ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 324, 2018-03-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ו באדר התשע"ח, 13 במרס 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019) התשע"ח–2018; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019) התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9) התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, אתה מוזמן לפתוח היום את הנאומים.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רציתי לדווח גם במליאה על מפגש של שדולה שקיימנו היום בכנסת.

נחמן שי: אומנם זה הרגיש קצת כמו בועה בהשוואה לסערה שהתחוללה מסביב, אבל דווקא בימים כאלה טוב להיאחז במשהו יציב.

נחמן שי: והמשהו היציב שלנו היה ציבור של מיליון וחצי ישראלים וישראליות שמשמשים מה שקרוי care giver באנגלית, או בעברית – מטפלים לא פורמליים.

נחמן שי: בני משפחה של אנשים, מטופלים, בגילים שונים, בדרך כלל מבוגרים ומבוגרים מאוד, נשענים על בני משפחותיהם כדי לקבל סיוע, עזרה וטיפול.

נחמן שי: המדינה התפרקה בהדרגה מהאחריות שלה.

נחמן שי: פעם היא הייתה עושה את זה בעצמה, אחר כך היא העבירה את זה לקבלנים חיצוניים, ועכשיו היא מוכנה לממן את זה כדי שבני המשפחות יעשו את זה בעצמם – דבר שהוא בעייתי בפני עצמו.

נחמן שי: אבל אנחנו אספנו את כל הגורמים שעוסקים בתחום הזה, כולל הארגון שמייצג אותם, כולל הג'וינט, כולל משרדי ממשלה, ודנו בשאלה: כאשר תוחלת החיים במדינת ישראל עולה כל כך ואנחנו עומדים בעוד 30 שנה לראות פה מיליון ו-600,000 אזרחים ותיקים, בנסיבות האלה, מי יטפל בהם?

נחמן שי: האם יהיו מספיק בני משפחה שיוכלו לקחת על עצמם את האחריות לטפל באבא, אימא, אח וכן הלאה שנמצאים במצוקה וזקוקים לעזרתם?

נחמן שי: אני חושב שהיה חשוב להעלות את זה על סדר-יומה של הכנסת, ואני מקווה שהארגון הזה יתעצם ויתחזק, ואנחנו נוכל להביא גם לבית הזה דברי חקיקה כדי לעגן את מעמדם ולשמור על האנשים היקרים האלה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בזמן שמדינות העולם מקדמות חקיקה שוויונית וחקיקה שמגינה על קבוצות מיעוט, במיוחד מיעוטים לאומיים, הוועדה המיוחדת לחוק הלאום אישרה היום את החוק לקריאה ראשונה.

יוסף ג'בארין: זהו חוק שנותן זכויות יתר לאזרחים היהודים במדינה בתחומי חיים מרכזיים – בהגירה, בסמלים, בימי החופש ובדיור – ולכן החקיקה הזאת בעצם מנציחה את מעמדם הנחות של האזרחים הערבים כאזרחים סוג ב' או סוג ג'.

יוסף ג'בארין: אחד מסעיפי החוק הזה מבטל בעצם את המעמד הרשמי של הערבית כשפה רשמית ומשאיר את המעמד הזה באופן בלעדי לשפה העברית.

יוסף ג'בארין: סעיף אחד, כבוד היושב-ראש, קובע שניתן להקים יישובים על בסיס דת או לאום במדינה; זאת אומרת שעכשיו, לפי הסעיף הזה, אם הוא יחוקק – ואני מקווה שהוא לא יחוקק – אפשר להקים התיישבות קהילתית ולשים שלט שם בכניסה שלערבים אסור להתגורר בהתיישבות הזאת.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אם זו לא חקיקת אפרטהייד, אני לא יודע מה זה אפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, 75% מהתוצרת החקלאית של הירקות, בעצם מגדלים אותם בנגב; לא רק בנגב אלא בעוטף עזה ורמת הנגב.

חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלה?

חיים ילין: כי הם חלק בלתי נפרד מההתיישבות במדינת ישראל ומהביטחון – גם הביטחון התזונתי וגם הביטחון של מדינת ישראל.

חיים ילין: הם השכפ"ץ של מדינת ישראל.

חיים ילין: אבל ראו זה פלא.

חיים ילין: שר האוצר פותח את היבוא בלי הבחנה, ואנחנו רואים שתוצרת חקלאית, טונות של מלפפונים, טונות של עגבניות – הכול מושמד לחלוטין, כי יותר חשוב להביא עגבניות ולהביא מלפפונים ולהביא פלפלים מטורקיה ומירדן.

חיים ילין: הרבה יותר חשוב.

חיים ילין: איפה הציונות במדינת ישראל?

חיים ילין: הממשלה הימנית ביותר, הציונית ביותר, מביאה מהטורקים ומהירדנים את הירקות כאשר פה משמידים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מתבייש, אבל מצד שני אני חייב להגיד לך שזה אותו אזור שכבר שלושה שבועות אין בו קליטה, והם הולכים לפתוח את הברזים בידיים מול האויב, וצה"ל צריך להגן עליהם.

חיים ילין: מזל שיש את צה"ל בדרום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מיכל רוזין: תודה, כבוד יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: השבוע שוב התפרסמו, אתמול בערב, דבריו של אלי סדן – אני אפילו לא רוצה לקרוא לו רב – ראש המכינה הקדם-צבאית.

יהודה גליק: הרב אלי סדן.

מיכל רוזין: אני לא רוצה לקרוא לו רב.

יהודה גליק: – – –

מיכל רוזין: אני חושבת שלא יאה לקרוא לו רב – –

יהודה גליק: יש לו תואר רב.

מיכל רוזין: – – ואני קוראת לקחת ממנו את פרס ישראל שהוא קיבל.

מיכל רוזין: אדם שטוען שהשואה התחוללה בגלל גילוי עריות ושאר עבירות על מצוות יהדות הוא בעיניי לא ראוי לפרס ישראל; אדם שטוען שנשים צריכות להישאר בבית קשורות לבעליהן ובעצם המהפכה הפמיניסטית השחיתה אותן, ואנחנו לא יכולות גם לעבוד, גם להתקדם בקריירה ולהיות אימהות טובות ונשים טובות – אני מפקפקת בהיותו בעל טוב ואבא טוב עם עמדות כאלה, בוודאי אם יש לו בנות.

מיכל רוזין: אני חושבת שראוי לקחת ממנו את פרס ישראל.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שאדם שמתגולל ככה על השואה, שמתגולל ככה על נשים, על חברי קהילת הלהט"ב, ממשיך להיות ראש מכינה קדם-צבאית, מחנך את בני הנוער, את אלה שאחר כך הולכים לשרת בצבא.

מיכל רוזין: אני חושבת שהגיע הזמן שמערכת הביטחון, ראש הממשלה, שר החינוך שלנו, יעמדו על הדברים האלה, יגידו מה עמדותיהם ויפטרו אותו מתפקידו.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: בדרך כלל, בנאומים בני דקה, כשאנחנו שומעים שחבר או חברת כנסת מדברים על נושא שרצינו לדבר עליו, אנחנו אומרים: בואו נחפש נושא אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אדבר בדיוק על אותו נושא שדיברה עליו חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, ואני גם מבקשת שאנחנו נעשה מעשה פה, בבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאנחנו נקשיב לרועים רוחניים, רועי צאן רוחניים של העם הזה, כאילו הדברים שהם אומרים הם כלום.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לגלות לאלי סדן, לרב סדן – אני עדיין אקרא לו רב – אני רוצה לגלות לו סוד: בעלי ואני החלטנו שהוא לא קושר אותי, ואנחנו מנהלים זוגיות די טובה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמה שקורה כאן, אדוני היושב-ראש, הוא לא פחות מהסתה מטורפת נגד נשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מוכנה יותר להתייחס לזה בשוויון נפש.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר עברנו את הרב קלנר ועברנו את הרב לוינשטיין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא יכולות להסכים לזה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: גיא מרוז ואורלי וילנאי כבר פרסמו עצומה שראוי לחתום עליה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, עוד לא לקחו עד היום את פרס ישראל מאף אחד, אבל אני חושבת שכשבן אדם מסית בצורה כזאת נגד נשים ונגד אנשים שחיים במדינה הזאת אנחנו לא יכולים לשקוט.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מבקשת לזכור דבר אחד: הוא קיבל את פרס ישראל על מפעל חיים – על מכינת עלי.

איילת נחמיאס ורבין: איך יכול להיות שאנחנו נשב בשקט כשהוא מחזיק בפרס ישראל על מפעל חיים?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוחנה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: שמעתי את אמירתו של ראש עיריית שדרות לשעבר אלי מויאל, שבאופן בסיסי מה שהוא אומר זה: מזל שהאשכנזים הקימו את המדינה ולא המזרחים, אחרת היינו עוד מדינה ערבית נחשלת.

אמיר אוחנה: אני רוצה להזכיר לו שלושה דברים, אדוני: האשכנזים והמזרחים בנו את המדינה הזאת, לפני 48' ואחרי 48'.

אמיר אוחנה: אבא שלי, מאיר שמעון אוחנה, שעלה ממרוקו, עלה בן 19, ב-1954, מייד כדי להתגייס לצה"ל, ואני יכול להראות תמונות שלו על הפיגומים של הכור בדימונה, של הקריה למחקר גרעיני – הוא היה ממקימי הקריה בדימונה, אולי אחד הפרויקטים, לפי פרסומים זרים, הביטחוניים החשובים לביטחונה של מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: אני רוצה להזכיר לו שמיזוג כל גלויות העם היהודי זה הרעיון העומד בבסיסה של מדינת ישראל, וזה מה שיוצר את התמהיל המיוחד הזה שאנחנו קוראים לו מדינת ישראל והחברה הישראלית.

אמיר אוחנה: והוא אומר שמרוקו ותימן לא היו דמוקרטיות.

אמיר אוחנה: אני רוצה לשאול אותו איזה מין דמוקרטיה הייתה רוסיה, שהכניסה אדם כמו אדוני היושב-ראש המכובד לכלא על לא עוול בכפו, ואיזו דמוקרטיה הייתה רומניה.

אמיר אוחנה: ובואו לא נדבר על הדמוקרטיה הגרמנית; אוה, הדמוקרטיה הגרמנית המפוארת.

אמיר אוחנה: בכל זאת, אני קורא למויאל: חבק את העבר שלך.

אמיר אוחנה: זה לא אומר שאתה לא יכול לחבק גם את העבר והמורשת של יוצאי אירופה.

אמיר אוחנה: זה התמהיל המיוחד שיוצר כאן את מדינת ישראל ואת החברה הישראלית.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: כנראה בעוד כמה חודשים נלך לבחירות ותבוא ממשלה חדשה, אבל עדיין ביישובים הערביים, ובעיקר ביישובי הנגב, סובלים מהאחוז הגבוה ביותר של עוני ואבטלה.

טלב אבו עראר: מיום שהוקמו כמה יישובים לא הורחבו אזורי תעשייה, ויש יישובים שאין להם בכלל אזורי תעשייה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: הממשלה לא חושבת לבוא ולהקים תוכנית, לבנות תוכנית, למגר את העוני, את האבטלה, בקרב התושבים הערביים, ובעיקר בנגב.

טלב אבו עראר: אם יימשכו כך העוני והאבטלה, זה יגרור ויביא את התושבים למקומות שאנחנו לא רוצים בהם.

טלב אבו עראר: ולכן, הגיע הזמן שהממשלה תתעשת, הממשלה הזאת, או זו שתיבחר, ותחשוב על האזרחים הערבים ועל האזרחים הבדואים בנגב – להוציא אותם ממצוקת העוני והאבטלה שהם, באמת, מאז קום המדינה ועד היום שקועים בה.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, החברה שלנו התברכה ביותר מדי אנשים שלא הייתי אומר שהם רפי שכל, אבל בוודאי רפי מוסר.

יוסי יונה: יש לנו את המקרה של אלי סדן, ואתמול גם התבשרנו על התבטאויות מאוד מעניינות של ראש עיריית שדרות לשעבר אלי מויאל.

יוסי יונה: כן, מקרה מאוד מאוד מעניין של אדם שאני לא רוצה להשתמש בציטוט של דבריו במדויק, אבל אדם שבחר להטיל את צואתו על ראשו; דבר ממש, באמת, מקומם.

יוסי יונה: אני לא יודע מהם מקורותיה, אדוני היושב-ראש, של השנאה העצמית והתיעוב העצמי שיכולים לגרום לאדם לומר בכלל, ולומר בפרהסיה, דברי בלע כל כך איומים על בנות ובני קהילתו.

יוסי יונה: אני רק רוצה מכאן להביע, איך לומר זאת, חמלה; אני לא חושב שיש מילה אחרת – נכון, אמיר?

יוסי יונה: אמיר אוחנה, חברי כאן, מקשיב לדבריי בקשב רב.

יוסי יונה: אני לא יודע אם יש מילה אחרת, אמיר, להביע, מאשר חמלה על הדברים האומללים הללו, שלמעשה באמת מסיגים את החברה שלנו לאחור ותוקעים אותה בתוך ביב שופכין.

יוסי יונה: אנחנו ראויים לאנשי ציבור טובים יותר ואחראים יותר.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יהודה גליק: מכובדי, אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אני מניח שחלקכם בוודאי שמעו בימים האחרונים שמדברים על אופציה של ללכת לבחירות בקרוב.

יהודה גליק: מהרגע שהחלו להישמע השמועות האלה התחילו להתחדד החרבות, להישחז ההתבטאויות, והוצאנו את החרבות מנדנן.

יהודה גליק: ביקום מקביל, אחר, במדינה קטנה במזרח התיכון, היא ישראל, מתקיים היום בכל רחבי הארץ יום המעשים הטובים.

יהודה גליק: נדמה לי שגם כאן אנחנו יכולים לאמץ את זה.

יהודה גליק: ואני רוצה לקרוא מכאן לכל אחד שיושב כאן שיפנה שמאלה וימינה לזה שיושב לידו ויאמר לו מילה טובה, פרגון, מחמאה.

יהודה גליק: אולי ככה זה ישנה את פני מערכת הבחירות, מתי שהיא לא תהיה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, הממשלה הנוכחית צריכה ללכת הביתה, כי היא ממשלה רעה; ראש ממשלה שכיסאו חשוב לו יותר מכל דבר אחר, ולשם כך הוא יורה לכל עבר, ובעיקר לעבר שומרי הסף הממלאים את תפקידם.

איל בן ראובן: אבל העילה לבחירות – אותו חוק השתמטות שמוביל סגן השר ליצמן – לצערי לוקח את העוסקים בנושא, ראשי הקואליציה, לדיון שדבר אחד ברור בו: טובת מדינת ישראל איננה נמצאת שם.

איל בן ראובן: יש אתגרים ביטחוניים, מלחמה בשחיתות ואחרים, כל כך גדולים שניצבים בפנינו, ואתם מתעסקים בעצמכם – כבוד, מי חזק יותר.

איל בן ראובן: ואני קורא לכולכם: מדינת ישראל חשובה יותר מהכיסאות; יותר מהכיסא שלך, אדוני ראש הממשלה, ואפילו משאלת גודל מכסת המתגייסים.

איל בן ראובן: ולראש הממשלה אני אומר: עליך להתפטר, כי במצבך אינך מסוגל לבצע את תפקידך כראוי, ומגיעה לנו מנהיגות אחרת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תושבי כפר שעב שבגליל סובלים זה חודש מזיהומים במי השתייה, בבתים, בבתי הספר ובכלל בכל מוסדות הכפר.

מסעוד גנאים: מבדיקה מול תאגיד המים והביוב שפרעם, שאליו הם משתייכים, עולה כי הזיהום נבע מהחלטת רשות המים והתאגיד לשנות את מקור המים ממים תת-קרקעיים, מי הבאר, למים מותפלים, אף בלי להודיע לתושבים או למועצה המקומית.

מסעוד גנאים: תושבי הכפר שעב פתחו במאבק, ובקשתם – להחזיר את המים התת-קרקעיים של הבאר, במיוחד לאור העובדה שהכפר שעב יושב על באר שמכילה כמות גדולה מאוד של מים תת-קרקעיים.

מסעוד גנאים: אני קורא לרשות המים ולמשרד האנרגיה והמים להיענות לבקשתם של תושבי שעב ולהחזיר את מי הבאר הטהורים והנקיים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לשלוח מכאן ברכה לדוקטור ברהום, מנהל בית החולים, מרכז רפואי בגליל בנהריה, שביום חמישי פותחים שם מחלקה לקרדיולוגיה וצנתורי לב ויחידה לצנתורי מוח.

איתן ברושי: בית החולים הזה ידע עליות ומורדות, אבל בניהול מוכשר ובעזרת הממשלה, וגם שלנו כאן, בכנסת, הוא נחלץ ממשברים ומשרת 600,000 תושבים.

איתן ברושי: הוא טיפל במסירות בפצועים הסורים, והוא חלק מהיכולת לתת מענה בריאותי ראוי לתושבי הפריפריה בכלל והצפון בפרט.

איתן ברושי: לצערי, בתקציב המדינה אין ביטוי למשבר הבריאות שאנחנו רואים בצפון ובדרום, ומכאן אני קורא לממשלה לצאת לתוכנית לאומית לפתרון משבר הבריאות בכלל ובפריפריה בפרט, ויפה שעה אחת קודם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש וכנסת נכבדה, נראה שהיום יש נושאים שאנחנו צריכים להחזיק, לחזק ולהדגיש.

לאה פדידה: היום אומר מנכ"ל משרד הבריאות שמערכת הבריאות היא לפני קריסה.

לאה פדידה: ואני שואלת את עצמי: יש לנו שר בריאות שכולנו יודעים מיהו – נתניהו; יש לנו אפילו גם סגן שר הבריאות, שהוא ליצמן.

לאה פדידה: במושב הזה השכם והערב העלינו הצעות לסדר-היום ודיונים על מרכזי התפתחות הילד, על תורים בלתי נסבלים, על אי-רפואה, על פערים גדולים, ואף אחד – לא שר הבריאות ולא סגן שר הבריאות – חושב לנכון לרגע שצריך לקיים דיון.

לאה פדידה: ואומר מעל הבמה וזועק מנכ"ל משרד הבריאות שמערכת הבריאות היא רגע לפני קריסה.

לאה פדידה: אנחנו יודעים על הפערים הגדולים, ואנחנו יודעים על המחסור הגדול ברופאים ובשירות רפואי, במיוחד בדרום ובצפון, והבית הזה לא מגיב, והבית הזה, כנראה, מחכה שהכול יקרוס, ואז יבוא סופרמן ויציל את הכול.

לאה פדידה: יפה שעה אחת קודם להפסיק את הכול, לקיים דיון ממשי ולתת לתקציב 2019, על מנת שנוכל לראות מערכת בריאות שנותנת מענה לאזרחי מדינת ישראל.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ואחריה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לחבריי וחברותיי שדחו בשאט נפש את מה שאמר הרב אלי סדן.

פנינה תמנו: אבל אני רוצה לעבור מהרב הזה לרב אחר – הרב אליהו אסולין.

פנינה תמנו: אני לא יודעת כמה מכם זוכרים אותו.

פנינה תמנו: לפני כשנה הוא דיבר דברים קשים בהרבה על תינוקות, על חסרי ישע, ממוצא אתיופי, ואמר שהם בשר תותחים ושמותר לעשות להם ברית מילה ונישואים, ולא נורא אם הם ייפצעו.

פנינה תמנו: אז בהקשר הזה אני רוצה לברך את היועץ המשפטי לממשלה, שאתמול הגיש את עמדתו לבג"ץ, ואומר חד-משמעית שהאיש הזה, הרב אסולין, אינו יכול להיות הרב הראשי בעיר חדרה.

פנינה תמנו: עצם עזות המצח שהוא יתמודד אחרי האמירות הקשות, אני חושבת שצריכה ללמד אותנו שכנראה יש אוזלת יד של הרשויות במדינת ישראל בכל מה שקשור במסר שמשוגר במאבק נגד אפליה וגזענות.

פנינה תמנו: הרב אסולין אינו יכול לשמש בשום תפקיד ציבורי.

פנינה תמנו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השבוע קראנו בעיתון שבסניף ארומה בערד הוראת המנהל היא לא לדבר בערבית.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, המנהל שכח שחלק גדול מהלקוחות של ארומה הם ערבים, וגם העובדים הם ערבים.

ג'מעה אזברגה: הוא שכח ש-20% מאוכלוסיית המדינה היא ערבים, וגם שכח שהשפה הערבית היא שפה רשמית, נכון לעכשיו; אני מקווה שזה לא ישתנה עם חוק הלאום שמקדמים פה בבית הזה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהשפה הערבית היא חלק מהמזרח התיכון, ואם מדינת ישראל רוצה להמשיך לחשוב שהיא חלק מהמזרח התיכון, השפה הערבית חייבת להמשיך להיות שפה רשמית.

ג'מעה אזברגה: תוסיף לזה אחד כזה, מנהל כזה שהוא מסית – זאת הסתה לכל דבר – אני חושב שצריך שמישהו ישאל אותו, וצריך לדעת ולהגיע למסקנה שזאת חובה של כולנו, וגם זכותנו, להגיב איפה שבן אדם טועה, גם אם הוא בתפקיד רשמי.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אני מקווה שכל חברי הכנסת וחברות הכנסת נהנו מהנסיעה הזאת ברכבת ההרים ביומיים האחרונים ולא קיבלו יותר מדי בחילה, אבל אני רוצה להתייחס לדוח שיצא היום של לקט ישראל, שאנחנו צריכים, לדעתי, להידרש אליו – אומנם אנחנו יוצאים לפגרה בקרוב, אבל כשנחזור ממנה – בוועדות הכנסת ובחקיקה, על כמה מזון הולך לאיבוד בישראל.

יעל כהן-פארן: 33% מהמזון בישראל הולך לאיבוד, בשווי של כ-19 מיליארד שקלים.

יעל כהן-פארן: אם רק 20% מזה, פחות מ-0.5 מיליון טונות, אנחנו נצליח להציל ולהביא לאנשים שנמצאים בחוסר ביטחון תזונתי, אנחנו גם נציל הרבה מאוד מזון, גם נחסוך מעל 3.5 מיליארד שקלים למשק וגם נעזור לאוכלוסיות החלשות ביותר.

יעל כהן-פארן: זה דורש מאמץ.

יעל כהן-פארן: היום רק פחות מ-1% מהמזון הזה מוצל.

יעל כהן-פארן: אולי כשנעבור את כל המהמורות של יש בחירות או אין בחירות נגיע לעסוק בדברים שחשובים באמת לעם ישראל ושעוזרים לחלשים ביותר במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל כך הרבה מדובר בימים האחרונים על שירות נשים בצה"ל – מורידים סרטון, מתבטאים באופן לא ראוי כלפי נשים בכלל וחיילות בפרט.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שחברה שיש לה כאלה אתגרים בטח לא יכולה לוותר על למעלה מ-50% מהאוכלוסייה שלה.

ענת ברקו: היום הנשים משולבות בצה"ל בכל התפקידים.

ענת ברקו: אגב, כמעט כל הלוחמים היום מוכשרים על ידי מדריכות ביח"ש, ביחידות השדה; הן מכשירות את הלוחמים, הן מפעילות את הסימולטורים, הן התצפיתניות, הן על ההאמרים, הן עושות את האימונים.

ענת ברקו: לכן, אין מה להגיד – גם שדה הקרב העתידי, שאנחנו מדברים על המהפכה הטכנולוגית שחווינו – הנשים נמצאות שם, החיילות נמצאות שם.

ענת ברקו: לכן, ההתבטאויות הללו לא במקום, מבזות נשים, ואני חושב שכדאי מאוד שאנשים שמחנכים דור ינחילו לו דברים שישרתו את המדינה לטובת המדינה, מתוך כוונה טובה, לביטחון ישראל.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, דויד גרוסמן הוא סופר נפלא, אבל אני לא בטוח שאפילו הוא היה מצליח לתאר את הדרמה של היממות האחרונות בכנסת.

דב חנין: בכל זאת, לפחות שם לספר שלו על מה שקרה כאן אני יכול להציע: "איש בורח מחקירה", או אולי "איש בורח מאישום", או "איש בורח מכלא".

דב חנין: הטרגדיה, אדוני היושב-ראש, שלא מדובר באיש – מדובר בראש ממשלה; הטרגדיה היא שהוא רוצה לקחת את כולנו לסחרור נורא של הסתה ושנאה נגד המיעוט הלאומי, בין חרדים לחילונים, בין האזרחים בארץ הזאת; להדליק כאן תבערה עצומה כדי להסתתר מפני החוק בתוך ענני העשן.

דב חנין: מול ראש הממשלה הזה צריך להתייצב ביחד.

דב חנין: כשמנהיג מאבד את כל הקווים האדומים אנחנו יחד צריכים להציב לו גבול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרת חוקים; בעצם זה לא חוק, זה צו.

