בצלאל סמוטריץ': צר לי, חיליק, זה לא בכוונה, לי יש רשימה, אני פועל על פיה.

יחיאל חיליק בר: באהבה, שדרגת אותי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': האמת היא שמגיעה לך עוד דקה רק על זה שישבת כאן כל הדיון והקשבת בקשב רב.

יהודה גליק: אני ישבתי והקשבתי בקשב רב.

יהודה גליק: אני כבר 36 שעות בלי שינה.

יהודה גליק: ברוך השם הקשבתי קשב רב.

בצלאל סמוטריץ': אשריך.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, גברתי סגנית המזכירה, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברים, ישבתי כאן הלילה, הקשבתי אני חושב לכל הנואמים – חוץ מכאשר השלפוחית שלי הפריעה לי – לצערי, רשמתי פה 80 נגטיביות, שליליות.

יהודה גליק: אני לא אחזור עליהן, זה לא בריא לנפש.

יהודה גליק: חברים, קראתי פה את החוק הזה, תאמינו לי, לא הבנתי: איפה יש את כל המילים הרעות האלה?

יהודה גליק: אז תרשו לי להגיד, לטובת הנפש: "שוש אשיש בה', תגל נפשי באלוהי, כי הלבישני בגדי ישע מעיל צדקה יעטני".

יהודה גליק: חברים, "ארץ ישראל היא המולדת ההיסטורית של העם היהודי, שבה קמה מדינת ישראל"; "מדינת ישראל היא מדינת העולם של העם היהודי"; "שם המדינה הוא 'ישראל'"; דגל המדינה הוא לבן עם שני פסי תכלת ומגן דוד; "המנון המדינה הוא 'התקווה'".

יהודה גליק: אני פשוט קורא את זה, כי מי ששמע היום רק את הנואמים היה משוכנע שכתוב פה: יש חוק שבו אסור לערבים לגור פה וצריך לכלות את המדינה וסוף הדמוקרטיה.

יהודה גליק: מי ששמע את הנאומים, לא הייתה התייחסות לחוק.

יהודה גליק: חוק כזה מתוק.

יהודה גליק: דבש.

יהודה גליק: מתוק.

יחיאל חיליק בר: עסל.

יהודה גליק: חברים, המדינה תהיה פתוחה לעלייה יהודית לקיבוץ גלויות.

יהודה גליק: ירושלים השלמה והמאוחדת – בירת ישראל.

יהודה גליק: חברים, אפילו כתוב: "כל תושב ישראל ללא הבדל, דת או לאום, זכאי לפעול לשימור תרבותו, מורשתו, שפתו וזהותו".

יהודה גליק: חברים, זה הנוסח שאני קיבלתי, אולי אתם קיבלתם נוסח אחר.

יחיאל חיליק בר: זה שאתה קורא את זה באופן מתוק, לא עושה את זה באמת מתוק.

יהודה גליק: "הלוח העברי הוא לוח רשמי של המדינה" – וואו, נורא ואיום.

יהודה גליק: זה ממש שוד ושבר.

יהודה גליק: "יום העצמאות הוא החג הלאומי של המדינה".

יהודה גליק: תדעו, זה הנוסח שאני קיבלתי.

יהודה גליק: אולי אתם קיבלתם נוסח בצבע אחר.

יהודה גליק: "יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה הם ימי זיכרון רשמיים".

יהודה גליק: שבת ומועדים הם ימי מנוחה.

יהודה גליק: חברים, זה הנוסח שאני קיבלתי.

יהודה גליק: בנוסח שאני קיבלתי טובה הארץ מאוד מאוד.

יהודה גליק: הדברים כל כך בסיסיים, ממש כמעט כמו דברי ישעיהו: "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקוט, עד יצא כנגה צדקה".

יהודה גליק: רבותיי, זה מה שכתוב כאן.

יהודה גליק: כזה חוק מתוק.

יהודה גליק: אני בטוח שכולכם כאיש אחד ופה אחד, בלב אחד, בוודאי תצטרפו ותתמכו בו.

יהודה גליק: רבותיי, ואם כך יהיה והחוק יעבור הערב, יהיה בהחלט חג נפלא לכנסת ישראל, לכבודו של הרצל ולכבודן של 70 שנות מדינת ישראל.

יהודה גליק: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

ישראל אייכלר: רבותיי חברי הכנסת, השרים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להרגיע אתכם לקראת הדיון הבא.

ישראל אייכלר: אין לכם מה לחשוש מהדיון הבא, חבל על הזמן, כולכם יכולים ללכת לישון.

ישראל אייכלר: הצעת חוק יסודות המשפט ריקה מכל תוכן.

ישראל אייכלר: כתוב שם: מוצע לקבוע כי במצב של חסר, לקונה במשפט, שבו בית המשפט לא מוצא תשובה בחקיקה, פסיקה או היקש, וגם לא קרא בעיתון מה צריכה להיות הדעה של השופט, הוא יפנה לעקרונות החירות והצדק והיושר והשלום של המשפט העברי.

ישראל אייכלר: וזאת בנוסף לפנייה לעקרונות האמורים של מורשת ישראל.

ישראל אייכלר: ביידיש אומרים על זה: גורנישט מיט גורנישט.

ישראל אייכלר: אתם יכולים להיות רגועים, אנשי האופוזיציה, חבל על ההסתייגויות; אנשי הקואליציה, חבל על הזמן שלכם, זה חוק שלא תהיה לו שום משמעות מעשית, חוק המשפט העברי.

ישראל אייכלר: אף פעם לא תהיה לשופט בעיה איך למצוא היקש או לקונה או משהו אחר, הוא לא יצטרך למשפט העברי.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה לא גרויסע מציאה?

ישראל אייכלר: בכלל לא.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי הצעת החוק של חוק הלאום, אני רוצה להתייחס לעניין הזה גם.

ישראל אייכלר: אני רואה בנוסח, למרות שאני בטוח שהמנסחים לא התכוונו לזה: "ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי" זה אנדרוגינוס שעוד לא נולד.

ישראל אייכלר: יש אפשרות לכתוב: ישראל מדינת העם היהודי, זה מבוסס על מגילת העצמאות שתהיה פה מדינה יהודית, ויש אפשרות לעשות מדינת כל אזרחיה.

ישראל אייכלר: מה זה מדינת לאום של העם היהודי?

ישראל אייכלר: אני רואה בזה מטרה לעגן בחוק את זהותה של מדינת ישראל כמדינה נטולת דת.

ישראל אייכלר: תורת ישראל לא מוזכרת אפילו במילה אחת בחוק הזה – אגב, גם הדמוקרטיה לא מוזכרת – –

איימן עודה: זה לא מקובל עלינו.

ישראל אייכלר: – – ולכן החוק הזה – אנחנו חיים פה ביחד, ערבים ויהודים, חילונים ודתיים, 70 שנה – החוק הזה לא מוסיף.

ישראל אייכלר: חוק-היסוד בכלל לא מוסיף, כי זה נותן לבית המשפט אפשרות לפרשן, ובמקרה הזה של החוק הזה.

ישראל אייכלר: בית המשפט יהיה צודק כאשר הוא יבוא ויגיד: רגע, רגע – –

איימן עודה: – – –

ישראל אייכלר: – – מה זה "מדינת הלאום של העם היהודי"?

ישראל אייכלר: מה עם בחור אריתראי שנולדו לו פה ילדה וילד, מדברים עברית, לומדים בבית ספר, משרתים בצבא, למה הם לא שייכים ללאום הזה?

ישראל אייכלר: ומה עם העם הדרוזי?

ישראל אייכלר: אומר סאלח סעד, ובצדק: הדרוזים משרתים, הם לא יכולים להיות חלק מהלאום הזה?

ישראל אייכלר: ויש פה סעיף נוסף שמוכיח את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: לא כתוב "המדינה תפעל לשימור המורשת התרבותית של אזרחי ישראל".

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: המדינה תפעל לשימור המורשת של העם היהודי בקרב יהדות התפוצות.

ישראל אייכלר: סליחה, מישהו מיהדות התפוצות ביקש מאיתנו להיות אפוטרופוסים שלהם, לדאוג למורשת שלהם?

ישראל אייכלר: זה צריך להיות בחוק-יסוד?

ישראל אייכלר: זה לא ברור ומובן מאליו שאנחנו רוצים ללמד יהדות לכל יהודי – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

ישראל אייכלר: – – גם בארץ ישראל וגם בתפוצות?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם ולומר: כל הזעקות של השמאל נגד החוק הזה, אתם יכולים להיות רגועים.

ישראל אייכלר: החוק הזה לא יעבור, לא לקריאה שנייה ולא לקריאה שלישית, ודאי שלא בנוסח הזה.

ישראל אייכלר: הוא לא מוסיף לאף אחד שום דבר.

ישראל אייכלר: ולאנשי הקואליציה אני אומר, ובפרט לאבי דיכטר, שבוודאי כוונותיו רצויות: תשבו עוד פעם, מהמילה הראשונה עד המילה האחרונה, ותחליטו מה אתם רוצים מהחוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, דומני כי אדוני יסכם את דוברי האופוזיציה, איך שזה נראה כרגע.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יחיאל חיליק בר: למה לקואליציה ארבע דקות?

בצלאל סמוטריץ': לא, יהודה ישב כאן כל הדיון מראשיתו – תאמין לי שיהיה בסדר.

יחיאל חיליק בר: אייכלר, קודם כול יישר כוח, דברים כדרבונות.

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף יש מישהו בקואליציה שמבין כמה הקואליציה הזאת – ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש בצלאל סמוטריץ, שאתה יושב פה עם – – –

בצלאל סמוטריץ': חולם.

בצלאל סמוטריץ': חולם.

יחיאל חיליק בר: סמוטריץ, עם הכיפה שמסמלת את היהדות, את הערבות ההדדית, את אהבת ישראל, אני רוצה שתשאל את עצמך באיזו קואליציה אתה יושב ומה אתם עושים פה כבר כמעט כנסת שלמה.

יחיאל חיליק בר: אני אתן לך קצת – גם לך, ידידי היקר יהודה גליק – חלק מהפנינים של הקואליציה הזאת, ואז אני אשאל אותך שאלה.

יחיאל חיליק בר: חוק הלאום, פסקת ההתגברות, חוק נגד מבקר המדינה, חוק המשפט העברי, העברתם תקציב דו-שנתי – הכול כדי לצבור עוד כוח של רוב זעום ודחוק שיש לנו בקואליציה הזאת.

יחיאל חיליק בר: כל החוקים האלה הם חוקים של נגד, יהודה, של אנטי; הכול כדי לצמצם אחרים, הכול כדי לצבור כוח, עוד פעם לרוב שהוא רוב קטן, כדי לפלג, כדי לעגן את כוחה של הקואליציה הלא-גדולה הזאת ולהפוך את הדמוקרטיה שלנו – בצלאל, אדוני היושב-ראש – לדיקטטורה או לדמוקטטורה.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה, בצלאל, את זה עושה קואליציה – אני אגלה לכם – קואליציית נתניהו המפוארת של 66 חברות וחברי כנסת, קצת יותר מחצי.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, לכם לא אכפת מחצי העם שנפגע ונרמס מהחוקים האלה, והרבה מהם מושפלים מהם ומרגישים שהם לא חלק מהמחנה הזה.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותך, בצלאל, ואני שואל אותך, יהודה יקירי, תעבירו את כל החוקים האלה – נניח, נניח – – –

בצלאל סמוטריץ': אפשר שאלה?

יחיאל חיליק בר: אם תוסיף לי זמן.

בצלאל סמוטריץ': כיוון שפנית אליי – אני אוסיף לך זמן – באיזה רוב הסכמי אוסלו עברו?

יחיאל חיליק בר: שום בעיה.

יחיאל חיליק בר: אני אומר, לגיטימי.

בצלאל סמוטריץ': לא, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': לבוא בטענות כשיש רוב מסוים – – –

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי שהרוב לא חוקי?

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי שהרוב לא חוקי?

יחיאל חיליק בר: אמרתי – יהיה לכם רוב, 66, אולי פחות, אם אייכלר לא יצביע, ואתם תעבירו את זה.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז ראוי להזכיר שהיו מהלכים קשים מאוד בהיסטוריה שנעשו מהצד השני – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

בצלאל סמוטריץ': – – ברוב זעום.

יחיאל חיליק בר: ואני לא אמרתי שזה יהיה לא חוקי.

יחיאל חיליק בר: אני רק שואל.

יחיאל חיליק בר: אני חושב אבל שאז היה מאמץ – נכון, לא נכון, הסכם טוב, לא טוב – לעשות הסכם שיהיה טוב לכל עם ישראל, שלום עם האויבים שלנו, הסכם – לשיטתך – לא טוב – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בטוחים שזה גם טוב לכל – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אז זה מה שאני טוען.

יחיאל חיליק בר: שסדרת החוקים, שחלקם לאומניים ומיותרים, חלקם גזעניים ולא נכונים ולא דמוקרטיים, הם לא לטובת כל עם ישראל והם לא לטובת כל תושבי ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר, באופן חוקי תעבירו אותם, תצליחו להעביר אותם; מה יישאר מהחברה הישראלית?

יחיאל חיליק בר: מה יישאר מהרקמה האנושית החיה שלנו בחברה הישראלית הזאת כשאתם תקרעו אותה – ואתה כחובש כיפה, ואני כבוגר חינוך תורני בעברי, יודע על מה נחרב בית ראשון ועל מה נחרב בית שני – וגם אם תעבירו את זה, בצלאל, זאת לא גאווה גדולה, אתם תפגעו ברקמה האנושית החיה הזאת שקוראים לה מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא לכם, ובזה אני אסיים, ללמוד באמת מהאישה האמיצה הזאת, מרים פרץ, שהבינה לאן החברה הישראלית הולכת; שהבינה מה עריצות הרוב החוקי יכולה לעשות לחברה שלנו.

יחיאל חיליק בר: אולי ממנה תבוא אליכם טיפת תבונה וטיפת צניעות ותבטלו חלק מהחוקים ההרסניים האלה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יחיאל בר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לשלב הסיכומים.

בצלאל סמוטריץ': בשם הממשלה, השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

בצלאל סמוטריץ': השר יריב לוין, אדוני, בשם הממשלה, ואחריו יסכם יוזם החוק, חבר הכנסת אבי דיכטר.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש הנכנסת, כבוד השרים, מכובדיי חברי הכנסת, אני אולי אתחיל בפנייה אליך, חבר הכנסת חיליק בר.

יריב לוין: אני חושב שהלילה הזה יירשם כאחד הלילות העצובים בתולדותיה של מפלגת העבודה – המפלגה שהנהיגה את המדינה במשך שנים ארוכות, שראשיה התוו דרך ברורה וחדה של הצבתה וקיומה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, דבר שבא לידי ביטוי באופן המובהק ביותר אפילו באופן שבו הם בחרו לנסח את מגילת העצמאות.

יריב לוין: המפלגה המפוארת הזו שלכם מכופפת היום, מכפיפה היום, מרכינה היום את ראשה בפני שמאל קיצוני, רטוריקה מתלהמת, ומה שאני הייתי קורא פסאודו-אג'נדה של זכויות אדם כביכול, שמאחוריה מסתתרת אנטי-ציונות צרופה.

יריב לוין: מפלגת העבודה של דוד בן-גוריון, של יגאל אלון – אתה יודע מה, חבר הכנסת חיליק בר, אפילו של שמעון פרס, בימים אחרים – הייתה תומכת בהצעת חוק הלאום ללא היסוס.

יריב לוין: אין בהצעה הזו שום פגיעה משום סוג, לא במיעוטים, לא בזכויות אדם – –

יואל חסון: הבעיה זה המוטיבציות – –

יריב לוין: – – לא בשום דבר.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: – – ומה עומד מאחורי זה.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, אתה – הרי אני לא מסוגל להתייחס אליך כאל מפלגת העבודה, גם אם אתאמץ.

יריב לוין: אז עזוב את זה, נו.

יריב לוין: עזוב, בחייך.

יואל חסון: – – – שכל ישר.

יריב לוין: זה תירוצים, סיפורי סבתא.

יריב לוין: החוק הזה, אין בו דבר מכל הדברים האלה.

יריב לוין: יש בו עיגון של דברים שהיו מובנים מאליהם למייסדי מדינת ישראל, לראשי המפלגה שלכם.

יריב לוין: חוק הלאום לא נחקק בראשית ימי המדינה רק מטעם אחד – כי אף אחד לא חשב שצריך, כי כל מה שנאמר בו היה מובן מאליו.

יריב לוין: לא הייתה בכלל שאלה אם אפשר לייהד את הגליל; זו הייתה המשנה המרכזית של המפלגה שלכם.

פנינה תמנו: – – – אם דמוקרטים או לא.

יריב לוין: אף אחד לא שאל את עצמו לרגע אם כאשר מחוקקים את חוק השבות זה שוויוני או לא שוויוני.

יריב לוין: זה היה ברור שבשביל זה מדינת ישראל קיימת.

יריב לוין: ומכיוון שזה היה המצב, לא היה צריך לומר את המובן מאליו.

יריב לוין: ואני אגיד לכם עוד דבר: היה אז גם בית משפט עליון אחר.

יריב לוין: היו בירושלים שופטים אחרים, שופטים שלא חשבו שהם מעל העם, שהם מעל הכנסת, שהם מעל הממשלה ושהם מעל החוק, ובטח לא שהם מעל המדינה.

יריב לוין: היו שופטים שהבינו שכשמיישבים את הנגב ואת הגליל – זו מהות המדינה וזו ציונות, זו לא אפליה פסולה וחוסר שוויון; היו שופטים שהבינו שכשמחוקקים את חוק השבות, אי-אפשר לפסול את החוק ואי-אפשר אפילו לדון בפסילה שלו.

יריב לוין: זה לא עלה על דעתם בכלל.

יריב לוין: אז עברו השנים, ואג'נדה שמאלית, קיצונית, רדיקלית, בהרבה מאוד מובנים פוסט-ציונית, השתלטה, לצערי הרב, על חלק של מחנה השמאל הישראלי; על שוליים בהתחלה, אבל השוליים האלה הלכו וכרסמו, הלכו והתרחבו, עד לידי כך שדרך השליטה שלהם בבית המשפט הם הצליחו להפוך את היוצרות, הצליחו לקחת את המפלגה שלכם למקום שגולדה מאיר – שאנחנו נציין מחר, נדמה לי, 120 שנה להולדתה – לא הייתה מעלה על דעתה שזה ייתכן.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לכם עוד דבר: לו מפלגת העבודה הייתה שומרת על דרכה האמיתית יכול להיות שכבר מזמן אתם הייתם יושבים פה, ואולי אנחנו היינו יושבים באופוזיציה.

יריב לוין: אני לא רוצה להיות באופוזיציה אבל אני חייב להגיד לכם: זה היה טוב למדינת ישראל, הרבה יותר טוב מהמצב הקיים.

יריב לוין: מדינת ישראל זקוקה לאופוזיציה ציונית אמיתית, שיודעת להילחם על דברים שהם במחלוקת בינינו, אבל היא יודעת להתייצב כאיש אחד לצד הציונות, אל מול הפוסט-ציונות, שלא מרכינה ראש בפני מיעוט קטן, בטל בשישים, שמיוצג כאן בקושי על ידי חמישה מנדטים של מרצ וגורר אתכם למחוזות שראשי המפלגה שלכם לעולם לא היו מאמינים שתהיו שם.