יולי יואל אדלשטיין: החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018 – דיון והצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול יציג לנו את הצו יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, חברי הכנסת הרצוג, אנחנו נמצאים במדינה במזרח התיכון שהכלל הוא ששום דבר לא סגור לא לכאן ולא לכאן עד שזה לא סגור; כשזה סגור, אתה מחכה כל הזמן לראות מי פורם אותו.

יצחק הרצוג: אומרים בעברית: I'll believe it when I see it.

משה גפני: טוב.

משה גפני: המצב הזה הוא המצב שבו אנחנו חיים לאחרונה באופן די יסודי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפני הכנסת את החלטת ועדת הכספים של הכנסת – –

קריאה: – – –

משה גפני: זהו, בדיוק, אני בגללך מביא את זה.

משה גפני: כי מה, זה לא רק בגללך?

משה גפני: – – לאשר את ההוראות הקבועות בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018.

משה גפני: בצו זה, אדוני היושב-ראש, הוטל מס קנייה על טבק המיועד לצריכה באמצעות מכשיר חימום חשמלי היוצר אדים, סיגריה אלקטרונית, וכן על רכיב הטבק שנמכר יחד עם המכשיר, כאמור.

משה גפני: הצו כולל גם הוראות המטילות מס על מלאי המוחזק בידי סוחרים ביום תחילתו של הצו.

משה גפני: איפה גליק, הלך?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גליק מקשיב לך קשב רב.

משה גפני: הרב גליק.

משה גפני: היה מעניין עם הרב גליק בוועדה, כי הוא דיבר נגד הצו והצביע בעדו.

משה גפני: הוא אמר שצריך צו יותר רציני, ואני די מסכים איתו.

מיקי רוזנטל: הוא צודק.

מיקי רוזנטל: הוא רוצה גם את העניין של גלגול סיגריות.

משה גפני: גלגול סיגריות.

מיקי רוזנטל: שמע, זה נורא.

משה גפני: נכון, זה באמת – תראה, יש דברים שאני לא מסכים איתך; יש דברים שאני מסכים איתך לגמרי.

משה גפני: בנושא של גלגול הטבק אני מסכים איתך לגמרי; בנושא העלייה להר הבית אני חולק עליך לגמרי.

יהודה גליק: אז על מה מצביעים עכשיו, על הר הבית או על סיגריות?

משה גפני: על הר הבית לא הייתי מביא צו.

משה גפני: אני מביא על הסיגריות.

מיקי רוזנטל: מה שיש כאן עכשיו זה גלגול או פליק-פלאק מפואר של הממשלה.

יהודה גליק: מה שהוא אמר – טבק זה גלגול מצחוק.

מיקי רוזנטל: בדיוק.

משה גפני: לפי הצו, המס שיוטל על טבק המיועד לצריכה באמצעות מכשיר חימום, כאמור, יהיה בשיעור של 270%, המשקפים את המחיר הסיטונאי בתוספת רכיב קצוב של 8 שקלים חדשים לחפיסה, ובלבד שלא פחות מ-15 שקלים חדשים לחפיסה.

משה גפני: הצו האמור פורסם ביום ו' בשבט התשע"ח, 22 בינואר 2018, והוא למעשה נכנס לתוקף מאותו מועד ואילך.

משה גפני: קודם להגשת הבג"ץ האמור – תכף אני אדבר על הבג"ץ – העמותה לדמוקרטיה מתקדמת פנתה בעתירה לבג"ץ, וביקשה שבית המשפט יטיל באופן מיידי מס קנייה על מוצר הטבק.

משה גפני: משרד הבריאות הצהיר בפני בית המשפט – ואף קודם לכן, ובלי קשר לעתירה – כי מדובר במוצר טבק, אף שלכאורה זאת סיגריה אלקטרונית.

משה גפני: עם זאת, לאחר שהצו פורסם ברשומות, הודיעו העותרים כי התייתר הצורך בעתירה והמתינו לאישור הצו.

משה גפני: יש פה עתירה, אדוני היושב-ראש, שחשוב שידעו עליה; לא שהבג"ץ חשוב, אבל העתירה חשובה.

משה גפני: העמותה לדמוקרטיה מתקדמת הגישה נגד שר האוצר – על ידי פרקליטות המדינה, מחלקת הבג"צים – הם מבקשים שיהיה צו לגבי הסיגריות האלקטרוניות, מכיוון שעד אז לא היה צו שחייב את המיסוי של סיגריות אלקטרוניות.

משה גפני: יודגש: מדובר במוצר אשר הוגדר כמוצר טבק על ידי משרד הבריאות – כך טוענת העמותה לדמוקרטיה מתקדמת בעתירה שלה, עניין העמותה לדמוקרטיה מתקדמת – אשר יש למסותו בהתאם להצהרת המדינה בפני בית המשפט בבג"ץ דובק בע"מ נגד משרד הבריאות – להלן: עניין דובק – לפי הצו האמור, שהוכן לחתימתו של המשיב 1.

משה גפני: המשיב 1 זה שר האוצר.

משה גפני: כן יש להדגיש – הם כותבים – כי בעקבות פניות העותרת נמסרה עמדת היועץ המשפטי לממשלה מיום 19 בספטמבר 2017 – להלן: עמדת היועץ המשפטי לממשלה – שלפיה הצו כאמור נמסר לחתימת המשיב מס' 1 ביום 15 באוגוסט 2017, וכי לא ניתן לכאורה להגן במישור המשפטי על החלטה המותירה את המצב הקיים על כנו, קרי, אי-הטלת כל מס על מוצר האייקוס, שזה הסיגריה האלקטרונית.

משה גפני: אגב, היה מאוד מעניין בוועדה.

משה גפני: היה שם מישהו מהעמותה "ובחרת בחיים", אדם חרדי, נכון?

משה גפני: מעניין, אני רוצה להגיד לחברי הכנסת שאני די הופתעתי.

משה גפני: הוא דיבר על זה שהצו הזה לא מספיק ולכן לא צריך לתמוך בו, מכיוון שהוא יכול ליצור מצב כאילו אנחנו מסכימים לגלגול הטבק ולכל הדברים האחרים, שהם מסוכנים מאוד.

משה גפני: האמת היא שחבר הכנסת גליק הסכים איתו.

משה גפני: אבל בניגוד להמלצה שלו שלא להצביע על הצו הזה, חבר הכנסת גליק הצביע בעד הצו, ובצדק.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר להביא את המשיח ביום אחד.

משה גפני: אפשר להביא את המשיח ביום אחד.

מיקי רוזנטל: תיקון עולם זה עבודה.

מיקי רוזנטל: תיקון עולם זה עניין מתמשך.

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: נדבר על זה עוד.

משה גפני: אבל מוטב – מה שאמר חבר הכנסת גליק, כך אני מבין שהוא חשב לעצמו – מוטב ציפור אחת ביד משתי ציפורים על הגג.

משה גפני: זה צו שהיה צריך לעשות אותו.

משה גפני: לכן, כולם תמכו בצו הזה, והצו הזה מובא עכשיו למליאת הכנסת.

משה גפני: אני מבקש להגיד מה הרקע העובדתי שהיה בבג"ץ.

משה גפני: על פי דוח שר הבריאות, בכל שנה כ-8,000 אישה ואיש מתים בישראל מוות מוקדם כתוצאה מעישון.

משה גפני: 8,000 איש.

משה גפני: זאת הטענה שלך, ולכן זה פיקוח נפש ממש, לא ליד.

משה גפני: כ-800 מהם אנשים שאינם מעשנים בעצמם אך נחשפו לעישון כפוי.

משה גפני: הם לא מעשנים, אבל הם נמצאים בסביבה שנגזר עליהם עישון כפוי, בגלל שמעשנים מסביב והמקום אפוף עשן.

משה גפני: להערכת משרד הבריאות, העלויות החיצוניות השליליות הנגרמות מעישון עומדות על כ-12.7 מיליארד שקלים בשנה, כ-1.49% מהתל"ג – העלויות החיצוניות השליליות.

משה גפני: כ-84,000 ילדים ובני נוער בגילאי 13–18 מעשנים מוצרי טבק; כ-8% מבני הנוער מדווחים על עישון סיגריות – אחת בשבוע לפחות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני הבאתי לכאן – אם יהיו חברים שירצו אחרי זה לעיין בזה – את דוח שר הבריאות על העישון בישראל 2016.

משה גפני: גליק, אתה מכיר את זה?

משה גפני: זה מ-2016.

יהודה גליק: יש 2017.

משה גפני: יש גם 2017, נכון.

משה גפני: הם כותבים בדוח הזה: על פי סקר הרגלי הפעילות הגופנית בקרב תושבי ישראל 2016–2017, שנערך במרכז הלאומי לבקרת מחלות, מלב"ם, במשרד הבריאות, בשיתוף עם משרד התרבות והספורט, אחוז המעשנים בקרב בני 18 שנים ומעלה באוכלוסיית ישראל הוא 22.7%.

משה גפני: לשם השוואה לסקרים אחרים מהשנים האחרונות שנערכו בקרב גילאי 21 ומעלה, יוצגו שיעורי המעשנים בגילאי 21 ומעלה, ובנפרד – גם שיעורי העישון בקרב בני 18 ומעלה.

משה גפני: שיעור העישון בכלל האוכלוסייה הבוגרת בישראל הוא 22.5%; 21% מול 24.1%.

משה גפני: שיעור העישון בקרב גברים גבוה מהשיעור בקרב נשים.

משה גפני: גברים מעשנים יותר מאשר נשים – 31% בהתאמה – אני לא איכנס לכל הפרטים, אבל גברים מעשנים יותר מאשר נשים.

משה גפני: שיעור העישון בקרב ערבים – רבותיי, שיעור העישון בקרב ערבים גבוה מהשיעור בקרב יהודים.

משה גפני: הפער בין יהודים לערבים – בשל שיעורי עישון גבוהים יותר בגברים ערבים בהשוואה לגברים יהודים, לצד שיעורי עישון נמוכים בנשים ערביות בהשוואה לנשים יהודיות.

משה גפני: תופעה מעניינת שמופיעה בדוח משרד הבריאות: גברים ערבים מעשנים יותר מאשר גברים יהודים; נשים ערביות מעשנות פחות מאשר נשים יהודיות.

משה גפני: נשים יהודיות מעשנות – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

משה גפני: לא שומע, יותר בקול.

עאידה תומא סלימאן: אצל נשים ערביות יש עלייה – – –

יהודה גליק: אצל כל האוכלוסייה יש עלייה.

משה גפני: לא לא לא, היא צודקת.

משה גפני: אבל נכון להיום, כשאנחנו מדברים, גברים ערבים מעשנים יותר מגברים יהודים, ונשים ערביות מעשנות פחות מאשר נשים יהודיות.

משה גפני: נכון שזה בעלייה, אבל תמונת המצב העובדתית היא זאת.

משה גפני: גם זה ראוי לעיון, וצריך להביא את הנושא הזה בחשבון.

משה גפני: ממצאי הסקר בקרב בני 18 ומעלה: 30.9% מכלל הגברים בישראל מעשנים ו-16% מכלל הנשים בישראל מעשנות; הגברים היהודים שמעשנים זה 30.9%, והנשים היהודיות שמעשנות זה 16%, בשקלול לפי גיל וקבוצת אוכלוסייה.

משה גפני: באוכלוסייה הערבית שיעור העישון הוא 23.1%, ובאוכלוסייה היהודית – 22.5%, בשקלול לפי גיל ומין.

משה גפני: שיעורי העישון המשוקללים לגיל הם 27.8% בקרב גברים יהודים, 18.1% בקרב נשים יהודיות, 43.2 בקרב גברים ערבים ו-9.6% בקרוב נשים ערביות.

משה גפני: הנשים הערביות מעשנות, לפי הסקר הזה, חצי מאשר – באחוזים – נשים יהודיות.

משה גפני: יש פה דברים שאני אדלג, אני לא רוצה להעמיס על המליאה.

מיקי רוזנטל: לא, תעמיס, חביבי, אין בעיה.

משה גפני: לא.

מיקי רוזנטל: צריך, אתה יודע, להגיע להסכמים – – –

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: זאת אומרת, אתה אומר שיש סיכום אבל אין הסכם?

מיקי רוזנטל: יש סיכום, אין הסכם, לפי מה שידוע לי, ובדרך כלל המקורות שלי לא רעים.

משה גפני: בדרך כלל המקורות שלך אמינים.

יהודה גליק: – – – צורך להגיע הביתה לשבת.

משה גפני: לא, שבת זה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: תחשוב על זה, חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אם בזכות העובדה הזאת ניפטר מכמה נזקי עישון, אז מה רע לך?

יולי יואל אדלשטיין: מה רע לך?

משה גפני: לא, הוא בעד.

מיקי רוזנטל: גם מהאופוזיציה אנחנו מצליחים לעשות לא מעט דברים טובים.

משה גפני: כן כן כן.

משה גפני: נתון נוסף, מאוד מעניין: שיעורי העישון נמוכים יותר בקרב מרואיינים בעלי השכלה גבוהה – 18% – בהשוואה לבעלי השכלה נמוכה ובינונית – כ-27% וכ-30% בהתאמה.

משה גפני: בכלל, אוכלוסיית – – –

יהודה גליק: – – – שאלונים.

יהודה גליק: מה קורה לגבי בחורי ישיבה?

יהודה גליק: זה כלול בזה?

משה גפני: היה ראוי שיעשו את זה, אבל אני מעריך שאחוזי המעשנים בקרב אלה שיש להם השכלה תורנית, שלומדים בישיבה או בכוילל – אני חושב שזה – – –

יהודה גליק: הם מבינים כמה שזה אסור, כי זה חיי אדם, ובוודאי אף אחד לא מעשן שם.

משה גפני: בוודאי, בוודאי.

משה גפני: יש הוראות של גדולי תורה על זה, שזה פיקוח נפש.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל פסיקה אף אחד לא הוציא.

משה גפני: מה?

יולי יואל אדלשטיין: פסיקה אף אחד לא העז להוציא.

יולי יואל אדלשטיין: אלה גזרות שהציבור לא יכול לעמוד בהן.

משה גפני: כן, אבל – להערכתי פסיקה לא הייתה, נכון, אבל להערכתי הוא שואל שאלה נכונה.

משה גפני: זה לא מופיע בסקר, אבל אני מעריך שמאלה שלומדים – אני מכיר את זה מחיים היום-יום – האחוז נמוך יותר מאשר בקרב אלה שאינם לומדים.

משה גפני: זה מופיע בסקר לגבי מרואיינים שיש להם השכלה גבוהה לעומת אלה שיש להם השכלה נמוכה.

משה גפני: עכשיו ביחס למדינות האיחוד האירופי, ה-OECD.

משה גפני: שיעור העישון בקרב גברים בישראל, 30.9%, גבוה מהממוצע הכולל במדינות האיחוד האירופי, זאת אומרת, אנחנו מדינה שבה אחוזי המעשנים גבוהים מאשר במדינות האיחוד האירופי.

משה גפני: השיעור בקרב נשים בישראל – 16% – נמוך במעט ביחס לממוצע הכולל במדינות האיחוד האירופי, שזה ראוי לדיון בלי קשר לנושא של העישון.

משה גפני: הגברים היהודים במדינה – האחוז שלהם גבוה יותר מאשר הגברים במדינות האיחוד האירופי.

משה גפני: לעומת זאת, אחוז הנשים המעשנות – למה אתה צוחק?

משה גפני: יש לך הסבר?

יהודה גליק: מה יש, אסור לצחוק?

יהודה גליק: אם מישהו בוכה לא שואלים אותו למה הוא בוכה – – –

משה גפני: אני דווקא חשבתי על זה הרבה – למה באמת הנשים במדינת ישראל מעשנות פחות מאשר באיחוד האירופי, לעומת גברים, שזה הפוך.

עאידה תומא סלימאן: כי יש נשים ערביות, שמורידות את האחוז.

משה גפני: גם זה נכון.

משה גפני: גם זה נכון, אבל זו לא הסיבה היחידה.

יולי יואל אדלשטיין: גם בציבור הדתי אני חושב שנשים לא מעשנות.

משה גפני: היושב-ראש צודק.

משה גפני: היושב-ראש צודק.

משה גפני: אני כמעט לא מכיר נשים חרדיות ודתיות שמעשנות.

יהודה גליק: אתה לא – – –

עאידה תומא סלימאן: כי יש נשים ערביות, שמורידות את האחוז.

משה גפני: אה, עכשיו אמרתי דבר נכון.

משה גפני: היא צודקת.

משה גפני: אומר היושב-ראש – וזה נכון – שזה מוריד מאוד את האחוז, זה שאישה דתית וחרדית כמעט ולא מעשנת, אין דבר כזה, ונשים ערביות – האחוז מאוד נמוך.

משה גפני: מה שאומר שהנשים הערביות והנשים החרדיות, הן קשורות לרמה הגבוהה יותר של האוכלוסייה, בגלל שראינו שאלה שברמה גבוהה מעשנים פחות.

יהודה גליק: זה כתוב במפורש – – – נשים – – –

מרב מיכאלי: אתה רציני במה שאתה אומר?

מרב מיכאלי: כמה זמן אתה צריך למשוך?

מרב מיכאלי: בוא, דבר איתי.

מרב מיכאלי: עד מתי?

מרב מיכאלי: עד 18:00?

מרב מיכאלי: עד סוף – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, זה עתה אמרתי לחבר הכנסת רוזנטל שאם בזכות העובדה שהקואליציה צריכה למשוך משהו ניפטר מנזקי עישון, אז מה רע לנו?

יולי יואל אדלשטיין: לפחות for a good cause, כפי שאומרים בלועזית; לפחות למטרה טובה.

יהודה גליק: – – –

מיקי רוזנטל: אדוני, יותר אנשים מתים מעישון מאשר מכל שאר המחלות יחד.

לאה פדידה: – – – איזה סוג של סיגריה?

לאה פדידה: מרלבורו – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

משה גפני: לא, רגע, חבר הכנסת רוזנטל אמר – הבנו.

משה גפני: אני, את חברת הכנסת מרב מיכאלי לוקח מאוד ברצינות.

משה גפני: אני מדבר על עישון.

משה גפני: אני חושב שזו הפעם הראשונה בחיים שלי שאני מדבר על דבר מקצועי כל כך הרבה זמן.

משה גפני: מה רע בזה שאנחנו היום מדברים על עישון?

יהודה גליק: הרב גפני, עד שתגיע לקצה הנאום כבר תיגמר ההרחקה של אורן חזן.

משה גפני: לא, אבל יש לי עוד נאום.

מיקי רוזנטל: אוי, לא, לא, סוף-סוף יש פה קצת שקט.

משה גפני: לגבי השאלה שלך – מרב, לגבי השאלה שלך, אני מסתובב כבר כמה שבועות עם תחושה לא כל כך נעימה.

משה גפני: ואני הרבה פעמים עולה לדבר – אני יושב-ראש ועדה, אז אני מביא חוקים, ואני מביא כל מיני צווים ותקנות – ואני לא יודע איפה אני עומד בתחילת הנאום ואיפה אני בסופו: האם בתחילת הנאום אני בקואליציה או באופוזיציה, ואם אני – – –

מרב מיכאלי: אתה בקואליציה.

משה גפני: אני בקואליציה, כן, אבל אני מתגעגע לאופוזיציה.

מרב מיכאלי: בצדק אתה מתגעגע לאופוזיציה – – –

מיקי רוזנטל: תשמע, המרחק הוא 20 צעדים.

משה גפני: אבל אני יכול לדעת למה הפרעת לי על העישון?

מרב מיכאלי: אני לא הבנתי איפה מעשנים יותר, בצבא או בישיבות.

משה גפני: שיעור העישון בצה"ל – הגעת.

מרב מיכאלי: מה שיעור העישון בישיבות?

משה גפני: שיעור העישון בצה"ל – היא שאלה שאלה נכונה.

מרב מיכאלי: מה השיעור בישיבות – – –

משה גפני: רגע.

יהודה גליק: הנשים החרדיות – – – לא מעשנות.

מרב מיכאלי: מה שיעור העישון בישיבות ובכויללים?

משה גפני: שיעור העישון בצה"ל.

איתן ברושי: גפני, הכול בשידור ישיר, ומישהו חושב שזה פורים היום.

משה גפני: לא פורים.

משה גפני: אני מדבר על דבר מאוד רציני.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מדבר על נושא רציני.

משה גפני: רציני מאוד.

מרב מיכאלי: זה מאוד רציני.

מיקי רוזנטל: מאוד רציני.

מיקי רוזנטל: כל המציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם ומלואו.

משה גפני: לא, איתן, הדוח הזה של משרד הבריאות מדבר על פיקוח נפש אמיתי, לא סתם.

מרב מיכאלי: לכן אני שואלת אותך – – –

משה גפני: אז תכף נגיע לזה.

משה גפני: את לא היית פה, התחלנו לדבר על זה.

מרב מיכאלי: מה עם עישון בישיבות?

מרב מיכאלי: בעוד שלוש דקות אני צריכה – – –

לאה פדידה: בקיצור, כמה סיגריות אני יכולה לסיים עד שתגמור?

משה גפני: הלוואי שהייתי יודע.

משה גפני: צה"ל חידש לאחרונה את ניטור העישון בקרב מתגייסים ומשתחררים.

משה גפני: הנתונים המוצגים בדוח זה מתייחסים רק למתגייסים בשנת 2016, ועדיין לא הושלם עיבוד הנתונים לגבי משתחררים ולמגמות בין גיוס לשחרור.

משה גפני: שיעור העישון בקרב החיילים הגברים אשר התגייסו לצה"ל בשנת 2016 עמד על 24.8%, שזה כמעט מגיע לשיעור הרגיל בקרב הגברים היהודים.

משה גפני: שיעור המתגייסות לצה"ל שהעידו על עצמן שהן מעשנות בשנת 2016 עמד על 14.9%, שזה קצת פחות משיעור המעשנות היהודיות בסקר הזה שהכין משרד הבריאות.

קריאה: הלוואי שהממשלה הייתה עושה שהעישון – – –

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: שואלת חברת הכנסת מרב מיכאלי כמה אחוז בישיבות.

משה גפני: אין בסקר הזה – – –

מרב מיכאלי: – – –

משה גפני: רגע, אני מדבר אמת.

משה גפני: אני הרי לא יכול – – –

מרב מיכאלי: אני מאמינה לך, אבל זה דבר נורא – – –

משה גפני: רגע, אז דיברנו קודם.

משה גפני: לא היית פה, כנראה היית באיזה אירוע מאוד חשוב.

מרב מיכאלי: הזמנתי אותך.

משה גפני: אה, הזמנת אותי לאיזה אירוע.

מרב מיכאלי: מייד הזדרזתי – – –

משה גפני: מחר האירוע – האירוע שלך?

מרב מיכאלי: 09:00, בבוקר.

מרב מיכאלי: אני רוצה – – –

משה גפני: כן, שיש – – –

מרב מיכאלי: כנס שדולת נשים חרדיות.

משה גפני: שדולת נשים חרדיות.

מרב מיכאלי: הן צריכות ייצוג.

משה גפני: אבל אני, בתור גבר, יכול לבוא?

מרב מיכאלי: אתה מוזמן.

לאה פדידה: זה שהיא אמרה לך שאתה מוזמן ולא מוזמנת זו כבר התקדמות.

מרב מיכאלי: לא, באמת.

משה גפני: בסדר, אמרתי שאני אשתדל.

משה גפני: מה את רוצה לעשות איתן?

מרב מיכאלי: שלחנו לך הזמנה רשמית.

משה גפני: אבל מה את רוצה לעשות איתן?

משה גפני: הנשים החרדיות הולכות לעבוד באחוז רגיל, כמו הנשים הרגילות או הגברים הרגילים, אבל מקבלות חצי משכורת.

משה גפני: בסדר.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת גפני – – –

חיים ילין: זה פיליבסטר?

משה גפני: מה פתאום, זה דיון רציני על העישון.

חיים ילין: אנחנו כולנו בעד, אני לא מבין מה הבעיה.

מרב מיכאלי: אל תשאל אותי מה אני רוצה לעשות איתן, כי בשונה ממך, אני לא אומרת להן מה לעשות.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשמוע מהן מה הן רוצות לעשות ולעזור להם לעשות את זה.

משה גפני: למה בשונה ממני?

משה גפני: מה, אני לא שומע מהנשים החרדיות מה אני צריך לעשות?

משה גפני: שלא תעיזי להגיד את זה, אחרת אני לא חוזר הביתה, אשתי לא מכניסה אותי.

מרב מיכאלי: – – – לדבר על זה.

משה גפני: בסדר, למה את אומרת את זה?

משה גפני: מה, אני לא שומע מה נשים חרדיות אומרות?

מרב מיכאלי: תבוא, ניתן לך במה.

משה גפני: הן מעבירות עליי ביקורת קשה.

משה גפני: הן מעבירות עליי ביקורת קשה.

משה גפני: הן אומרות לי: אנחנו הולכות לעבוד, אנחנו עובדות באותה חברה, במודיעין עילית, באותה חברה, שיש לה סניף בפתח תקווה, ושם מקבלים משכורת כפולה ממה שמקבלת האישה החרדית במודיעין עילית.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: אגב, כל המשכורת של הנשים – – –

מרב מיכאלי: אתה לא מוכן לתת להן ייצוג.

משה גפני: אבל אני איתך.

מרב מיכאלי: אתה לא מוכן לתת להן ייצוג – – –

משה גפני: הבנתי, חזרנו למנטרה הרגילה.

מרב מיכאלי: עובדה – – –

משה גפני: נכון, טוב, בסדר.

משה גפני: הבנתי שאני לא יכול לעשות – – –

מרב מיכאלי: נו, תבוא מחר בבוקר.

מרב מיכאלי: תדבר.

משה גפני: בסדר, אני רק אומר לך שהנשים החרדיות מתלוננות לפני וקובלות על העבודה.

משה גפני: נדבר על זה.

משה גפני: אני שמח על כך שאת עושה את השדולה הזאת; היא ראויה מאוד.

משה גפני: אני רק רוצה שתדעי שהן אומרות לי, הנשים החרדיות – שיש ביניהן כאלה רציניות מאוד, הרבה יותר מהממוצע שיש בכנסת – והן אומרות: פשוט מנצלים אותנו, בעלי מפעלים.

משה גפני: הם יודעים שאנחנו רוצות מקום עבודה כזה שבו יש – – –

מרב מיכאלי: גפני, גם אתם מנצלים אותן.

מרב מיכאלי: בוא, עם כל הכבוד.

מרב מיכאלי: מנצלים אותם.

משה גפני: נכון.

מרב מיכאלי: – – – בית וגם מפרנסות.

מרב מיכאלי: מנצלים אותן – – – אבל הן לא יכולות להיבחר – – –

משה גפני: נכון, נכון.

מרב מיכאלי: מנצלים אותן – – –

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: סיימת?

מרב מיכאלי: מה פתאום?

מרב מיכאלי: רק התחלתי.

משה גפני: את פשוט לא מכירה את החברה החרדית, את לא מכירה את הנשים החרדיות, ואת לא יודעת במה מדובר, תאמיני לי.

מרב מיכאלי: מאה אחוז.

משה גפני: אנחנו מנצלים אותם שהן יהיו בבית?

משה גפני: אה, את צריכה לעבור סדנה.

משה גפני: סדנה.

משה גפני: תעברי סדנה כדי לדעת.

משה גפני: אני מוכן לשבת איתך.

משה גפני: אני אראה לך מה נשים חרדיות עושות.

מרב מיכאלי: אולי אתה רוצה לצטט את הרב סדן, שאמר שהם פוגעים ביכולת שלהן להיות – – –

משה גפני: טוב, נו, גם כן, בסדר.

מרב מיכאלי: – – –

משה גפני: אני מוכן – בגלל שאת עושה שדולה למען הנשים החרדיות, אז אני מוכן לשבת איתך ולהגיד לך בדיוק את – – –

מרב מיכאלי: – – – יודעת.

משה גפני: את לא יודעת.

מרב מיכאלי: בתור גבר חרדי פריבילגי, אתה תסביר לי מה חושבות נשים חרדיות.

מרב מיכאלי: יוצא מן הכלל.

מרב מיכאלי: אבל בוא – – – תשמע מה הוא אומר.

מרב מיכאלי: הוא אמר על נשים פמיניסטיות שהן בעלות מום.

משה גפני: אם את ממשיכה את הוויכוח איתי, את מכריחה אותי לבוא מחר – –

מרב מיכאלי: אני בעלת מום?

משה גפני: – – כי אני לא אשתוק על הדברים האלה.

מרב מיכאלי: אני בעלת מום?

מרב מיכאלי: חברת הכנסת יחימוביץ בעלת מום?

שלי יחימוביץ': אני כן.

מרב מיכאלי: גם אני, אני פמיניסטית, ברור.

מרב מיכאלי: אבל בוא, תן מילה.

מרב מיכאלי: אתה מסכים או מסתייג?

מרב מיכאלי: הרב סדן מייצג אותך או לא?

משה גפני: מי?

מרב מיכאלי: הרב סדן.

משה גפני: תגידי, מה זה, שאלות כבקשתך?

משה גפני: אני עובר הלאה עם העישון.

מרב מיכאלי: אני עוזרת לך להרוג זמן.

מרב מיכאלי: יותר מזה?

יולי יואל אדלשטיין: רציתי לשאול: לו יתואר שצודקים אלה שמניחים שמנסים לעשות פיליבסטר, אז למה לעזור להם?

יולי יואל אדלשטיין: למה לעזור?

יולי יואל אדלשטיין: תנו לחבר הכנסת גפני לדבר.

משה גפני: האמת היא שהם עוזרים לי תמיד, לא רק בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רק בעניין הזה, אתה אומר.

יוסי יונה: אנחנו נהנים מהתהליך.

משה גפני: אני לא נהנה.

משה גפני: טוב, שתדעי שזה ששתקתי – לא שתיקה כהודאה.

משה גפני: נדבר על זה עוד.

משה גפני: הנשים החרדיות הן ברמה יותר גבוהה מהגברים החרדים בדור הזה.

משה גפני: זאת עובדה.

משה גפני: היו דורות שזה היה אחרת.

משה גפני: אני מבקש להמשיך הלאה.

משה גפני: מיציתי את העניין של הדוח?

יולי יואל אדלשטיין: רק לא להציג מסמכים, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אה, לא, סליחה, מאה אחוז, בסדר גמור.

משה גפני: אני ממשיך.

משה גפני: הצו האמור פורסם ביום ו' בשבט התשע"ח, 22 בינואר 2018, והוא למעשה נכנס לתוקף מאותו מועד ואילך.

משה גפני: דברתי על הבג"ץ של העמותה לדמוקרטיה מתקדמת.

משה גפני: לפי חוקי מיסי מכס ובלו, צו שפורסם ברשומות נכנס לתוקף מאותו מועד ואילך, אלא אם כן ועדת הכספים אישרה או ביטלה אותו במהלך המועד האמור.

משה גפני: כלומר – יש לנו, דרך אגב, את אותו מקרה היום על סדר-יומנו: הצווים על המכס והבלו, הפחם והפטקוק, שזה נכנס לתוקף ברגע ששר האוצר חתם על הצווים וממשיך עד מאי, אלא אם כן אנחנו מאשרים, מבטלים, משנים בהסכמה.

משה גפני: קיימנו היום את הדיון הזה – כבר הדיון השני או השלישי לגבי הצווים.

משה גפני: אנחנו החלטנו, אדוני היושב-ראש, שאת הפטקוק אנחנו מורידים; צווי הבלו על הפטקוק, אנחנו סבורים, כל חברי הוועדה, שזה לא ראוי וזה לא יכול לבוא, ואכן, זה ירד מסדר-היום.

משה גפני: נשאר מיסי המכס והגז ונשאר המיסוי של הפחם.

משה גפני: כל עוד אנחנו לא נקבל החלטה הצווים יהיו בתוקף עד מאי.

משה גפני: לנו יש התלבטות גדולה, וכנראה גם לשרים שצריכים לחתום על הצווים.

משה גפני: יש לנו התלבטות בגלל שאנחנו רוצים שזה יעבור – גם המכוניות, גם האוטובוסים, גם כל הדברים האחרים במפעלים – יעבור לגז טבעי.

משה גפני: גז טבעי יותר זול, גז טבעי לא מזהם, או מזהם פחות מאשר כל המרכיבים האחרים, ואנחנו מעוניינים להגדיל את המיסוי של הסולר ולהקטין את המיסוי של הגז.

משה גפני: דא עקא, שיש לנו בעיה עם העניין הזה, מכיוון שנכון להיום אין תחנות שממלאות גז.

משה גפני: גם אם אני נהג אוטובוס או חברת הסעות ואני רוצה – אני השתכנעתי ממה שהממשלה והכנסת אמרו, שאנחנו רוצים לעבור לגז טבעי.

משה גפני: אני לא יכול לעשות את זה בגלל שאין לי איפה למלא את הגז, וצריך לעבור זמן עד שהתחנות האלה שבהן ממלאים גז יהיו מוכנות, וזה ייקח שנה, שנה וחצי, שנתיים.

משה גפני: ואנחנו מאוד מתלבטים בשאלה הזאת.

משה גפני: והצו שאנחנו מדברים עליו עכשיו, של הסיגריה האלקטרונית – הצו בתוקף, אבל אנחנו צריכים לקבל החלטה אם אנחנו מקבעים את הצו הזה והוא הופך להיות קבוע או שאנחנו מבטלים אותו.

משה גפני: וההמלצה שלי, גברתי היושב-ראש, לאשר את הצו, בגלל שזה פיקוח נפש.

רויטל סויד: – – –

משה גפני: בטח.

משה גפני: אנחנו פה בשביל עוד כמה דברים קטנים, אבל בעיקר לזה.

רויטל סויד: הצו.

רויטל סויד: פיקוח הנפש.

משה גפני: הצו, כן.

רויטל סויד: על פיקוח נפש.

משה גפני: יש עוד כמה דברים קטנים שבגללם אנחנו פה.

רויטל סויד: שוליים, שוליים מאוד.

משה גפני: שוליים, כן.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: אני מאוד בעד, מאוד.

משה גפני: כבר הגענו לסיכום – –

יעל כהן-פארן: למה זה לא עבר?

משה גפני: – – ופתאום הייתי צריך להפסיק.

יעל כהן-פארן: למה זה לא עבר, גפני?

יעל כהן-פארן: למה?

יעל כהן-פארן: הבלו, הבלו – למה?

משה גפני: כדי לאשר את – – –

חיים ילין: – – – גם צו 8 יש היום.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: כדי לאשר את הצו, צריך ששר האוצר יחתום עליו.

יעל כהן-פארן: הוא לא חתם?

משה גפני: עדיין לא.

משה גפני: הוא יחתום – נאשר.

משה גפני: אנחנו הגענו להסכמה.

משה גפני: תרמת תרומה רבה לדיון הזה.

משה גפני: היה יפה מאוד.

יעל כהן-פארן: – – –

משה גפני: תרמה מאוד, תרמה מאוד, אני אומר לכם, באמת.

משה גפני: והגענו להסכמה.

יובל שטייניץ: ממש בריאות הציבור.

משה גפני: מה?

יובל שטייניץ: זה בריאות הציבור.

יובל שטייניץ: הסולר של המשאיות והמוניות והאוטובוסים הורג מאות אנשים בשנה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: מסכים.

משה גפני: תהיה חתימה – נאשר אותה.

יובל שטייניץ: – – – לחסוך את החיים – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני הזכרתי את השיחות שלנו בעניין ואני מסכים.

משה גפני: במהלך הדיון בוועדה הסבירו נציגי משרד הבריאות ונציגי – הנושא הוא, כדי להחזיר אתכם לעניין – אנחנו בצו על הסיגריה האלקטרונית.

משה גפני: וואי, דודי, דודי.

דוד אמסלם: – – –

משה גפני: הסיגריה המכונה אייקוס – תסתכל.

קריאה: מה ההודעה?

קריאה: מה ההודעה?

משה גפני: בסדר.

מיקי לוי: תקריא גם לנו, גפני.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: גפני, גפני.

קריאה: שתף אותנו, שתף אותנו.

רויטל סויד: גפני, אנחנו מבטיחים שלא להעביר את זה לאף אחד.

רויטל סויד: רק אנחנו פה.

משה גפני: זה סוד.

משה גפני: זה סוד.

רויטל סויד: בדיוק.

רויטל סויד: רק אנחנו פה.

משה גפני: כן, אמרו לי את זה כבר כמה פעמים, שלא מדליפים.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: אתה יודע מה כתוב אפילו שלא ראית.

משה גפני: במהלך הדיון בוועדה הסבירו נציגי משרד הבריאות ונציגי רשות המיסים כי בבסיס הצו עומד הרציונל שלפיו אין שונות בין סיגריה לסיגריה אלקטרונית מבחינת המרכיבים המצדיקים את הגבלתו, ובהם הפגיעה בבריאות, ועל כן יש להטיל על סיגריה אלקטרונית מס קנייה המקביל למס הקנייה המוטל על סיגריות.

משה גפני: מובן שהוועדה קיבלה את עמדתו של משרד הבריאות.

משה גפני: אף הגורמים השונים שהופיעו בפני הוועדה שוחחו ארוכות אודות נזקי העישון ועל הקשר בין מיסוי להפחתת השימוש בעישון.

משה גפני: זאת אומרת, אנחנו קיבלנו בוועדה את עמדת משרד הבריאות שאין הבדל – – –

רויטל סויד: לא, זה הולך ומשתפר.

רויטל סויד: זה הולך ומשתפר.

משה גפני: אני יודע, בסדר.

יוסף ג'בארין: אנחנו בעד.

יוסף ג'בארין: אנחנו בעד החוק.

משה גפני: לא, אבל יש כאלה שצריכים שאני אשכנע אותם; לא כולם, אבל יש כאלה.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני, היום לא זה סלע המחלוקת.

רויטל סויד: לא זה סלע המחלוקת.

משה גפני: את חושבת?

רויטל סויד: לא זה.

רויטל סויד: לא זה, יש אחרים.

משה גפני: יש עוד כמה דברים קטנים.

רויטל סויד: יש אחרות.

קריאה: – – –

משה גפני: רגע, אני אאפשר, אבל אני רוצה רק לסיים את ההסבר.

קריאה: – – –

משה גפני: בסדר, נו, מה.

משה גפני: הוועדה קיבלה את עמדת משרד הבריאות שאין הבדל בין עישון סיגריה לעישון סיגריה אלקטרונית, ואנחנו ביקשנו, בישיבה קודמת בוועדה, שיביאו את המחקר לגבי הקשר בין מיסוי הסיגריות לבין כמות העישון.

משה גפני: התברר שהמציאות היא שככל שיש מיסוי של הסיגריות מספר המעשנים פחת.

משה גפני: לאור כל זאת החלטנו לאשר את הצו.

משה גפני: מבחינה פרוצדורלית, כיוון שהצו אושר שלושה שבועות לפני תום הכנס, הוא דורש גם אישור מליאה, ולכן הדיון כאן.

משה גפני: אבקש לציין כי בהודעת המשיכה של העתירה בירכה העותרת את היועץ המשפטי לממשלה ואת הגורמים הנוגעים בדבר מטעם פרקליטות המדינה, אשר הביאו להתייתרותה של העתירה ללא מעורבותו של בית המשפט.

משה גפני: אני סבור שלא היה כל צורך בעתירה, שכן לאורך השנים ועדת הכספים אישרה צווים לא מעטים של מיסוי סיגריות בלי שהעניין הובא לפתחו של בג"ץ.

משה גפני: באופן עקרוני אני סבור שהכנסת צריכה לקבל את ההחלטות האלה, ואכן, אנחנו קיבלנו פעמים רבות החלטות על מיסוי של סיגריות בלי שהיה צורך ללכת לבג"ץ.

משה גפני: גם הפעם – מה שאמרתי לכם קודם והקראתי לכם חלק, ותכף אני אקריא את ההמשך – העתירה לבג"ץ מיותרת, מכיוון שאנחנו, אם אנחנו נאשר עכשיו את הצו במליאת הכנסת, אנחנו מייתרים לחלוטין את העתירה הזאת.

משה גפני: כפי שאני מתרשם, עמדת כל חברי הכנסת מכל הסיעות, קואליציה ואופוזיציה, זה למסות את הסיגריה האלקטרונית.

משה גפני: עוד יצוין שהוועדה קיימה כמה דיונים בנושא טבק לאורך השנים, ומעת לעת עודכנו הצווים הללו על מנת שהמטרה בהפחתת העישון תושג.

משה גפני: כפי שבוודאי חבר הכנסת יהודה גליק יספר לכם פה בהמשך – – אני מעריך נכון?

יהודה גליק: אתה – – –

יחיאל חיליק בר: מאריך באל"ף.

רויטל סויד: בדיוק.

משה גפני: – – מדי שנה מתים בעולם כ-5 מיליון בני אדם – יהודה, תתקן אותי אם אני טועה בנתונים.

משה גפני: מדי שנה מתים בעולם כ-5 מיליון בני כתוצאה מעישון טבק.

משה גפני: כ-90% מהמעשנים התחילו לעשן לפני גיל 18.

משה גפני: בדיון הזה נברר כיצד חברות הסיגריות הצליחו להשפיע כל כך ומהם קהלי היעד שלהן.

משה גפני: 25% מהאוכלוסייה הבוגרת בישראל, מעל גיל 18, מעשנים.

משה גפני: מדי שנה מתים מעישון בישראל כ-10,000 איש; 1,500 מהם מתים כתוצאה מעישון סביל שנכפה עליהם.

משה גפני: מספר זה גבוה יותר ממספר האנשים שמתים – – –

יהודה גליק: – – –

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: קודם קראתי את הדוח, קטעים מהדוח, ועכשיו אני אומר את הנאום שלי.

משה גפני: מספר זה גבוה יותר – לא אמרתי את זה קודם – ממספר האנשים שמתים בתאונות דרכים, בפעולות איבה וכו'.

משה גפני: מסקר שנערך באוניברסיטת בר-אילן במסגרת סקר בין-לאומי של ארגון הבריאות העולמי בשנת 2005 נמצא ש-23% מכלל בני הנוער כבר התנסו בעישון סיגריות.

משה גפני: שיעור המעשנים מדי יום בקרב צעירים בכיתות י' הוא 13% מהבנים ו-6% מהבנות.

משה גפני: לגבי עישון נרגילות, כ-40% מכלל התלמידים התנסו לפחות פעם אחת בעישון נרגילה, ו-23.8% מבני הנוער מעשנים נרגילה בקביעות.

משה גפני: רוב בני הנוער אינם מעשנים.

משה גפני: עישון הינו גורם המוות מספר אחת בעולם הניתן למניעה.

משה גפני: העישון עלול לגרום למוות בטרם עת, למחלות סרטן שונות, למחלות בדרכי הנשימה, למחלות לב וכלי דם ולירידה באיכות החיים של המעשן.

משה גפני: לעיתים הנזק הגופני אינו ניתן לתיקון.

משה גפני: לפי נתונים סטטיסטיים מצטברים, הנאספים בשקידה זה עשרות שנים במדינות רבות בעולם, שיעור התמותה מסרטן ריאה בקרב המעשנים גדול פי 10 עד 20 מהשיעור אצל לא מעשנים.

משה גפני: למעשה, קרוב ל-90% מכלל מקרי סרטן הריאה בגברים בישראל מופיעים אצל מעשנים, ולמעלה מ-50% ממקרי סרטן הריאה מופיעים אצל מעשנות.

משה גפני: מחריד.

משה גפני: חבר הכנסת גליק, אני קורא את מה שאני קורא ואני מתחיל להשתכנע.

רויטל סויד: אני מתחילה להבין שאתה מאריך כי אתה משכנע את עצמך תוך כדי.

רויטל סויד: אני מתחילה להבין.

משה גפני: אבל אני מסכים לזה.

רויטל סויד: כי אנחנו כבר שוכנענו.

רויטל סויד: זאת אומרת, לא היה צורך להאריך.

יהודה גליק: הרב גפני, תשכנע את שר האוצר, זאת הבעיה.

יהודה גליק: תשכנע את שר האוצר.

רויטל סויד: הוא כנראה לא משוכנע בעצמו.

משה גפני: דיברתי איתו.

יהודה גליק: נגד כל העמדות שלו.

משה גפני: אבל יהודה, דיברתי איתו, מה אתה רוצה?

עאידה תומא סלימאן: הוא יגרום לנו לצאת לעשן עכשיו.

יהודה גליק: תשכנע אותו, יש לך כוח שכנוע.

משה גפני: תכף אתה תעלה, תגיד מה אני צריך לעשות.

משה גפני: קיימת הערכה שהסיכון של נשים שאינן מעשנות החיות עם גברים מעשנים גדול.

משה גפני: כמו שאמרנו קודם, יש – – –

רויטל סויד: עכשיו אתה מתחיל להסביר לנו את מה שאתה מקריא.

משה גפני: כן.

רויטל סויד: אתה מקריא ואז מסביר את מה שאתה מקריא.

משה גפני: נכון.

רויטל סויד: כמה עמודים?

רויטל סויד: אתה כבר נראה לקראת סיום, אם אתה צריך להאריך עוד ועוד.

משה גפני: זה לא נוגע לעמודים בכלל.

משה גפני: זה בגלל כמה בעיות קטנות שצריך לבדוק.

יהודה גליק: רויטל, יש פירוש של הרמ"ג – הרב משה גפני.

משה גפני: במרוצת 50 השנים האחרונות עלתה בצורה דרמטית שכיחות מחלה זו, וכיום היא מחלת הסרטן השכיחה ביותר בארצות המערב והקטלנית ביותר בישראל.

משה גפני: על פי ההערכות, העישון אחראי לכ-30% מכלל מקרי הסרטן מלבד סרטן הריאה, ועישון מוצרי הטבק קשור לסוגי סרטן אחרים – לא נאריך בזה.

משה גפני: בנוסף לכך מסתכנים המעשנים פי שניים ויותר מלא מעשנים במחלות לב, מחלות של כלי דם, התקפי לב, שבץ מוחי ומוות פתאומי.

משה גפני: נדלג.

משה גפני: הכנתי פה נאום יותר מדי מפחיד.

רויטל סויד: כן, כן.

רויטל סויד: אני חושבת שאתה כבר יכול לקצר.

רויטל סויד: יש לי תחושה שנראה אותך לא מעט על הדוכן ב-48 השעות הקרובות.

משה גפני: כן, השאלה היא אם תראו אותי – טוב, לא חשוב.

רויטל סויד: לא, לא, למה?

משה גפני: כבר רציתי להגיד משהו לא – – –

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: דבר, דבר.

משה גפני: כן, אתם תראו אותי פה, בעזרת השם, על הדוכן, לגבי הנושא של התקציב וחוק ההסדרים.

יהודה גליק: – – –

אלעזר שטרן: הרב גפני, מה זה הסנג'ור הזה?

אלעזר שטרן: למה מסנג'רים דווקא אותך?

משה גפני: את מי אתה רוצה שישימו?

משה גפני: לא, באמת, אני יושב-ראש הוועדה.

משה גפני: זה צו שאנחנו אישרנו אותו ואני צריך להסביר לחברים.

אלעזר שטרן: יש שרים שיכולים לעלות להעביר את הזמן.

משה גפני: אבל זה הצו שצריך לאשר אותו.

מיקי רוזנטל: גפני, דבר על פרשת השבוע.

רויטל סויד: השאלה היא לא למה הוא.

רויטל סויד: השאלה היא למה הוא צריך להעביר את הזמן.

מיקי רוזנטל: זאת השאלה.

מיקי רוזנטל: לפחות שנחכימה.

רויטל סויד: זאת השאלה, בוא נחדד.

רויטל סויד: זה לא למה חבר הכנסת גפני עומד פה, זה למה הוא צריך למשוך את הזמן.

יהודה גליק: – – –

משה גפני: לא היה ולא נברא.

יהודה גליק: האשמת שווא.

רויטל סויד: הוא לא מודה.

רויטל סויד: הוא לא מודה.

משה גפני: אני לא מודה.

משה גפני: לא היה ולא נברא.

חיים ילין: גם אם היה – – –

אלעזר שטרן: גפני, לא תיעלב אם אני אצא, נכון?

משה גפני: לא, אתה לא יכול לצאת.

אלעזר שטרן: אם לא, אני אחזור.

משה גפני: אני עוד מעט מגיע לניצולי השואה.

משה גפני: גם זה מופיע בנאום; לא זה – הבא.

אלעזר שטרן: תגיד את האמת – – –

משה גפני: חברות הטבק זקוקות לכ-4,000 מעשנים חדשים מדי יום כדי להחליף את אלה שנפטרו או הפסיקו לעשן.

משה גפני: מזעזע.

משה גפני: מזעזע המשפט הזה.

רויטל סויד: באמת מזעזע.

משה גפני: חברות הטבק זקוקות ל-4,000 מעשנים חדשים כדי שיחליפו את אלו שמתו.

משה גפני: אתה ידעת את זה?

יהודה גליק: בוודאי שידעתי.

משה גפני: הכול אתה יודע.

מיקי רוזנטל: – – – הרצחת וגם ירשת.

יהודה גליק: הבעיה היא שהצו הזה יגרום שיהיו 5,000 מתים, לא 4,000.

משה גפני: אני אדבר עוד פעם עם שר האוצר, אני אומר לך.

משה גפני: טוב, אני אמרתי כבר בהתחלה, יש דברים שאני חולק עליך.

משה גפני: בזה אני לא חולק עליך.

משה גפני: אני איתך.

משה גפני: אני עומד מאחוריך.

משה גפני: מה שתגיד לי, אני אעשה.

משה גפני: דבר עם שר האוצר – דיברתי.

משה גפני: אני אדבר עוד פעם.