יריב לוין: והלילה הזה, הלילה הזה – – –

יחיאל חיליק בר: ולהוביל למדינה דו-לאומית זה לא פוסט-ציונות, יריב?

רויטל סויד: אתה לא באמת מאמין למה שאתה אומר.

יריב לוין: הלילה הזה אנחנו נעביר את חוק הלאום, ואני אומר בצער רב: אנחנו נעביר אותו ללא תמיכתכם, וזה חבל מאוד, כי אני חושב שיש דברים שאפשר להתאחד עליהם, אפשר להסכים עליהם.

מיקי רוזנטל: יש לכם בעיה בתרגום מפרסית.

קריאות: – – –

יריב לוין: אומר לכם גם עוד דבר, חבר הכנסת חסון, בניגוד לטענות שלכם, בואו נאמר את האמת – ואתם יודעים אותה הרי טוב מאוד – אנחנו לא מעבירים היום חוק שכתבנו, לקחנו, הנחנו בכנסת והעברנו איך שהוא.

יריב לוין: קיימנו שיח ארוך ועשינו תיקונים מהותיים; אגב, כולל על בסיס חוות דעת ועמדות של היועץ המשפטי לממשלה.

יריב לוין: ואם הייתה זעקה שנשמעה מהכיוון שלכם – ואגב, לא בצדק – על טענה כביכול שהנוסח הקודם של החוק הציב את הלאום מעל לקולות אחרים וחשובים של שוויון זכויות אישי של כלל אזרחי המדינה ודברים דומים – דבר שלא היה נכון – אנחנו היינו קשובים.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אנחנו תיקנו.

יריב לוין: אנחנו מביאים היום חוק שאין בו דבר מהדברים האלה, שיש בו אמירה מאוד ברורה.

יריב לוין: עיגנו עד היום בחוקי-יסוד זכויות אדם, שהן חשובות לכולם, עכשיו אנחנו מעגנים את העמוד השני, החשוב לא פחות, המובן-מאליו, זה שאנחנו צריכים היום לעגן אותו כי הוא כורסם עד היסוד – העמוד של היותה של מדינת ישראל מדינת הלאום של העם היהודי כולו, בלי הבחנות, בלי אפליות.

יריב לוין: ואתם מתנגדים.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: אני שואל למה.

יריב לוין: ואני אומר, גברתי היושבת-ראש – – –

רויטל סויד: אתה באמת שואל למה?

יריב לוין: כן, אני באמת שואל למה.

רויטל סויד: למה לא היה אפשר – – –

יריב לוין: אני חושב שאובדן הדרך – למה לא היה אפשר מה?

רויטל סויד: למה לא היה אפשר להכניס לתוך החוק גם את הערך הדמוקרטי, גם ערך השוויון לכול, ללא הבדל של דת, גזע ומין, וגם לעגן את כל הדברים שנראים לך חשובים?

יריב לוין: גברתי, אני אענה.

יריב לוין: הערכים האלה כבר נקבעו בחוק-יסוד, ובא היועץ המשפטי לממשלה – לא אני, היועץ המשפטי לממשלה – ואומר, ובצדק: עמוד אחד קיים, את העמוד השני מחוקקים; עמוד אחד של זכויות כבר ישנו, בעמוד השני מדברים על מדינת ישראל כמדינת הלאום.

רויטל סויד: גם הדגל היה קיים וירושלים הייתה קיימת.

רויטל סויד: הכול היה קיים כבר.

יריב לוין: מדוע צריך את העמוד האחד לחוקק פעמיים?

יריב לוין: אין לזה הצדקה, אין לזה היגיון, זה משדר מסר הפוך ממה שהחוק בא לשדר, כי החוק בא לומר: רבותיי, היה עמוד אחד; היו מי שנתלו בעניין הזה כדי להגיד שהזכויות האלה גוברות על היותה של ישראל מדינת הלאום של העם היהודי; באנו לתקן, באנו להבהיר, באנו להחזיר את הדברים למקומם.

יריב לוין: לכן אני רוצה לומר בערב הזה, שהוא בכל זאת ערב היסטורי: אנחנו נחושים להשלים את חקיקת החוק החשוב הזה.

יריב לוין: דרך ארוכה עשה החוק הזה, שמוביל אותו חברי חבר הכנסת אבי דיכטר כבר הרבה מאוד שנים, עוד לפני שישב בכלל בספסלי סיעת הליכוד, עוד כשהיה דווקא בספסלי סיעת קדימה, לצידך, חבר הכנסת חסון, לצידה של חברת הכנסת ציפי לבני.

יריב לוין: הוא נשאר במקום הנכון, לא איבד את הכיוון.

יריב לוין: לכם, לצערי הרב, קרה משהו מאוד מאוד לא טוב.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה גם לפנות אליך, חברי חבר הכנסת לפיד, ולסיעת יש עתיד.

יריב לוין: גם אני כבר, למרות שאני עוקב אחריכם מקרוב, פשוט לא מצליח להבין איפה אתם עומדים.

יריב לוין: האם בסוגיה כזאת – דמותה של מדינת ישראל, המחויבות לעם היהודי כולו, היותה הבית הלאומי של העם היהודי, המסד לקיומנו כאן – אתם עם הרשימה המשותפת או אתם איתנו?

יריב לוין: תענו לציבור.

יריב לוין: אתם תצביעו איתנו או תצביעו איתם?

פנינה תמנו: אנחנו דמוקרטיה.

יריב לוין: מה זאת המסכה הזאת שאתם עוטים כל הזמן?

יריב לוין: ציונים, ימנים, תומכים; כשמגיעים להצבעה – אנחנו כאן ואתם איתם.

חיים ילין: – – – בני בגין.

יריב לוין: אנחנו כאן, ואתם איתם.

יריב לוין: אתם איתם.

יריב לוין: ואני אומר לך, חבר הכנסת חיים ילין, מפלגת העבודה, לצערי הרב, איבדה את דרכה – –

יחיאל חיליק בר: ואתם נשארתם הליכוד של מנחם בגין.

יריב לוין: – – אבל שם עוד יש תקווה, אולי תהיה התעשתות בסוף.

יריב לוין: אצלכם, דרך בכלל אין, פשוט אין, וזה עצוב מאוד.

יחיאל חיליק בר: מעניין אם בגין מסכים איתך.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, זה לילה היסטורי; לילה שבאמת באמת יירשם בתולדותיה של הכנסת; לילה שבו הגלגלים מתחילים לנוע חזרה לכיוון הנכון.

יריב לוין: הנסיגה מהערכים הבסיסיים שעליהם מייסדי המדינה הקימו את המדינה הזאת – הנסיגה הזאת נעצרת, ואנו מחזירים את מדינת ישראל למקום שבו היא הייתה מיומה הראשון: בית לאומי לעם היהודי, מדינה שבה הזכויות הלאומיות הן זכויות של העם היהודי, וכן, רבותיי, מדינה שמעניקה שוויון זכויות אישי מלא לכל אזרחיה – דבר שכמובן איננו נפגע בשום צורה ואופן מנוסח החוק הקיים.

רויטל סויד: אסור היה לכתוב את זה.

יריב לוין: לכן אני פונה אליכם, חבריי באופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: יש לכם הזדמנות אחרונה לחשוב פעם נוספת – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לכם מזל שאנחנו לא מצביעים כאיש אחד וכאישה אחת.

יריב לוין: – – יש לכם הזדמנות אחרונה לחזור לדרך בן-גוריון, לדרך יגאל אלון, לדרך גולדה מאיר – לחזור לציונות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר, חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יוזם החוק, כפי שכבר נאמר, חבר הכנסת אבי דיכטר, להשיב למשתתפים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר סיום דבריו של חבר הכנסת דיכטר אנחנו נצביע.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, שרים, חבריי חברי הכנסת, ישבתי כאן שעות ארוכות לשמוע את הדוברים.

אבי דיכטר: היטיב לעשות את זה חבר הכנסת יהודה גליק, שלקח את הצעת החוק, ויכול להיות, מתוך האווירה החייכנית והעליזה שבה חבר הכנסת גליק הציג את הדברים – מה שהסתתר בין השורות – הוא אמר לרוב הדוברים שהתייחסו: גבירותיי ורבותיי, לא קראתם את החוק.

אבי דיכטר: פשוט לא קראתם את החוק.

אבי דיכטר: פה ושם יכולתי לראות התייחסויות שיכולתי לזהות את הנוסחים העתיקים.

אבי דיכטר: בכל אופן עברו שמונה שנים כמעט, והיו לאורך שמונה השנים האלה הרבה מאוד נוסחים, אבל חלק מחברי הכנסת לא טרח להתעדכן.

אבי דיכטר: הצוותים עבדו על הצעת החוק הזאת לאורך השנים, ובדגש מאז שהוקמה הוועדה בראשותו של אמיר אוחנה.

אבי דיכטר: הם ישבו ארוכות לדון וללוש ולנסות להרחיב את הבסיס של חברי הכנסת שרואה את עצמו שותף ותומך בהצעה הזאת.

אבי דיכטר: לכן היה די מפתיע לשמוע קצת התייחסויות שלא שהן לא מופיעות בהצעת החוק – הצעת החוק היא הפוכה מההתייחסויות שהושמעו כאן.

אבי דיכטר: השפה הערבית, על זה כמובן דיברתי כבר קודם לכן; אבל במונחים של התיישבות, שלקחו את זה להתיישבות יהודית – המילים "התיישבות יהודית" לא מופיעות כאן.

אבי דיכטר: מופיעה התיישבות לפי דת, לאום, ואני לא מצליח להבין.

אבי דיכטר: את שגב שלום הקימו – ידידי אבו עראר – כיישוב בדואי לכל דבר ועניין.

אבי דיכטר: קבעו שזה יישוב בדואי, קבעו שזה יישוב בדואי.

אבי דיכטר: כמו שאתה מכיר את שגב שלום ויישובים רבים, ריכוזים רבים – אספו בדואים מהפזורה וקבעו להקים יישוב בדואי.

אבי דיכטר: אז למה אפשר להקים יישוב בדואי ואי-אפשר להקים יישוב יהודי עם מאפיינים מסוימים בגלל סיבות מסוימות?

אבי דיכטר: ולמה אי-אפשר להקים יישוב דרוזי במקום מסוים מסיבות מסוימות?

אבי דיכטר: וכך הלאה וכך הלאה.

אבי דיכטר: אבל מה לעשות שבסופו של דבר הצעת החוק הזאת היא חוק-יסוד, ועוסקת בצורה הכי מובהקת, היא פשוטה, הכי עניינית, בשמה: "ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי".

אבי דיכטר: למען הסר ספק, (חוזר על הדברים בערבית.

אבי דיכטר: )

טלב אבו עראר: בס.

אבי דיכטר: בס.

אבי דיכטר: בס.

אבי דיכטר: אני חושב שהאמירה הזאת – –

טלב אבו עראר: – – –

אבי דיכטר: – – האמירה הזאת – –

קריאה: – – –

אבי דיכטר: – – האמירה הזאת, האמירה הזאת – – –

טלב אבו עראר: – – –

אבי דיכטר: האמירה הזאת, ידידי טלב, היא אמירה חשובה מאוד.

אבי דיכטר: חשוב שנבהיר לנו ברמת הלאום – וזה חוק לאום, הוא לא עוסק בפרט, הוא עוסק בלאום.

אבי דיכטר: ולכן, כשהיא אומרת שהמדינה תפעל לשימור המורשת התרבותית, ההיסטורית והדתית של העם היהודי – זה בקרב יהדות התפוצות.

אבי דיכטר: היא לא עוסקת בשימור המורשת של לאום אחר – בחוץ-לארץ, הכוונה.

אבי דיכטר: היא מדברת על הבטחת שלומם של בני העם היהודי – וזה גם ישראלים וגם לא ישראלים – אבל של כל אזרח ישראלי באשר הוא, יהודי או לא יהודי, כשמדובר במצב קשה, בצרה ובשביה, בין אם בשל היותו יהודי ובין אם בשל היותו ישראלי, יהודי, ערבי, דרוזי, מוסלמי, נוצרי, צ'רקסי ואחר.

אבי דיכטר: הסיפור של השפה העברית, שהיה עוגן אדיר להתנצחויות, הרי המושג הזה עבר שינויים לאורך שמונה השנים האחרונות כדי להגיע לניסוח הכי מאוזן, הכי נכון, הכי מדויק.

אבי דיכטר: בניגוד למה שאמרו כאן, אני פשוט מוצא לנכון לקרוא מתוך ההצעה שאתם הולכים להצביע עליה בעוד רגע: "עברית היא שפת המדינה" – לא שפה רשמית ולא מונח אחר – "לשפה הערבית מעמד מיוחד במדינה, לדובריה זכות לנגישות לשונית לשירותי המדינה; פרטים לעניין זה ייקבעו בחוק"; "אין באמור בסעיף זה כדי לפגוע במעמד השפה הערבית בפועל ערב תחילתו של חוק-יסוד זה".

אבי דיכטר: ואני מודה שכשהיו כאן התייחסויות אני זכרתי ניסוחים ישנים יותר, ששם הייתה שפה רשמית ושפה במעמד אחר.

אבי דיכטר: ואז נזכרתי מאיפה זה בא.

אבי דיכטר: חלק מהמתייחסים היו חתומים על ההצעה הזאת כשהם היו בכיסא אחר, במקום אחר.

אבי דיכטר: תגיד לי איפה אתה יושב – אני אגיד לך מה אתה חושב.

אבי דיכטר: חלק מהדוברים – אגב, בלי להניד עפעף – דיברו על הצעת החוק הזאת כאילו הם לא חתומים עליה בנוסחים הקודמים, שהיו אגב קצת יותר מחמירים.

אבי דיכטר: שמותיהם שמורים במערכת, כמו שאומרים.

אבי דיכטר: ולכן אני תוהה בליבי האם לא הגיעה העת, לפני הצבעה על חוק-היסוד, שהוא באמת הצד השני של המטבע של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו – ההוא עוסק בפרט והחוק הזה עוסק בלאום, ולכן הוא לא נכנס לזכויות האישיות.

אבי דיכטר: אני חושב שאחרי כל הדברים האלה, אחרי כל הדברים האלה, כשאנחנו אומרים: "ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי", שבה הלוח העברי הוא לוח המדינה והוא לוח רשמי, והלוח הלועזי הוא לוח רשמי, ולא הכנסנו את הלוח ההיג'רי, מה לעשות, מסיבות מובנות – לכן אני קורא לחברי הכנסת, אלה שקראו את ההצעה ואלה שיקראו את ההצעה, להצביע בעדה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להצביע יכול לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי לוועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 64 בעד, 50 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יריב לוין: הוועדה המשותפת – – –

יולי יואל אדלשטיין: רגע.

יולי יואל אדלשטיין: רגע.

יולי יואל אדלשטיין: רגע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר מודיע שהוא הצביע נגד, אבל זה לא ישנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, טעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה תועבר לאותה ועדה שהכינה אותה לקריאה ראשונה, קרי הוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מיקי זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): תודה רבה.

): חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדות הכנסת, כדלקמן:

): מטעם סיעת ש"ס – חבר הכנסת דן סידה יכהן כחבר בוועדות הבאות: 1.

): בוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים והאלכוהול, במקום חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; 2.

): בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות במקום חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

): חבר הכנסת ינון אזולאי יכהן כחבר בוועדות הבאות: בוועדה המיוחדת בראשות חברת הכנסת רחל עזריה, במקום חבר הכנסת יצחק וקנין; בוועדה המיוחדת לזכויות הילד, במקום חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות במקום חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

): מטעם סיעת יש עתיד – בוועדת הכנסת, במקום חבר הכנסת אלעזר שטרן תכהן חברת הכנסת פנינה תמנו; בוועדה המיוחדת לזכויות הילד, במקום חברת הכנסת קארין אלהרר תכהן חברת הכנסת פנינה תמנו.

): תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי זוהר.

רויטל סויד: [מס' כ/717; דברי הכנסת, חוב' ד', ישיבה 273, עמ' 24254; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק יסודות המשפט (תיקון), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

רויטל סויד: ההצבעה של חבר הכנסת חמד עמאר לא נקלטה, והיא נרשמת בפרוטוקול, הוא הצביע נגד.

רויטל סויד: היא נרשמה כהצבעה נגד.

רויטל סויד: חבר הכנסת סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להציג בפניכם את הצעת החוק יסודות המשפט כפי שהוכנה על ידי ועדת חוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת באה לומר דבר אחד: כמו שיש לנו אוניברסיטה עברית, כמו שיש לנו צבא עברי, כמו שיש לנו מדינה עברית, יש לנו גם משפט עברי.

ניסן סלומינסקי: 3,000 שנה המשפט הזה קיים.

ניסן סלומינסקי: אין המטרה ואין המגמה לשים אותו כמשפט המדינה.

ניסן סלומינסקי: החוק בא ואומר דבר פשוט: כששופט יושב ודן, אם המקרה שבפניו יש חוק שאומר לו מה לעשות – החוק מכתיב; אם אין חוק, ויש פסיקה של בית המשפט – הפסיקה מכתיבה לו, והוא עושה לפי הפסיקה הזאת.

ניסן סלומינסקי: אם הוא לא מוצא לא בחוק ולא בפסיקה הקיימת פתרון לנושא שלו, הוא יכול לעבור להיקש – לדמות דבר לדבר; ואם הוא מוצא פתרון שדומה לחוק מסוים או לפסיקה מסוימת הוא פתר את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: אם גם שם הוא לא מצא פתרון, אז – אומרת הצעת החוק – יכריע לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל.

ניסן סלומינסקי: זה הכול.

ניסן סלומינסקי: כדי שאני אקצר מאוד: היו דיונים בוועדה, ואני הבאתי בהתחלה הצעה שונה קצת.

ניסן סלומינסקי: אחר כך שיניתי אותה להצעה אחרת, והיה דיון.

ניסן סלומינסקי: לאור בקשות של חברי הוועדה מהאופוזיציה – נדמה לי שגם היושבת-ראש הייתה ביניהם ואלעזר שטרן מיש עתיד – שבאו ואמרו לי, אני אקבל את ההצעה שאומרת כך: ראה בית המשפט שאלה משפטית הטעונה הכרעה ולא מצא לה תשובה בדבר חקיקה בהלכה פסוקה או בדרך של היקש יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל; אם זה יהיה הנוסח אנחנו הולכים על זה – כך אמרו.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: זה לא מה שנאמר.

ניסן סלומינסקי: רגע, שנייה.

ניסן סלומינסקי: לקח לי זמן.

ניסן סלומינסקי: לקחתי שבוע, חשבתי.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, אתם יודעים מה, אני מוכן ללכת, רק שלא יהיה מישהו שיחשוב שכאן רוצים להכניס את כל המשפט העברי בדלת האחורית.

ניסן סלומינסקי: מדובר רק במצב שאין חוק לנושא, אין פסיקה, אין היקש.

ניסן סלומינסקי: ואז, רק על העקרונות של החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, אני הולך על זה, וזה הנוסח שאושר ונמצא בפניכם.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהיושר, הצדק והשלום אומר שגם האופוזיציה, כך קיוויתי, תצביע בעד, שיהיה לנו משהו – שיש פה גם המשפט העברי; שאין לנו מה להתבייש.

ניסן סלומינסקי: כמו שאיתן אמר, זה לא מהפכה גדולה במובן הזה, כי מדובר רק על העקרונות, אבל לפחות משהו שכולנו נוכל להתלכד סביבו.

ניסן סלומינסקי: לכן הסכמתי לנוסח הזה.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני פונה לחבריי גם באופוזיציה: בואו, תתמכו בזה, שיהיה לנו משהו שיתקבל ברוב גדול.

ניסן סלומינסקי: תודה לכם.

רויטל סויד: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

רויטל סויד: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים המסתייגים.

רויטל סויד: המסתייגת הראשונה, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חמש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: את יכולה לעשות שקט?

רויטל סויד: חברי הכנסת שהחליטו להישאר במליאה, בבקשה לשמור על השקט כדי שנוכל לשמוע את הנאומים בנושא הכה-חשוב הזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: אני רוצה לפתוח ולספר לכם סיפור, חבריי וחברותיי.

מרב מיכאלי: אנחנו העברנו – לפני כשנה וחצי, משהו כזה, אולי, הוא נכנס לתוקף כבר, לפני כמעט שנה וחצי – חוק שקוראים לו חוק הסדר התדיינויות משפחתיות.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, היה בהחלט פעיל בעניין הזה ועזר לנו להעביר את החוק הזה.

מרב מיכאלי: שרת המשפטים ציפי לבני הייתה שרת המשפטים כשהתחלנו להעביר את החוק הזה.

מרב מיכאלי: עניינו לגרום למי שהגיעו למקום הרע והכואב הזה של גירושים לעשות את זה בהסכמה עם כמה שפחות כאב; עם כמה שפחות מלחמות ומאבקים; לסיים כמה שיותר מהר לטובת כל הצדדים – ובעיקר, כמובן, הילדות והילדים – את הפרק הכואב הזה.

מרב מיכאלי: והינה סיפור שהיה באמת ביחידות הסיוע.

רויטל סויד: חברים שם.

רויטל סויד: חבר הכנסת ביטן, חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה, אם אפשר שם שקט.

רויטל סויד: ביטן, שולי, בבקשה, אם אפשר בשקט.

מרב מיכאלי: ועוד דקה.

מרב מיכאלי: הינה, סיפור שהיה באמת באחת מיחידות הסיוע, שעושות עבודה מדהימה בעבודה על החוק הזה ומצליחות להביא לכך שלמעלה מ-50% מהמקרים שמגיעים לפתחן לא יגיעו לבית הדין או לבית המשפט להתכתשות.

מרב מיכאלי: זוג שבאמת הגיע להסכם, ולא זו אף זו, הם הגיעו להסכם ולכל הסדרי המשמורת, המזונות וחלוקת הרכוש, והגיעו להחלטה שעל מנת להקל על הילדות והילדים את המשבר הקשה הזה של הגירושים הם יישארו לגור באותו בניין – בשתי דירות נפרדות כמובן; הוא בדירה משלו, היא בדירה משלה, אבל באותו בניין.

מרב מיכאלי: שמעו דייני בית הדין הרבני שזאת החלטת בני הזוג ואמרו להם: לא, לא, לא, לא, לא, חברים, במקרה כזה לא תקבלו גט.

מרב מיכאלי: לא ניתן לכם גט.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: משום שיש חשש שהגרוש יחוש חשק לפתע פתאום לבעול את גרושתו, ואנחנו לא נוכל לאפשר סיכון שכזה, ולכן לא ניתן לכם גט אחרי שהגעתם להסכמים המדהימים האלה ביניכם.

מרב מיכאלי: זה, חברותיי וחבריי, מה שקורה במקום שבו שופטים לפי המשפט העברי.

מרב מיכאלי: אלה דברים שקורים שם, לצערי, על בסיס יומי לגמרי.

מרב מיכאלי: אלה דברים שקורים במדינת ישראל בערכאה שיש לה סמכות מקבילה לבית משפט במדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: ככה מתנהל יותר מדי פעמים דין לפי המשפט העברי.

מרב מיכאלי: את זה אנחנו באנו ושמנו בחוק יסודות המשפט.

מרב מיכאלי: זה מה שעומד כאן להצבעה, חברות וחברים, אל תטעו.

מרב מיכאלי: זה בדיוק.

מרב מיכאלי: הזוג הזה הם אנשים מאמינים, היא מאמינה והוא מאמין, ולכן הם נבהלו נורא לא רק מהאיום שהם לא יקבלו גט אלא גם מהעובדה שאוי ואבוי, המשפט של הדת שבה הם כל כך מאמינים אומר דבר כזה, ולכן אכן התפצלו מייד; אגב, לא רק לשני בניינים אחרים, אלא לשכונות אחרות, משום שבשולחן ערוך כתוב שכונה אחרת.

מרב מיכאלי: אבל מה אם היה מדובר בזוג שהם לא מאמינים?

מרב מיכאלי: איך אפשר, חברותיי וחבריי, לכפות על אדם לא מאמין דין שהוא, בשונה מחוק של מדינה דמוקרטית, לא התקבל במקום הזה, לא התקבל על ידי נציגות שנבחרה, לא זכה לדיון של בעד ונגד, לא עומד בקריטריונים של דמוקרטיה, לא יכול לעמוד לשום שיפוט, משום שהוא איזה צו אלוהי שיש מי שמאמינות ומאמינים שירד מהר סיני; בסדר גמור, אבל באיזה עולם אפשר לכפות את הדין הזה על אזרח או אזרחית במדינה דמוקרטית?

מרב מיכאלי: למותר לציין, חברות וחברים, שזה דין שאיננו מכיר בשוויון.

מרב מיכאלי: הוא גם לא מכיר לא רק בשוויון בין לא יהודיות ויהודים ליהודים, הוא גם לא מכיר בשוויון בין יהודיות ויהודים.

מרב מיכאלי: קודם כול הוא לא מכיר בשוויון יהודיות מול יהודים, כמובן, והוא ודאי לא מכיר בסוגי יהודים שלא בא לו להכיר בהם.

מרב מיכאלי: ולכן אפילו בתור מדינה שאמורה להיות מדינת הלאום של העם היהודי כבר לא ברור בכלל שהיא עם החוק הזה יכולה להיות מדינת כל יהודיה ויהודיותיה.

מרב מיכאלי: העניין הוא – ובזה אני אסיים, חברותיי וחבריי, ועל זה צריך באמת להסתכל בעיניים פקוחות נכוחה ולהבין – שהדברים האלה שאני אומרת, לצערי, הם המוטיבציה שמביאה לחקיקת החוק הזה: בדיוק הרצון לא לאפשר זכויות של שוויון לכל היהודיות והיהודים, לנשים, ללהט"ביות ולהט"בים, וודאי ללא יהודיות ויהודים.

מרב מיכאלי: המוטיבציה שעומדת בבסיס הדברים היא בדיוק לשים בחוק יסודות המשפט את הדבר שיצטרך לאפשר לבית המשפט העליון, כל זמן שגם עוד לא העברנו את פסקת ההתגברות, להגיד: אני נורא רוצה לתת זכויות אבל ידיי כבולות, מה לעשות.

מרב מיכאלי: ולכן, חברות וחברים, כל כך חשוב להצביע נגד הצעת החוק הזאת, ככל שהניסוח שלה הוא כאילו פשרני וכאילו לא כזה סיפור וכאילו נועד רק לתת כבוד למסורת שלנו.

מרב מיכאלי: הכבוד שלנו כאן ועכשיו מחייב שנצביע נגדו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: שולחן הממשלה הריק, עמיתיי ועמיתותיי חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק שאנחנו דנים בה היא חלק ממהלך כולל ורחב, מהלך זוחל אבל בעייתי ומסוכן.

דב חנין: זה הדבר היחידי שהממשלה של נתניהו עושה בכנסת.

דב חנין: היא לא מייצרת פתרונות, לא מתמודדת עם שאלות אמיתיות, לא נותנת תשובות למצוקות של בני אדם, לא מתווה דרך לצאת ממשבר הדיור, לא מסמנת אפיק לפתרון מערכת הבריאות הציבורית, לא מגדילה את השוויון בחברה הישראלית, לא מטפלת באופן מעמיק ורציני בבעיית העוני.

דב חנין: מה שהממשלה הזו עושה זה שני דברים: האחד, מהלך מתמיד של העברת תפקידים משר לשר; בדרך כלל אנחנו תמיד מתחילים את המושב בזה וגם מסיימים בו.

דב חנין: המהלך השני הוא מהלך של, באמת, סדרה של חוקים, שהמטרה שלהם היא לשנות את יסודות השיטה, להרחיק את המערכת ככל הניתן מתפיסות מתקדמות של דמוקרטיה, של שוויון, של קדמה חברתית ולהפוך את המערכת ליותר לאומנית, יותר דתית, יותר שמרנית, יותר מדירה ויותר סגורה.

דב חנין: והצעת החוק הזו היא חלק מהמהלך הזה.

דב חנין: כאשר דוחפים את המשפט העברי לחוק יסודות המשפט לא עושים מהלך ניטרלי, כי הנוסח הקודם שהיה בסעיף דיבר באופן כללי על מורשת ישראל.

דב חנין: מורשת ישראל היא דבר מאוד רחב ומגוון.

דב חנין: מורשת ישראל כוללת בוודאי אלמנטים דתיים – שגם בהם, אגב, יש דברים יפים, יש גם דברים שמרניים וריאקציוניים – אבל לא רק דברים דתיים.

דב חנין: מורשת ישראל כוללת הרבה מאוד דברים יפים שאפשר להתחבר אליהם, ודווקא אותם אתם רוצים להרחיק מהתפיסות של המשפט שלנו.

דב חנין: אם אנחנו מסתכלים על ההיסטוריה של יהודים בעולם, אפשר למצוא בתוכם את קרל מרקס ואת רוזה לוקסמבורג, אנשים שבוודאי אפשר הרבה ללמוד מתפיסות המשפט שלהם ולהיעזר בחשיבה שלהם לטובת המשפט הישראלי.

דב חנין: האם שופטי ישראל מספיק מכירים את המבוא לביקורת המשפט של הגל, אותו חיבור מבריק של מרקס הצעיר, תפיסה מבריקה של איך תפיסת המשפט עצמה יכולה להגביל את ראיית השופט ואת ראיית המשפט?

דב חנין: הלוואי.

דב חנין: הלוואי שהיו מציעים לשופטי ישראל לקרוא את הטקסט המבריק הזה של מרקס.

דב חנין: אפשר היה להציע לשופטי ישראל, כמו שאמרתי, לקרוא גם את רוזה לוקסמבורג, המהפכנית היהודייה, ילידת פולין, שנרצחה בגרמניה על ידי הימין הקיצוני בינואר 1919.

דב חנין: גם לה יש טקסטים מרתקים על מקומו של המשפט בשיטה החברתית, על התפקיד שהוא ממלא, על היתרונות והחסרונות של משפט ככלי חברתי.

דב חנין: אלה דברים נפלאים שנמצאים בתוך ההיסטוריה היהודית, אם אנחנו מסתכלים על ההיסטוריה היהודית במבט רחב.

דב חנין: אבל לא לזה אתם מתכוונים.

דב חנין: אפשר להגיד גם שאולי נלמד מזיגמונד פרויד, גם הוא יהודי דגול בן המאה ה-20.

דב חנין: הכתיבה שלו על המעמקים של הנפש האנושית, על אופני הפעולה שלה ועל התהליכים שמאפיינים אותה יכולה מאוד לסייע לשופט כאשר הוא בא לבחון את התהליכים שנמצאים בפניו.

דב חנין: האם מציעים ללמוד מפרויד?

דב חנין: לא, לא מציעים ללמוד מפרויד.

דב חנין: אולי תגידו שמציעים ללמוד מאיינשטיין, עם התפיסות המתקדמות שלו.

דב חנין: אגב, צריך לומר, איינשטיין לא היה רק פיזיקאי דגול, הוא גם היה הוגה דעות עם חשיבה מחודדת ונפלאה.

דב חנין: היום אנחנו עוסקים למשל בשאלה של הכרזת מלחמה – אולי היינו מביאים לשופטי ישראל לקרוא את הטקסטים של איינשטיין על מלחמה, על מהי מלחמה ומה צריך לעשות כדי לצמצם ולהקטין את סכנות המלחמה.

דב חנין: אולי היינו מביאים לשופטי ישראל לקרוא את הטקסטים הנפלאים של איינשטיין על סוציאליזם.

דב חנין: אלה דברים שבאמת היו מרחיבים את האופקים של שופטי ישראל.

דב חנין: האם שופטי ישראל מכירים את הטקסט הזה של איינשטיין על סוציאליזם?

דב חנין: זו אחת המסות הנפלאות שכתבו יהודים במאה ה-20.

דב חנין: לצערי, אדוני חבר הכנסת סלומינסקי, מציע הצעת החוק הזו, הם לא מכירים את הטקסט הזה של איינשטיין – סוציאליזם מהו, למה סוציאליזם; וגם הצעת החוק שלך לא הולכת לשפר את המצב בעניין הזה.

דב חנין: הצעת החוק שלך הולכת להפוך את שופטי ישראל לבעלי מבט יותר צר, לא יותר רחב, ועל כך כולנו צריכים להצטער.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יעל גרמן: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, אני רוצה לענות – אני לא יכולה לומר שהוא ידידי – לשר יריב לוין, שאני חושבת שמעטים הקשיבו לדבריו, אבל אני, פשוט כל פעם שאני מקשיבה לו ומאזינה לו אני פשוט מזועזעת.

יעל גרמן: מי אתה שתחלק ציונים מיהו ציוני ומיהו לא ציוני?

יעל גרמן: ואיזו תפיסה של דמוקרטיה יש לך כשאתה אומר שאתה רוצה לראות באופוזיציה ציונים?

יעל גרמן: מה, אתה תקבע מי יהיה באופוזיציה?

יעל גרמן: אתה יכול לקבוע מי יהיה בקואליציה.

יעל גרמן: באופוזיציה יהיו כל מי שלא חושב כמוך, ולא אתה זה שתאמר אם הוא כן יהיה ציוני או לא יהיה ציוני.

יעל גרמן: לפי אמות המידה שלך, אדוני יריב לוין, וגם של חבריך, בגין הוא לא ציוני.

יעל גרמן: כי בגין אמר "יש שופטים בישראל".

יעל גרמן: ולא רק זה, בגין קבע חד-משמעית שאין בכלל הפרדת רשויות במדינת ישראל, ושלמעשה הרשות המבצעת והרשות המחוקקת חד הן, ולכן הוא אמר שחייבת להיות ביקורת שיפוטית; ולכן הוא אמר שבית המשפט העליון חייב לבקר את החוקים שאנחנו מחוקקים כאן בכנסת, שהם למעשה החוקים שהממשלה רוצה.

יעל גרמן: כך אמר בגין, אז הוא בוודאי לא ציוני.

יעל גרמן: יותר מזה – בוודאי גם הרצל לא היה ציוני.

יעל גרמן: אני משוכנעת שחלק מהדעות של הרצל בוודאי לא היו ציוניות, וגם פינסקר.

יעל גרמן: ומי יודע מיהו בכלל ציוני?

יעל גרמן: אז אל תחלק ציונים.

יעל גרמן: אני לא אבוא ואחלק לך ציונים אם אתה וחבריך ציונים או לא ציונים.

יעל גרמן: אבל יש דבר אחד שאני אומר, לך ולכל החברים בקואליציה; יש לזה ביטוי שאני לא אומר, אבל מה שאני כן אומר: איבדתם פרופורציה.

יעל גרמן: ואיבדתם את הפרופורציה מפני שאתם לקיתם במחלה שנקראת היבריס.

יעל גרמן: וכבר האלים ביוון אמרו שאותו אדם שלוקה בהיבריס, העונש הוא איבוד פרופורציה.

יעל גרמן: וברגע שבן אדם מאבד פרופורציה, הוא מאבד את כל מה שיש לו, כי הוא קודם כול הופך להיות שיכור כוח.

יעל גרמן: כל החוקים שאתם מעבירים היום ומחר ואתמול בכנסת נובעים משיכרון כוח, מכך שאתם לא מבינים שלכוח יש מגבלה ושאי-אפשר להעביר חוק רק מפני שיש לו רוב.

יעל גרמן: צריך להאזין לציבור, צריך להקשיב לרחשי ליבו.

יעל גרמן: מי שמאבד את היכולת להאזין לציבור, להאזין לרחשי ליבו, אינו ראוי לשלטון, ואתם לא מקשיבים.

יעל גרמן: לכאורה, חבר הכנסת ידידי סלומינסקי, מה נעשה?

יעל גרמן: שום דבר.

יעל גרמן: רק הוספנו את המילים "המשפט העברי", לא שינינו שום דבר, השארנו את "יסודות החירות והצדק והחופש", השארנו אפילו את "מורשת ישראל" – שזה שפינוזה, אולי גם איינשטיין ובובר ועוד – רק את "המשפט העברי".

יעל גרמן: אבל חבר הכנסת סלומינסקי, בעת הזו, כאשר כולם מדברים על הדתה – ואתה יכול לחשוב שאולי אין הדתה; אני חושבת שיש הדתה, וציבור גדול חושב שיש הדתה – המשפט העברי מפחיד.

יעל גרמן: המשפט העברי מפחיד, מפני שהוא נשען על הלכות שמדירות נשים; על הלכות שבאות ואומרות שאסור לשלב נשים בצבא; על הלכות שבאות ואומרות שאסור לתת זכויות שוות לקהילה הלהט"בית; על הלכות שגורמות לאי-שוויון בחברה שלנו.

יעל גרמן: אז איך אתה רוצה שאנחנו נצביע בעד המשפט העברי, שההלכות שלו מדירות וגורמות לאי-שוויון ולפיצול ולשסעים בתוך החברה, שכל כך זקוקה היום לאחדות?

יעל גרמן: מן הראוי שלא תביאו את כל החוקים המפלגים והקונטרוברסליים האלה.

יעל גרמן: כי כפי שאמרתי, גם לשלטון יש מגבלות.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, אדוני יושב-ראש הוועדה, מציע החוק, עכשיו אתם רוצים משפט עברי?

מוסי רז: במשך רבע שעה חיכינו שראש הממשלה יוציא מילה בעברית והוא לא הוציא, אז אתם עכשיו רוצים משפט עברי שלם?

מוסי רז: יש הרבה דברים במשפט העברי שאני אוהב.

מוסי רז: אולי גם יש הרבה דברים במשפט העברי שאני יכול לפרש אחרת ממך.

מוסי רז: נתחיל מהתורה, אפילו, שאני אוהב, ואולי גם שם יש דברים אחרים שאני יכול לפרש אחרת ממך.

מוסי רז: לפי דעתי, בתורה כתוב שצריך לחלק את הארץ תמורת שלום.

מוסי רז: בפרשת לך לך, אברהם אבינו: אם תימינו ואשמאיל, אם תשמאילו ואימינה; יש כמובן חלק מהדיברות שכולנו עושים אותם.

מוסי רז: אבל השאלה שאני רוצה לשאול היא אחרת לגמרי.