משה גפני: אתה מדבר על גלגול הטבק, בגלל שאת הסיגריה האלקטרונית אנחנו מביאים עכשיו לאישור.

משה גפני: השר חתם.

יהודה גליק: אני יודע.

משה גפני: מה אתה יודע?

משה גפני: כל דבר אתה יודע.

משה גפני: תשאיר איזה משהו שאני יודע.

נחמן שי: גפני, הגזמת.

משה גפני: הגזמתי?

משה גפני: מישהו אחר הגזים, לא אני.

משה גפני: אותי אתה רואה.

משה גפני: לחברות הטבק יש עניין מיוחד לעודד צעירים להתחיל, להמשיך, לעשן, במיוחד את המוצר שלהן, ואכן, מחקרים מראים שרוב המעשנים החדשים באים מבני הנוער.

משה גפני: לכן, גם אם לדברי חברות הטבק זה אינו בכוונה תחילה, פרסום מעודד בני נוער להתחיל לעשן.

משה גפני: משנת 1990 ועד לשנת 1998 עלה סכום ההוצאות על פרסום סיגריות וקידום מכירות מ-500 מיליון דולר ל-6.730 מיליארד דולר.

משה גפני: זאת אומרת, הפרסום, כדי לעודד בני נוער לעשן, עלה מ-500 מיליון דולר ל-6.73 מיליארד דולר.

רויטל סויד: תחזור על זה שוב.

משה גפני: מדובר בעלייה של פי 13.

משה גפני: באמת חמור.

רויטל סויד: באמת חמור.

חיים ילין: גפני, יש לי באמת שאלה אמיתית.

משה גפני: בבקשה, הכול אמיתי פה.

חיים ילין: אני יודע, אני יודע.

חיים ילין: אתה מדבר על צו, נכון?

חיים ילין: ואתה עושה פיליבסטר בשביל שצו הגיוס יגיע לפה לפני?

חיים ילין: אני חייב להבין.

חיים ילין: או שזה צו אחר לגמרי?

משה גפני: התשובה לשאלה הזאת היא כזאת:

משה גפני: אנחנו אישרנו בשבוע שעבר את הצו על הסיגריות האלקטרוניות.

משה גפני: אישרנו.

חיים ילין: אני לא שאלתי אותך – – –

משה גפני: אני עונה לך.

רויטל סויד: תן לו הקדמה.

רויטל סויד: אנחנו מסכימים להקדמה.

משה גפני: אני לא עונה בקצרה.

משה גפני: אני עונה כדי שתדע את מכלול הנושאים.

משה גפני: אנחנו צריכים להסביר את הצו.

משה גפני: אנחנו – הכוונה הוועדה שאני מייצג אותה.

משה גפני: ונקרתה בדרכי הזדמנות, מכיוון שהתקציב אמור להגיע בסביבות השעה 20:00, כפי שאנחנו מבינים, אז יש לי מספיק זמן.

משה גפני: רגע, עוד לא ראיתי את הפתק האחרון, שלי.

משה גפני: כרגע 20:00.

רויטל סויד: 20:00, 20:00.

משה גפני: כרגע 20:00.

רויטל סויד: לא, 21:00.

שלי יחימוביץ': – – –

משה גפני: רעיון.

משה גפני: על כל פנים, נקרתה בידי הזדמנות שאף אחד לא ממהר לשום מקום, ואז אני יכול להסביר את הצו באריכות, לשביעות רצונו של יהודה גליק.

חיים ילין: יש כמה צווים – צו גיוס, צו 8.

חיים ילין: תסביר גם קצת עליהם.

חיים ילין: אין צו אחד.

רויטל סויד: רגע, יש פתק חדש, הוא יותר ארוך מהקודם.

רויטל סויד: יכול להיות שהוא כבר לא צריך להאריך.

משה גפני: יפה, כל הכבוד.

משה גפני: לא, לא חשוב.

רויטל סויד: מתווה הגיוס מתקדם.

רויטל סויד: צו הגיוס מתקדם.

משה גפני: איזה צו גיוס עכשיו?

משה גפני: לא מחכים לשום צו.

משה גפני: צריך לאשר את התקציב, ויהיו עוד כמה דברים: עוד שני חוקים ועוד חוק בקריאה טרומית, כמו כל החקיקה.

משה גפני: אם אני מחכה לזה?

משה גפני: יש שם חוק אחד שאני מאוד מעוניין בו, אם זאת השאלה.

משה גפני: יש שם עוד חוקים שאני פחות מעוניין, אבל אני רוצה להצביע.

משה גפני: יש עוד כמה חוקים שאני רוצה להצביע נגדם.

מיקי רוזנטל: יש לך חופש הצבעה?

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני.

מיקי רוזנטל: במסגרת ההסכם.

משה גפני: קיבלתי עוד פתק מעניין.

משה גפני: אני שומר את זה.

יהודה גליק: גפני, תשתף, מה עובר עליך.

משה גפני: שמה?

משה גפני: לא עובר עליי שום דבר.

משה גפני: מה שעובר – עובר על כמה אנשים במפלגות אחרות.

משה גפני: עליי לא עובר כלום.

רויטל סויד: יכול להיות שחוק הגיוס לא יעלה היום?

משה גפני: יעלה.

רויטל סויד: בכל מקרה יעלה.

משה גפני: בעזרת השם, יעלה.

רויטל סויד: בכל מקרה יעלה.

משה גפני: כן, כן, יעלה.

משה גפני: לא יעלה?

משה גפני: לא יעלה.

משה גפני: תשמעי, אנחנו נמצאים בבניין במזרח התיכון שמה שנכון היום לא נכון בעוד שעה.

משה גפני: אבל נכון לעכשיו זה עולה.

רויטל סויד: נכון לפיליבסטר הזה שאתה עושה עכשיו, חוק הגיוס עולה.

משה גפני: תשובה: א.

משה גפני: אני לא עושה פיליבסטר, אני מסביר את הצו.

משה גפני: הינה, לא ידעתי אם אני אצטרך לדבר הרבה זמן או פחות.

משה גפני: הינה הנאום.

חיים ילין: אתה מסביר תמיד בדקה, מקסימום דקה וחצי.

חיים ילין: עכשיו אתה כבר שעה על הבמה.

חיים ילין: בוא תסביר לנו מה הסיפור.

יהודה גליק: גפני, אתה לא יודע איך אומרים את זה – אבל אני מסביר, אני מסביר.

רויטל סויד: שנייה, דקה.

משה גפני: טוב, אני מבקש לתת לי להסביר.

משה גפני: לא, תקשיב, זה משהו רציני פה.

משה גפני: חוק הגבלת עישון במקומות ציבוריים נחקק בראשית 1983.

משה גפני: החוק אוסר עישון במקומות ציבוריים, כגון קניונים, אולמות קולנוע ותיאטרון, אולם שמחות, מסעדות, בתי חולים, מעליות ואוטובוסים, וכן מבנים ממשלתיים.

משה גפני: כמו כן, החוק מחייב את בעל המקום להציב שילוט בולט האוסר את העישון במקום.

משה גפני: החוק מתיר לבעלי מקום ציבורי, אם הם מעוניינים בכך, להקצות חדר עישון לטובת המעשנים, בתנאי שיהיה נפרד.

משה גפני: שיהיה נפרד.

לא הבנתי.

אתה יכול לחזור?

לא הבנתי.

עוד פעם.

משה גפני: למה אתם לא מקשיבים?

משה גפני: תקשיבו – תבינו.

יהודה גליק: זה נפרד לאשכנזים וספרדים, יעקב.

משה גפני: חבר הכנסת יעקב אשר, שאלת שאלה – אני מבקש להשיב.

– – –

משה גפני: לא לא, אני אסביר.

יעקב מרגי: אתה לא יכול בלי הפרדות?

יעקב מרגי: זה לא עובר לכם בלי הפרדות?

משה גפני: לא, לא, אני אגיד לך למה, חבר הכנסת מרגי.

הוא יעקב מרגי, לא יעקב אשר.

משה גפני: רגע, יעקב אשר, אני אענה לך.

משה גפני: חבר הכנסת מרגי, אנחנו מדברים על זה שעל פי החוק בעל המקום חייב לעשות חדר נפרד, עם אוורור, שהוא נפרד מכל החדרים האחרים, אחרת אסור לעשן.

משה גפני: זה מקום נפרד שגם מי שאיננו מקפיד על הפרדה בין גברים לנשים מאוד מעוניין בזה.

יעקב מרגי: בינתיים – – –

משה גפני: יש מקרים, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, שגם אנשים שלא מסכימים שיהיה מקום נפרד לגברים ולנשים דורשים שזה יהיה נפרד.

רויטל סויד: רגע, באמת, מה קורה אם גבר ואישה צריכים לעשן?

משה גפני: אוה.

משה גפני: את זה שאל יעקב אשר.

רויטל סויד: כן, באמת.

רויטל סויד: זה ייחוד.

מיקי רוזנטל: לא נכון, העשן מפריד ביניהם.

רויטל סויד: לא, האם יכול להיות שבגלל זה הוא יפסיק לעשן?

מיקי רוזנטל: מסך העשן מפריד.

רויטל סויד: לא, הוא ימשיך לעשן ויסתדר.

מיקי רוזנטל: הרבנים לא נותנים פסיקה בענייני סיגריות, ולא באקראי.

מיקי רוזנטל: לא באקראי.

משה גפני: אין פסיקה, אבל אומרים לא לעשן.

משה גפני: אומרים, אומרים.

משה גפני: זה לא עובר ליד.

רויטל סויד: זה פיקוח נפש.

משה גפני: אין פסיקה שאומרים: אסור לעשן; אין רב שאמר את זה באופן הזה, להוציא אחד שאני מכיר.

משה גפני: אבל בסך הכול הכללי לא נכנסו, ואני גם מבין את הסיבה.

משה גפני: אתה לא יכול לעשות גזרה כזאת – – –

מיקי רוזנטל: שהציבור לא יכול לעמוד בה.

משה גפני: כן.

משה גפני: אבל הם אומרים לכולם לא לעשן.

מרב מיכאלי: אתה יכול לעשות גזרה שאסור להיות הומוסקסואל – זו גזרה שהציבור יכול לעמוד בה, אבל לא לעשן – זה לא.

מרב מיכאלי: לא, עד כאן.

מרב מיכאלי: כאן אנחנו מותחים את הקו האדום – זכויות אדם.

מרב מיכאלי: זכויות אדם – – –

משה גפני: אני אמרתי לך שהיא יותר גרועה מגפני.

משה גפני: איך הגעת לזה עכשיו?

משה גפני: לא חשוב.

מיקי רוזנטל: אני מחבב אותה מאוד.

רויטל סויד: תשאלי אותו איך הגעת למה.

רויטל סויד: שיחזור על זה.

משה גפני: די כבר.

מרב מיכאלי: איך הגעתי למה?

משה גפני: לכלום.

מרב מיכאלי: אבל רגע רגע רגע, למה אתה לא דורש חדרי עישון בהפרדה?

משה גפני: חכי, חכי.

משה גפני: בתקציב הבא.

יעקב מרגי: הדרת נשים.

מרב מיכאלי: הינה, כבר עכשיו, למה, עוד לא נגמר, אפשר עוד להוסיף הסתייגות.

רויטל סויד: גפני, אולי במקום שתסתכל בשעון אנחנו פשוט נקריא לך את הציוצים – שישיבת ועדת השרים נדחתה ל-18:45.

רויטל סויד: במקום שתסתכל בשעון, אנחנו – – –

משה גפני: מה 08:45?

רויטל סויד: 18:45.

רויטל סויד: רבע לשבע.

משה גפני: אמרתי לך שפה אנחנו בבניין – – –

רויטל סויד: לא יודעים כלום.

משה גפני: עדיף להיות מעודכן.

יעל גרמן: – – –

משה גפני: על הצו?

משה גפני: כן, אני כבר מסיים.

רויטל סויד: יש 28 דוברים.

משה גפני: כן כן, אני מסיים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני אדלג פה על זה, בגלל שהחברים רוצים לדבר.

רויטל סויד: דלג, דלג.

משה גפני: אני אדלג על דברים.

משה גפני: יש לי אחר כך חוק אחר.

משה גפני: לגבי הנושא של ההפרדה, על פי החוק צריך שהחדר יהיה נפרד, ואם אפשר ורוצים שגברים ונשים יעשנו בנפרד, אז יצטרכו לעשות הפרדה בין גברים לנשים.

משה גפני: זה לא מופיע בחוק, אבל אין בזה צורך, בגלל שנשים דתיות על פי רוב לא מעשנות, אז אין בעניין הזה צורך.

רויטל סויד: לא, מה עם הדתיות – אבל מה קורה – – –

משה גפני: דתיות גם לא מעשנות.

משה גפני: אה, את מדברת על הפרדה.

משה גפני: לא את הכול אני יכול לפתור בנאום אחד.

משה גפני: אני מדלג על חלק מהדברים שהכנתי.

אלעזר שטרן: יעקב, תגיד לו, שילמד משהו.

אלעזר שטרן: זה ביטול תורה, גם שלו, גם שלנו.

משה גפני: על מה?

משה גפני: אבל החברים רוצים לדבר.

אלעזר שטרן: גפני, אתה רוצה?

אלעזר שטרן: יש לי משניות – – – אתה רוצה?

יהודה גליק: עוד לא עבר חוק-יסוד: לימוד התורה.

– – – פרשת השבוע.

משה גפני: חוק הגבלת הפרסומות והשיווק של מוצרי טבק נחקק ב-1983, והוא אוסר – – – לא לא, אתה רוצה שאני אדבר דברי תורה?

משה גפני: אני צריך שתביא לי ספר?

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אין לך על מה לדבר.

אלעזר שטרן: אתה סתם מבזבז את הזמן.

משה גפני: יש לי.

משה גפני: חוק הגבלת הפרסומות והשיווק של מוצרי טבק נחקק ב-1983, והוא אוסר לעשות פרסומות בשבח העישון באמצעות בני אדם, בעלי חיים או דמויות מצוירות, ברדיו, בטלוויזיה, בעיתונות המיועדת בעיקר לבני נוער ובמדורי ספורט, בידור ובילוי.

משה גפני: החוק אוסר הצבת מכונות מכירה אוטומטיות לממכר סיגריות במקומות שעליהם יחליט שר הבריאות, וכן נאסר לחלק מוצרי טבק וסיגריות חינם או בצירוף פרס או זכות להשתתף בהגרלה.

משה גפני: מכיוון שאני רואה שיש חברי כנסת שמעוניינים לדבר, אני עוצר כאן ואני אאפשר – מה?

יהודה גליק: בבקשה תישאר על הפודיום.

משה גפני: לא לא.

משה גפני: אני מסיים את הנאום שלי עכשיו.

משה גפני: אני לא ממשיך את הדברים האחרים, כדי לאפשר לחברי הכנסת – –

רויטל סויד: אנחנו ממש מודים לך על זה.

משה גפני: – – שרוצים להשתתף בדיון.

משה גפני: אבל רק שתדעו שאני, בעזרת השם, אם יהיה צורך – –

רויטל סויד: עוד אחזור.

משה גפני: כן.

משה גפני: – – אני אסכם את הדיון.

רויטל סויד: אני עוד אחזור, אתה אומר.

משה גפני: כן.

יהודה גליק: אל תלכו לשום מקום.

רויטל סויד: וזה לא איום.

משה גפני: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, על הסבלנות שלך.

רויטל סויד: הרבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

רויטל סויד: לפני שנעבור לרשימת הדוברים – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונחה החלטת ועדת האתיקה בעניין עיסוק נוסף כעורך שלא בשכר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה למזכירת הכנסת.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה, גברתי.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני רוצה לברך את חבר הכנסת חיליק בר, שחזר אלינו ממרחקים כדי להיות איתנו בקו הראשון הערב, ובעיקר – לברך אותו על כך שעמיתנו חבר הכנסת איציק כהן בחר בו כלוחם שלום.

נחמן שי: זה תואר מאוד חשוב.

נחמן שי: אני שמח עליו.

נחמן שי: רציתי רק לשאול כמה שאלות, גברתי היושבת-ראש, גם אחרי הרצאתו המרתקת של יושב-ראש ועדת הכספים, שאני מצליח שלא לזכור ממנה שום דבר.

נחמן שי: זה די נדיר, כי בדרך כלל הוא מדבר לגופו של עניין.

נחמן שי: עכשיו הוא דיבר – – –

רויטל סויד: לא, את ה-4,000 שחיים ומתים – כן.

נחמן שי: עכשיו הוא דיבר לגופו של האוויר שסביבנו, וזרועו כל הזמן הייתה לנגד עיניו כדי שהוא ידע מה השעה.

נחמן שי: אני הייתי רוצה רק, בסוף היום הזה – וגם בתחילתו – להבין על מה מדינת ישראל מתכוננת ללכת לבחירות.

נחמן שי: זו שאלה מאוד מעניינת.

יהודה גליק: – – –

נחמן שי: ידידי המתוק יחכה בסבלנות.

נחמן שי: שמעתי אותך הבוקר.

נחמן שי: כבר 72 שעות שהמדינה נעצרה: אין חיים, אין ממשלה, אין שרים, אין ראש ממשלה, מערכות לא עובדות, והכנסת, כמובן, יום ולילה רק עוסקת באיזשהו עניין – כמו הענן הווירטואלי של אמזון או של גוגל או של כל אחת מהחברות היקרות האלה; כולם מחפשים לראות מה יש בענן.

נחמן שי: אני לא מבין על מה רוצים לקחת את מדינת ישראל לבחירות.

נחמן שי: בחירות זה דבר חשוב, דמוקרטי; טוב שיש לנו בחירות, אבל על מה?

נחמן שי: מה הרעיון?

נחמן שי: על חוק שצריך לסיים אותו בעוד שישה חודשים?

נחמן שי: על איזו החלטה קרדינלית שעומדת על סדר-היום?

נחמן שי: שום דבר.

נחמן שי: שום דבר.

נחמן שי: הפכתי והפכתי והפכתי.

נחמן שי: נכון, מאחורי זה כנראה עומדת מצוקתו של ראש הממשלה.

נחמן שי: אני מבין אותה.

נחמן שי: אני מבין אותה.

נחמן שי: אינני יודע איך יסתיימו החקירות או מה יהיה לא רק עתידו האישי, אלא מה יהיה עתידה של הקואליציה.

נחמן שי: זה באמת חשוב.

נחמן שי: אבל אין קשר בין החקירות שמתנהלות אי שם לבין השאלה מדוע לקחת מדינה שלמה, להטריף אותה, להכניס אותה להתרגשות ולשים על שולחנו של הציבור מיליארדי שקלים, עלות מערכת בחירות, בשביל משהו שהוא לא מוגדר, הוא כמו אמבה, אי-אפשר לדעת איפה הוא מתחיל ואיפה הוא נגמר.

נחמן שי: אז אני שואל את השאלות, כי לידידי גפני היו רק תשובות היום.

נחמן שי: אני שם את השאלות האלה: על מה מטריפים מדינה שלמה בשנת 2018?

נחמן שי: תודה לך.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: חבר הכנסת עמר בר-לב, חבר הכנסת עמר בר-לב – –

עמר בר-לב: מוותר.

רויטל סויד: – – מוותר; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חברת הכנסת נורית קורן.

רויטל סויד: שלוש דקות.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת – אין לנו שר היום?

נורית קורן: טוב, אפשר לדבר.

רויטל סויד: רגע, איפה השר?

נורית קורן: אנחנו מדברים – – –

רויטל סויד: סליחה, איפה השר?

נורית קורן: תכף נבדוק.

טלי פלוסקוב: את יכולה לדבר בלי.

נורית קורן: כן, אני יודעת, בגלל זה.

נורית קורן: יאללה, בואו נתחיל.

נורית קורן: אנחנו מדברים על תקנות העישון, ואני אתוודה: מעולם לא עישנתי ואני גם לא אוהבת שמעשנים מסביבי, כי זה לא נעים.

נורית קורן: זה לא נעים.

נורית קורן: השתדלתי לחנך את ילדיי שסיגריות זה לא טוב, וזה לא הלך.

נורית קורן: מה לעשות, זאת בעיה שיש ילדים שנמצאים בגיל, וחושבים שאם הם יעשנו, זה יעשה אותם יותר בוגרים, יותר גברים.

נורית קורן: ואתם יודעים, אם אתה לא מעשן בגיל הטיפש עשרה, אז אתה הולך לצבא, ושם אתה כבר מעשן עם כל החבורה.

נורית קורן: והכי גרוע זה שאתה יושב בחבורה של מעשנים, ואז זה כבר יותר גרוע, כי אז אתה מעשן פסיבי ונהיה חולה יותר, וזאת בעיה קשה.

נורית קורן: אנחנו צריכים להגן על הדור הצעיר, ולהגיד לדור הצעיר שסיגריות זה לא דבר בריא.

נורית קורן: זה דבר לא בריא בעליל, כי זה גורם אחר כך, בגיל יותר מבוגר – גם אם לא עישנת 20–30 שנה – זה גורם להיצרות של העורקים, אחר כך יכול לבוא אירוע מוחי, אירוע לבבי, ולכן הדברים האלה מאוד מאוד חשובים.

נורית קורן: במלחמה שלי שאנשים יפסיקו לעשן הגשתי הצעת חוק שמדברת על כך שעל הסיגריות יופיע מה קורה כתוצאה מנזקי העישון, כמו באירופה.

נורית קורן: אם מישהו שיוצא לאירופה קונה סיגריות – חבר הכנסת גליק, אתה יצאת לא מזמן את הארץ וראית על קופסת הסיגריות את כל התמונות הנוראות.

נורית קורן: מה אתה אומר על התמונות?

נורית קורן: צריך לשים אותן, נכון?

יהודה גליק: – – –

נורית קורן: אבל פה במדינת ישראל עד עכשיו לא שמו את זה, ואפילו לא ניסו להיות כמו האיחוד האירופי, ששם חובה לשים.

נורית קורן: רק שמים את האזהרה שהעישון מזיק לבריאות.

נורית קורן: אנחנו צריכים לדאוג שלא יעשנו, ובמיוחד בגיל צעיר.

נורית קורן: והדרך עוד ארוכה – התקנות האלה הן רק חלק בדרך.

נורית קורן: אנחנו צריכים לגרום לכך שהדור הצעיר לא יעשן ויהיה בריא יותר.

נורית קורן: אני חושבת שתמיד צריך לספר לאנשים למה זה גורם.

נורית קורן: במשפחה המורחבת שלי הייתה קרובת משפחה שהלכה לעולמה מסרטן ריאות בגלל שהיא עישנה שלוש קופסאות ביום.

נורית קורן: זה טירוף.

נורית קורן: שלוש קופסאות זה מטורף.

נורית קורן: כמה שאמרנו לה: אל תעשני, לא כדאי – זה לא עזר.

נורית קורן: היא אמרה: אותי זה לא יגמור – אבל זה גמר אותה.

נורית קורן: ואתם יודעים מה יותר גרוע?

נורית קורן: שגם הילדים שלה מעשנים.

נורית קורן: כשאמרתי: תראו מה קרה לאימא, אולי אתם תפסיקו לעשן?

נורית קורן: זה לא קרה.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הכול על מנת שאנשים ידעו מה הנזק של סיגריות.

נורית קורן: והתופעה שיותר רווחת היום בנוער אצלנו זה הנרגילות, שזה אסון עוד יותר גרוע ממה שאנחנו חווים בסיגריות.

נורית קורן: כשאני רואה ילדים בני 13–14 שיושבים בחבורה וישר עם הנרגילה – זה לא מזיק?

נורית קורן: זה הדבר הכי גרוע, כי אנחנו לא יכולים לדעת מה יש בפנים.

נורית קורן: וצריך לקרוא כאן להורים – הינה, אנחנו יוצאים עכשיו לחופשת הפסח: תשימו לב לילדים, שהילדים לא יעשנו נרגילה, כי זה עוד יותר גרוע מהסיגריות, ואנחנו רוצים שיהיה לנו דור בריא.

נורית קורן: ולכן, הדברים הללו חשובים, זה מה שצריך לעשות, ואנחנו צריכים להמשיך לפעול למען הנושא של הסיגריות – שיפסיקו לעשן כדי שנשמור את הדור שלנו בריא.

נורית קורן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

רויטל סויד: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: אתמול עמד כאן ראש הממשלה וגיחך על האופוזיציה שכביכול לא רוצה בחירות.

איציק שמולי: והינה, הגיע היום הזה, ואנחנו שואלים עכשיו את נתניהו: מי עכשיו רץ ונס על נפשו מאימת הבחירות?

איציק שמולי: מי שומע בחירות ומתחיל לרעוד?

איציק שמולי: מי משתפן ובורח?

איציק שמולי: בסופו של דבר יש פה מערכת פוליטית שנכנסה לטלטלה לא נורמלית בגלל שיגעון אחד של ראש הממשלה.

איציק שמולי: עלו פה הרבה נושאים חשובים בימים האחרונים: הגיוס, התקציב וחוק הלאום שנכנס אתמול למשוואה.