מוסי רז: תארו לכם שהייתם שומעים על איזשהו פרלמנט בעולם שקיים כבר כמה עשרות שנים – נגיד 70 שנה, לא בהכרח – ובמשך השנים הללו התגבשה בפרלמנט הזה מסורת שבה יש דרך לחקיקה.

מוסי רז: מה דרך החקיקה הזאת?

מוסי רז: בעצם חוק עובר בשלוש קריאות – למעשה ארבע קריאות, אם זה חוק פרטי – ובקריאות האלה הוא גם עובר בין הקריאות לוועדה, מקיימים דיונים, יש הסתייגויות, דנים בכל מילה ומילה, וכך עובר החוק.

מוסי רז: ועם הזמן מתקדמים.

מוסי רז: משום שדברים שנכונים ל-2018 הם לא נכונים ב-1948, יש לנו היום הרבה דברים בחוק שלא ידענו על קיומם ב-1948; הגישה השתנתה, הטכנולוגיה השתנתה, הרבה דברים השתנו.

מוסי רז: ואז פתאום, ברגע אחד, באים ואומרים: נהדר שעשינו עבודה של 70 שנה, נהדר שדיברנו על כל דבר, ועכשיו אנחנו נקבע שבכל דבר שלא חשבנו עליו – איך אמרת?

מוסי רז: אם זה לא מופיע בחוק או לא מופיע בפסיקה או לא מופיע באיזה סמ"ס שמישהו שלח למישהו, לא יודעים – אז יחולו החוקים מלפני אלפיים שנה.

מוסי רז: זה נשמע הגיוני?

מוסי רז: יש בהם דברים טובים, יש בהם דברים רעים, אבל אנחנו לא מקיימים עכשיו דיון – לו היינו אומרים: בואו נקיים דיון מרתוני על כל המשפט העברי ונראה איפה הוא יכול להחליף, איפה הוא לא יכול להחליף, איפה יש מקום לדיון, איפה אין מקום לדיון.

מוסי רז: הרי לפניי, בעיקר חברות הכנסת – גם חברת הכנסת גרמן, גם חברת הכנסת מיכאלי – הביאו דברים מהמשפט העברי שהם בלתי נסבלים עבורנו היום.

מוסי רז: ואנחנו יכולים להביא עוד הרבה דוגמאות כאלה.

מוסי רז: ויכולים להיות גם דברים יותר טובים.

מוסי רז: אז הכול יבוא כאיזשהו תחליף לכל מקום, לכל לקונה שהמחוקק לא חשב עליה, שהפוסק לא חשב עליה?

מוסי רז: הרי אתה מבין שזה לא הגיוני, לא סתם אתה יושב פה לבד עכשיו.

מוסי רז: אתה רוצה להביא איזשהו הישג לבית היהודי, להראות שהבאת איזשהו חוק, והקואליציה נגררת אחריך, כשאני חושב שרובם הגדול מבינים שהדבר הזה לא סביר.

מוסי רז: אתה יכול לבוא ולהגיד: יש כמה דברים יפים במשפט העברי, בואו נעביר אותם בחוק.

מוסי רז: יכול להיות שתמצא לזה שותפים גם בצד הזה של הבית, אולי אפילו מאנשים שהם לא יהודים בבית הזה, מחברי כנסת ערבים, גם זה יכול להיות.

מוסי רז: אבל לבוא ולהביא את הכול כמקשה אחת, כשאנחנו גם לא יודעים מתי ישתמשו בזה?

מוסי רז: הרי איש מאיתנו פה לא יודע באיזה מקרה יחשוב השופט או תחשוב השופטת שאין לזה שום אמירה בחוק.

מוסי רז: אנחנו הרי לא יודעים, אנחנו לא יכולים לדעת, מאיפה נדע דבר כזה?

מוסי רז: גם אתה לא יודע, ואתה גם אומר את זה ביושר.

מוסי רז: אתה לא יכול לדעת מתי זה יקרה, באיזה מקרה יחשבו שעל הדוגמה הזאת לא חשבו, ורק לפני אלפיים שנה חשב עליה מחוקק עברי.

מוסי רז: זה הרי בלתי הגיוני לחלוטין.

מוסי רז: תנסה לחשוב על דוגמה – אני מציע לך שכשאתה בא לענות, תנסה לחשוב על דוגמה במשפט הישראלי, בפסיקות הישראליות, בדיונים שעלו בבתי משפט ישראליים, לא משנה כרגע אם זה באזרחי או בפלילי או בכל דבר אחר, שבה לא היה חוק ולא הייתה פסיקה והשופט היה יכול לבוא ולהגיד: וואו, הינה, זה מופיע באיזו מסכת בגמרא או בספר או בפסוק כזה בתורה או במשהו אחר, וזה פותר לנו את כל הבעיה, וזה דבר שיכול לספק את הבית הזה.

מוסי רז: אני נותן לך את התרגיל הזה, בוא תחשוב אם אתה יכול לתת דבר כזה, כי אני אתפלא מאוד אם כן, ואם אתה תוכל להניח את דעתנו שתמיד זה יהיה לטובה ולא יהיה בדרך כלל לרעה.

מוסי רז: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, יושב-ראש הוועדה, השר, חברי הכנסת, בשעה המאוחרת הזאת אפשר להמשיך את הדיונים הקודמים ולשאול לאן אתם בדיוק רוצים להגיע, אבל בזמן הקצר שעומד לרשותי אני רוצה לשאול: מה חסר למערכת המשפטית שהחוק הזה מוסיף לה, ואיזה כוחות יתווספו לה?

איתן ברושי: אני מוצא לנכון להקדיש את הדקות האלה לאנשי המרחב הכפרי, לחקלאות, להתיישבות, שעומדים בחודשים האחרונים בפני גל טרור שהפך לפשיעה לאומנית.

איתן ברושי: לא ניתן לתאר את מה שאנחנו מגלים, את חולשת המערכת והאם היא מקבלת פה כלים.

איתן ברושי: לפי המשפט העברי, אולי יהיו לה כלים שאין לה ביכולת הקיימת לעצור את הגל שמאיים על קיום החקלאות וההתיישבות, גם על אנשים ביישובים וגם על שדות ועל מרחבים ועל אמצעים.

איתן ברושי: אני חושב שלא ניתן לתאר את החולשה הזאת, עד כדי נטישת שטחים, עד כדי נזקים שאין להם פתרונות.

איתן ברושי: וממשלת ישראל, שהוכיחה שהיא יודעת להגיע לכל מקום שהיא רוצה בלי המשפט העברי – אין מקום בעולם שבו מישהו הרים יד על יהודי, ישראלי ולא הוכחנו שאפשר להגיע ולטפל בכל מקרה, גם בדברים הדמיוניים ביותר; והינה, עם מערכת המשפט, עם שרת משפטים מאוד אקטיבית, לא מצליחים לשים סוף לעניין הזה.

איתן ברושי: פניתי גם לראש הממשלה.

איתן ברושי: מחר מתקיים דיון בוועדת הפנים, ואני מעריך שבלי דיון בקבינט ובלי דיון בממשלה ובלי החלטה שמתכוונים לטפל בזה – יש שר חקלאות מהבית היהודי שהחקלאות לא כל כך מעסיקה אותו; ככל שאני יודע, עיקר המאמצים שלו מופנים לדברים אחרים, גם המשאבים הכספיים.

איתן ברושי: הוא לא מסוגל.

איתן ברושי: ישנו השר לביטחון פנים, שהודה בפניי שלא מסוגלים ארבעה-חמישה שרים לשבת ולעשות תוכנית – רק ראש הממשלה, שכידוע הוא עסוק יותר מכל השרים, לא מרובם.

איתן ברושי: לכן אני שואל את עצמי, במה הממשלה מתעסקת?

איתן ברושי: מה חסר למערכת המשפט, למערכת החוק, כדי לתפקד במדינה מתקדמת כמו מדינת ישראל?

איתן ברושי: מה היה חסר עד היום להגיע להישגים של 70 שנה – ובהחלט יש במה להתברך ולהתגאות?

איתן ברושי: מה בדיוק אתם עושים בתקופה האחרונה, על איזה פער אתם מכסים?

איתן ברושי: מה לא השגנו ב-70 שנה שנשיג איתכם בשנים הבאות?

איתן ברושי: מה היה חסר לדור שהקים את המדינה ועשה את מה שעשו עד היום, שאתם משלימים את זה בחוקים הזויים כאלה?

איתן ברושי: בעיקר אתם יוצרים פיצול, פירוק החברה וחוסר יכולת לעמוד במבחנים, וכנראה נעמוד בפני מבחנים קשים.

איתן ברושי: אז בוודאי, הרי כבר בעשרת הדיברות כתוב לא לגנוב, אז מה זה הגנבות האלה שלא פוסקות עד כדי חיסול החקלאות?

איתן ברושי: עד ששר האוצר מצא פתרון לשרפת הבתים בחיפה וזיכרון, והוא הכריז על זה פשע לאומני, ואז רשות המיסים מממנת את כל הפיצויים לכל הבתים.

איתן ברושי: לנו אין ספק שהפשיעה הפכה לטרור לאומני.

איתן ברושי: הממשלה לא ממהרת לקבל החלטות.

איתן ברושי: מה בדיוק תועיל ההחלטה היום?

איתן ברושי: מה היא תשנה לגורל ההתיישבות והחקלאות, כשאתם מדברים על ארץ ישראל השלמה והורסים את מה שבין הירדן לים?

איתן ברושי: לכן אני חושב שאין לנו כאן

איתן ברושי: על מה לברך, והחקיקה הזאת היא אי-הבנה של הבעיה המרכזית.

איתן ברושי: ראינו הערב קבלת החלטות שלא תתרום שום דבר.

איתן ברושי: אין בה שום תרומה ושום משהו שיביא אותנו למקום יותר טוב, יותר רחוק.

איתן ברושי: לכן נדמה לי שמה שהממשלה זקוקה זה לא למשפט עברי, אלא לשכל ישר יהודי.

איתן ברושי: צריך לחזור לשכל הישר, ולחזור לסדר העדיפויות, ולחזור לומר את האמת, שמה שאנחנו זקוקים לו זה יעדים ברורים, מטרות ברורות, אחדות וליכולת לממש את הדברים המרכזיים, ולא להוביל אותנו לשבילים של אין מוצא.

איתן ברושי: המשבר הזה של הפשיעה החקלאית – שיעלה מחר גם בוועדת הפנים, ובזמן הקרוב אני מקווה שגם במקומות אחרים – לא ייפתר בלי שהממשלה תחליט שהיא רוצה לפתור אותו, בלי להביא את זה לקבינט, בלי להביא את זה לממשלה ובלי לקבל החלטה ולבנות תוכנית פעולה.

איתן ברושי: במצב של היום, ארבעה-חמישה שרים לא מדברים אחד עם השני, לא יושבים, לא עושים שום דבר, ואולי בשעות האלה עוד חקלאי עוזב את האדמה ועוד אדמה נשארת לא מעובדת ונטושה או עוברת לידיים אחרות.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

איתן ברושי: אני קורא לך, אדוני, למי שבא מהבית היהודי, שמדברים על שלמות הארץ ומדברים על ההתיישבות, אבל לא מתכוונים באמת.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

איתן ברושי: אני מבקש לומר שמה שנחוץ זה נחישות, מה שנחוץ זה מדיניות, מה שחשוב זה עקביות, מה שחשוב זה להגדיר ברור את המטרה.

איתן ברושי: המשפט כפי שהוא מתנהל בתקופה האחרונה לא מביא את הבשורה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לשמור על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת רויטל סוֵיד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

רויטל סויד: סויד.

רויטל סויד: אני סולחת לך רק בגלל השעה.

רויטל סויד: סויד.

יחיאל חיליק בר: סויד.

יחיאל חיליק בר: מה אמרתי, סויד?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: זה היה סויד?

יחיאל חיליק בר: אז זה בגלל השעה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, עד חמש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, ידידי השר התורן, העמיסו עליך עכשיו.

עיסאווי פריג': אתה משאיר את האישה ואת הילדים, לא ישן בבית.

עיסאווי פריג': חבל.

עיסאווי פריג': אבל חברים, קורה דבר מעניין.

עיסאווי פריג': אני רוצה לחזור לכדורגל.

עיסאווי פריג': תראה, במשחקי כדורגל כל מאמן חושב לפני משחק איך להתכונן למשחק.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': חושב איך להתכונן.

נחמן שי: ברור.

עיסאווי פריג': יש מאמנים כאלה שאומרים: אני רוצה, איך שהמשחק מתחיל, לתת בליץ, התקפה, לשגע אותם.

עיסאווי פריג': ויש כאלה שאומרים: תשחקו, תעבירו את הזמן, ורבע שעה אחרונה ניתן את המתקפה וננצח.

עיסאווי פריג': אז ישב לו ראש הממשלה חודש וחצי עם האסטרטגים ואמר: איך אנחנו צריכים לתכנן את המושב הקרוב, את המהלכים.

צחי הנגבי: ראש הממשלה צריך אסטרטגים?

צחי הנגבי: הוא אסטרטג.

עיסאווי פריג': הוא אסטרטג.

עיסאווי פריג': תקשיב, כבוד השר צחי, מה עשה ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': מה אמר?

עיסאווי פריג': אנחנו נראה להם כמו שצריך, נתחיל את המושב בבליץ.

עיסאווי פריג': תראה מה עשו – היום התקיימה ישיבת נשיאות, ונדונו שם הצעות לדיון בוועדות והצעות לסדר-היום.

עיסאווי פריג': כל מה שלא בתוכנית של ראש הממשלה, לא צריך לקבל.

עיסאווי פריג': יעני, דהיינו, פשעי תג מחיר, אסור להעלות לדיון, תדחו את זה, אל תקבלו את זה.

עיסאווי פריג': בשום פנים ואופן לא לתת; כלא עזה וההרג שקורה בעזה – תתרחקו מזה.

עיסאווי פריג': התוכנית היא חוק הלאום, המשפט העברי, ואני אראה להם בהצגה שלי על איראן.

עיסאווי פריג': אני אתחיל אחד-אחד.

עיסאווי פריג': התחלנו בהצגה.

עיסאווי פריג': כשעושים הצגה, חברים, לוקח להם זמן להכין את המקום, את הציוד, איפה כל דבר יעמוד ואיפה כל דבר יעמוד.

עיסאווי פריג': ראיתי ארון מלא קלסרים, ארון דיסקטים, טלוויזיה.

עיסאווי פריג': כמה זמן ראש הממשלה עבד בשביל הדברים האלה?

עיסאווי פריג': כמה שבועות.

עיסאווי פריג': במאי ועריכה וכל הדברים האלה.

עיסאווי פריג': הוא תכנן אותם כמה שבועות.

עיסאווי פריג': הרי כל הציוד שהיה על הבמה, צריך להכין אותו מראש – איך הדברים, איך אני אבוא ואיך אני אעבור, ואיך אני אלך, ואיך אני אסתובב, באיזו זווית אני אשים את הקלסרים.

עיסאווי פריג': הכול מבוים.

עיסאווי פריג': ראינו את זה.

עיסאווי פריג': אז התוכנית הייתה מלפני כמה שבועות.

עיסאווי פריג': כנ"ל התוכנית של היום: להתחיל את המושב, וככה נעצב את הבחירות שעומדות בדרך.

עיסאווי פריג': זה שקוף.

עיסאווי פריג': משחק שקוף.

עיסאווי פריג': ולא יעזור, יושב-ראש ועדת החוקה, ניסן, שאתה עולה לכאן ואתה אומר לי "משפט עברי", "צבא עברי", "אדמה עברית", "עבודה עברית" – כל מה שתגיד זה בולשיט.

עיסאווי פריג': זה בולשיט.

עיסאווי פריג': אתה מבין, אתה ילד טוב, עומד כאן, מבצע את המשימה שלך, את האסטרטגיה, מה שמציירים לך, ומכניס לי את המשפטים שאני שומע: כמו שיש לנו צבא עברי ואדמה עברית, יש לנו משפט עברי.

עיסאווי פריג': חברים, ממי אתם מפחדים?

עיסאווי פריג': אני הגעתי למסקנה: אתם מפחדים מעצמכם.

עיסאווי פריג': אתם מפחדים מעצמכם.

עיסאווי פריג': אתם מפחדים מעצמכם.

עיסאווי פריג': 70 שנה הקמתם מדינה לתפארת, ואנחנו רואים ויודעים כל דבר, ובכל זאת אתם באים עם אצבע בעין: עוד הלאמה ועוד חקיקה ועוד דברים שמראים על פחדים.

עיסאווי פריג': ממי אתם מפחדים?

עיסאווי פריג': ממי?

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין, ממי?

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אתם משדרים פחד, פחד, פחד.

עיסאווי פריג': הפחד, והשקר – החבל שלו קצר, במהרה תיפלו יחד איתו, וצריך להחליף אתכם בהקדם האפשרי.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רויטל סויד.

יחיאל חיליק בר: סויד.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, יושב-ראש ועדת חוקה, חבריי חברי הכנסת, ממשלה שמנסה לרסק את בית משפט העליון שלה; ממשלה שמנסה להסיר מהדרך את כל שומרי הסף שלה; ממשלה שלא מסוגלת להכניס בחוק לאום – שהיא מציגה אותו כחוק הדגל שלה, ומציגה אותו כחוק שהוא תעודת הזהות שלה ותעודת הביטוח שלה לשנים הבאות, של העם – לא מסוגלת להכניס בו את המילה שוויון ואת העובדה שמדינת הלאום של העם היהודי היא גם דמוקרטית; מדינה שלא מסוגלת לראות את הערכים של מגילת העצמאות, שאנחנו כה מכירים, עם שוויון לכל אזרחיה, ללא הבדל דת, גזע ומין – זו ממשלה שכבר מזמן התחילה לתקוף את עצמה ולהחליש את המבנה החברתי של המדינה.

רויטל סויד: מה היה לנו היום?

רויטל סויד: חוק הלאום, החוק שלך עכשיו, חוק יסודות המשפט, פסקת ההתגברות, שמרחפת ככה מעל כולנו – מה משותף לכל זה?

רויטל סויד: המשותף לכל סדרת החקיקה הזאת, שלא רק שלא תעבור אלא היא רק באה להצהיר; המשותף לכל החקיקה הזאת הוא אחד: זו חקיקה של ממשלה, של חברי כנסת שרוצים לקחת את כל מה שאנחנו חיים בו ולפלג, ולשסות, ולא לאחד, לקחת אדנים שכל כך ברורים, עם זכויות אדם, עם זכויות יסוד, עם הגדרות ברורות, עם בית משפט חזק שאנחנו מתהדרים בו, להשליך את כל זה הצידה ולהוביל במקום זה לאומנות.

רויטל סויד: כשאני מסתכלת על השר יריב לוין, שעמד פה, ועל חבר הכנסת דיכטר, איך הם דיברו אל האופוזיציה, ששכחה מה זה להיות ציונית, שמצטרפת לאותם שופטים ששכחו מה זה להיות ציונים.

רויטל סויד: כשאני מסתכלת על זה ואני רואה, אני אומרת: וואו, בסוף המסר הזה עובר לציבור.

רויטל סויד: בסוף הציבור הזה בא ואומר: יושבת פה קבוצה של אנשים, והם באופוזיציה והם לא ציונים, והם אנטי-דת, והם אנטי-משפט עברי – שזה ממש לא נכון, חבר הכנסת סלומינסקי, איך שגם אתה הצגת את הדברים שלך – והם בכלל, מבחינתם, אותם חבר'ה פה באופוזיציה, כל מה שהם רוצים פה זה רק זכויות אדם, מדינת כל אזרחיה.

רויטל סויד: אין לי כבר מושג מה אתם מעבירים לציבור, אין לי מושג מה אתם עושים, אני יודעת רק דבר אחד, שהחרחור והסכסוך והפילוג שאתם יוצרים בחקיקה הזאת – שכל אחד מכם יודע שלא תעבור; לא חוק הלאום, ולא פסקת ההתגברות, אף אחד מהחוקים האלה לא יעבור קריאה שנייה ושלישית – אתם עושים את זה בשביל שני דברים: החברים שלך במפלגה, חבר הכנסת סלומינסקי, יש להם תפיסת עולם אידיאולוגית מאוד קיצונית, ימנית, ולכן הם רוצים להעביר את החקיקה הזאת, או לפחות להציג את זה לאלקטורט שלכם.

רויטל סויד: ואתם, השר צחי הנגבי, בממשלה ובליכוד, יש לכם ראש ממשלה שכרגע, מה לעשות, נלחם על חייו.

רויטל סויד: הוא נלחם על חייו הפוליטיים, ולכן הוא נכנע לכל הגחמות האלה, ולכן הוא גם רוצה לרסק את שומרי הסף האלה, ולכן הוא נאלץ לחבור.

רויטל סויד: וכך קורה שהמסר שאתם מעבירים בשנת ה-70 לציבור במדינת ישראל הוא מסר מסוכן.

רויטל סויד: כשעמדנו פה קודם בחוק הלאום, שהצבעתם בעדו בקריאה ראשונה ואמרתם שהוא תעודת הזהות – איזו תעודת זהות?

רויטל סויד: מה היה בה, בתעודת הזהות הזאת?

רויטל סויד: מה היה כל כך נחוץ בה?

רויטל סויד: הדגל מעוגן, וירושלים מעוגנת, וכל מה שיש בה מעוגן.

רויטל סויד: אבל לקחתם את מה שבאמת היה אדן, ומה שהוא באמת היה עוגן: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, היא יהודית ודמוקרטית ומקיימת שוויון לכל אזרחיה – ולא הצלחתם להכניס את המשפט הזה.

רויטל סויד: וכל זה למה?

רויטל סויד: כי התעקשנו.

רויטל סויד: מה התעקשנו להוריד מחוק הלאום?

רויטל סויד: התעקשנו להוריד מחוק הלאום את העובדה שהערך היהודי יגבר על הערך של הדמוקרטי.

רויטל סויד: זה מה שרציתם ולזה התנגדנו.

רויטל סויד: ברגע הזה לקחתם את החוק ופירקתם אותו מהכול.

רויטל סויד: אתם במסלול מסוכן.

רויטל סויד: אתם במסלול מסוכן, ולא רק שהממשלה תוקפת את החברה, הממשלה תוקפת את המדינה.

רויטל סויד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת סויד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון – היה פה הרגע.

יחיאל חיליק בר: נחמן שי, בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מודה שאני לא מבין את העניין הזה – האם כבר פרצה המלחמה או עומדת לפרוץ?

נחמן שי: מה מצב החירום הלאומי שכנסת ישראל, ביומה הראשון, ב-02:15, אם אני לא טועה, מקיימת בו דיונים?

נחמן שי: מה קרה?

נחמן שי: זה יום עבודה חדש במדינת ישראל, של 18 שעות רצוף?

נחמן שי: זה איזה סידור חדש?

נחמן שי: לא מבין.

נחמן שי: חוזרת הכנסת, תדון בשניים-שלושה חוקים, יש עוד יום ועוד יום ועוד יום, ברוך השם, שבועות לפנינו.

נחמן שי: התחושה הזאת של הלא-נורמליות הפכה להיות לנורמליות שלנו.

נחמן שי: ככה עובדים.

נחמן שי: או שעושים את הכול ביום אחד ומחר סתלבט, כבר לא צריך.

נחמן שי: עשינו את זה, מה, הלכנו הביתה ב-04:00.

נחמן שי: אני מודה שאני לא מבין את החשיבה מאחורי זה, אלא אם יש פה איזו תוכנית עבודה שאומרת:

נחמן שי: בואו נסחט את הלימון הזה עד הקצה עכשיו, שבוע, שבועיים, שלושה, ואז נלך לבחירות, ואז נשגע עוד פעם את המדינה.

נחמן שי: יש לנו תוכנית, זה לא נכון, אתה לא רואה עדיין את האור שבקצה המנהרה, את החושך.

נחמן שי: אז אני אומר לעצמי, באמת, מישהו צריך להסתכל על התמונה הכוללת.

נחמן שי: זה לא משנה, כולנו נחיה פה, ברוך השם.

נחמן שי: זה לא מחר, זה כבר היום, אבל זה תהליך הפוך ומטורף לחלוטין.

נחמן שי: אני לא מתפלא שגם בניהול המדינה יש איזה מין פיקים, עליות וירידות, עליות וירידות, רצים מתכונה לתכונה, כמו שקרה היום, שהכניסו את מדינת ישראל לחרדה גדולה במשך שעות ארוכות: או-טו-טו ראש הממשלה הולך לדבר לציבור, בשעה 20:00.

נחמן שי: על רקע מה שקרה אתמול בסוריה ובעת האחרונה בסוריה, היה ברור שאו שמכריזים מלחמה – עכשיו כבר לא צריך, שני אנשים יכולים להכריז על מלחמה.

נחמן שי: לדעתי זו מדינה – – –

יעל גרמן: – – –

נחמן שי: ברור, ברור, אם עוד מאחדים אותם, אז בכלל אדם אחד קם בבוקר ויוצא למלחמה.

נחמן שי: יש גם שיר ילדים, תכף, אני צריך להיזכר במילים.

עמר בר-לב: הוא קם בבוקר ואנחנו יוצאים למלחמה.

נחמן שי: אה, כשהוא קם בבוקר הוא עם.

נחמן שי: כן, נכון.

נחמן שי: לא שמעתי.

נחמן שי: אני מוכרח לבדוק עכשיו – – –

צחי הנגבי: במדינת הגמדים.

נחמן שי: הגמדים – יפה.

נחמן שי: ידעתי שצחי, שהוא יותר קרוב ממני לגיל הזה של השיר, הוא יזכור את השיר במדינת הגמדים – – –

חיים ילין: אבל צריך להגיד תודה שזה לא רק ראש הממשלה, זה גם שר החוץ.

נחמן שי: אה, נכון, זה כבר יכול היה לצאת לפועל.

נחמן שי: פעם אמרו: הממשלה, הקבינט, נקטין, נביא, בסוף, מטבח אצל גולדה, בשולחן, בין הקפה לתה.

נחמן שי: עכשיו – גמרנו, לא צריך יותר.

נחמן שי: אז אני אומר לכם, זה לא עובר אצלי, הדברים האלה, וזה לא יכול להיות.

נחמן שי: באמת, אם אנחנו רוצים – ואני חושב שרובנו ככולנו רוצים – לחיות במדינה שמתנהלת על פי איזושהי מסגרת, את הדבר הזה צריך להפסיק.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לומר משהו.

נחמן שי: אתם, מה שנשאר מהקואליציה, כי כולם הלכו לישון לעוד איזה שעתיים, לחזור, שיהיה לכם כוח למחר – להיום, זה לא מחר.

נחמן שי: זה היום – באמת, זה לילה שחור.

נחמן שי: זה לא לילה לבן בצבעים.

נחמן שי: נכון, אנחנו עובדים – זה לילה שחור, הדברים שאנחנו עושים פה.

נחמן שי: אני רוצה – באמת, כמה זה חשוב, התיקון הזה?

נחמן שי: אני שואל אותך, ידידי, כמה זה חשוב לדחוף – לא רק עכשיו; זה לא חשוב, העיתוי, זה בא עכשיו – את התוספת הזאת של המשפט העברי?

נחמן שי: האם באמת שופטי ישראל, שהיו צריכים לשקול – ואני מאמין, אני חושב שגם אתה מאמין, שהם שופטים כמו שהחוק מחייב אותם והעולם שסביב החוק נבנה.

נחמן שי: באמת, הערכים ששופט שופט לגביהם הם באמת מרכזיים, הוא לא התעלם מהמשפט העברי?

נחמן שי: הוא לא הבין?

נחמן שי: מורשת ישראל לא מספקת אותנו?

נחמן שי: היא לא אומרת מספיק?

נחמן שי: הוא לא יודע שהיה משפט עברי לאורך ההיסטוריה של העם היהודי, בכתובים ובעל פה?

נחמן שי: בסדר, יפה, אני חושב שזה מאגר חשוב, אני לא מבטל אותו.

נחמן שי: אני האחרון בבית – אני לא אחרון, אבל בהחלט לא מבטל את המורשת של עם ישראל ואת ההיסטוריה שלו, איך היא נבנתה, ודברים שליוו אותו לאורך חייו הארוכים.

נחמן שי: אבל לא היה צריך את זה.

נחמן שי: באמת, לא היה צריך את זה.

נחמן שי: אני חושב שמערכת המשפט ידעה, ואם גם תחקור, גם תמצא שזה היה.

נחמן שי: אז העברתם עוד דבר אחד.

נחמן שי: ושפכת על זה, כמה ישיבות?

נחמן שי: עשרות ישיבות של הוועדה – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

נחמן שי: לא הרבה?

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אבל קצת, השקעת.

נחמן שי: יש לנו הרבה דברים לתקן בחברה.

נחמן שי: יש לי אמון מלא במערכת המשפט שהביאה בחשבון – – –

ניסן סלומינסקי: – – – ב-02:00.

ניסן סלומינסקי: הרי עוברים חוקים לא רציניים, והם עוברים בדקה ונגמר.

ניסן סלומינסקי: אז למה עומדים כל כך הרבה זמן ומדברים?

ניסן סלומינסקי: אתה אולי צודק – – – תשאל את עצמך למה אתה נמצא פה – – –

נחמן שי: כי אני מתייחס לתופעה הזאת.

ניסן סלומינסקי: – – –

נחמן שי: כדי להתייחס.

נחמן שי: למה, אני גוזל את הזמן של הכנסת?

ניסן סלומינסקי: אתה צודק אולי – – –

נחמן שי: אני לא גוזל.

נחמן שי: לפעמים צריך להעיר, כדי שביום שני הבא לא נשב עוד פעם עד 03:00.

נחמן שי: מישהו צריך לחשוב על התופעה הזאת ולשקול את זה שיקול נכון.

נחמן שי: אני אומר, זה חוק מיותר – – –

רויטל סויד: חבל שמחר לא יהיה פה אף אחד.

נחמן שי: לא, לא יהיה.

נחמן שי: היום זה לא מחר.

נחמן שי: היום הזה מחוק.

נחמן שי: ומחר ישבו ועדות ויבואו הנה אנשים שרצו להיפגש.

נחמן שי: הם לא יהיו.

רויטל סויד: בין היתר גם בוועדת החוקה.

נחמן שי: הם לא יהיו.

נחמן שי: והשדולות שחברים ירצו לקיים – זה יום עבודה שנלקח, אבל אני לא אחזור לזה, כי חבל על הזמן.

נחמן שי: אתה אמרת.

נחמן שי: אז אני אומר, את החוק הזה לא היה צריך.

נחמן שי: גם חוקים אחרים שהגיעו היום, היה צריך להשקיע בהם יותר מחשבה.

נחמן שי: והבליץ הזה הוא מיותר בתכלית, הוא לא מוסיף שום דבר לא לגופו של עניין ולא לכבודה של הכנסת.

נחמן שי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו ביום הראשון של פתיחת מושב הקיץ, וכפי שאמרתי בדבריי הקודמים, יש פה נושאים הרבה הרבה יותר דחופים וחשובים לדבר עליהם, לטפל בהם, אם זה כאן במליאה או בוועדות הכנסת.

איתן ברושי: זה כבר היום השני, יואל.

יואל חסון: אנחנו כבר ביום השני.

יואל חסון: אתה צודק, אתה צודק, ביום השני.

יואל חסון: ואנחנו כילינו את זמנה של הכנסת על חוקים שחוץ ממטרות פוליטיות אין בהם שום תועלת ושום תרומה לחברה הישראלית, למדינת ישראל.

יואל חסון: אין בזה שום בשורה וחזון מעבר לאינטרסים פוליטיים, או של המציעים או של הממשלה, כמו החוק הזה, שכולנו יודעים באיזה סערה הוא התחיל, באיזה כיוונים ונוסחים, ובסוף נגמר בקול ענות חלושה שלא משנה דבר.

יואל חסון: ניסן סלומינסקי, חבר הכנסת המכובד, אתה יודע את זה, אתה יודע את האמת.

יואל חסון: אתה יודע שגם אצלך בבית קיפלו אותך בנושא החוק הזה ויצרו חוק עכשיו, שאמרו: יאללה, ניתן את הביס לניסן, שגם הוא ירגיש בסדר ושיהיה פלאייר יפה בפריימריז ותוכל להגיד שהעברת את חוק המשפט העברי ותו לא.

יואל חסון: אין בזה שום ממש.

יואל חסון: אנחנו, כאופוזיציה, אנחנו כאופוזיציה – ועכשיו אני מדבר בשם כל סיעות האופוזיציה – ידענו במושב הקודם לנהל מאבקים משמעותיים חשובים על דברים שחשבנו שהם דברים שעלולים או עשויים לסכן את החיים שלנו כאן כחברה דמוקרטית וחופשית, אבל אנחנו לא נלחמים מלחמות דון קישוט.

יואל חסון: אנחנו לא נלחמים מלחמות בחוקים שאנחנו יודעים שאין בהם ממש ואין בהם דבר, ולכן לא נשתתף במשחק הזה.

יואל חסון: ואני מודיע, בשם סיעות האופוזיציה, שאני מושך, גברתי היושבת-ראש, את כל הדוברים של האופוזיציה בדיון הזה, ואנחנו מבקשים לגשת להצבעה מייד עכשיו.

יואל חסון: והיינו גם מציעים שכל אחד מהמצביעים בקואליציה או באופוזיציה יצביע על פי צו מצפונו ועל פי חשיבות החוק; אז אני בטוח שלא יהיה רוב לחוק הזה.

יואל חסון: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי יעלה לסכם את הדיון.

רויטל סויד: בבקשה.

צחי הנגבי: למה זה נופל תמיד במשמרת שלי?

יואל חסון: בכוונה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, מוסי, אני אתחיל איתך, רק כדי שניכנס לאווירה – – –

רויטל סויד: זה נשמע כמו איום.

ניסן סלומינסקי: הפוך, הפוך.

ניסן סלומינסקי: התכוונתי שאני אתחיל איתך, אני אענה לך.

ניסן סלומינסקי: סליחה, חס ושלום.

ניסן סלומינסקי: אני אתן רק שתי דוגמאות מההיסטוריה, כי פשוט אולי שכחנו את ההיסטוריה.

ניסן סלומינסקי: בשנות ה-50 הייתה שאלה אם צריכים לשלם פיצויי פיטורים.

ניסן סלומינסקי: עוד לפני שהיה ברור שמשלמים הייתה שאלה.

ניסן סלומינסקי: אמרו: בוא נשאל יהודי חכם.

ניסן סלומינסקי: שאלו את הראשון לציון או את הרב עוזיאל.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר: ודאי שכן, כתוב בתורה.

ניסן סלומינסקי: כתוב בתורה: "הענק תעניק", שברגע שאתה משחרר אתה צריך לתת לו, "הענק תעניק", פיצויי פיטורים.

ניסן סלומינסקי: פשוט, נכנס חוק פיצויי פיטורים.

ניסן סלומינסקי: באותה תקופה לא ידעו איך להתייחס לאדמות מדינה, קרן קיימת – למכור?

ניסן סלומינסקי: לא למכור?

ניסן סלומינסקי: באו ושאלו.

ניסן סלומינסקי: אמרו: פשוט.

ניסן סלומינסקי: כתוב: "והארץ לא תִמכר לצמִתֻת" – לא מוכרים קרקע של המדינה, אז מאז רק מחכירים את הקרקע.

לאה פדידה: – – – אחרי שבע שנים – – – מותר למכור – – –

ניסן סלומינסקי: יש "חוק הפרוזבול", כי אחרת לא ייתנו הלוואות.

ניסן סלומינסקי: את זה כבר הלל תיקן בזמנו.

ניסן סלומינסקי: עוד הרבה לפני כן – שבת.

ניסן סלומינסקי: עזוב את הצד הדתי.

ניסן סלומינסקי: בתורה השבת מופיעה פעמיים, פעם אחת כחוק דתי ופעם אחת כחוק סוציאלי: למען ינוח שורך, עבדך וכו'.

ניסן סלומינסקי: יש לנו יום מנוחה, פשוט.

ניסן סלומינסקי: אבל אני יכול להראות לך – – –

עיסאווי פריג': – – –

ניסן סלומינסקי: אני יכול להראות לך כל כך הרבה חוקים.

ניסן סלומינסקי: השבת אבדה – כמעט כולו נלקח מהמשפט העברי; השומרים; לא תעמוד על דם רעך.

ניסן סלומינסקי: כל כך הרבה דברים נלקחו, ובסדר; בשקט – דברים יפים, מכובדים.

ניסן סלומינסקי: אז כשאתה שואל מה זה נתן, אז הינה, אתה רואה, זה היה בהקמת המדינה.

ניסן סלומינסקי: חיליק נמצא פה?

ניסן סלומינסקי: איפה חיליק?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם הוא זוכר את זה.

ניסן סלומינסקי: הייתה לנו פעם שיחה – אז אולי לא איתו.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, לא איתו.

ניסן סלומינסקי: הרי עד תקופה מסוימת רוב הציבור הדתי והמסורתי היה במפלגת העבודה, הצביע למפלגת העבודה.

ניסן סלומינסקי: בן-גוריון אמר:

ניסן סלומינסקי: אצלי נמצאים דתיים הרבה יותר מאשר בכל המפלגות הדתיות.

ניסן סלומינסקי: ואיפה זה היום?

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי בהקמה, המייסדים – בן-גוריון, אחרים – גם הדו-שיח פה על הבמה היה דו-שיח שונה לגמרי.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לכם אולי דוגמה: הייתה מסורת, וזה ליווה את מפלגת העבודה.

ניסן סלומינסקי: כך היא קמה, עם אהבה לזה, וכנראה היא התרחקה מזה.

ניסן סלומינסקי: לאט-לאט, לא יודע, היא התרחקה מזה, והציבור עבר לכיוון אחר.

ניסן סלומינסקי: אני יושב פה ואני שומע ואני רואה איך מעמיסים בדבר – מצד אחד יואל אומר שאין בו כלום, אבל מצד שני איך משקיעים בו.

ניסן סלומינסקי: שמעתי את חברתי מרב מיכאלי, איך היא משקיעה את כל מה שיש לה בחוקים מסוימים בהלכה היהודית שלא מתכוונים לזה, והיא יודעת שזו לא הכוונה, ואם מישהו חושב שיש פה מזימה ואיזה תכנון, אסטרטגיה – באמת, לאן התגלגלתם ולאן נפלתם?

ניסן סלומינסקי: אין כאן את כל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: קצת מסורת, קצת משהו שמקשר אותנו למסורת היהודית.