איציק שמולי: הכול טוב והכול יפה, אבל בסוף המשבר הפוליטי הזה הוכיח דבר אחד – הוכיח שמה שנמצא על הפרק זה הניסיון של ראש הממשלה להקדים את היועץ המשפטי לממשלה ולהקדים את כתב האישום.

איציק שמולי: וברגע שהתרגיל הזה נחשף, כנראה ראש הממשלה – בתוספת הסקרים של אתמול בערב, שכנראה שינו את דעתו.

איציק שמולי: בסופו של דבר, צריך לומר את הדבר הבא: ברור לכולם שזה תחילתו של הסוף.

איציק שמולי: גם אם הקואליציה תצלח את הדבר הזה, בסוף ברור לכולם שזה תחילתו של הסוף.

איציק שמולי: אם לא יהיו בחירות עכשיו – ואנחנו רוצים בחירות עכשיו.

איציק שמולי: אנחנו חושבים שמה שקורה במדינה – גם ההצטברות של ההאשמות והצבר הזה, הגדול, של החשדות נגד ראש הממשלה, גם האיום שלו וההתרסה נגד שומרי הסוף, גם המשבר בחוק הגיוס וגם התקציב – בוודאי לא מוסיפים סיבות טובות מדוע הממשלה הזאת צריכה להאריך את ימיה.

איציק שמולי: לכולם ברור שאם לא עכשיו, עד סוף השנה הזאת תהיינה בחירות.

איציק שמולי: ולראש הממשלה אני בכל הכבוד מציע: אתמול עמדת כאן וגיחכת על האופוזיציה שכביכול לא רוצה בחירות.

איציק שמולי: עכשיו מי שרץ על חייו, משתפן ובורח מאימת הבחירות זה אתה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

רויטל סויד: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, מונח לפנינו צו שעוסק בעניין מאוד מאוד חשוב, וזה העלאת המיסים על סיגריות.

איילת נחמיאס ורבין: אבא שלי היה מעשן כבד; נפטר מסרטן ריאות של מעשנים.

איילת נחמיאס ורבין: אימא שלי אומרת שהמשפט הראשון שאני אמרתי בחיים היה "לא צגריות".

איילת נחמיאס ורבין: זה הדבר שהכי קשה לי לסבול עד היום, והדבר שעדיין קשה לי כל יום זה העובדה שבגלל שאבא שלי לא יכול היה להפסיק לעשן, הוא לא יכול היה גם לראות אותי בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אף פעם לא מדברים על זה שאנשים שנפטרים כתוצאה מהדבר האיום והנורא הזה – לא מדברים על מה שהם מפסידים, כי אנחנו תמיד מדברים על החיים שלהם שאבדו, אבל אנחנו לא מדברים על מה הם מפסידים.

איילת נחמיאס ורבין: מזכירת הכנסת המדהימה שלנו מהנהנת בראשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שפעם אנחנו שוחחנו על העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אז לא מדברים על מה מפסידים – לא על הילדים שלי שהוא לא ראה, לא על הילדים של אח שלי יואב שהוא לא ראה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מדברים על זה.

איילת נחמיאס ורבין: ולמרות שאלה ימי בחירות או טרום-בחירות או לפני משבר או תוך כדי משבר או אחרי משבר, אני הרגשתי שקודם כול אני רוצה לדבר על זה, כי בסוף בסוף בסוף אנחנו צריכים לעסוק ברפואה מונעת לציבור הישראלי, וזאת האחריות שלנו – – –

יהודה גליק: הצו הזה יגביר את העישון.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, חבר הכנסת גליק, בוא נתווכח בטלגרם, תכף.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד: אבל אי-אפשר להימנע משיח הבחירות המפתל והמפתה הזה, ובסופו של דבר, הדבר הנורא ביותר הוא העובדה שראש הממשלה – הדיון אם הוא בורח או לא בורח מבחירות זה בכלל לא מה שמעניין אותי; מה שמעניין אותי זאת החובה המוסרית הציבורית לציבור בישראל להבין מה באמת עומד לפתחו של ראש הממשלה, במה הוא נחקר ובמה הוא יואשם.

איילת נחמיאס ורבין: תשימו לב איך הספינולוג האדיר הזה הצליח להסיט את כל הדיונים השבוע – ואני לא אומרת את זה, אגב, לחיוב, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: פוליטיקה היא לא כולה ספינים, ולנו אסור לרצות שפוליטיקה כולה תהיה ספינים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אחריות של כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הספינולוג הגדול הזה היה אמור לחזור מאמריקה ולהיחקר שוב במשטרה.

איילת נחמיאס ורבין: מזה הוא בורח, חברות וחברים, ואתם לא תבואו ותטיחו בנו אם אנחנו רוצים בתאריך יוני או לא רוצים בתאריך יוני.

איילת נחמיאס ורבין: יש בקואליציה מספיק חברי כנסת שלא רוצים בחירות ביוני.

איילת נחמיאס ורבין: אל תבלבלו לנו את המוח על התאריך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נסתדר.

איילת נחמיאס ורבין: האם עם המוסר אנחנו נסתדר?

איילת נחמיאס ורבין: האם עם מה שיישאר לנו אחרי עידן נתניהו אנחנו נסתדר?

איילת נחמיאס ורבין: האם אנחנו נוכל לחיות אחד עם השני אחרי שההסתה הזאת תיפסק?

איילת נחמיאס ורבין: היום עוד פעם חבר כנסת מהקואליציה, שכבר הסביר לנו שמה שעושים לנתניהו זה כמו מה שקדם לרצח רבין, היום עוד פעם הייתה לו איזה התלהמות בנושא של ההסתה שמתרחשת ברשתות החברתיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה לכולכם להיכנס לדפי הפייסבוק שלנו, של חברי הכנסת כאן, מהאופוזיציה, להסתכל קצת בצורה יותר רצינית על מה שהולך אצלנו ואיזו הסתה מתחוללת שם כלפינו מאז ומעולם, ולא משנה מה אנחנו כותבים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מציעה שלפני שאתם מטיפים לנו מוסר, לפני שאתם בודקים בציציות שלנו, תבדקו אתם בציציות שלכם, תעקרו אתם את העשבים השוטים שלכם, ואתם תגידו לראש הממשלה שההסתה הזאת נפסקת כאן, היום.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת סאלח סעד, שלוש דקות.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, השתתפנו יחד היום, אני ואת, באחת הוועדות שבעיניי היום התגלתה – חברי הקואליציה שהיו שם התגלו באמת שלהם, בגזענות שלהם כלפי המיעוט הישראלי.

יעל גרמן: נכון.

סאלח סעד: חוק הלאום, שאושר היום לקריאה ראשונה, הוא בושה וחרפה.

סאלח סעד: הגיע הזמן שנתניהו יפסיק לסחור בזכויות בני אדם ולנהל משא ומתן על חשבון האזרחים עם מפלגות סחטניות שגובות כל אחת בתורה דמי שתיקה בתמורה לשלום בית.

סאלח סעד: עד לאן יגיע משטר הסלקציה של שלטון נתניהו?

סאלח סעד: איפה לעזאזל נחצים הקווים האדומים שלך, ראש הממשלה?

סאלח סעד: מה הצעד הבא שלך בחגיגת הדילים של הליכוד?

סאלח סעד: הרי 84% מהדרוזים מתגייסים, ומובילים את אחוז הגיוס ליחידות המובחרות במדינה, מגינים עליה, ועליך, אדוני ראש הממשלה, מתוך אהבת המולדת ותחושת שייכות, אבל מפלגת "לא שלנו" והדיקטטור נתניהו כנראה לא מכבדים את הברית המקודשת הזאת.

סאלח סעד: החוק הגזעני, החשוך הזה, הוא סטירת לחי מצלצלת בפני המגזר הדרוזי והמיעוטים, והמסר הוא חד וברור: אתם לא חלק ממדינת ישראל.

סאלח סעד: פשוט בושה.

סאלח סעד: במקום לפעול לצמצום הפערים בחברה ולדאוג לרווחת כלל תושבי המדינה, ביבי בוחר שוב ושוב להדיר ולקפח את האוכלוסיות החלשות ולהחליש אותן עוד יותר.

סאלח סעד: נתניהו, נגמרו הימים של קמפיין ההפחדה "הערבים נוהרים לקלפיות".

סאלח סעד: מה שמרתיע את הציבור יותר הוא שאתה כרגע בשלטון ומחריב את המדינה, נוהר לבחירות, וכל הדרכים לבלפור כשרות.

סאלח סעד: חוק הלאום הוא חוק רווי גזענות והסתה, פוגע פגיעה אנושה במיעוטים, מונע מתוך שיקולים ואינטרסים פוליטיים, ומהווה פיגוע מדיני-חברתי מסוכן מאוד למדינת ישראל, שיש לנטרל בטרם יתסיס את המדינה ויתפוצץ לכולנו בפנים.

סאלח סעד: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

רויטל סויד: חבר הכנסת יהודה גליק, שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, יקירתי חברת הכנסת רויטל סויד, חבריי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, חברים מתוקים ומתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה.

יהודה גליק: גבירותיי ורבותיי, ברוכים הבאים לחלם.

יהודה גליק: כל אלה שדיברו היום על הצו שעולה היום פשוט לא ידעו על מה הם מדברים.

יהודה גליק: הם באים – איך אומרים, כוונותיך רצויות ומעשיך אינם רצויים.

יהודה גליק: חבריי וחברותיי, אנחנו מדברים על חיי אדם.

יהודה גליק: חיי אדם הם הערך העליון ביותר בתורה שאני מאמין בה.

יהודה גליק: ולכן, אני רוצה להתחיל בסיפור קצר.

יהודה גליק: כשאני הייתי תלמיד בכיתה ה', הביאו לנו שוטרים לבתי הספר.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: כי היה פיגוע – התפוצץ מקרר.

יהודה גליק: השוטרים באו להגיד לנו: אם אתם רואים מקרר מוזנח, אל תיגעו בו.

יהודה גליק: אם זה מכונת כביסה – לא אמרו לנו, אם זה תנור – לא.

יהודה גליק: רק מקרר, כי התפוצץ מקרר.

יהודה גליק: חבריי, זה מה שקורה היום עם החוק הזה.

יהודה גליק: תראו, אני רוצה שתבינו.

רויטל סויד: ששש.

רויטל סויד: חברים, בבקשה.

יהודה גליק: כפי שכבר נאמר על ידי חבר הכנסת גפני – אגב, חבר הכנסת גפני, טוב, חבל שאתה לא מקשיב – כפי שכבר אמר חבר הכנסת גפני, 8,000 איש מתים כל שנה.

יהודה גליק: זה אומר ש-20 אנשים מתו היום בגלל העישון, מחר עוד 20, אתמול עוד 20.

יהודה גליק: אולי היה מן הראוי לפתוח את הדיון בדקה דומייה.

יהודה גליק: אבל רבותיי, כשאני בודק את רשימת הסכנות, יש מדרג.

יהודה גליק: הדבר הכי מסוכן הוא טבק לגלגול, הדבר הבא ברמת הסיכון, טיפה יותר נמוך, זה סיגריות.

יהודה גליק: הדבר היותר-נמוך, משמעותית, כנראה, זה האייקוס.

יהודה גליק: אני בעד שימסו את הכול.

יהודה גליק: המס שממסים את הסיגריות זה לא כי האוצר רוצה כסף.

יהודה גליק: המדינה חתומה על אמנה שאנחנו נשים מס כדי למנוע סיגריות.

יהודה גליק: חבריי וחברותיי, הפוך על הפוך – תראו מה קרה.

יהודה גליק: מביאים צו – – –

רויטל סויד: סליחה, חברים שם בתאים, בבקשה.

יהודה גליק: מביאים פה צו ששם מס על האייקוס, יש מיסים על הסיגריות, אבל הדבר המסוכן ביותר – שר האוצר מסרב לשים מס.

יהודה גליק: גם לגבי האייקוס – למה הוא שם על האייקוס?

יהודה גליק: כי היה בג"ץ, זאת אומרת הבג"ץ אמר לו אייקוס, אסור אייקוס – מקרר זה מקרר – אבל אתה יודע שהמס הוא כדי למנוע סכנה.

יהודה גליק: כל ארגוני הבריאות בעולם מתחננים למדינת ישראל לשים מס על הטבק לגלגול – שר האוצר מצפצף על כולנו, שר האוצר לא מוכן.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: ככה.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, ילדים נכנסים מדי יום למלכודת הזאת, ואחר כך כבר אי-אפשר להפסיק.

יהודה גליק: היום הטבק לגלגול עומד בכניסה למכולת עוד לפני הבמבה, וילדים מתחילים עם זה ואז הם מתמכרים לזה.

יהודה גליק: חברים, כשאנחנו שמים מס על האייקוס – שהוא צודק – אם לא בא באותו זמן הגדלת המס על הטבק לגלגול, זה רצח.

יהודה גליק: ולכן, הודעתי שממשלה שמציגה תקציב, ובתקציב יש התעלמות מוחלטת מהדבר האסוני ביותר, הקטלני ביותר – הממשלה מציגה: זאת המדיניות שלנו, אלה הנושאים שחשובים לנו – אני אצביע נגד התקציב כל עוד לא ייכלל בו מאמץ מינימלי להיאבק בעישון.

יהודה גליק: לא יכול להיות שבכל העולם יש ירידה בעישון ורק בישראל יש עלייה באחוזים מדי שנה; רק בישראל, בכל העולם המערבי.

יהודה גליק: לא יעלה על הדעת הדבר הזה, ושיש פה ראש ממשלה ושר אוצר שלא יושבים על המדוכה, ולא מעניין אותם.

יהודה גליק: לא מעניין אותם; שיקפצו לי.

יהודה גליק: יהיה בג"ץ – ישימו על מה שבג"ץ.

יהודה גליק: אבל בג"ץ פנה לשכל.

יהודה גליק: למה צריך בג"ץ בשביל שכל ישר, ריבונו של עולם?

יהודה גליק: אני אומר לכם, רבותיי, אין לי שום אינטרס, אני לא יודע אם אני אקבל עוד מצביעים מהדבר הזה, אבל, רבותיי, זה בנפשנו.

יהודה גליק: איך אנחנו יכולים להעביר תקציב שאין בו לשמור על החברה שלנו, לשמור על חיי אדם ממוות?

יהודה גליק: הדבר – יותר מכל פיגועי הטרור ותאונות הדרכים גם יחד, וזה פוגע בילדים שלנו.

יהודה גליק: אני מתחנן.

יהודה גליק: אני רוצה להצביע בעד התקציב.

יהודה גליק: כרגע, כל עוד אין התייחסות למאבק לצמצום העישון, אני אצביע נגד התקציב.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת גליק על דברים שיצאו מלב, חדרו ללב.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת שולי מועלם – חבר הכנסת יעקב אשר נוכח גם נוכח.

רויטל סויד: ברוך הבא לחבר הכנסת אילן גילאון.

רויטל סויד: טוב לראות אותך איתנו.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

אילן, אני ידעתי שאתה חבר חבר.

אם נתת לי את הזכות לקבל אותך כאן בשם כולם, כל הבית הזה, מכל הצדדים, מאחלים לך המשך פעילות טובה, פורייה, בריאות, ושהרבה אנשים ילמדו מההוגנות שלך.

גברתי היושבת-ראש, אנחנו נמצאים בימים שבאמת הדברים החשובים נדחקים לפינה, אבל דווקא בנקודה הזאת של החוק הזה שנמצא כאן עכשיו, הצו, אני חושב שאנחנו צריכים לעשות פעולה הרבה יותר רצינית וחזקה, ואני מתכוון לכך שצריך להסתכל גם על תוצאות, כי היו מקרים והיו פעמים בשנים עברו שהעלו את המכס על סיגריות, ולא עשו את החשבון למה זה תורם ולמה זה לא תורם.

מצד אחד זה מרתיע; מצד אחר זה גם עלול לפגוע באוכלוסיות שהן הכי חלשות, של אנשים שכבר בתוך העניין הזה, שכדי להגיע למה שהם רגילים לו כל כך הרבה שנים הם צריכים להוציא כסף מפת לחמם.

מצד שני, המיקוד של המלחמה בנושא הזה של העישון צריך להיות בבני הנוער, עוד לפני שהם מתחילים, עוד לפני, כי כל המחקרים מראים שאין כמעט מצב שאנשים מתחילים לעשן בגיל 20 או 25, בוודאי לא הלאה.

זה מתחיל בגילים מוקדמים, ואם לשם יכוונו כל החיצים, אם לשם יכוונו כל המיסים וההסברה וכל הדברים הללו, זה יכול לגרום לכך שיהיו הרבה פחות מעשנים בהמשך.

והתופעה הזאת קורית.

אבל מצד שני, העלאה של מיסוי שהיא קולקטיבית לפעמים יכולה לפגוע ולעשות פערים במקומות שאנחנו לא רוצים שהיא תקרה, בגלל שאם יש אדם בעיר פריפריאלית שחי מקצבה כזאת או אחרת, או מעבודה בשכר מינימום, והוא כבר 30 שנה מעשן, הוא לא יפסיק אם זה יעלה לו עוד חמישה שקלים; הוא ייקח את זה מהאוכל של המשפחה שלו, חלילה.

ולכן צריך "בתחבולה תעשה לך מלחמה", ולכן אני חושב שהמיקוד צריך להיות במניעה.

המיקוד צריך להיות בזה שילדים או נערים לא ייחשפו לזה; המיקוד צריך להיות בהסברה חכמה לנערים.

הרי כשאתה מזמין סתם סכנה – אנחנו יודעים איך לדבר עם נערים, בשפות שונות.

זה יכול להיות בעברית, זה יכול להיות בערבית, זה יכול להיות גם ביידיש.

לקחת ולהשקיע בקמפיין שהמדינה תעמוד מאחוריו, משרד הבריאות יעמוד מאחוריו, קמפיין חכם; קמפיין שמטפל בנקודה עצמה ולא רק ב"יצאנו ידי חובה" בשמונה אינץ' בעיתון או בסרט כזה או אחר.

אגב, אני רוצה לספר לך, גברתי היושבת-ראש, אם תיתני לי לגנוב עוד דקה – – –

רויטל סויד: לא דקה, אבל – – –

חצי דקה.

אני משמש יושב-ראש הוועדה לבטיחות בדרכים, והרבה בקשר מול הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מה שהתברר, שההסברה שהייתה עד היום בציבור הערבי – היו לוקחים שלט או קמפיין שהלך לציבור הישראלי, היהודי, והיו מתרגמים, אפילו באיזה גוגל כזה, ואת אף ערבי זה לא שכנע.

עד שבאה הרשות הלאומית ולקחה אנשי מקצוע מהמגזר עצמו, שדיברו על החשיבות של לשים חגורה, שדיברו על החשיבות של לשמור על החוק, של לנסוע לאט.

יש היום קמפיין פנטסטי בציבור הזה.

כך צריך לעשות גם עם בני הנוער, וככל שנצליח בזה, גברתי, יהיו לנו פחות מעשנים בעתיד.

אומר את זה אחד שנמצא במגזר הזה.

תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

רויטל סויד: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

שולי מועלם-רפאלי: חברי השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני מרגישה שכולנו, ככה, באיזה סוג של hold, להבין לקראת מה אנחנו הולכים.

שולי מועלם-רפאלי: וכמי שהיא מאמינה גדולה ביכולת לשלב בין שני ערכים שהם אולי עכשיו בליבת השיח, בליבת השאלות שעולות בתוך הבית הזה ובחברה הישראלית, אני חושבת שאין לי שאלה בכלל שאפשר לשלב את השילוב הנכון, הראוי, המתאים והמשמעותי ביותר בין ערך גדול, שאני וכולנו מאמינים בו, והוא ערך לימוד התורה, לבין ערך נוסף, שכולנו מאמינים בו וזוכים לו, והוא ערך השירות, השירות המשמעותי, השירות המשמעותי בצה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכשמסתכלים אחורה, ברור לחלוטין שאנחנו נמצאים – העם היהודי נמצא ב-70 השנים האחרונות בפאזה אחרת מאלפיים השנים שהוא הכיר קודם.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לחלוטין שהחזרה שלנו לארץ ישראל היא חזרה לארץ אבותינו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שמי שעוד יש לו על זה שאלות בעולם או בארץ – לאט-לאט אני מקווה שהשאלות ילכו ויקבלו את פתרונן על החיבור, שאין לגביו שאלה, בין העם היהודי לארץ ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכולנו צריכים לעשות את השינוי אחרי 70 שנה שאנחנו זוכים לחיות כאן ולעלות בשנים האלה מדרגה נוספת.

שולי מועלם-רפאלי: כשחיינו בגלות ובאמת פוזרנו לגלויות רבות ושונות – והארץ הזאת, שחיכתה לנו באמת בקושי גדול, בשממה כמעט טוטלית, שמתארים המטיילים המפורסמים שמגיעים לפה בשנים שהעם היהודי לא נמצא כאן, או שהוא נמצא כאן כפרטים אבל לא כמדינה, לא כישות לאומית – מה ששמר עלינו בגלות זה היהדות שלנו; זה הזהות היהודית שלנו, שהיא לא פשוטה לכל מי שהיה מסביבנו אז.

שולי מועלם-רפאלי: היו כאלה שהיה להם מאוד קשה, ההיבדלות היהודית.

שולי מועלם-רפאלי: היו כאלה שממש, לצערי, חייבו ויצרו אינקוויזיציות בגלויות שונות.

שולי מועלם-רפאלי: לא רק בספרד, לצערי, היהודים חווים את חוויית האינקוויזיציה ונאלצים להתנצר, ומקיימים במסתור חיים יהודיים והדלקת נרות שעוברת מאם לבת ביום שישי אחר הצוהריים, אפילו בשלב מסוים כשזה כבר לא קורה.

שולי מועלם-רפאלי: והחזרה שלנו לכאן מכריחה אותנו רגע אחד לבנות משהו אחר – לבנות משהו אחר שיש בו גם זהות יהודית אבל גם זהות ישראלית – לדעת שבמדינה הזאת, שהיא מדינת הלאום של העם היהודי והיא עוגן ליהודי המדינה אבל גם ליהודי העולם כולו – – –

פנינה תמנו: – – – אני מסכימה איתך, לכל מה שאמרת, אבל איך סעיף סלקציה קשור לעניין – – –

פנינה תמנו: – – –

רויטל סויד: נא לסיים, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אז רגע.

פנינה תמנו: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת מועלם, נא לסיים.

פנינה תמנו: – – –

קריאה: כל העולם כולו גשר צר מאוד.

פנינה תמנו: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני לא ממש הבנתי על מה את מדברת, פנינה.

שולי מועלם-רפאלי: אז – – –

פנינה תמנו: על חוק הלאום.

רויטל סויד: אולי תשלימו את זה אחר כך.

שולי מועלם-רפאלי: אני אבוא אלייך אחר כך.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני חושבת – –

רויטל סויד: משפט לסיום.

שולי מועלם-רפאלי: בזה אני אסיים.

שולי מועלם-רפאלי: – – שברור לחלוטין שאנחנו נמצאים במקום שאנחנו חייבים ליצור עולם יהודי שהבסיס שלו הוא הזהות היהודית שלנו, ולימוד תורה הוא חלק אינהרנטי בזה.

שולי מועלם-רפאלי: בתוך העולם היהודי שלנו נמצאת המחויבת האישית והלאומית שלנו לקיומה של מדינת ישראל, לשירות משמעותי בצה"ל ולטובת מדינת ישראל כולה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

רויטל סויד: חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מרדכי יוגב – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

רויטל סויד: אחר כך – חברת הכנסת ברקו.

רויטל סויד: שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה, היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אני כן רוצה להתייחס לצו שעליו אנחנו מדברים כאן היום, כאילו שאין פה עדיין את רכבת ההרים הזאת, שכולנו כבר מקבלים ממנה בחילה – לפחות אני.

יעל כהן-פארן: אבל הצו הזה הוא צו חשוב, וטוב שהוא עבר אתמול או שלשום בוועדת הכספים, וטוב שהוא מגיע היום.

יעל כהן-פארן: כי אין שום סיבה שמוצר טבק שנקרא IQOS – אם אתם לא יודעים, הקיצור – את יודעת מה זה ראשי התיבות?

רויטל סויד: לא.

יעל כהן-פארן: I Quit Ordinary Smoking.

יעל כהן-פארן: זה שם מכובס.

יעל כהן-פארן: זה השם שנתנו לו פיליפ מוריס כדי לעודד את הצריכה ואת השימוש בו, אבל בסופו של דבר אין שום הוכחה שהוא טוב יותר מעישון סיגריות רגיל, והוא אפילו יכול להיות ממכר יותר.

יעל כהן-פארן: ; יש בו ניקוטין, יש בו את כל הכימיקלים הרעים של הטבק, הוא מוצר טבק, אומנם בלי עשן, אבל הוא מוצר טבק.