ניסן סלומינסקי: ועוד כתבנו: העקרונות של הצדק והיושר, שאף אחד לא יחשוב שמחר כתוצאה מזה כל אחד יצטרך להניח תפילין.

ניסן סלומינסקי: לא על זה מדובר.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על מה שמאחד את עם ישראל, ואם אתם שכחתם מזה.

ניסן סלומינסקי: תצאו לרחוב, תשאלו את עם ישראל.

ניסן סלומינסקי: ל-70% מעם ישראל המסורת חשובה יותר והם רוצים מסורת ישראל.

ניסן סלומינסקי: הם לא רוצים את מה שהיום אתם מייצגים; הם רוצים את מה שפעם ייצגתם.

חיים ילין: תבדוק כמה חברי כנסת – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב: אני עבדתי עם גלילי ועם כל האחרים בתיאום; חילוקי דעות, אבל עבדנו, היו לנו בסיסים משותפים.

ניסן סלומינסקי: בסיסים משותפים היו לנו.

ציפי לבני: איך המפד"ל – – –

ניסן סלומינסקי: גם המפד"ל הייתה כל הזמן שם.

ציפי לבני: – – – הבית הלאומי למשהו – – –

ניסן סלומינסקי: אבל מה קרה לכם, אני שואל.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר עלייך; את עברת מכאן לכאן, אז אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: אבל מה קרה למה שנקרא פעם מפלגת העבודה, שהייתה עם המסורת, עם אהבה לזה.

ניסן סלומינסקי: כאן היה דו-שיח – – –

חיים ילין: זה לא נכון.

חיים ילין: את מכוני הגיור בצה"ל אתם סגרתם, המפד"ל.

חיים ילין: איפה המתונים?

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להראות לכם דו-שיח בין שני ראשי מפלגת העבודה פה.

ניסן סלומינסקי: היה דיון שמלווה את עם ישראל מהקמת המדינה אם צריכים חוקה או לא צריכים חוקה.

ניסן סלומינסקי: עלה לפה שר החינוך פרופ' בן-ציון דינור ודיבר בהתלהבות עצומה והוכיח שכן צריכים חוקה.

ניסן סלומינסקי: ומאיפה הוא הוכיח את זה?

ניסן סלומינסקי: מהתורה.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר: הינה, יש עשרת הדיברות.

ניסן סלומינסקי: עשרת הדיברות זה התמצית, זה החוקה.

ניסן סלומינסקי: אם ככה, הוא אומר, צריכים חוקה.

ניסן סלומינסקי: עולה אחריו בן-גוריון, ראש הממשלה – תראו דו-שיח שהיה פה – שהיה ממפלגת העבודה, עם המסורת.

ניסן סלומינסקי: אומר לו בן-גוריון ומביא לו את כל הפסוקים שהיו במתן תורה – נשיאים ורוח וגשם וזה.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר לו: אבל אתה טועה, אדוני, אין לעשרת הדיברות שום עדיפות על כל מצווה אחרת בתורה.

ניסן סלומינסקי: והוא צודק.

ניסן סלומינסקי: ובגלל שיש כאלה שחושבים, אז כבר מתקופת התנאים הפסיקו להגיד כל יום – פעם היה נהוג לומר כל בוקר את עשרת הדיברות, וחכמים הפסיקו את זה.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי זה נתן תחושה שכאילו יש איזה עדיפות לעשרת הדיברות על כל המצוות.

ניסן סלומינסקי: אמר לו בן-גוריון: אין עדיפות.

ניסן סלומינסקי: ולכן גם ההוכחה שלך היא לא הוכחה, ולא צריכים חוקה.

ניסן סלומינסקי: לא משנה, אני לא מדבר על החוקה, אני רק מדבר על דו-שיח בין שר חינוך במדינת ישראל, מפלגת העבודה וראש הממשלה.

ניסן סלומינסקי: דו-שיח, לא מה שאני שמעתי פה, שכל מילה זה כאילו משהו אחר לגמרי.

ניסן סלומינסקי: שמה, מסורת – ואני חושב שרוב הציבור רוצה את זה.

ניסן סלומינסקי: והחוק הזה לא מדבר על להכניס חוקים ולא מדבר – איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: שמנו את זה כבר אחרי יסודות הצדק, היושר, המשפט, כל הדברים שכן – על העקרונות, הדברים היפים.

ניסן סלומינסקי: ומה אתם מעמיסים בתוך כל זה?

ניסן סלומינסקי: אני אומר את זה בצער.

לאה פדידה: לא היה חוק ב-1980 שאמר שצריך להסתמך על המקורות?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר "מורשת ישראל".

ניסן סלומינסקי: הוא אמר "מורשת ישראל".

ניסן סלומינסקי: שנה אחרי כן אומר נשיא בית המשפט העליון שהיה אז, השופט יצחק כהן: למה אתם משתמשים במילה "מורשת ישראל", שלא אומרת כלום?

ניסן סלומינסקי: תכתבו "משפט עברי", הוא אומר למחוקקים.

לאה פדידה: כל החוק הזה – – –

ניסן סלומינסקי: אומר הנשיא אהרן ברק שמורשת ישראל בשבילו זה לא מה שאת מתכוונת.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר שזה יכול להיות האנציקלופדיה עברית, זה יכול להיות הספרים של כל מי שאתם רק רוצים, והוא לא השתמש במשפט העברי בכלל.

ניסן סלומינסקי: הוא הביא חוק מניו זילנד, מהאיים האלה וכל זה, אבל לא מהמשפט עברי.

ניסן סלומינסקי: מורשת ישראל – – –

סתיו שפיר: ניסן, איפה אתם בעניין של "לא תגנוב"?

ניסן סלומינסקי: כל כך הרבה זמן אמרתי: בואו נכתוב "משפט עברי ומורשת ישראל", שניהם.

ניסן סלומינסקי: אני אומר את זה שוב – אני מדבר על שופטים, הרי.

ניסן סלומינסקי: מדובר כאן בשופט שיושב, ויש את החוק.

ניסן סלומינסקי: החוק מחייב, נקודה, זה לא בא לשנות את זה.

ניסן סלומינסקי: אם יש חוק, זה פותר; אם אין חוק ויש פסיקה של בתי משפט, הפסיקה מחייבת והשופט יעשה את זה לפי זה.

ניסן סלומינסקי: החוק לא משנה.

ניסן סלומינסקי: אם אין לא את זה ולא את זה – – –

סתיו שפיר: איפה אתם בעניין של "לא תגנוב"?

סתיו שפיר: מה העמדה שלכם – זה כלול בחוק או לא כלול?

ניסן סלומינסקי: שנייה אחת, אני באמצע.

ניסן סלומינסקי: אז אם יש פסיקה, בשלב הבא השופט יכול לעשות היקש, הוא יכול לדמות דבר לדבר.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, אהרן ברק אמר:

ניסן סלומינסקי: אני נעצרתי שם, פתרתי הכול דרך ההיקשים.

ניסן סלומינסקי: זה דומה לזה, דומה לזה – נגמר הסיפור.

ניסן סלומינסקי: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: שופט שלא מוצא גם את זה, לא מצליח, אז אומרים לו: אתה יודע מה, בוא תציץ במשפט העברי, תראה, אם תמצא שם משהו שייתן לך נחת רוח – קח את זה.

ניסן סלומינסקי: לא ימצא חן בעיניך – תישאר בהיקש, תמצא משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: מה רע בזה?

ניסן סלומינסקי: לא מדובר כאן על דברים – מדובר על העקרונות, על דברים יפים.

ניסן סלומינסקי: אם תקראו את פסקי הדין, נניח, של סגן נשיא בית המשפט העליון השופט מנחם אלון, שברוב פסקי הדין שלו מכניס משפט עברי, תראו איזה יופי.

ניסן סלומינסקי: גם שופטים של היום – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אני אומר – ועושים את זה.

ניסן סלומינסקי: נכון.

יעל גרמן: אתה רוצה שנשוחח על זה, ניסן.

יעל גרמן: אני מבינה שיש זמן, אז אפשר לשוחח איתך.

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: לא שומע.

רויטל סויד: היא שואלת אם אפשר לשוחח.

ניסן סלומינסקי: ודאי שאפשר.

ניסן סלומינסקי: פעם לא רציתי לשוחח איתך?

ניסן סלומינסקי: רגע, אבל סתיו רצתה לשאול אותי משהו.

סתיו שפיר: אני שאלתי איפה אתם בעניין של "לא תגנוב".

יעל גרמן: אז אני רוצה לומר לך, מה אתה עושה עם המשפט העברי, שהרב אליהו – – –

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, "לא תגנוב" – זה על בני אדם; "לא תגנוב" זה רכוש.

ניסן סלומינסקי: אבל לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: אני מבין את השאלה שלך.

ניסן סלומינסקי: אם זו הדרך שאנחנו הולכים בה, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אז כמו שעמד כאן מישהו – נדמה לי שאת, והסברת כמה החלק הזה מפצל ומפצל ומפצל, ומי שישב פה ושמע את החלק הזה שדיבר, נניח – – –

רויטל סויד: כי אתם מתריסים נגדנו.

ניסן סלומינסקי: רק החלק הזה מפצל?

ניסן סלומינסקי: והחלק הזה לא מפצל כל הזמן?

רויטל סויד: לא.

ניסן סלומינסקי: לא מפצל כל הזמן?

ניסן סלומינסקי: תשמעי, כל אחד שדיבר פה – איזה דברים הוא העמיס.

ניסן סלומינסקי: במקרה הוא גם העמיס את זה על החוק הזה, שאין בו שום דבר.

ניסן סלומינסקי: מה לא העמיסו.

ניסן סלומינסקי: זה לא פיצול?

ניסן סלומינסקי: רק הצד הזה?

יעל גרמן: לצד הזה יש פחות כוח.

ניסן סלומינסקי: אנחנו, איך אומרים – בואו לא נעשה תחרות מי מפצל יותר, מי מכניס פיצולים, מי פוגע בשני.

ניסן סלומינסקי: איך אומרים, אף אחד כאן לא יכול להיות נקי, בטח שלא הצד הזה יותר מזה; אני גם לא רוצה להגיד שזה יותר מזה, זה חטא שכולנו לוקים בו, אבל להגיד שרק הצד הזה ופה הצד הזה כולו נקי – – –

רויטל סויד: אבל ניסן, אתם מעבירים את סדרת החקיקה הזאת – – –

ניסן סלומינסקי: מה הקשר?

ניסן סלומינסקי: כי עכשיו אנחנו בקואליציה.

ניסן סלומינסקי: שכחתם שפעם הצד הזה היה בקואליציה.

רויטל סויד: לא, אתם מעבירים את החקיקה, והיא שגורמת – – –

ניסן סלומינסקי: פעם הצד הזה היה בקואליציה והעביר דברים שהיו לו נוחים, והצד השני חרק שיניים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל זו דמוקרטיה, אין מה לעשות.

רויטל סויד: אנחנו לא מדברים פה על נוחות, אנחנו מדברים על אחדות.

ניסן סלומינסקי: להראות לך כמה חוקים הצד הזה העביר – שהיום הוא הצד הזה – שבהם הצד הזה חרק שיניים?

ניסן סלומינסקי: כמה דברים הוא העביר?

רויטל סויד: אנחנו לא מדברים על דברים שלא נוח.

רויטל סויד: אנחנו מדברים על חוסר האחדות והפיצול, ופילוג.

ניסן סלומינסקי: לא גירשו אותנו?

ניסן סלומינסקי: לא עשו כלום?

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לדבר על כל הדברים.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: סליחה, יעל.

יעל גרמן: מה שרציתי לומר לך, כשאני אמרתי לך שאני פוחדת מהמשפט העברי זה בין השאר בגלל הרב אליהו, שבא ונותן פסק, ממש פסק, בשאלה אם מותר למסוק זיתים של ערבים.

יעל גרמן: הכוונה היא אם מותר לגנוב.

יעל גרמן: והוא נותן פסק ואומר שמכיוון שכל הערבים גנבים, אז מותר למסוק, מותר לגנוב מהם.

יעל גרמן: אני מפחדת מהדברים האלה.

יעל גרמן: אני מפחדת מאותם רבנים שמתנגדים לגיוס נשים, לשילוב נשים לצבא.

יעל גרמן: אני מפחדת מזה.

ניסן סלומינסקי: יעל, אני אומר שוב, אני לא אעמוד פה ואחלק ציונים לרבנים או לאחרים.

ניסן סלומינסקי: אין לזה שום קשר לחוק שאנחנו מדברים עליו.

יעל גרמן: אבל גם זה משפט עברי.

ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר על עקרונות הצדק, היושר של המשפט העברי, ושזה לא סותר שום חוק של מדינת ישראל, שום פסיקה של בית משפט, שום היקש – כי כל אלה לפניו.

ניסן סלומינסקי: אז איך אפשר מזה להגיע לדברים?

ניסן סלומינסקי: זה לא קשור לזה, זה לא שייך לזה, ואת יודעת את זה טוב.

ניסן סלומינסקי: אלא מה, אנחנו מעמיסים.

ניסן סלומינסקי: אז או ששמענו "משפט עברי" אז אוטומטית, למישהו זה פתח את השולחן ערוך, למישהו זה פתח את התפילין שצריך להניח, למישהו זה פתח – – –

יעל גרמן: – – –

ניסן סלומינסקי: זה לא זה.

ניסן סלומינסקי: זה לא החוק הזה.

יעל גרמן: אבל זה עלול – – –

ניסן סלומינסקי: זה לא יכול להגיע לזה.

ניסן סלומינסקי: איך, לְמה?

ניסן סלומינסקי: מה שאת אומרת זה בניגוד לחוק, נכון?

יעל גרמן: אני לא יודעת.

יעל גרמן: זה בניגוד למוסר.

קריאה: ניסן, אתה טועה.

ניסן סלומינסקי: מה שאת אומרת זה בניגוד לחוק, נכון?

איציק שמולי: לא, ניסן, אתה טועה.

ניסן סלומינסקי: מה שהוא אמר, לדעתך הוא בניגוד לחוק, נכון?

יעל גרמן: אני לא יודעת, הוא אמר שזה בניגוד – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אני אומר שלדעתך זה בניגוד לחוק, נכון?

ניסן סלומינסקי: יושב שופט, אם זה בניגוד לחוק זה נגמר כבר ברמה הגבוהה, זה לא מגיע לזה בכלל.

איציק שמולי: מה לגבי סוגיות – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר שיש לו את ההיקש; יש לו את ההיקש והוא יכול להכריע.

ניסן סלומינסקי: השופט ברק, כמה שנים הוא היה שופט עליון, נשיא, והוא אומר: לא הגעתי לחלק של מורשת ישראל.

ניסן סלומינסקי: למדתי מההיקש, פתרתי את הכול.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: גם אני.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, מה שאני בא ואומר, אני חושב שמה שברק עשה זה לא טוב.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה לא טוב.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי יש את המשפט העברי, ולא צריך לרוץ לניו זילנד.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהוא היה מוצא פתרון, אולי, במשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: תסתכל, שלא תהיה לך שנאה.

ניסן סלומינסקי: מה שאני בא ואומר לשופט – – –

יעל גרמן: – – – שאומר שמשכב זכר אסור.

יעל גרמן: מה אתה עושה עם זה?

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, זה לא החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא בא להגיד לך שיש שולחן ערוך.

ניסן סלומינסקי: לא כתבנו שולחן ערוך וכל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: באמת, נו.

ניסן סלומינסקי: בלי קשר, לא כתבנו שולחן ערוך – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: יעל, יעל, אני אומר, לא כתבתי שולחן ערוך, ואת יודעת טוב וכולם יודעים שאנחנו לא מתכוונים כאן לשולחן ערוך; מתכוונים לדברים היפים.

ניסן סלומינסקי: קודם נתתי את הדוגמאות למוסי – דברים שביסוד המדינה כל כך הרבה השתמשו בזה, במשפט העברי; בנו כל כך הרבה דברים, חוקים.

ניסן סלומינסקי: אני יכול להראות לך כל כך הרבה חוקים – – –

יעל גרמן: – – –

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אבל כשיושב שופט – זה לא אנחנו.

ניסן סלומינסקי: יושב שופט – – –

יעל גרמן: מי תוקע לידי שלא ישב שופט שלא ימצא – – –

ניסן סלומינסקי: אז הוא יכול גם היום לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: מי מפריע לו היום לעשות את זה?

רויטל סויד: אז אם הוא יכול היום לעשות את זה, בשביל מה צריך את החוק?

ניסן סלומינסקי: כי אני חושב שזה מכובד שיהיה גם משפט עברי.

יעל גרמן: הוא לא יכול.

יעל גרמן: היום זה מסורת ישראל, ומשפט זה משהו אחר.

לאה פדידה: – – – מסורת ישראל – – –

ניסן סלומינסקי: מורשת.

ניסן סלומינסקי: לא מסורת, מורשת.

רויטל סויד: בטח שכן.

רויטל סויד: מורשת ישראל, אם זה – – – גולדברג זה בטח המשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: יעל, אין את זה בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: בחוק הזה אין את זה.

ניסן סלומינסקי: שוב, אם נניח שופט רוצה – איזו דוגמה נתת, של משכב זכר, נניח?

ניסן סלומינסקי: בחוק היום זה מותר או אסור?

ניסן סלומינסקי: מה אומר על זה החוק היום?

קריאה: מותר.

ניסן סלומינסקי: מותר.

ניסן סלומינסקי: אז שופט כבר לא יכול לעשות אחרת מהחוק.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, החוק זה דרגה ראשונה, פסיקה, אחר כך יש את ההיקש ואחר כך יש את זה.

זוהיר בהלול: יש לי שאלה, סלומינסקי: לפי מקורותיך צפויה עוד מצגת של ביבי נתניהו מחר?

ניסן סלומינסקי: אני הקטן, מה אני?

זוהיר בהלול: – – –

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לחיות בלי, מה אני אגיד לך.

ניסן סלומינסקי: אז איך אומרים, צא מזה.

ניסן סלומינסקי: אל תהיה להוט, זה לא ישפיע עליך.

זוהיר בהלול: כי אנחנו לא יכולים לחיות עם זה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לחזור לנושא.

ניסן סלומינסקי: שמעתי את כולם וכאב לי הלב – אני אומר על אמת – כי זה חבל.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב למפלגת העבודה, והיו לי גם שיחות אישיות: כל כך התרחקו מהמסורת, ואני חושב שהציבור אומר לכם את זה בקלפי.

יואל חסון: מי אתה שתגיד לנו?

יואל חסון: מי אתה שתקבע מי קרוב למסורת או – – – למה אתה אומר דבר כזה?

ניסן סלומינסקי: אוה, באמת.

ניסן סלומינסקי: באמת, באמת.

ניסן סלומינסקי: אז אל תסכים איתי.

ניסן סלומינסקי: לא ביקשתי שתסכים.

יואל חסון: למה אתה אומר דבר כזה?

ניסן סלומינסקי: כי כך אני מרגיש.

יואל חסון: – – –

ניסן סלומינסקי: יואל, ככה אני מרגיש, כי אני עברתי את זה – – –

יואל חסון: תסתכל על הצלחת של היושב-ראש שלך – – – תתבייש לך.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על מה שאנחנו עברנו.

ניסן סלומינסקי: אתה פשוט – – –

יואל חסון: – – –

ניסן סלומינסקי: אוה, יופי, התחלת, כי אתה רוצה שוב – לא היית פה כשדיברתי.

ניסן סלומינסקי: חלק גדול מהזמן שלנו היינו במפלגת העבודה, חלק גדול מאיתנו היה חבר במפלגת עבודה, חלק הלך איתה – ואיפה הם כולם?

ניסן סלומינסקי: הלכו.

ניסן סלומינסקי: ניסיתי להסביר למה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי את זה לכמה מאנשיכם בשיחות עוד לפני שנתיים-שלוש.

רויטל סויד: לא הבנתי, ניסן, היית חבר מפלגת העבודה?

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו הלכנו איתם.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שהרבה מאיתנו היו והמפד"ל היו.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, אפילו את אלקנה הקמתי עם מפלגת העבודה.

ניסן סלומינסקי: מי שחתם לי על הקמת אלקנה היו פרס, רבין, וגלילי דחף את זה.

ניסן סלומינסקי: אבני, שהיה ראש המינהל לבנייה כפרית, מי שזוכר, הוא שהביא.

ניסן סלומינסקי: מפלגת העבודה עשתה לי את זה – בכבוד, ביופי, מה שנקרא.

יואל חסון: לא נראה לי שאתה מכבד אותה, איך שאתה מדבר עליה.

ניסן סלומינסקי: תסלח לי, תסלח לי, מאוד מכבד.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שהיום זה קצת שונה, וזה חבל.

ניסן סלומינסקי: זה כואב לי.

איציק שמולי: – – –

ניסן סלומינסקי: מסכים איתך.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, מה אתה חושב, שאין לי ביקורת עצמית?

ניסן סלומינסקי: בטח שיש לי.

איציק שמולי: גם הליכוד של בגין השתנה.

ניסן סלומינסקי: ועל הליכוד אין לי ביקורת?

ניסן סלומינסקי: בטח שיש לי ביקורת.

ניסן סלומינסקי: נו, מה, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני רק הסברתי, כי שמעתי עכשיו, הערב, את הצד הזה, אז אמרתי מה כואב לי.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול לקבל – טוב.

ניסן סלומינסקי: לא לקבל – גם טוב.

ניסן סלומינסקי: נו, מה אני אעשה, אני אמשיך לעבוד איתך אם נוכל להמשיך לעבוד על חוקים חברתיים ועל כל מה שתרצו.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר מה חבל לי, ואל תעמיסו את כל מה שיש לכל אחד על הכול – על ביבי, על זה, על זה, על הכול, על בתי הדין – על החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: זה באמת לא שייך, וחבל.

ניסן סלומינסקי: נו, מה אני אגיד?

ניסן סלומינסקי: בסדר.

חיים ילין: סלומינסקי, תשמע, לפי היהדות והחוק העברי צריך ללכת לישון.

רויטל סויד: זה כבר גזל שינה.

רויטל סויד: תגיד לו שזה גזל שינה.

חיים ילין: אני מבקש ממך, אם אתה יהודי טוב, תשתף פעולה – – –

רויטל סויד: זה גזל שינה.

ניסן סלומינסקי: הייתי מוכן, אם היינו עושים הסכם – – –

רויטל סויד: סלומינסקי, אתה עושה לנו עכשיו גזל שינה.

רויטל סויד: לפי החוק שעומד לעבור עכשיו, זה גזל שינה.

ניסן סלומינסקי: אבל אתם עשיתם עד עכשיו גזל שינה.

ניסן סלומינסקי: אני מבחינתי חשבתי, אני לתומי חשבתי – – –

נחמן שי: שחרית של ותיקין תכף.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, לשאלה שלכם, החוק הזה היה צריך לעלות כבר לפני הפגרה.

ניסן סלומינסקי: הוא היה צריך לעלות לפני הפגרה.

ניסן סלומינסקי: כבר פעמיים הוא היה על סדר-היום ופעמיים באו וביקשו ממני – יואל לא הסכים להגיע להסדרים, כנראה, וביקשו ממני: תשמע, זה ייקח זמן, בוא תוותר.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: ואללה, אני אוותר.

ניסן סלומינסקי: אחר כך עוד פעם: תוותר.

ניסן סלומינסקי: אני לא רציתי.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, אם באמת כולנו היו חושבים ככה, ברבע שעה היינו גומרים את הסיפור.

ניסן סלומינסקי: שניים-שלושה אנשים היו אומרים מה הם חושבים, נגמר הסיפור וממשיכים הלאה, כמו כל חוק פשוט, רגיל.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע לְמה הפכתם את כל זה וכל זה.

רויטל סויד: גזל, גזל.

רויטל סויד: זה גזל.

ניסן סלומינסקי: בוודאי, גזל, אבל צריך לדאוג שיגיעו אנשים.

ניסן סלומינסקי: מה אני אעשה?

רויטל סויד: זה גזל.

ניסן סלומינסקי: בוודאי גזל, אבל לא הגיעו אנשים.

רויטל סויד: אתה יכול להפסיק אותו ואתה לא מפסיק אותו.

משולם נהרי: מה עושה ניסן באייר?

ניסן סלומינסקי: אם אין עוד שאלות בנושא הזה אני רוצה שנלמד יחד כמה דברים מהמשפט העברי.

זוהיר בהלול: לא, דחילק, תביא משהו מהאייטולות.

ניסן סלומינסקי: יש שתי אפשרויות: או דו-שיח או שנראה קצת מהמשפט העברי.

איציק שמולי: בוא נמשיך בדו-שיח.

ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי.

ניסן סלומינסקי: תשאלו.

ניסן סלומינסקי: אבל המשפט העברי – – –

איציק שמולי: אני רואה את העובי של הספר הזה, אני נרדם.

רויטל סויד: תגיד לי, ניסן, מה אתם הולכים לעשות עם פסקת ההתגברות ביום ראשון?

רויטל סויד: אתם הולכים להעלות את ההצעה לוועדת שרים?

ניסן סלומינסקי: נכון לרגע זה, כן.

רויטל סויד: מה זאת אומרת נכון לרגע זה?

ניסן סלומינסקי: נכון לרגע זה.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מה יקרה בעוד שבוע.

ניסן סלומינסקי: אם הייתי יודע לפני כמה שעות מה יקרה יותר מאוחר, גם היה – אנחנו לא יודעים.

ניסן סלומינסקי: אלה הולכים להיות ימים של תהפוכות.

רויטל סויד: גם אתה הולך להתעקש שאם לא, אתה לא תצביע עם הקואליציה?

ניסן סלומינסקי: נקווה שלא נגיע – – – רוב של 61 – – –

דוד אמסלם: לפחות שמשהו מועיל יצא – – –

ניסן סלומינסקי: מוסי, מוסי, בוא ביחד נלמד את זה, רק שנראה מה זה משפט עברי.

ניסן סלומינסקי: הבאתי ספר שיש בחדר, אמרתי, בוא, קצת, ביחד.

איתן כבל: רק תגיד לי, במשפט העברי, מה יכול להיות מצבו של ביבי?

ניסן סלומינסקי: אוה.

ניסן סלומינסקי: אוה.

איתן כבל: עדיין סקילה וזה יהיו בתוך התהליך?

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אנשי כנסת הגדולה – זה הפורום שאנחנו נקראים על שמם, כנסת ישראל – הם אמרו שלושה דברים: א.

ניסן סלומינסקי: "הוו מתונים בדין" – לא כמו שחושבים פה, או כמו שיעל – שאלת אותי, עם סכינים.

ניסן סלומינסקי: "הוו מתונים בדין".

שלי יחימוביץ': די, די, זה עינוי, נו.

ניסן סלומינסקי: אז מה את רוצה שאני אעשה?

ניסן סלומינסקי: מה את רוצה שאני אעשה?

שלי יחימוביץ': תיקחו את המשפט העברי, תניח לנו.

רויטל סויד: שלי, תנהלי איתו דו-שיח.

ניסן סלומינסקי: אם החלק הזה יצא החוצה, אז אני מסכים.

ניסן סלומינסקי: נו, מה אתם רוצים?

ניסן סלומינסקי: הם דיברו איתי על המשפט העברי כל מיני דברים נוראיים.

ניסן סלומינסקי: בואו נראה מה זה משפט עברי.

שלי יחימוביץ': די – – –

ניסן סלומינסקי: אז א.

ניסן סלומינסקי: "הוו מתונים בדין".

חיים ילין: ניסן, כתוב בספר גלגל הצלה?

חיים ילין: אנחנו חייבים גלגל הצלה.

ניסן סלומינסקי: הוו מתונים בדין.

ניסן סלומינסקי: יש שלושה דברים שאמרו אנשי כנסת הגדולה: "הוו מתונים בדין"; דבר שני: "העמידו תלמידים הרבה" – תעסקו הרבה בחינוך.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי: "עשו סייג לתורה" – תהיו חכמים.

שלי יחימוביץ': די, זה מתחיל להיות מגוחך.

שלי יחימוביץ': באמת.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, נו, אז מה אני אעשה?

ניסן סלומינסקי: מה את רוצה?

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה לא מגוחך.

ניסן סלומינסקי: שלי, אני חושב שאם פעם אחת קוראים פרקי אבות, כמה דברים יפים – אם זה נקרא מגוחך אז אוי לנו.

ניסן סלומינסקי: והדברים שנאמרו כאן קודם, אם הם לא מגוחכים וזה מגוחך, אז באמת, עולם הפוך.

שלי יחימוביץ': הסיטואציה הזאת מגוחכת.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר, אבל זה תמיד קורה.

שלי יחימוביץ': ואין להכביר מילים על כך.

ניסן סלומינסקי: אבל זה קרה גם בצד ההפוך.

שלי יחימוביץ': תקשיב, זה מגוחך שאתה עומד שם ומטיף לנו מוסר.

ניסן סלומינסקי: אני לא מטיף מוסר.

שלי יחימוביץ': אז מספיק.

שלי יחימוביץ': אנחנו אנשים מנומסים, אנחנו שומרים על כבודך, אבל יש גבול.

ניסן סלומינסקי: מה את רוצה שאני אעשה עכשיו?

שלי יחימוביץ': שלא תטיף לי מוסר.

קריאה: תשתוק שעה.

ניסן סלומינסקי: אבל מה את רוצה?

ניסן סלומינסקי: מה אנחנו עושים עכשיו?

רויטל סויד: אולי תענה לאיתן כבל על השאלה שלו: מה דינו של ראש הממשלה לפי המשפט העברי?

רויטל סויד: הינה, גם זה בטח בספר שלך.

ניסן סלומינסקי: פרקי אבות?

קריאה: זה בפרק ב'.

איתן כבל: זה בכרך השני.

ניסן סלומינסקי: שמעון הצדיק – "הוא היה אומר, על שלושה דברים העולם עומד, על התורה, על העבודה ועל גמילות חסדים".

ניסן סלומינסקי: אלה היסודות שלנו, כל אחד – איך שהוא מקבל את זה.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: עוד משנה.

נחמן שי: מה עברת – לאיזה ספר?

נחמן שי: אתה רוצה את הספר שלי?

ניסן סלומינסקי: פרקי אבות.

ניסן סלומינסקי: זה לא בסדר?

ניסן סלומינסקי: לא מקובל עלינו, באמת, על כולנו, פרקי אבות?

ניסן סלומינסקי: יהושע: "עשה לך רב, וקנה לך חבר, והווי דן כל אחד לכף זכות".

ניסן סלומינסקי: כתוב לעשות רב, אבל לקנות חבר – חבר זה דרגה יותר גבוהה, יותר חשוב; חבר – צריך לעשות הרבה יותר מאמצים כדי שיהיה חבר.

ניסן סלומינסקי: ולדון כל אדם לכף זכות – הלוואי שכולנו כאן בבית הזה, זה מה שהיינו עושים.

ניסן סלומינסקי: הכול היה נראה קצת אחרת.

משולם נהרי: – – –

איתן כבל: שלא יצטרך להגיד אחר כך קדיש.

ניסן סלומינסקי: כבר אפשר להגיד קדיש.

מאיר כהן: רצה הקדוש ברוך הוא – – –

יולי יואל אדלשטיין: כשאני אראה פה את עליזה עם הסימנים אני אגיד: רבי עקשיא.

ניסן סלומינסקי: שמעיה ואבטליון – – –

יואל חסון: אתה יודע מה הדבר המרגיז בסיטואציה?

יואל חסון: שיש במה שאתה עושה סוג של התנשאות.

ניסן סלומינסקי: ממש לא.

יואל חסון: אתה יודע את זה?

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה שאני אעשה?

יואל חסון: הדבר הכי נכון לך ולכולנו זה שתמשוך את החוק שלך.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז זו המחלוקת בינינו.

ניסן סלומינסקי: זו המחלוקת בינינו.

יואל חסון: אתה עומד עכשיו – – –

ניסן סלומינסקי: אבל זו המחלוקת, אדוני.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, ממש לא, ממש לא.

ניסן סלומינסקי: בדיוק הפוך.

ניסן סלומינסקי: ממש לא.

מרב מיכאלי: ניסן, אתה גם לא צריך למשוך את החוק, תן להצביע.

מרב מיכאלי: בוא נצביע.

יואל חסון: אני מסכים להצעה של מרב.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, עוד מעט נעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: טוב, עוד דבר אחד, עוד דבר אחד, ששמעיה ואבטליון, נשיא ואב בית דין, אחד נשיא ואחד אב בית דין: "אהוב את המלאכה, ושנא את הרבנות, ואל תתוודע לרשות".

ניסן סלומינסקי: איציק, זה ממש – אתה לא מסכים לזה?

יולי יואל אדלשטיין: זאת התשובה על השאלה של איתן כבל.

ניסן סלומינסקי: אה, לא היית קשוב.

ניסן סלומינסקי: איתן, תהיה קשוב, איתן.

איתן כבל: אני מקשיב, אני מקשיב.

קריאה: אם אפשר עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: שמעיה ואבטליון, אחד נשיא ואחד אב בית דין, מה הם אומרים?

ניסן סלומינסקי: "אהוב את המלאכה, ושנא את הרבנות, ואל תתוודע לרשות"; תתרחק כמה שאתה יכול מהפוליטיקה ומהרשות.

מאיר כהן: אוה, תחזור על זה, ניסן.

ניסן סלומינסקי: כל מילה כאן נכונה.

איתן כבל: זה לא עובד בוועדה לבחירת דיינים.

ניסן סלומינסקי: אוה, אל תתחיל עם זה.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע טוב טוב שבוועדה לבחירת דיינים – –

איתן כבל: אני יודע, בסדר.

ניסן סלומינסקי: – – עד התקופה האחרונה מפלגת העבודה, לצערי, הלכה דווקא עם החרדים ובחרה דיינים חרדים, ולמוחרת היו באים בטענות: למה בבתי הדין דנים כאלה?

מרב מיכאלי: נכון, אתה צודק, בגלל שהרב סדן והרב לוינשטיין – – –

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אנחנו מדברים על דיינים עכשיו.

מרב מיכאלי: הדתיים הלאומנים הם כל כך יותר נאורים.

מרב מיכאלי: זה מדהים.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור?

ניסן סלומינסקי: היה הרב סתיו, נניח סתם – – –

מרב מיכאלי: הפערים הם פשוט עוצרי נשימה.

מרב מיכאלי: זה ממש modern orthodox, מה אני אגיד לך, חבל על הזמן.

ניסן סלומינסקי: לא, היה הרב סתיו, נניח.

ניסן סלומינסקי: לא, היו דיינים שאפשר היה; אבל באופן מסורתי, לצערי, הלכו עם החרדים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, נו.

מרב מיכאלי: הרב סדן – מאור הגולה.

מרב מיכאלי: שמש, ממש שמש בגבעון דום.

איתן כבל: כל הזמן חשבנו שאם נתמוך בהם, הם יצביעו עבורנו.

משולם נהרי: שמש בצוהריים.

איתן כבל: ואף פעם זה לא עבד.

עמר בר-לב: אל תאבד תקווה, אבל, איתן.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: עוד דבר: "חכמים, היזהרו בדבריכם".

ניסן סלומינסקי: גם מקובל.

ניסן סלומינסקי: טוב, הלל ושמאי – "הלל ושמאי קיבלו מהם.

ניסן סלומינסקי: הלל אומר: הווי מתלמידיו של אהרן, אוהב שלום רודף שלום, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה" – לא טוב?

משולם נהרי: טוב מאוד.

משולם נהרי: תמשיך.

ניסן סלומינסקי: דודי.

משולם נהרי: תמשיך, ניסן, אתה עוד לא הגעת לפרק ב'.

ניסן סלומינסקי: בסדר, מאה אחוז.

לאה פדידה: ניסן, אתה יכול לדבר איתי, לספר לי סיפורים.

ניסן סלומינסקי: מה?

לאה פדידה: אתה יכול לדבר איתי.

משולם נהרי: עוד לא הגעת לפרק ב'.

משולם נהרי: תמשיך.

ניסן סלומינסקי: טוב, בכל אופן, עוד עצה טובה, למי שרוצה: "הוא היה אומר: אם אין אני לי, מי לי, וכשאני לעצמי, מה אני, ואם לא עכשיו, אימתי".

ניסן סלומינסקי: עוד פעם: "אם אין אני לי, מי לי" – אם אני לא אעזור לעצמי, מי יעזור לי?

ניסן סלומינסקי: "וכשאני לעצמי" – אבל אם אני כן חושב על עצמי, אז מה אני?

ניסן סלומינסקי: קצת צניעות, קצת ענווה.

ניסן סלומינסקי: "ואם לא עכשיו, אימתי" – אל תתמהמה.

ניסן סלומינסקי: אם צריך לעשות משהו, תעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: "שמאי אומר: עשה תורתך קבע.

ניסן סלומינסקי: אמור מעט ועשה הרבה.

ניסן סלומינסקי: הווי מקבל כל אדם בסבר פנים יפות".

קריאה: ניסן, נראה לי שהחבר'ה שלך – – –

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אולי, לא יודע.

ניסן סלומינסקי: אבל לא, אני רק רוצה שנראה שדיברו על צד אחד של היהדות או על משהו.

ניסן סלומינסקי: המשפט – תראה איזה דברים יפים יש פה.

ניסן סלומינסקי: "שמאי אומר: עשה תורתך קבע.

ניסן סלומינסקי: אמור מעט ועשה הרבה", זה נכון, ו"הווי מקבל כל אדם בסבר פנים יפות".

ניסן סלומינסקי: ואללה, מה יכול להיות יותר טוב מזה?

ניסן סלומינסקי: לא טוב?

ניסן סלומינסקי: וואו, יש כאן עוד משהו שהוא לרעתי עכשיו.

ניסן סלומינסקי: משהו שהוא לרעתי.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: בדיוק.

ניסן סלומינסקי: ל"ז.

ניסן סלומינסקי: "שמעון בנו אומר: כל ימיי גדלתי בין החכמים ולא מצאתי לגוף טוב אלא שתיקה.

ניסן סלומינסקי: ולא המדרש הוא העיקר, אלא המעשה.

ניסן סלומינסקי: וכל המרבה דברים מביא חטא".

מרב מיכאלי: זה חומר למתחילים.

ניסן סלומינסקי: נכון.

מרב מיכאלי: זה מצער אותי מאוד.