יעל כהן-פארן: והעישון – הדבר הממכר הוא הניקוטין, והאלמנט הממכר לא הוצא מה-IQOS.

יעל כהן-פארן: לכן, אין שום סיבה שמוצר שאסור לשימוש ומכירה בארצות הברית יהיה כאן באפס מס.

יעל כהן-פארן: זה מה שקרה עד עכשיו, והצו הזה בא לתקן כדי ליישר קו עם כל שאר הסיגריות, כמו שצריך להיות.

יעל כהן-פארן: פשוט, לא לתת לפיליפ מוריס, לחברה, ולחברות אחרות – כרגע זה רק מוצר של פיליפ מוריס – לשקר ולעבוד על הציבור ולגרום לצעירים להתמכר לעישון, כי אתה אולי מתחיל עם ה-IQOS הזה, וגומר עם סיגריות אחרות.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר צריך, בעיניי, ליישר קו בין כל מוצרי הטבק, כולל טבק לגלגול, שהיום הצריכה שלו עולה ועולה, בדיוק בגלל שהוא לא ממוסה כמו הסיגריות הרגילות.

יעל כהן-פארן: וגם פה אין שום סיבה שהוא לא ימוסה.

יעל כהן-פארן: זה פשוט, אחד לאחד, אותו הדבר, אם לא יותר גרוע.

יעל כהן-פארן: אז נכון, זה לא אותם מותגים וכו', ואותן פרסומות, אבל כל המעשנים עוברים לטבק בגלגול, שזה מסוכן להם לא פחות, אולי אפילו יותר, ומסוכן לכל הציבור, שעדיין ממשיך להתמכר לסיגריות ולעישון.

יעל כהן-פארן: אני אסיים גם בהתייחסות לסיגריה האלקטרונית, שהיום היא לא ממוסה; היא לא ה-IQOS, אלא הסיגריה האלקטרונית, שבה יש רק תמצית של ניקוטין.

יעל כהן-פארן: גם אותה צריך למסות – גם היא לא בריאה; גם היא מוצר ממכר.

יעל כהן-פארן: עדיין לא הגענו לשם.

יעל כהן-פארן: זה אולי יהיה הצו הבא.

יעל כהן-פארן: אנחנו חייבים להגיד מכאן, מהכנסת, מהבית הזה, לא לעישון, ולהביא לכך שכל מה שאנחנו יכולים לעשות, אם זה בהיבט של פרסום הסיגריות ופרסום כל מוצרי הטבק אם בהיבט של המיסוי, יהיה עם מסר אחד פשוט: תפסיקו לעשן, אל תתחילו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: חברת הכנסת ענת ברקו, ואני נועלת את רשימת הדוברים.

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על אונר"א, על טענת השיבה.

ענת ברקו: סיוע הומניטרי, גם בתוך עזה – כן.

ענת ברקו: אונר"א – לא ולא; הנצחת הפליטות הנצח הפלסטינית – לא ולא.

ענת ברקו: יש בתולות נצח שמדברים עליהן ויש פליטי נצח.

ענת ברקו: נוצרה קטגוריה נפרדת רק לפליטות הפלסטינית – פליטות שעוברת בירושה, כמעט פליטות גנטית.

ענת ברקו: אבו מאזן נתן נאום באו"ם, ולא במקרה השתמש במספר 6 מיליון, ברוב חוצפתו – 6 מיליון, כדי להגיד שיש כבר דור חמישי, אלה שסוחרים בתעודת הפליט, אלה שבעצם לא רוצים אף פעם לפתור את הבעיה.

ענת ברקו: למי שחשוב – ואני פונה לצד השמאלי של המפה, וגם לרשימה המשותפת – לפתור את הבעיה ואת הקונפליקט הישראלי–פלסטיני ולהגיע להסדר, יש לדבר על הפסקת טענת השיבה, כי אף אחד לא מתכוון ללכת ולהתאבד פה במדינת ישראל – אגב, לא משמאל ולא מימין.

ענת ברקו: גם במדינות ערב, יהודים שהם יוצאי מדינות ערב, שסולקו אחרי – כמו המשפחה שלי – 2,600 שנה של גלות בעיראק, אף אחד לא הכיר בהם כפליטים – לא בהם, לא בניצולי שואה, לא בילדי ניצולי שואה ובטח לא ברצף היהודי לדורי-דורות שהיה כאן, כמו שמייצג הנשיא שלנו ריבלין.

ענת ברקו: הפליטים האמיתיים, כפי שאתם רואים, קיימים במיליונים במרחב; אמיתיים, שזקוקים לעזרה, שזקוקים לתמיכה, שזקוקים להכרה.

ענת ברקו: ועד היום יש את התשתית הזאת של אונר"א, שמשמשת פלטפורמה להסתה, להפקת תוכני לימוד שלא מעלים את מדינת ישראל על המפה בכלל.

ענת ברקו: הסתה והרעלת המוחות של הילדים – זה מה שעושים שם, ואנחנו רואים שמעבר לזה גם יורים מתוך המתקנים של אונר"א.

ענת ברקו: בצוק איתן ירו על אזרחי מדינת ישראל, כלומר, האו"ם היה שותף לפשעי מלחמה נגד מדינת ישראל.

ענת ברקו: כך שהגיע הזמן לקחת את מה שנותר מהפליטים הפלסטינים, אלה שהם היום יותר מ-70 שנה אחרי, אנשים מבוגרים מאוד, לפצות אותם, ולגמור את הסיפור של טענת השיבה, מה שנקרא (אומרת בערבית: זהכות השיבה;) זה לא יהיה, אף אחד לא יקבל את זה, אף אחד לא יתאבד – ולשים סוף לעניין הזה.

ענת ברקו: זהו המוקש הבא שהנשיא טראמפ יפרק לאחר הסיפור של ירושלים, בירת ישראל לנצח נצחים, ואני מציעה להיערך לזה, ולהבין שאם רוצים להתקדם – זו הדרך.

ענת ברקו: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

רויטל סויד: חבר הכנסת חמד עמאר – אינו נוכח; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חברת הכנסת ציפי חוטובלי – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, שלוש דקות.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, האם השמועות של הגעה להסדר נכונות?

איתן ברושי: ודאי נדע את זה בקרוב.

איתן ברושי: אבל השאלה שנשאלת היא מה גרם לראש הממשלה ולשרים לוותר על אמון העם ולזכות בכהונה נוספת, ואולי בתוצאה טובה מזאת שהייתה?

איתן ברושי: והאם מה שמצפה לאזרחי ישראל זאת ממשלה ימנית קיצונית יותר מזאת שהייתה עד עכשיו?

איתן ברושי: כי אם קבוצת מיעוט בקואליציה יכולה להחזיק מדינה שלמה במקום שהכי כואב במשך כל כך הרבה שעות, ומדינה שיש עליה איומים ואתגרים לא פשוטים לא מסוגלת לקבל הכרעה על סדר-יום של הכנסת והוועדות, האם אנחנו נכנסים לעידן שכל ממזר מלך, וכל מי שיותר קיצוני קובע יותר מאחרים את סדר-היום של המדינה והחברה?

איתן ברושי: האם המודל הזה של להיות בפנים ולהיות בחוץ, להתנגד אבל לא לעזוב, או להתנגד ולא להיות מוצא מהקואליציה – האם זה דבר חד-פעמי?

איתן ברושי: איפה האומץ של הממשלה ואיפה האומץ של חברי הקואליציה, שאתמול והיום, על כל גבעה ותחת כל עץ רענן מדברים בשבחה של הממשלה והקואליציה, לוקחים לעצמם הישגים שכבר הרבה קודם היו, ועכשיו כאילו ניצלים ברגע האחרון מבחירות שיכלו להיות מבחן?

איתן ברושי: האם המדינה הזאת רוצה ללכת לא רק להתנהלות יותר נכונה, לא רק לנקות את האורוות – גם לקבל החלטות של אחריות?

איתן ברושי: האם אנחנו בממשלה של שותפים טבעיים או האם אנחנו בממשלה של אחריות לעתידה של המדינה ולביטחונה?

איתן ברושי: והינה אנחנו הולכים, כפי שהדברים נראים כרגע – וכל שעה דוחים את סדר-היום, כאילו יש כאן משהו לא ברור, והינה אנחנו מתקרבים למציאות שהממשלה תהיה עוד יותר ימנית וקיצונית: על כל מאחז לא חוקי יפרקו ממשלה; על כל העתקת בית ממקום כזה או אחר יעשו משבר.

איתן ברושי: וראש הממשלה לא יהיה רק בחקירות, הוא יהיה גם בסחיטות.

איתן ברושי: יסחטו את ראש הממשלה; יסחטו את כושר העמידה של הקואליציה לקדם.

איתן ברושי: הינה, כבר היום מביאים חוקים שעד לא מזמן הממשלה לא העיזה להביא אותם.

איתן ברושי: הם לא קריטיים לעתידה של המדינה, אבל עכשיו, כל מרכיב בקואליציה, גם כאלה שאין להם תוחלת, יכול לשגע מדינה שלמה.

איתן ברושי: זה, לפי דעתי, הנזק של הימים האחרונים.

איתן ברושי: הפכנו ממדינה מתוכננת, מקואליציה שיש לה רוב והיא ניהלה פה את הממשלה ואת הכנסת בשנים האחרונות, בחודשים האחרונים – אנחנו נכנסים לעידן של תוהו ובוהו; בדיוק הפוך ממה שהמדינה זקוקה לו.

איתן ברושי: ובמציאות שהממשלה גררה אותנו לערב בחירות, הנסיגה הזאת היא נסיגה שתעלה ביוקר.

רויטל סויד: תודה רבה.

איתן ברושי: נקבל מהדורה יותר גרועה של קואליציה פחות טובה עם פחות ביטחון ועם פחות דאגה לאזרחי ישראל.

איתן ברושי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה, חבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי – – –

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, היום כנסת ישראל, בוועדת החוקה, הוועדה המיוחדת, הצביעה בעד הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

מיכאל מלכיאלי: ניהל את הוועדה אמיר אוחנה בטוב טעם ובשכל.

מיכאל מלכיאלי: ואני, כחבר קואליציה, הוצרכתי להצביע בעד החוק.

סאלח סעד: איך עשית את זה?

מיכאל מלכיאלי: וכשעברתי – אני רוצה לספר לך.

מיכאל מלכיאלי: ואז עברתי על החוק אחרי ההצבעה, ככה בעיון, והתחלתי לעבור סעיף-סעיף – – –

רויטל סויד: אחרי, אחרי ההצבעה.

עאידה תומא סלימאן: אחרי ההצבעה – – –

רויטל סויד: אחרי ההצבעה עברת על החוק.

מיכאל מלכיאלי: ואז – בין לפני, בין אחרי – –

קריאה: – – –

רויטל סויד: משקף, משקף הכול.

מיכאל מלכיאלי: – – אני רוצה לומר שהתעודדתי מאוד מהחוק הזה.

מיכאל מלכיאלי: התעודדתי מהחוק.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה להביא את הסעיף שהכי עודד אותי, סעיף 9: "המדינה תפעל לשימור ולהנחלת המורשת והמסורת התרבותית וההיסטורית של העם היהודי ולטיפוחה בארץ ובתפוצות".

מיכאל מלכיאלי: ואני שואל את עצמי: האם מדינת ישראל, שחוסמת לציבור החרדי את הכניסה לאקדמיה, שלא נותנת לחרדי הממוצע שרוצה ללמוד בהפרדה, זו אותה מדינה שהולכת להצביע שהיא תפעל לשימור המסורת והתרבות היהודית?

מיקי לוי: מי עוצר אתכם מכניסה לאקדמיה?

מיכאל מלכיאלי: האם – אני הסברתי את זה כבר כמה פעמים.

מיכאל מלכיאלי: אני אסביר לך את זה אחרי זה לבד.

מיכאל מלכיאלי: חבל על הזמן, יש לי רק שלוש דקות, אלא אם כן היושבת בראש תיתן לי עוד כמה דקות.

מיכאל מלכיאלי: אני אסביר.

רויטל סויד: לא, לא.

רויטל סויד: תסביר לו בנפרד, בצד.

מיכאל מלכיאלי: אבל האם בחוק-יסוד אנחנו הולכים לשמר את התרבות של עם ישראל, ומצד אחר, כשהציבור החרדי רוצה ללמוד בגני ילדים ובבתי הספר שלו, אז הרשויות אומרות: לא, אתם לא תקבלו מבנים עירוניים כי אתם פטור, כי אתם דברים אחרים?

לאה פדידה: – – –

מיכאל מלכיאלי: ואז אני רואה סעיף נוסף:

מיכאל מלכיאלי: המקומות הקדושים יהיו שמורים מפני חילול וכל פגיעה.

אמיר אוחנה: לא – – –

מיכאל מלכיאלי: האם כשאנחנו רואים – –

אמיר אוחנה: אתה לא – – –

מיכאל מלכיאלי: – – נשים שמגיעות לכותל – –

אמיר אוחנה: – – –

מיכאל מלכיאלי: – – ורוצות לחלל את קדושת הכותל – האם גם זה בחוק-יסוד, שאנחנו רוצים לשמר את קדושת המקומות הקדושים?

קריאות: – – –

מיכאל מלכיאלי: ואז אני רואה סעיף נוסף: ישראל תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל.

מיכאל מלכיאלי: ואני שואל את עצמי: חוק-יסוד על פי נביאי ישראל – ומי הם אותם נביאי ישראל?

מיכאל מלכיאלי: מי היה ראשון הנביאים?

מיכאל מלכיאלי: ראשון הנביאים היה משה רבנו, שאמר לעם ישראל – –

אמיר אוחנה: אני לא יודע – – –

מיכאל מלכיאלי: – – האחיכם יצאו למלחמה ואתם תשבו כאן?

אמיר אוחנה: – – –

מיכאל מלכיאלי: ולמי הוא אמר את זה?

מיכאל מלכיאלי: משה רבנו נותן מוסר לבני גד.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר להם: אתם לא תהיו פרזיטים – –

אמיר אוחנה: איפה זה – – –

מיכאל מלכיאלי: – – לא יהיה דבר כזה שחלק ילכו לצבא וחלק לא.

מיכאל מלכיאלי: אבל למי הוא פנה?

מיכאל מלכיאלי: לרועי צאן, לעובדים, לשאר השבטים.

מיכאל מלכיאלי: לשבט לוי משה רבנו לא פנה, כי משה רבנו – שזה חזון נביאי ישראל – הבין ששבט לוי לא אמור ללכת לצבא.

אמיר אוחנה: אפשר לשאול – – –

מיכאל מלכיאלי: ועל זה עם ישראל הולך היום, בעזרת השם, גם כאן להצביע.

אמיר אוחנה: אפשר לשאול מאיזה חוק אדוני מקריא?

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

אלעזר שטרן: אולי אתה לא מאמין בזה – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

אלעזר שטרן: עוד לא היה בעם ישראל – קהילות שלמות, משפחות שלמות – – –

מיכאל מלכיאלי: היה, היה.

אלעזר שטרן: – – –

רויטל סויד: הצלחת לבלבל אותנו – האם אתה בעד או נגד.

רויטל סויד: הצלחת לבלבל אותנו.

מיכאל מלכיאלי: כמו כל הקואליציה – – –

אלעזר שטרן: לא – – –

רויטל סויד: אתה אומר: זה חוק שיפלה את החרדים באוניברסיטאות, אבל מצד שני הוא בעד הגיוס.

מיכאל מלכיאלי: – – – קואליציה – – –

רויטל סויד: הצלחת לבלבל אותנו.

רויטל סויד: מה עם המיעוטים?

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, יש רגעים שאתה צופה בהיסטוריה של מדינת ישראל ומסרב להאמין.

ציפי חוטובלי: בחודש האחרון אנשי הפריפריה נחשפים לראשונה לסיפור שלהם דרך הסדרה הכל-כך חשובה שעשה הבמאי דוד דרעי, שנקראת: "סלאח, פה זה ארץ ישראל".

ציפי חוטובלי: אני יכולה להגיד לכם שאני שייכת לדור אחר; אני שייכת לדור שלא הכיר את השד העדתי, למרות שאני בת של עולים – עולים שעלו לארץ מגיאורגיה.

ציפי חוטובלי: גדלנו בכמעט הומור על הסיפור שכשהם נחתו בנתב"ג, שלחו אותם במונית לדימונה, וסבא שלי ביקש להתגורר קרוב לקרובי המשפחה שלו שעלו לארץ, בלוד, וככה בעצם ניצל מרוע הגזרה של ההגליה לפריפריה.

ציפי חוטובלי: אבל אם בדור שלי הסיפורים האלה היו אנקדוטות של עולים חדשים, מה שראינו בסדרה הזאת הוא לא פחות מתיעוד מזעזע של יד מכוונת, של הנהגה בראשית המדינה שלא ראתה לנגד עיניה התיישבות או יישוב של עיירות ספר.

ציפי חוטובלי: מה שהיא ראתה לנגד עיניה זה זלזול בבני אדם באופן בוטה.

ציפי חוטובלי: הדברים שנאמרו על ידי בכירי מפא"י, על ידי אנשים שהקימו את מדינת ישראל, ראויים לכל גנאי.

ציפי חוטובלי: ואני יכולה להגיד לכם שאת העלבון הצורב הזה – –

לאה פדידה: – – –

ציפי חוטובלי: – – את העלבון הצורב הזה ממשיך לשאת ציבור שלם של מיעוטים שלמרות המהפך ב-1977 ממשיך לשאת איתו את הצלקות.

ציפי חוטובלי: באגף הזה יושבת הממשלה, כביכול, אבל הממשלה הזאת מורכבת מהרבה מאוד אנשים שהנהגת מפלגת העבודה ראתה בהם במשך שנים אזרחים סוג ב'.

ציפי חוטובלי: יושבים כאן דתיים, יושבים כאן אנשים שהם בנים ונכדים של בני עולי עדות המזרח – –

לאה פדידה: אצלנו יש – – – מזרחים.

ציפי חוטובלי: – – ובשביל האנשים האלה מדינת ישראל לא הייתה המקום שבו הם יכלו לקבל את אותו יחס שקיבלו עולים ממקומות אחרים.

ציפי חוטובלי: בדור שלי, תודה לאל, הדברים האלה השתנו, בזכות הרבה מאוד דברים: בזכות העובדה שבדור שלי מקובל להתחתן – עדות מתחתנות עם עדות שונות; הפריפריה מצטמצמת, ואין ספק שזה חלק מהמהפך שהביא הליכוד בתקופת בגין; היחס המכבד לאותם אנשים שהיו שותפים בבניית המדינה, ולא יחס שדיבר אליהם כאל בהמות – יחס שראה באותם אנשים אנשים שהם לא שווי זכויות לאותם אנשים שכל ההבדל ביניהם היה ארץ המוצא.

ציפי חוטובלי: אני רוצה – –

מיקי לוי: גברתי הסגנית – – – בהמות.

מיקי לוי: לא יפה.

ציפי חוטובלי: – – להפנות אליכם, אני רוצה להפנות לתשומת ליבכם – –

מיקי לוי: תחזרי בך.

ציפי חוטובלי: – – אנשים שנושאים היום – –

מיקי לוי: לא יפה.

ציפי חוטובלי: – – דגלים של התחדשות של מפלגת העבודה – הפצעים האלה עוד פתוחים.

ציפי חוטובלי: לצערי הרב, יש מי שרואה באותה קבוצה שמרכיבה היום את מפלגת השלטון אנשים שמשיבים את כבודם האבוד של אוכלוסיות שלמות שהנהגת מפא"י לא ספרה אותן.

ציפי חוטובלי: אנשים שהיום בזים לערכים של דת ומסורת, אנשים שבזים היום לערכים של אנשים שהגיעו ממוצאים שונים, ימצאו את עצמם יושבים פעם אחר פעם באופוזיציה, כי רוב העם מורכב ממה שאתם קוראים "ישראל השנייה".

ציפי חוטובלי: רוב העם מסורתי, רוב העם מזרחי, רוב העם רואה את עצמו כשייך לערכים מאוד גדולים של שושלת ארוכה של העם היהודי, ובגלל זה, לצערי הרב, צריך לחשוף את האמת, צריך להציג אותה לציבור; צריך לחשוף את הפרוטוקולים, כפי שדרשה חברתי השרה רגב.

לאה פדידה: יושבים פה מזרחים – – –

ציפי חוטובלי: ואני חייבת להגיד לכם שעד – –

מיקי לוי: מה זה העניין הזה?

מיקי לוי: אין לכם בושה – – –

ציפי חוטובלי: – – עד שהאמת לא תיאמר בקול רם, האופוזיציה תמשיך להיות מורכבת מאנשים שעשויים מאותם חומרים של מפא"י ההיסטורית.

ציפי חוטובלי: גברתי, אני רק אסכם.

ציפי חוטובלי: יצא לאחרונה ספר של תום שגב שקוראים לו: בן-גוריון, להקים מדינה בכל מחיר.

לאה פדידה: מאיזו עיר במרוקו עלית?

ציפי חוטובלי: הספר הזה הוא ספר שהכותרת שלו: להקים מדינה בכל מחיר.

ציפי חוטובלי: זה משפט שהוא יפה כשאתה נאבק – –

לאה פדידה: מאיזו עיר במרוקו עלית?

ציפי חוטובלי: – – מול גורמים חיצוניים.

רויטל סויד: נא לסיים.

ציפי חוטובלי: אבל לא בכל מחיר על הגב של אזרחי מדינת ישראל השווים, אותם יהודים שעלו לארץ מארצות המזרח.

ציפי חוטובלי: על הגב שלהם לא ראוי היה להגיד את המשפט "בכל מחיר".

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

לאה פדידה: חלאס לעשות שסע בין מזרחים – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

לאה פדידה: – – –

רויטל סויד: אולי אני יכולה רק להפנות את תשומת ליבך לספרו של זאב ז'בוטינסקי, המחשבה החברתית והמדינית, עמ' 173 – –

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: את לא יכולה.

רויטל סויד: – – שבו נאמרו דברים שגם תואמים מאוד את משנתו של ז'בוטינסקי.

רויטל סויד: אולי כדאי שתקראי לפני שאת מטילה רפש על מפא"י.

נורית קורן: את לא יכולה.

נורית קורן: סליחה, חברת הכנסת, גברתי היושבת-ראש, את לא יכולה להעיר את ההערה הזאת.

רויטל סויד: חבר הכנסת יעקב מרגי.

נורית קורן: כיושבת-ראש את לא יכולה להעיר את ההערה הזאת.

לאה פדידה: היא יכולה.

רויטל סויד: תרשמי את זה איפה שאת רוצה.

נורית קורן: היא לא יכולה.

מיקי לוי: תגידי את זה ליולי.

רויטל סויד: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: רגע, רגע – –

רויטל סויד: תודה רבה לכל החברים.

יעקב מרגי: – – זה משהו אישי?

יעקב מרגי: זה משהו אישי?

רויטל סויד: יושב-ראש ועדת החינוך עלה.

רויטל סויד: בבקשה, אנחנו נשמח לשמוע את דבריך.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: תודה.

יעקב מרגי: מיקי, מי יכול להתחרות בך?

יעקב מרגי: מיקי, גם לי יש קול גבוה.

מיקי לוי: אבל מה שהיא עשתה – – –

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, שנת ה-70 למדינת ישראל היא שנה מכוננת.

יעקב מרגי: תקשיבו ואל תתרגשו.

יעקב מרגי: זו שנה שהוכחנו לכולם שאפשר לדבר גם על דברים שהיה אסור פעם לדבר עליהם.

יעקב מרגי: אז בסדר.

יעקב מרגי: אמרה סגנית השר, והיא נגעה בצדק בתופעות שהיו.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, הכנתי נאום אחר, אבל יש לי משהו בבטן שאני רוצה לומר לחברי ראש עיריית שדרות לשעבר, עורך הדין המלומד מר אלי מויאל, שאני מכיר אותו לא יום ולא יומיים, ואני לא ארד לרמות.

יעקב מרגי: אני רק רוצה לשאול אותו שאלה אחת.

יעקב מרגי: שאלה אחת אני רוצה לשאול אותו, והיא מהדהדת, למרות שהתחבטתי, כי לא היה ראוי להתייחס לאמירה שלו: למה יהדות צפון אפריקה, כשגלתה לצרפת ולקנדה בעיקר, הצליחה?

יעקב מרגי: משום מה הצליחה.

יעקב מרגי: שני אחים, אחד הלך לקנדה, אחד עלה לארץ – כאן נחרץ גורלו שבניו ובני בניו דור שלישי למצוקה, ואחיו בקנדה פורח, משגשג, הצליח באקדמיה ובעסקים.

יעקב מרגי: אם הוא יצליח לענות לי על השאלה הזאת, אני מוכן להבין את טמינת הראש שלו בחול ולהסתדר עם רגשי הנחיתות שלו.

יעקב מרגי: עכשיו לענייננו.