מרב מיכאלי: תביא לפחות משהו hardcore.

ניסן סלומינסקי: בסדר, נו, מה אני אעשה, אנחנו מתחילים מהבסיס.

ניסן סלומינסקי: מרב, מתחילים מהבסיס.

ניסן סלומינסקי: רציתי להביא את הרמב"ם, בסוף אמרתי: אולי פרקי אבות.

ניסן סלומינסקי: טוב, נשיא ישראל, "רבן שמעון בן גמליאל, אומר: על שלושה דברים העולם עומד: על הדין ועל האמת ועל השלום".

מרב מיכאלי: אם זה מה שאתה מעביר בשיעורים – –

ניסן סלומינסקי: לא.

מרב מיכאלי: – – באמת, seriously, אני רוצה להגיד לך, עכשיו אני רואה אותך באור חדש לגמרי.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, תבואי – – –

מרב מיכאלי: זאת הרמה?

מרב מיכאלי: זה מה שאתם מעביר בשיעורים?

ניסן סלומינסקי: לא, כשאת – – –

מרב מיכאלי: על זה אתה מבזבז את ימיך?

מרב מיכאלי: ומילא ימיך – ימי התלמידות המסכנות?

ניסן סלומינסקי: כשתבואי – אם תרצי, ואני מזמין אותך, כשתבואי לשמוע שיעורים שאני נותן, אני חושב שאת תיהני מאוד.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: זה אחרי ששמעתי איך הגדרת את המשפט העברי, אז אני חושב ששווה שנשמע גם את הצד הזה, את לא חושבת?

ניסן סלומינסקי: זה לא המשפט העברי?

מרב מיכאלי: חד-משמעית.

מרב מיכאלי: אמרתי, זה רק הבייסיק של הבייסיק.

ניסן סלומינסקי: נו, מה, הבסיס לא טוב?

ניסן סלומינסקי: בואו נלך לבסיס.

מרב מיכאלי: הלוואי שעל פי הדברים האלה הם היו שופטים, ואתה יודע את זה.

ניסן סלומינסקי: בואו נחזור לבסיס, אדרבה.

ניסן סלומינסקי: בואו נחזור לבסיס.

זוהיר בהלול: לא פלא שתלמידי ישראל נכשלים במבחני הפיז"ה.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: רבן שמעון בן גמליאל, רבן גמליאל אומר: "יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ".

יהודה גליק: לפחות תלמד משפט עברי.

יהודה גליק: למה אתה מלמד מוסר?

ניסן סלומינסקי: זה משפט עברי.

ניסן סלומינסקי: זה לא משפט עברי?

יהודה גליק: אה, לא.

ניסן סלומינסקי: אז מה זה משפט עברי?

יהודה גליק: – – –

ניסן סלומינסקי: מה, משפט עברי זה לא זה?

ניסן סלומינסקי: יפה תלמוד – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: מה זה, הייתה הסעה?

ניסן סלומינסקי: כמעט כולם נכנסים בבת אחת.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: רבותינו, הגיע זמן קריאת שמע של שחרית.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: נו, שרק יורידו אותי.

ניסן סלומינסקי: מה, חושבים שזה תענוג פה לעמוד ככה?

ניסן סלומינסקי: לא תענוג גדול.

ניסן סלומינסקי: למרות שהדברים פה חשובים; דווקא בבית הזה, אם היו קצת מקבלים חלק מהדברים – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, רק שלגבי שתיקה האכסניה לא מתאימה.

ניסן סלומינסקי: גם שתיקה, וגם יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ.

ניסן סלומינסקי: כמה זה חשוב.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני מתקדם.

ניסן סלומינסקי: רבן גמליאל.

מרב מיכאלי: יאללה, ניסן, צחקנו, נהנינו, היידה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: את רק יודעת שאני פה מקבל הוראה, מה אני יכול לעשות?

ניסן סלומינסקי: זו הפוליטיקה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר את האמת.

עפר שלח: ניסן, מעולם לא זכרתי שתיאמר – – – קריאת שמע בלילה.

ניסן סלומינסקי: בזה אתה צודק.

עפר שלח: ומי הבן זומא פה כולנו יודעים.

לאה פדידה: תגיד, מה אומר המשפט העברי על חבר כנסת שלא מדבר יפה?

ניסן סלומינסקי: שלא מדבר יפה?

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: בוקר טוב לכולם.

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: התעוררתם?

יואל חסון: באתם?

לאה פדידה: – – –

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: מה שכתוב פה, שכל חיי הייתי בין תלמידי חכמים ולא מצאתי לגוף יפה אלא שתיקה.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: כמה שיותר, שאפשר לשתוק.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי שתיקה בחקירות, זה שייך או לא שייך?

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, לא לזה.

ניסן סלומינסקי: עוד דבר אחד, רק זה – עפר, אתה הפסקת אותי באמצע – את יודעת מה רבן גמליאל אומר, אז עוד דבר אחד: "יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ, שיגיעת שניהם משכחת עוון.

ניסן סלומינסקי: וכל תורה שאין עימה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון".

עפר שלח: – – – את האמירה שכר מצווה – – –

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל תשמע: "ויפה תלמוד תורה עם דרך ארץ, שיגיעת שניהם משכחת עוון.

ניסן סלומינסקי: וכל תורה שאין עימה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון".

ניסן סלומינסקי: אוה, ועוד דבר שהוא חשוב גם לנו: "וכל העמלים עם הציבור, יהיו עמלים עימהם לשם שמיים".

ניסן סלומינסקי: דודי, דודי – – –

משולם נהרי: עוד לא הגעת – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: ניסן, מה אתה ממהר?

איתן כבל: מה אתה ממהר, ניסן?

איתן כבל: עד שהתחלת לתת לנו שיעור.

דוד אמסלם: ניסן, תן קצת ספירת העומר.

דוד אמסלם: ספירת העומר.

איתן כבל: על שלושה דברים העולם עומד – – –

רחל עזריה: ניסן, ספרת ספירת העומר?

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: רגע, אני לא שומע.

ניסן סלומינסקי: עכשיו הצד השני – – –

יעקב מרגי: ניסן, תעבור למגילת איכה.

ניסן סלומינסקי: לא שומע.

ניסן סלומינסקי: רגע, אחד-אחד.

יעקב מרגי: תעבור למגילת איכה.

ניסן סלומינסקי: מגילת איכה?

ניסן סלומינסקי: זה – – –

יעקב מרגי: החרבת להם את העולם.

ניסן סלומינסקי: בסגנון תימני זה רק איתן.

יולי יואל אדלשטיין: בקצב כזה, לנבואת החורבן אנחנו עוד מעט נגיע.

יעקב מרגי: לא, לפי נבואת החורבן של מרב מיכאלי – – – מגילת איכה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, מגילת איכה זה רשום על שם איתן.

קריאה: בתימנית.

ניסן סלומינסקי: טוב, עוד – מה זה?

מרדכי יוגב: מסכת כלים.

יולי יואל אדלשטיין: אתם יכולים גם סלפי לעשות, לא?

ניסן סלומינסקי: נסתכל במשנה ט', בפרק שני.

מרב מיכאלי: ניסן – – –

ניסן סלומינסקי: מה לעשות?

ניסן סלומינסקי: מה את רוצה שאני אעשה?

ניסן סלומינסקי: תגידי לי את.

מרב מיכאלי: נשים מסוללות.

ניסן סלומינסקי: מה?

מרב מיכאלי: נשים מסוללות – מה הדין בעניין נשים מסוללות?

שולי מועלם-רפאלי: מרב, זה לא מתאים.

ניסן סלומינסקי: לא שומע.

ניסן סלומינסקי: מה הדין – מה?

מרב מיכאלי: מה שהוא עושה זה כן מתאים?

ניסן סלומינסקי: מה אני כאן, פוסק הלכה עכשיו?

ניסן סלומינסקי: אם את שואלת אם זה קשור לחוק שלנו – לא קשור לחוק שלנו.

יצחק הרצוג: למה – – – זה המשפט העברי.

ניסן סלומינסקי: לא, מה זה קשור?

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: באמת.

לאה פדידה: מתי על פי – – – אפשר ללבוש פיג'מה?

ניסן סלומינסקי: איך?

ניסן סלומינסקי: מה את שואלת?

רחל עזריה: יאללה, בואו נשמע משהו כבר.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, באמת, נו.

ניסן סלומינסקי: הרי כל אחד במקומי, מה שנקרא – פעם זה היה מהצד הזה, פעם מהצד הזה – היה עושה אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: אין לנו – זו הדרך, מה אני יכול לעשות?

יעל כהן-פארן: לא היינו מביאים כזה חוק ב-02:00 להצבעה.

ניסן סלומינסקי: אני לא – אני הייתי שמח אם היו שמים את זה ב-20:00, תאמיני לי, ב-20:00, בערב.

ניסן סלומינסקי: לא אני המסדר.

יולי יואל אדלשטיין: נו?

ניסן סלומינסקי: טוב.

רחל עזריה: נו, יאללה, ניסן, תמשיך.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: הם אמרו שלושה דברים: "יהי כבוד חברך חביב עליך כשלך".

יצחק הרצוג: "אהוב עליך כשלך".

ניסן סלומינסקי: זה נכון.

יצחק הרצוג: נו?

יצחק הרצוג: חוץ מזה מה?

ניסן סלומינסקי: "ואל תהי נוח לכעוס.

ניסן סלומינסקי: ושוב יום אחד לפני מיתתך".

יעל גרמן: זה ממש חברי הכנסת, ניסן.

ניסן סלומינסקי: מה?

יעל גרמן: ממש חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: נכון, נכון.

ניסן סלומינסקי: כך צריך להיות.

יעל גרמן: לא, כאלה.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: "יהי כבוד חברך חביב עליך כשלך" – זה ודאי זה חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: "ואל תהיה נוח לכעוס" – זה ודאי, פה, בשלווה כזאת, הכול טוב.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, "רבי יהושע אומר: עין הרע, ויצר הרע, ושנאת הבריות מוציאין את האדם מן העולם".

קריאה: צודק.

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: רבי יוסי אומר – – –

לאה פדידה: מה זה עין רעה?

ניסן סלומינסקי: אוה.

קריאה: עין הרע – – –

ניסן סלומינסקי: אני יודע להגיד לך מה זה עין טובה.

ניסן סלומינסקי: כשמסתכלים על בן אדם – לכל בן אדם יש גם מעלות, הרבה מאוד, וגם חסרונות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו – תלוי מה: את יכולה להסתכל בעין רעה, כמובן, להסתכל על החסרונות, ואז לא לכבד אותו, לא לחבב אותו, כי את רואה את החסרונות.

ניסן סלומינסקי: את יכולה להסתכל על אותו בן אדם בעין טובה, לראות את המעלות שלו ולהגיד: וואו, כל הכבוד, ולהתקרב, ולחבב.

ניסן סלומינסקי: מה את בוחרת לעשות?

ניסן סלומינסקי: ההצעה כאן – להיות עם עין טובה, לא עם עין רעה.

ניסן סלומינסקי: אם ככה היינו מסתכלים אחד על השני, חילוקי הדעות היו יכולים להישאר, אבל הכול היה ברמה אחרת, בדרך אחרת.

נחמן שי: כבר קראתי את הארץ של מחר.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה גם – – –

יהודה גליק: רבותינו, הגיע זמן קריאת שמע – – –

קריאה: הגיע זמן תפילת שחרית.

נחמן שי: סיימתי כבר את של היום.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, את זה אני לא – – –

זוהיר בהלול: דודי, דודי – – –

דוד אמסלם: אתה ממהר?

זוהיר בהלול: בטח.

דוד אמסלם: אתה ממהר?

דוד אמסלם: אני מקזז אותך עכשיו.

דוד אמסלם: אתה רוצה שאני אקזז אותך?

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אם אתה יוצא החוצה אנחנו מתחילים בהצבעות.

ניסן סלומינסקי: בינתיים, איך אומרים, נלמד עוד משהו, בסדר?

חיים ילין: אנחנו נעביר חוק שאם מישהו שצריך לנאום ולא נואם, הוא יורד מהבמה.

ניסן סלומינסקי: מישהו שצריך לנאום ולא נואם?

ניסן סלומינסקי: לא, אז קודם כול, בוא תעביר חוק שמי שעולה לפה – שידבר רק על הנושא שלגביו הוא עולה ולא על דברים אחרים.

חיים ילין: לא, לא, לא, לא.

ניסן סלומינסקי: אה, חכם.

ניסן סלומינסקי: תתחיל עם זה קודם.

ניסן סלומינסקי: אחרת אתה יכול לדבר על שמיים וארץ, על כל מיני דברים שלא רלוונטיים, וזה – – –

חיים ילין: זה הדמוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: אז זה דמוקרטיה.

חיים ילין: לשתוק?

ניסן סלומינסקי: לא לשתוק.

ניסן סלומינסקי: פה אני – – –

חיים ילין: אז דבר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: "כל שרוח הבריות נוחה הימנו, רוח המקום נוחה הימנו, וכל שאין רוח הבריות נוחה הימנו, אין רוח המקום נוחה הימנו".

יצחק הרצוג: ניסן, יש לכם רוב, מה אתם רוצים?

ניסן סלומינסקי: נו, שיגיד לי.

ניסן סלומינסקי: אני הרי – אתה יודע – – –

יצחק הרצוג: תגיד לאמסלם.

לאה פדידה: טוב, בסדר, תקריא לנו משהו, שלא נשתעמם.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז אני אומר.

יולי יואל אדלשטיין: מבחינת המשפט העברי זה כבר מתחיל להיות צער בעלי חיים, אז אני באמת – – –

יצחק הרצוג: תשאל את אמסלם.

ניסן סלומינסקי: עוד דבר אחד: "חביב אדם שנברא בצלם".

יצחק הרצוג: אתם, גם את זה שוכחים.

יצחק הרצוג: גם את זה שכחתם.

ניסן סלומינסקי: למה: אתם שכחתם?

ניסן סלומינסקי: כולנו.

ניסן סלומינסקי: אם תגיד: כולנו שכחנו, זה טוב.

יצחק הרצוג: למה?

יצחק הרצוג: כי – – –

ניסן סלומינסקי: אמרתי, לא הצד הזה ולא הצד הזה יכול להגיד שזה רק הוא והשני לא.

ניסן סלומינסקי: בואו, אם נעשה כולנו תיקון זה יהיה טוב.

לאה פדידה: – – – הצעת חוק, שאם בתוך 45 דקות לא מגייסים – – –

יצחק הרצוג: היחס שלכם לגר הגר בתוככם הוא מזעזע.

ניסן סלומינסקי: תלוי מי.

ניסן סלומינסקי: תלוי מי.

ניסן סלומינסקי: זה לא – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, בן – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז כפי שאמרתי, אני רק רוצה לסכם במשפט אחד.

קריאה: רבי חנניה בן עקשיא.

ניסן סלומינסקי: כן, רבי חנניה בן עקשיא – אני רוצה לסכם ולומר, כפי שאמרתי קודם – – –

זוהיר בהלול: לא דיברת.

זוהיר בהלול: מה לסכם?

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

דוד אמסלם: ניסן – – –

ניסן סלומינסקי: אני גומר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, כן.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרתי למוסי, ניסינו לתת, להראות כאן מה הכוונה בנושא של משפט עברי: עקרונות של יושר, צדק – לא מה שכולם חושבים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהיה מכובד מאוד.

ניסן סלומינסקי: ואני אשמח מאוד אם כולם יוכלו להצביע בעד החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קיימות הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אנחנו מתחילים להצביע.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אם אפשר להביא לי את החוק, כי אין לי אותו פה.

יולי יואל אדלשטיין: אשמח לקום ולהביא, אבל – – –

יואל חסון: לא ביקשתי ממך, אדוני היושב-ראש – אם אתה יכול לרדת, לתת לי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מתחילים להצביע על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, אתה מולי בהסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: אז לפני סעיף 1 קיימת הסתייגות של חברי הכנסת מרב מיכאלי, רויטל סויד, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, מיקי רוזנטל, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה –להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; חברי הכנסת דב חנין, איימו עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טאלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי וואאל יונס – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; חברי הכנסת יעל גרמן, קארין אלהרר, אלעזר שטרן, יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ופנינה תמנו – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; חברי הכנסת מיכל רוזין, אילן גילאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומוסי רז – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1.

יואל חסון: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 31 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף – סליחה, לסעיף 1 קיימת הסתייגות, מס' 2, של המחנה הציוני, הרשימה המשותפת, יש עתיד ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים?

יואל חסון: כן.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני ממשיך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: תעצור אותי אם אתם לא מעוניינים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 31 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 38 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 31, נגד – 38, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: 5.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 39, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9, עדיין לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 31, נגד – 39, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, מהסתייגות 10 עד 64 אנחנו מסירים.

קריאה: יש 4,000 – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז 64 זה עדיין לסעיף 1, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יואל חסון: כולל 64.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הסרנו תשע הסתייגויות בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן הודיע לי מרכז האופוזיציה שהסתייגות 10 עד הסתייגות 64, כולל, לסעיף 1, הוסרו על ידי המציעים, המסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע כרגע על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יהודה גליק: יואל, אני מאוד מעריך את זה.

יואל חסון: אני אגבה על זה.

יחיאל חיליק בר: נשארו רק 3,700.

גלעד ארדן: העיקר שלא נהיה טורקיה.

גלעד ארדן: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 32 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 39, נגד – 32, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

איתן כבל: אדוני שר הבט"פ, תן לנו רוח גבית.

יצחק הרצוג: תלמד את החוק – – –

גלעד ארדן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

יולי יואל אדלשטיין: חברים יקרים.

גלעד ארדן: – – – שבו העתיד הנורא זה שאני אאשר הפגנות.

יולי יואל אדלשטיין: השר, אנחנו יכולים להמשיך להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר לביטחון הפנים, אנחנו יכולים להמשיך להצביע, אדוני?

גלעד ארדן: אם אפשר, שמית.

יולי יואל אדלשטיין: חברים.

שולי מועלם-רפאלי: השר פשוט רוצה כבר שנישאר פה עד ותיקין, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כבר לא אכפת לו, אתם אומרים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לאחרי סעיף 1, הסתייגות מס' 65 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

איתן כבל: עוד מעט ההסתייגות של ההפגנות, אדוני השר.

יצחק הרצוג: כתוב ארדן בהפגנות?

גלעד ארדן: תנו לאלדד יניב את – – – הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (65) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 32, נגד – 39, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 66 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (66) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 67 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יהודה גליק: לא לוותר על 67.

יהודה גליק: לא לוותר.

יהודה גליק: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (67) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 39, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 68 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (68) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, 39 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 69 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (69) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת מרצ לאחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 30, נגד – 39, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, מ-70 עד 79 אנחנו מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת שכל ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודיעני מרכז האופוזיציה חבר הכנסת חסון שהוסרו שאר ההסתייגויות, עד 79, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות האלה היו, נציין, לאחרי סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אין סעיפים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו על סעיף 1 כנוסח הוועדה ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על כל החוק, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד החוק בקריאה שלישית?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד החוק – 39 נגד – 32 נמנעים – אין חוק יסודות המשפט (תיקון), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד החוק, נגד – 32, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק התקבל כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, ט"ז באייר תשע"ח, 1 במאי 2018, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.