יעקב מרגי: מדינת ישראל, חבריי חברי הכנסת, היא סיפור של הצלחה, למרות שאנחנו עם שאוהב לקטר, להתלונן, ולעיתים אף להיות חמצמץ ומדוכדך.

יעקב מרגי: מדינת ישראל היא סיפור הצלחה.

יעקב מרגי: בסך הכול, סך הכול 70 שנה.

יעקב מרגי: כל מה שהתרחש פה במדינה הזאת, בקצב רצחני – 70 שנה – מלחמות, אתגרים, איומים ביטחוניים קיומיים, קליטת עלייה – לאורך כל שנות קיומה, במסות שמדינות אחרות, בפחות מזה לא עמדו – עמדה בגאווה.

יעקב מרגי: מדינת ישראל עמדה בגאון, כפי שאמרתי, באתגרי העלייה והקליטה של מיליוני עולים, למרות שאת צלקות הקליטה של שנותיה הראשונות של המדינה נושאים על גבם עולים רבים של שנות ה-50 ושנות ה-60.

יעקב מרגי: לפני כעשור, עשור וחצי, כשניסינו רק להסביר למי שלא הבין למה יש דור שני למצוקה, למה יש דוחות עוני, גם אז היו כמו אלי מויאל, אקדמאים ועסקנים מבני עדות המזרח, שאמרו: תפסיקו, תפסיקו, תפסיקו.

יעקב מרגי: הם רצו ללמד על עצמם, מהפרט לכלל.

יעקב מרגי: חלק מהשלכותיה של אותה מדיניות הן עדיין, לצערי הרב, נחלתם של חלקים רבים באוכלוסייה – אשר איננה מצליחה להדביק את הפערים – בין שחסרה להם היכולת המנטלית, ובין שהמדינה לא השכילה ולא משכילה לצמצם פערים אלו, שהיא ברוב המקרים יצרה במו ידיה.

יעקב מרגי: אם בשנים עברו לא היה פתחון פה לאוכלוסיות אלו, היום יותר מתמיד נחשפים המחדלים והטעויות.

יעקב מרגי: ולמרות פתיח זה, מדינת ישראל היא סיפור הצלחה כמעט בכל התחומים.

יעקב מרגי: בתחום התרבות, כחברה דמוקרטית – כן, אנחנו חברה דמוקרטית; כן, צריך להילחם על הדמוקרטיה, אבל אנחנו עדיין דמוקרטיה חזקה, ואתם יודעים מה?

יעקב מרגי: דמוקרטיה שרבות מהמדינות הדמוקרטיות מתקנאות בה.

יעקב מרגי: כן, אנחנו מדינה לא מושחתת, תתפלאו לשמוע.

יעקב מרגי: אנחנו חושפים שחיתויות, כן; אנחנו לא מדינה מושחתת.

יעקב מרגי: מדינה מושחתת לא חושפת שחיתויות; מדינה מושחתת לא מדברת על שחיתויות.

יעקב מרגי: יש דיון ציבורי, וטוב שכך – ער, בוטה.

יעקב מרגי: רק במדינה דמוקרטית ורק במדינה לא מושחתת זה יכול להתקיים.

יעקב מרגי: אנחנו כן כלכלה שצומחת, כלכלה שצורכת, מייצרת הכנסה.

יעקב מרגי: צלחנו תקופות כלכליות קשות שהיו בעולם, ובמינימום זעזועים.

יעקב מרגי: גברתי, אני מייד מסיים.

יעקב מרגי: אנחנו מדביקים פערים בתחבורה.

יעקב מרגי: עדיין קשה.

יעקב מרגי: בריאות – עם כל התלונות, עדיין יש מדינות רבות.

יעקב מרגי: ואני שואל שאלה – אני עוצר את סיפור ההצלחה באמצע, כי אני בדרך כלל משתדל לא לגלוש מהזמנים, ואני שואל שאלה: למה, למה אנחנו, יש לנו את היצר הזה לחבוט בעצמנו?

רויטל סויד: שאלה טובה.

יעקב מרגי: מותר לנו לשאול שאלות, אבל לא חבטות.

יעקב מרגי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל גרמן, ולאחר מכן – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

יעל גרמן: בהמשך ישיר לדבריו של חברי חבר הכנסת מרגי, ובהתייחסות לדברייך, חברת הכנסת סגנית השר חוטובלי, למה אנחנו צריכים, למה אתם צריכים להאדיר מישהו אחד על ידי כך שחובטים ומנמיכים מישהו אחר?

יעל גרמן: מנחם בגין היה ראש ממשלה אדיר ונפלא, וכך גם שרון, וגם בנימין נתניהו, בזמנו, עשה דברים טובים.

יעל גרמן: אבל למה צריך, כדי להגדיל אותו ולהתכונן לבחירות, לבוא ולפגוע במי שייסד את מדינת ישראל, במי שקיבל את ההחלטה?

ציפי חוטובלי: צריך לחשוף – – –

יעל גרמן: עכשיו תקשיבי לי, אני הקשבתי לך.

יעל גרמן: למה צריך לבוא ולומר על בן-גוריון, שההחלטה המונומנטלית האמיצה שלו לבוא ולהכריז על מדינת ישראל ערב מלחמת העצמאות – –

ציפי חוטובלי: הוא היה חף מפשעים?

ציפי חוטובלי: לא נעשו כאן דברים בעייתיים בשנים האלה?

יעל גרמן: – – היא שהקימה את מדינת ישראל?

יעל גרמן: למה צריך לפגוע בו?

יעל גרמן: לא צריך לפגוע בבן-גוריון, כמו שלא צריך לפגוע במנחם בגין.

יעל גרמן: הגיע הזמן שנדע למצוא את המשותף, לא את המחלוקת.

יעל גרמן: הגיע הזמן שנפסיק להסית, גם אם אנחנו על סף של בחירות.

ציפי חוטובלי: זאת לא הסתה.

ציפי חוטובלי: ידיעת ההיסטוריה איננה הסתה.

יעל גרמן: בסוף הבחירות האלה אני מאוד מקווה שכל הלשון ההסתה, והמנהג הזה לבוא ולפגוע, ייפסקו.

ציפי חוטובלי: מפא"י פגעה באותם אנשים – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה, אני מבקשת שתיתני לה להשלים את הדברים.

רויטל סויד: בבקשה, תיתני לה להשלים את דבריה.

יעל גרמן: חברי חבר הכנסת – – –

לאה פדידה: שמענו מספיק דברי הבל.

רויטל סויד: חברי חבר הכנסת מרגי – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה.

יעל גרמן: חברי חבר הכנסת מרגי, אני רוצה לומר לך משהו.

יעל גרמן: אתה צודק, אנחנו היום נותנים את האפשרות לילדים להעצים את עצמם.

יעל גרמן: אנחנו משתדלים מאוד להביא למצב שיהיה שוויון הזדמנויות לפחות, אם לא שוויון.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לספר לך שהיום הצביעו בוועדת החוקה, חוק ומשפט – בוועדה משותפת – עבור חוק הלאום, ובחוק הלאום בשום פנים ואופן לא הסכימו להכניס את המילה "שוויון".

יעל גרמן: לא רק זה, אלא שמחקו את המושג שעליו אנחנו גדלים 70 שנה, שהמדינה שלנו היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

יעל גרמן: אין זכר למושג הזה, שמגילת העצמאות קידשה, שאנחנו גדלנו על פיו; אין זכר לערכים שבזכותם כל מה שאמרת נוצר.

יעל גרמן: אני רוצה להזהיר לפניך שאם באמת חוק הלאום יעבור כלשונו, אם באמת קהילות – בלי לציין איזו קהילה ובלי לציין את הגודל שלה ובלי לציין מה אסור – אם קהילות מסוימות יוכלו להדיר ולהפלות אנשים ולבוא ולומר, כמו בדרום אפריקה בזמנו, באפרטהייד: אנחנו לא מקבלים את אלה, אנחנו לא מקבלים את אלה – כל מה שאמרת, הכול יקרוס.

יעל גרמן: מדינת ישראל קמה ומושתתת על עקרונות החירות, השוויון, הצדק, ואל לנו לפגוע בהם ואל לנו לפגוע בה עכשיו, כשאנחנו עומדים לחגוג 70 שנה.

יעל גרמן: אז אני פונה אליך כי אני מכירה אותך – –

רויטל סויד: תודה רבה.

יעל גרמן: – – ומכבדת אותך, שלא תיתן יד לחוק הנורא הזה.

יעל גרמן: ועוד מילה אחת לגבי האייקוס, לגבי המיסוי.

יעל גרמן: אני בעד המיסוי ומברכת עליו, אבל אני רוצה רק להעמיד דברים על דיוקם: היה צריך לגרור בכוח הן את משרד האוצר והן את משרד הבריאות כדי שבאמת יחתמו על הצווים.

יעל גרמן: אם יש מישהו שצריך לומר לו תודה זה העמותה לדמוקרטיה מתקדמת, שבזכות הבג"ץ שלה בסופו של דבר אנחנו מאשרים היום את הצו.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

רויטל סויד: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכם שאנחנו – בתקווה שזה יהיה – כמה שעות לפני הצגת התקציב, ואני מאוד מקווה שיאושר על ידי כל השותפים שלנו.

טלי פלוסקוב: ולמה כל כך חשוב לי שהתקציב הזה יאושר?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדבר על פרק שהשקעתי בו המון שעות עבודה, ולא רק אני אלא גם חברים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – אגב, גם מצד הקואליציה וגם מצד האופוזיציה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדבר על הרפורמה בתחום הסיעוד שעברה בקריאה שנייה ושלישית בוועדה.

טלי פלוסקוב: יש הרבה אנשים מבוגרים, אזרחים ותיקים, שממתינים לבשורה שאנחנו העברנו בחקיקה הזאת.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על השקעה של 1.8 מיליארד שקל בהבשלה מלאה בשלוש שנים לטובת האזרחים הוותיקים.

טלי פלוסקוב: אני שואלת אתכם: תזכירו לי מתי היה דבר כזה – 1.8 מיליארד שקל לטובת האזרחים הוותיקים של מדינת ישראל?

טלי פלוסקוב: תשאלו אותי לאן הכסף הולך, אז אני אספר לכם, ואני באמת רוצה כאן לברך ולהודות ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ידידי היקר אלי אלאלוף, שניהל את הוועדה, ואני שמעתי פה אין-ספור פרגונים מצד האופוזיציה, כי לא היה פשוט.

טלי פלוסקוב: לא היה פשוט.

שולי מועלם-רפאלי: מה שאלי אלאלוף כבר שכח כל הכנסת הזאת עוד לא למדה.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

טלי פלוסקוב: לכן אני חשבתי לנכון לדבר על זה ולהזכיר לכולם.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו הולכים לתת לאזרחים הוותיקים שלנו את מה שמגיע להם מלפני הרבה שנים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שאם אנחנו מדברים על תחום הסיעוד – עד לא מזמן היו רק שלוש רמות חלוקה לקשישים לפי מידת התלות שלהם, ויצא הרבה פעמים שאנשים לא קיבלו שום דבר, כי מן הסתם הם עוד לא הגיעו לרמה המינימלית, ומצד שני, מי שהיה במצב קשה מאוד היה מקבל מהמדינה 22 שעות בשבוע, וזה לא היה מספיק.

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה לספר לכם, אני חושבת שכדאי שכל החברים בבית הזה ידעו מה אנחנו הולכים, בעזרת השם, לתת לאזרחים הוותיקים שלנו.

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה לספר לכם שמאישור התקציב, רמות התלות יהיו לא שלוש אלא שש, שש רמות תלות, והרמה הגבוהה תאפשר לקבל 30 שעות בשבוע, ולניצולי שואה – עוד תשע שעות בשבוע, בתנאי שהמעסיקים הם עובדים ישראלים.

טלי פלוסקוב: גם זה משהו שחשוב מאוד לדעת והאזרחים שלנו צריכים לדעת.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שיש הרבה אנשים ששומעים ומקשיבים לנו, אז הם צריכים לדעת: אם אתם מעסיקים עובד ישראלי ולא עובד זר אתם תקבלו באותו מצב יותר שעות.

טלי פלוסקוב: את זה אנשים צריכים לדעת.

טלי פלוסקוב: עוד דבר שצריכים לדעת – היום תהיה אפשרות לקבל חלק מהשעות בכסף, ואם אנשים ברמה הראשונה יחליטו להמיר את כל השעות שמגיעות להם בכסף, הם יוכלו לקבל 1,378 שקלים בחודש, והם יחליטו מה יותר חשוב להם – שעות בבית או שעות בקהילה או כסף שהם ידעו להשתמש בו לצרכים מיוחדים שלהם.

טלי פלוסקוב: אז יש הרבה בשורות בתקציב הזה, ואני אומרת לאזרחים הוותיקים שהיום אני גאה בתקציב שעוד מעט יוצג כאן, כי יש שם באמת בשורה לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

רויטל סויד: חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אנחנו, בעזרת השם, עוד מעט נציג את התקציב, ולכן אני אקח את הזמן הזה לדבר על דברים אחרים שהתרחשו בימים האחרונים.

רחל עזריה: מי שמעודכן, בירושלים נעצר בכיר בעירייה ש-800,000 תושבי ירושלים יודעים מיהו – – –

יעקב מרגי: לא יכול להיות.

רחל עזריה: מה?

יעקב מרגי: לא יכול להיות.

רחל עזריה: אני חושבת שזה פחות או יותר העניין, כמו שאמר חבר הכנסת מרגי: לא יכול להיות.

רחל עזריה: הגיע הזמן לדבר על מה שקורה בכלל בוועדות תכנון ובנייה בערים שונות ברחבי הארץ וגם על מה שקורה בוועדת תכנון ובנייה בעיר ירושלים.

רחל עזריה: הייתי חברה בוועדה במשך חמש שנים.

רחל עזריה: אני חייבת לומר שקודם כול לא נשמטה לי הלסת כששמענו על המעצר של אותו בכיר.

רחל עזריה: בכלל, המון כוח ניתן בידי קבוצה מאוד קטנה של אנשים, חברי ועדת תכנון ובנייה.

רחל עזריה: החברים בדרך כלל הם חברי מועצה שגם מתנדבים בעשייה הציבורית שלהם, והם מקבלים החלטות ששוות כסף בסדרי גודל בלתי נתפסים.

רחל עזריה: כל קומה שנוספת בירושלים לבניין, כל זכות לפתוח מרפסות, כל זכות להוסיף עוד חדר, כל תוספת של גובה – כל דבר כזה שווה מיליונים רבים של שקלים.

רחל עזריה: והיו מצבים שהיו מגיעים לוועדת תכנון ובנייה והיו מבקשים תוספת גובה אחרי שאישרנו תוספת גובה, היו אומרים שהם רוצים תקרות גבוהות, ושבועיים אחר כך הם היו מבקשים עוד קומות, כי יש תוספת גובה, אז אפשר.

רחל עזריה: זה מסוג הדברים שכל הזמן פוגשים בוועדות תכנון ובנייה.

רחל עזריה: כשמגיעים לוועדות המחוזיות, הרבה פעמים, כשאני עושה סיורים – בירושלים בפרט, אבל גם בכלל – הרבה פעמים רואים כל מיני תוכניות שנראות לא סבירות: אין חניות; אין מעבר בין הבניינים; יש תהומות – ירושלים היא עיר שבנויה על צלע ההר, אז יש קירות תמך עצומים בין בניין לבניין, ואין מעבר להולכי רגל, ומכוניות צריכות לנסוע מסביב.

רחל עזריה: אני תמיד שואלת: איך תכנון כזה קרה?

רחל עזריה: בזמן האחרון, כשפניתי לוועדה המחוזית או למינהל התכנון ושאלתי איך דבר כזה קרה, התשובה הייתה: התוכנית הייתה טובה, אבל כשהיא הגיעה לוועדה המקומית בשלב ההיתרים עשו כל מיני שטיקים, ובסופו של דבר זאת התוכנית.

רחל עזריה: צריך להבין: מה שקורה בוועדות תכנון ובנייה משפיע על איכות החיים של אזרחי מדינת ישראל.

רחל עזריה: בסופו של דבר מי שמשלם את המחיר זה התושבים של הערים.

רחל עזריה: בירושלים אנחנו קמים כל בוקר ורואים את הולילנד מתנוסס לנו לנגד עינינו ומזכיר לנו פעם אחרי פעם לאן שחיתות ברשויות המקומיות יכולה להוביל.

רחל עזריה: הגיע הזמן לעשות סדר, והגיע הזמן שגם ראש עיריית ירושלים יעשה סדר במה שקורה בוועדת התכנון והבנייה.

רחל עזריה: המחיר שאזרחי מדינת ישראל משלמים כבד מדי.

רחל עזריה: המחיר שתושבי ירושלים משלמים כבד מדי.

רחל עזריה: אני יודעת שמאוד קשה, והרבה יותר קל להעלים עין ממה שקורה, אבל המחיר הוא כבד, בחיי היום-יום, ובסופו של דבר – בשחיתות של כל המערכת הציבורית.

רחל עזריה: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

רויטל סויד: חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: אפשר להחליף?

רויטל סויד: חברת הכנסת יפעל שאשא ביטון, בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן – חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחר כך – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני כן רוצה לפתוח את דבריי דווקא בנושא התקציב – החשיבות שלנו בהעברתו; כן, גם וידוי אישי: אני חושבת שלא נכון למדינת ישראל היום בחירות דווקא משום שכל כך חשוב עבור כולנו, תרתי משמע, להעביר את התקציב הזה, אם אנחנו באמת חפצים ביקרו של הציבור.

יפעת שאשא ביטון: ולמה אני אומרת כולנו תרתי משמע?

יפעת שאשא ביטון: כי גם אתם בצד הזה הייתם שותפים בהרבה מאוד רפורמות שהעברנו בוועדות השונות.

יפעת שאשא ביטון: נלחמנו בשביל הציבור, אם זה בשביל הנכים, אם זה בשביל הסיעוד, שדיברה עליו חברת הכנסת טלי פלוסקוב, אם זה בשביל המשפחות הצעירות בתוכנית נטו משפחה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להזכיר לכם שרק במושב הקודם ובמושב שלפניו – ואצלי זה נמשך גם אל תוך הפגרה – התעסקנו בכל הנושא של צהרונים עבור המשפחות הצעירות, ותוכנית נטו משפחה באה ובעצם מוסיפה ומסבסדת מעבר למה שהעברנו בחוק הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: זה היה באמת בדמנו, של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: לבוא עכשיו לציבור ולומר לו: סליחה, לא התכוונו, כי יותר בוער לנו לצאת לבחירות, אני חושבת שזה עוול וחטא נורא עבור הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו רגע נניח לכל המחלוקות הפוליטיות וכן רוצים בחירות עכשיו וכן למהר או לא; בואו נשים רגע את הציבור במרכז הבמה ונגיד שאנחנו כאן כולנו נלחמים בשביל שהוא יוכל ליהנות מהרפורמות שיוצגו הלילה, אני מקווה, בעזרת השם, בתקציב.

יוסי יונה: מה הניתוח שלך?

יפעת שאשא ביטון: מה הניתוח שלי לגבי מה?

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה או לא יהיה?

יוסי יונה: כן.

יפעת שאשא ביטון: תשמע, אני אמרתי לך ביושר – אני לא באה לנתח שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: אני משאירה את זה לגדולים, לראשי הסיעות, אבל אני כן אומרת לך ביושר, ברמה שלי, כחברת כנסת, כחברת מפלגת כולנו, שאני יודעת איך בנשמתנו היה כל הנושא של התקציב למען הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אחרי שלוש שנים שהעברנו כאן רפורמות שונות ומגוונות כדי להיטיב איתו, לבוא דווקא בשנת התקציב החמישית, כשאנחנו כבר יכולים לראות את הפירות והציבור יכול להרגיש את כל מה שעשינו כאן למענו, ולהגיד: סליחה, בוער לנו יותר עכשיו לפרק את הכול וללכת לבחירות – אני חושבת שזה לא פייר כלפיו.

יפעת שאשא ביטון: לכן, כן, ברמה האישית שלי אני אומרת לך שאנחנו צריכים להישאר כאן ולהמשיך לעשות את העבודה שלנו עוד שנה, כדי שהציבור יוכל ליהנות ממנה.

יפעת שאשא ביטון: זה לגבי התקציב.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שעוד נדבר בו הרבה במהלך הלילה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס בשניות שנותרו לי למה שהעלתה כאן סגנית השר חוטובלי ולשתף אתכם שאני לפני 14 שנים עשיתי מחקר בנושא של מזרחים–אשכנזים.

יפעת שאשא ביטון: האמת שבתור מי שגדלה בקריית שמונה – עכשיו אולי זה יפתיע אתכם – לא באמת הבנתי מה הסיפור, כי גדלתי בתוך חממה, בתוך מקום שכולם אוהבים את כולם וכולם עוזרים לכולם, משפחה אחת גדולה.

יפעת שאשא ביטון: את הדברים התחלתי להבין בעיקר כשיצאתי לצבא.

יפעת שאשא ביטון: כשאלו אותי מאיפה את ואמרתי שמקריית שמונה, המבטים וההערות היו ככה מעוררים תהיות.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך, כשסיימתי את הדוקטורט, כולם דאגו לציין שעשיתי את זה ועשיתי את זה מקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי מה הסיפור; אני כמו כולם, והינה אני כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז יצאתי לבדוק: האם באמת יש סיפור עדתי במדינת ישראל?

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, כבוד היושב-ראש, ממש עוד כמה משפטים, כי זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: האם יש באמת סיפור עדתי במדינת ישראל או שמישהו מתעקש להחזיק את השד הזה?

יפעת שאשא ביטון: חקרתי ילדים צעירים בבית ספר יסודי, וגיליתי שילד בכיתה ד' יודע מה זה מזרחי ואשכנזי ויודע לאפיין את זה – –

לאה פדידה: עובדה שיש ציפי חוטובלי שאומרת את זה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: – – ויודע לאפיין את זה עם כל האפיונים הסטריאוטיפיים שאנחנו מכירים.

יפעת שאשא ביטון: ונפל לי האסימון, שהסיפור הוא בגנטיקה החברתית שלנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון שאנחנו רוצים לספר כמה דברים משתנים, ונכון שאנחנו נמצאים במציאות אחרת, ונכון שאני, יפעת שאשא ביטון, לא נתתי אף פעם לאף אחד לא לקפח אותי ולא לעצור אותי, לא על רקע מגדר ולא על רקע עדתי, אבל יש משהו בגנטיקה החברתית – אגב, גם היום – שמשמר את הסיפור הזה, אם זה פרסומות שאתם תנתחו, אם זה תוכניות טלוויזיה שאתם תנתחו – –

לאה פדידה: חברת הכנסת יפעת, מה שמשמר את זה זה שסגנית שר משסעת.

קריאות: – – –

רויטל סויד: – – אם זה שיח שמשמר את התפיסות הסטריאוטיפיות שאני חושבת שהגיע הזמן שיחלפו מהעולם.

רויטל סויד: אפשר להמשיך לצעוק, חברת הכנסת לאה פדידה, אבל המשימה שלנו כאן היא לשנות את השיח.

רויטל סויד: נקודה.

רויטל סויד: אני חושבת שזה במשמרת שלנו, וכדאי שכולנו נעשה את זה.

לאה פדידה: את צודקת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, חברת הכנסת חוטובלי, אני לא התכוונתי לדבר על זה, אבל אני מוכרח להגיד לך שכל דברייך היו פה הסתה לשמה.

איל בן ראובן: הסתה לשמה.

איל בן ראובן: יש מה ללמוד מההיסטוריה – – –

ציפי חוטובלי: לפחות תגידו שזה תיעוד חשוב.

איל בן ראובן: אני מבקש לקבל זמן.

איל בן ראובן: תני לי לדבר, אני לא הפרעתי לך.

איל בן ראובן: יש מה ללמוד מההיסטוריה; יש גם מה ללמוד מהסדרה, בהחלט כן.

איל בן ראובן: אבל הסתה?

איל בן ראובן: אנחנו, אתם, בגין, בן-גוריון, פה יושבים מזרחים, שם יושבים אחרים.

איל בן ראובן: בשביל מה?

איל בן ראובן: מה הרווחת מהנאום התפל שנתת פה חוץ מפלגנות לשמה?

איל בן ראובן: בשביל מה זה טוב?

איל בן ראובן: מיותר לחלוטין.

ציפי חוטובלי: תיקון עוולות היסטוריות.

איל בן ראובן: עכשיו לעצם הנושא שאנחנו דנים בו.

איל בן ראובן: רבותיי, 8,000 נופלים כל שנה בגלל הפגע רע שנקרא עישון סיגריות.

איל בן ראובן: מספר המעשנים, כבוד היושב-ראש – בדגש על הנוער, על הילדים שלנו – הולך ועולה.

איל בן ראובן: אלה הנתונים.

איל בן ראובן: אנחנו מאפשרים להם בעצם לסכן את חייהם.

איל בן ראובן: המשמעות של זה היא שאנחנו לא עושים את מה שנדרש מאיתנו – אנחנו כאן.

איל בן ראובן: חברות הסיגריות, צריך לומר את האמת, מביסות אותנו.

איל בן ראובן: הן מצליחות לפרסם ולמכור בכמויות עצומות, שהולכות ועולות.

איל בן ראובן: את זה חייבים לעצור.

איל בן ראובן: אני מצטרף פה לחלוטין לקריאתו הנרגשת של חברינו יהודה גליק, שדיבר באמת בהתרגשות בנושא, ובצדק, בצדק רב.

איל בן ראובן: חייבים להשקיע בנושא, ובתקציב שאנחנו מתחילים להשקיע בו לדון כבר הערב, כי מדובר בחיי אדם.

איל בן ראובן: צריך להעלות את מחירי הטבק, כולל הסיגריות המגולגלות, ואני אומר את זה גם אם הבן הצעיר שלי וחבריו מאוד מאוד יכעסו.

קריאה: והנרגילות.

איל בן ראובן: והנרגילות.

איל בן ראובן: כל המוצרים האלה.

איל בן ראובן: מערכת החינוך, חבר הכנסת מרגי, חייבת להוביל בנושא הזה, ובכל הכוח.

איל בן ראובן: החינוך הוא המפתח, הוא באמת המפתח בנושא.

איל בן ראובן: המורים בחדרי המורים חייבים להיות דוגמה אישית בנושא, וברבים מבתי הספר הם לא.

איל בן ראובן: אני שמח מאוד שהנושא הזה עולה כאן, ואני קורא מכאן לכולנו: צריך לעשות עוד הרבה הרבה יותר כדי להציל הרבה הרבה אנשים שאינם מודעים לסכנה הנוראית הזאת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לאיל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חבריי חברי הכנסת, למה ראש הממשלה רץ לבחירות ומנסה לקיים הליך בחירות אנחנו מבינים.

רויטל סויד: ראש הממשלה בורח מבשורה; רוח הממשלה מבין ששעון החול של היועץ המשפטי לממשלה הולך ומתקדם; ראש הממשלה מבין שחלון ההזדמנויות שלו שבו הוא יוכל להסתיר מעיניי הציבור את האמת על החקירות ומה קורה בתוך התיקים הולך ואוזל.

רויטל סויד: את ראש הממשלה אני מבינה – הוא לא רוצה שהציבור ידע; הוא לא רוצה שהציבור יבין מה קורה.

רויטל סויד: אבל השותפות הקואליציוניות?

רויטל סויד: כל יושבי-ראש הסיעות של הקואליציה, שחבריהן פה יושבים, אתם?

רויטל סויד: אתם משתפים פעולה בפארסה הזאת?

רויטל סויד: אתם, במקום לדהור לבחירות, במקום לרוץ לבחירות, אתם משמרים שחיתות ציבורית, אתם משמרים שלטון של ראש ממשלה שנגוע בחקירות.

רויטל סויד: אתם יושבים פה וכל מה שאתם חושבים עליו זה אך ורק על הכיסא שלכם; לא על הציבור, לא על הציבור – – –

אלי אלאלוף: תעשי לי טובה, תסתכלי לשם, אל תסתכלי עליי.

רויטל סויד: אני מסתכלת עליכם, ואני מסתכלת עליך, חברי חבר הכנסת אלאלוף, שאני, את היושרה שלך מכירה, ואני מתפלאה עליכם.

רויטל סויד: אני מתפלאה מדוע אתם פה לא אומרים: די, תפסיקו, סוף.

אלי אלאלוף: חשוב לך – – –

רויטל סויד: אם אתם כל כך מאמינים שהעם הולך ימינה, כמו שאתם אומרים, תקיימו בחירות, תפסיקו את השלטון הזה.

רויטל סויד: לא ייתכן שאתן, השותפות הקואליציוניות, תמשיכו לשמר את זה.

רויטל סויד: ולכן, מה שיש פה זה לא תיק 1000, לא תיק 2000, לא תיק 3000 ולא תיק 4000.

רויטל סויד: מה שיש פה זה תיק 5000 – תיק 5000, שצריך להיות מוגש נגד השותפות הקואליציוניות; תיק 5000, שמה שהם שמים לנגד עיניהם זה לא האינטרס הלאומי, זה אך ורק האינטרס האישי – אך ורק ההישרדות הפוליטית שלכם.

רויטל סויד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, אחריו, אחריו – –

לאה פדידה: טובה שיש גם אוחנה בליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: – – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יוסי יונה: אוחנה, תגיד משהו גם על אלי מויאל.

אמיר אוחנה: אני על זה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש – המתחלפים.

אמיר אוחנה: 21, 22, 23, 24...

שולי מועלם-רפאלי: בום.

אמיר אוחנה: ארבע שניות, בום.

אמיר אוחנה: מי אמר את זה?

אמיר אוחנה: ארבע שניות מרגע הישמע הקליק ועד שהרימון מתפוצץ.

אמיר אוחנה: ארבע שניות שבהן אתה חייב להדוף את הרימון הרחק ממך או לחדול.

אמיר אוחנה: הגיבור שלי היום – וזה לאלי מויאל – הגיבור שלי הוא נתן אלבז.

אמיר אוחנה: הוא נולד בצֵפְרוֹ שבמרוקו, בבית יהודי עני.

יעקב מרגי: צְפְרוֹ.

אמיר אוחנה: צְפְרוֹ.

אמיר אוחנה: כמו מרבית בני גילו בשנות ה-40, הוא גילה התלהבות גדולה מהרעיון הציוני, למד עברית ושאף לעלות ארצה.

אמיר אוחנה: אחרי קום המדינה התנדב נתן בן ה-17 לקבוצת הגנה יהודית, התארגנות שכשמה כן מטרתה.

אמיר אוחנה: ההורים פחות התלהבו מהעיסוק בציונות; אולי קיוו שירכוש מקצוע.

אמיר אוחנה: לא עזרו כל הפצרותיו, והם מיאנו לאפשר לו לעלות ארצה.

אמיר אוחנה: יום אחד אמר להוריו שהוא יוצא לקולנוע.

אמיר אוחנה: משלא שב עד יום המוחרת חבר בא לבית ההורים ובישר להם: נתן עלה לישראל.

אמיר אוחנה: כך הוא כתב לאימו בצרפתית חודשים ספורים אחרי שעלה ארצה, על קורותיו בישראל הצעירה, והוא בן 18: אימא יקרה, אשתדל להסביר לך דבר ואולי תביני לרוחי, ושמא אהיה ראוי לסליחה על הסבל שגרמתי לכולם, ובמיוחד לך.

אמיר אוחנה: קשה היה לי.

אמיר אוחנה: בהתחלה רציתי להיות מה שאינני; רציתי פשוט להיות אשכנזי.

אמיר אוחנה: הם באו מארצות מפותחות, למדו והכירו עולם, והיו לבושים טוב יותר ממני, ידעו לשוחח עם כולם כשווים.

אמיר אוחנה: בקיצור, הם ידעו להסתדר.

אמיר אוחנה: רציתי להיות אחד מהם, אולם קשה, קשה מאוד להתנכר למוצא.

אמיר אוחנה: בארץ ישנם רומנים, טורקים, הונגרים, עיראקים, יוגוסלבים, מרוקאים והרבה עדות.

אמיר אוחנה: האשכנזים לא התביישו בכינוים, ואני, אני הינני בארץ מרוקאי, בדיוק כמו שהייתי במרוקו יהודי.

לאה פדידה: מה נסגר איתכם היום?

אמיר אוחנה: ומרוקאי פה פירושו סכין, גנב, עולם תחתון, בטלן.

אמיר אוחנה: בימים הראשונים הייתי אומלל, אולם ידעתי להתגבר.

אמיר אוחנה: איך?

אמיר אוחנה: פשוט חייכתי, זה הכול.

אמיר אוחנה: נתן זכה חודשים אחר כך להגשים את החלום שלו ולהתגייס לצה"ל, שבו הוא שירת, עד שבאמת, במהלך משימה של פירוק רימונים, נשמע פתאום הקליק.

אמיר אוחנה: היו לנתן ארבע שניות להחליט מה הוא עושה: עוזב את הרימון ובורח ומסכן את חבריו או זורק אותו החוצה כאשר מכל עבר יש חיילים והוא היה מסכן את חייהם.

אמיר אוחנה: אתם יודעים מה נתן עשה?

אמיר אוחנה: הוא צעק "רימון", קפץ עליו, שכב ומת.

לאה פדידה: יהי זכרו ברוך, אבל זה לא קשור – – –

אמיר אוחנה: יהי זכרו ברוך.

אמיר אוחנה: ונתן אלבז ורבים נוספים – ואיך שבגין דיבר על פיינשטיין וברזני, לוחמים יהודים, אחים, לא אשכנזי ומזרחי – כולם ביחד – זו מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: התמהיל המיוחד הזה של העם היהודי כולו, מכל הגלויות – זה הדבר שאני אומר היום לאלי מויאל לזכור – מייחד אותנו, את המדינה שלנו, ואני אומר את זה כמובן לכל חברינו כולם.

רויטל סויד: תודה רבה.

איל בן ראובן: דבר לחוטובלי.

לאה פדידה: תגיד את זה לחוטובלי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

רויטל סויד: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ואחריה – חברת הכנסת לאה פדידה, שתתאפק עד אז ולא תעיר הערות.

רויטל סויד: שלוש דקות, ברשותך.

פנינה תמנו: תודה, גברתי היושבת-ראש.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אוחנה, אני שומעת אותך, שומעת את הנאום שלך – מתחברת.

פנינה תמנו: עם ישראל, גלויות מכל מקום – מי כמוני, שמגיעה מקהילת יהודי אתיופיה, שהקריבה הקרבה רצינית, 10% מההולכים במבצע משה.

פנינה תמנו: שמעתי את הדברים של שולי, ועם מרבית דברייך אני מסכימה.

פנינה תמנו: אבל אני לא מצליחה להבין, יש לכם פיצול אישיות?

פנינה תמנו: אני שומעת את הנאומים שלכם בעקבות "סלאח, פה זה ארץ ישראל" ולא מצליחה להבין איך אתם מביאים את חוק הלאום, בחוסר אחריות.

אמיר אוחנה: חוק הלאום זה חוק מצוין.

פנינה תמנו: מסתכלים על סעיף שימור מורשת.

פנינה תמנו: שימור מורשת, סעיף 7(א) – אני אקריא לך – שאיתו אני מסכימה: "כל תושב ישראל, ללא הבדל דת או לאום, זכאי לפעול לשימור תרבותו, מורשתו, שפתו וזהותו".

פנינה תמנו: מסכימה לחלוטין.

פנינה תמנו: אבל סעיף 7(ב), באותה נשימה – בושה וחרפה: "המדינה רשאית לאפשר לקהילה" – מה זה קהילה?

פנינה תמנו: "לרבות בני דת אחת או בני לאום אחד, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת".

פנינה תמנו: מה זה קהילה?

פנינה תמנו: קהילת הלבנים?

פנינה תמנו: קהילת החרדים?

פנינה תמנו: קהילת מה?

פנינה תמנו: כזה סעיף להכניס לספר החוקים של מדינת ישראל?

פנינה תמנו: לא מספיק שיש ועדות קבלה?

פנינה תמנו: אפרופו מזרחים, ועדות קבלה ביישובים, מושבים, קיבוצים – מי נפגע, אוחנה?

קריאה: – – –

פנינה תמנו: אז רגע, רגע, לפני שאתה עונה לי – הצביעות הזאת של להכניס סעיף כזה אחרי שגם אתה – אני רוצה להזכיר לך פרשה: קריית מלאכי 2012; עצומה; סוג של חוזה, יותר נכון, לא ועדת קבלה; חתמו הדיירים שהם לא מקבלים יוצאי אתיופיה.

פנינה תמנו: אלה הערכים היהודיים?

פנינה תמנו: עזוב אותך גרים.

פנינה תמנו: ואז באים אליי בלחשושים: אולי הכוונה לערבים.

אמיר אוחנה: חברת הכנסת תמנו-שטה, תאפשרי לי להשיב – – –

פנינה תמנו: אנחנו היינו גרים במצרים, וגם את הגרים לא צריך להונות.

פנינה תמנו: ואני חושבת שאם אנחנו עם – – –

אמיר אוחנה: – – –

פנינה תמנו: את הדיאלוג אני אעשה איתך אחר כך.

פנינה תמנו: אם אנחנו עם שמכבד את ערכיו היהודיים, צריך לדעת להכניס לחוק הזה דמוקרטיה ושוויון, ובטח ובטח לא לאפשר שתהיה סלקציה.

אמיר אוחנה: אבל אני מסכים איתך, וגם אמרתי את הדברים, ובעיניי, בקריאה השנייה והשלישית נתקן את זה.

פנינה תמנו: איך בכלל הכנסתם את הדבר הזה?

פנינה תמנו: אוחנה, תבין, זה בושה וכלימה.

פנינה תמנו: בכלל, כל אלה שבאים – המצעד הזה של האנשים.

פנינה תמנו: איפה יפעת ביטון שאשא?

פנינה תמנו: היא מדברת על החסמים – זה החסם הכי גדול.

אמיר אוחנה: אם היית שומעת מה אמרתי בוועדה לא היית אומרת את זה.

פנינה תמנו: ואני רוצה להגיד לך משהו, אוחנה: לפחות בוועדות הקבלה יש קריטריונים.

פנינה תמנו: פה אפילו אין קריטריונים.

פנינה תמנו: אז תפסיקו עם הצביעות והפיצול אישיות.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה, ולאחר מכן – חבר הכנסת דודי אמסלם, אחרון הדוברים.

לאה פדידה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

לאה פדידה: חבל מאוד שסגנית השר חוטובלי לא נמצאת, כי אני נוהגת לדבר בפניו של בן אדם.

לאה פדידה: חוץ מלהגיד לך שהנאום שלך רדוד, משסע, מפלג, אין לי יותר מה להגיד לך.

לאה פדידה: ואת זה אומרת מי – שעומד בראשה אליטיסט אשכנזי שאפילו בנימין נתניהו לא מספיק לו, והוא קרא לעצמו לפעמים בנג'מין נתניהו, כי זה לא מספיק מזרחי ולא מספיק אליטיסטי.

לאה פדידה: ויסלח לי חבר הכנסת דודי אמסלם, שאני מאוד מעריכה, אותך הוא ישים יושב-ראש הקואליציה; כל השרים שלו אשכנזים אליטיסטיים: ארדן, חיים כץ – פולניה, גרמניה, יוגוסלביה.

קריאה: – – –

לאה פדידה: אחד יש חצי-חצי.

גלעד ארדן: גילה גמליאל, מירי רגב – – –

לאה פדידה: אמרתי שרים.

לאה פדידה: אמרתי שרים.

לאה פדידה: בוא אני אקריא לך: שטייניץ – גרמניה, ארדן – רומניה, ישראל כץ – רומניה, בני בגין – פולין.

לאה פדידה: אבל זה שטויות.

לאה פדידה: זה שטויות, כי לא אכפת לי מאיזו עדה הבן אדם, העיקר שיהיה בן אדם.

לאה פדידה: להצביע עלינו ולהגיד על סלאח – אז אני אגיד לך חברת הכנסת שאשא ביטון, הגשם של האפליה ירד על קריית שמונה ועל חטיבת כרמלי – גם על אשכנזים וגם על המזרחים.

לאה פדידה: מי שצריך להגיד סליחה זה לא מפא"י, שהיו לפני הרבה זמן; חדשים – מירי רגב, חוטובלי – צריכים לבקש סליחה יום-יום מהמזרחים שהם שמים בגטאות שנקראותפריפריה.

נורית קורן: ממש.

לאה פדידה: ובתקציב הזה של 2019 הורדתם את כל הסעיפים של הכסף לצפון.

לאה פדידה: תתביישו – לדבר ב-2018 על מזרחים ואשכנזים.

לאה פדידה: מילא זו הייתה אמת, אני מסתכלת לכאן – וואי, כמה מזרחים יש פה.

לאה פדידה: אחיי ואחיותיי אתם, אבל גם האשכנזים.

לאה פדידה: איזה מין דבר זה, ב-2018 לדבר על אשכנזים ומזרחים.

לאה פדידה: תתביישי, גברת חוטובלי.

לאה פדידה: מילא זה גם היה אמת.

לאה פדידה: או שזה מתחיל מסע בחירות?

לאה פדידה: חבריי וחברותיי, אחיי המזרחים ואחיותיי המזרחיות בבית, הם דואגים שתהיו למטה ודואגים שלא תגמרו את החודש ותהיו בהישרדות, שלא יהיה לכם זמן לראות מי דופק אתכם באמת.

לאה פדידה: כן, הליכוד צריך להתנצל בפניכם יום-יום.

לאה פדידה: כי אצלי בשכונה לא גומרים את החודש; הכלכלה מאוד טובה, אבל פירות הכלכלה לא מגיעים לעם.

לאה פדידה: אז אני מציעה לכם, כל חברי הכנסת, וחברי הכנסת של הליכוד: תבקשו סליחה – סליחה על תקציב שלא מפצה את הפריפריה; סליחה בשם ציפי חוטובלי, שנאמה פה נאום משסע ונאום מפריד.

לאה פדידה: מה זה משנה מוצאו של אדם?

לאה פדידה: מה זה משנה?

לאה פדידה: משנה אם אני מרוקאית ואת אשכנזייה?

רויטל סויד: במקרה לא.

לאה פדידה: ושתינו מאותה מפלגה, ראית?

לאה פדידה: איזה דבר זה?

לאה פדידה: מה זה משנה?

לאה פדידה: מגיע ב-2018 שישפטו אדם על פי איך שהוא; לא חרדי, לא ערבי, לא דתי, לא אשכנזי ולא מזרחי.

לאה פדידה: התחלתם קמפיין בחירות?

לאה פדידה: אז חלאס.

לאה פדידה: אנחנו, אנשי הפריפריה והמזרחים – אל תשתמשו בנו.

לאה פדידה: אין שד עדתי יותר.

לאה פדידה: אנחנו רוצים להיות בכל המפלגות ורוצים להגיד תודה אך ורק למפלגות שיודעות לדאוג לשוויון הזדמנויות אמיתי.

לאה פדידה: את יודעת מי עשה את זה, חוטובלי?

לאה פדידה: בני בגין עשה את זה – נתן אינטגרציה.

לאה פדידה: מאז שכחתם את זה.

רויטל סויד: מנחם בגין.

לאה פדידה: מנחם בגין.

לאה פדידה: אבל לא ביבי נתניהו, שבא מצפון תל אביב, בלי סל ערכים, לא מכיר ולא יודע.

לאה פדידה: הוא משסע, מפריד ומנציח את הפריפריה.

נורית קורן: – – –

רויטל סויד: תודה רבה.

גלעד ארדן: – – –

לאה פדידה: ארדן, צ'ה פאצ'ה אתה מבין?

לאה פדידה: כי גם פולנית אני יודעת לדבר.

לאה פדידה: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד אמסלם, ולאחר מכן חבר הכנסת גפני יסכם את הדיון.

רויטל סויד: שלוש דקות, בבקשה.

דוד אמסלם: זחאלקה, אתה מרוצה מזה שאין בחירות או אתה לא מרוצה?

דוד אמסלם: למה מפלגת העבודה רוצים ללכת עם ולהרגיש בלי.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, תראה, אני שמעתי את חברת הכנסת סויד.

דוד אמסלם: חשבתי שאני נמצא באיזה מערכון.

דוד אמסלם: תראה, בוא נעבור לעובדות.

דוד אמסלם: עלה חוק הגיוס.

דוד אמסלם: שר הביטחון לא הסכים לו.

דוד אמסלם: מי אשם?

דוד אמסלם: ראש הממשלה.

דוד אמסלם: ראש הממשלה מנסה לעשות מאמצים עילאיים כדי לשמר את הממשלה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת, אתם בעצם אומרים כבר יומיים שהוא רק מחפש תירוצים.

דוד אמסלם: אז האמת היא, תחליטו בכלל מה העמדה שלכם.

דוד אמסלם: אני יודע דבר אחד: אתם כמעט לא נרדמתם בשבוע האחרון, בגלל שאתם ראיתם את הסקרים, הבנתם שאתם רובכם לא תהיו כאן.

דוד אמסלם: אתם רק חיפשתם, התפללתם, אמרתם תהילים מהבוקר, רק שהממשלה תחזיק מעמד.

דוד אמסלם: אתם מטיפים עכשיו לחברי הקואליציה מדוע הם תומכים בממשלה.

דוד אמסלם: הרי באופן טבעי, קואליציה – תפקידה זה לשמר את הממשלה.

דוד אמסלם: אז לכן, לא הבנתי בכלל את כל הלוגיקה שחברת הכנסת סויד העלתה כאן.

דוד אמסלם: לא צריך תמיד לתקוף את ראש הממשלה ואת הממשלה איפה שלא צריך, וגם בלי היגיון ושכל.

דוד אמסלם: לגופו של עניין, גופו של החוק, האמת היא, אני אגיד לכם מה מפריע לי.

דוד אמסלם: אני, מבחינתי, גם אשתי זיכרונה לברכה נפגעה מהסיגריות, ואני עישנתי 35 שנה והפסקתי לעשן.

דוד אמסלם: אני חושב שהסיגריות – הלוואי שהיה לנו מצב שהן היו נעלמות מן העולם, בגלל שהן באמת גורם שהורג כל כך הרבה אנשים, שאני לא יודע – בעצם, היום אני כל כך מצטער בכלל שהתחלתי, וכמובן אני משתדל להגיד לכל אחד שאני רואה עם סיגריה ביד, להסביר לו שזה החיים עצמם, וכדאי שיפסיק כבר עכשיו.

דוד אמסלם: כל סיגריה עושה נזק מצטבר; גם אם אתה מפסיק עדיין אתה בסיכון כזה או אחר.

דוד אמסלם: מה שמפריע לי בהצעת החוק הזאת הוא שני דברים: 1.

דוד אמסלם: האוצר מעלה אותה בגלל כסף, לא בגלל הבריאות בכלל.

דוד אמסלם: הוא מוכר לנו את הבריאות.

דוד אמסלם: עכשיו, אם הוא היה הגון, חבר הכנסת גפני, ורוצים באמת, כמו שאני חושב שצריך, אז הם היו לפחות לוקחים את הכסף הזה ושמים אותו במניעה.

דוד אמסלם: הרי הבעיה שלנו זה המניעה.

דוד אמסלם: אני אומר לכם כמעשן ותיק, הרבה מאוד שנים הייתי יוצא מהבסיס, כשהייתי חייל בסדיר, ועד שהייתי מגיע הביתה היה לוקח לי שמונה שעות, ולפעמים כשהיה לי כסף או לסיגריות או לסנדוויץ' הייתי קונה סיגריות ונשאר רעב כמעט יום שלם.

דוד אמסלם: רוב האנשים שמעשנים היום הם אנשים בחתך הסוציו-אקונומי הכי נמוך.

דוד אמסלם: אני מניח שכמעט כל האסירים בבתי הסוהר מעשנים; כמעט כל המשפחות שנמצאות בסוציו, או חלק גדול מהן.

דוד אמסלם: לא עושים את המחקרים האלה.

דוד אמסלם: המעשן, לדעתי, לא יפסיק בגלל שמעלים את המחיר.

דוד אמסלם: זו לא פונקציה בשבילו.

דוד אמסלם: אבל מה שמפריע לי, אם כבר הלכתם על המהלך – וזה בסדר – נניח שזה מכניס חצי מיליארד שקל לקופת המדינה.

דוד אמסלם: בואו ניקח את הכסף הזה ונחזיר אותו למעשנים עצמם, בתוכניות גמילה, בגלל שזה קריטי.

דוד אמסלם: אני חושב שזה קריטי.

דוד אמסלם: אבל כאן, אני רואה שהמהלך – למרות שאנחנו תומכים בו, בגלל שזה ממשלה – הוא לא סגור במאזן בצד השני.

דוד אמסלם: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דודי אמסלם, שניצל את העובדה שאני היושבת-ראש ולא יכולה להגיב.

רויטל סויד: אני כן אומר לך שלא תקפתי את ראש הממשלה.

רויטל סויד: אנחנו מבינים היטב מדוע הוא רוצה בחירות.

רויטל סויד: תקפתי את השותפות הקואליציוניות שלו, שמשתפות עם זה פעולה.

רויטל סויד: יסכם את הדיון חבר הכנסת גפני, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני, אתה מעוניין לסכם את הדיון?

רויטל סויד: נשארו לך עוד 20 עמודים שלא הקראת?

נורית קורן: – – – צריכה להיות ממלכתית, את לא יכולה להגיד את הדעות שלך.

מרב מיכאלי: ונורית קורן מסבירה לך.

רויטל סויד: מלמדים אותי איך להיות ממלכתית.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני, מישהו עוד עלול לחשוב – יש לי תחושה שהשיח הנעים שיש בינינו לא מובן לחלק מיושבי הספסלים בצד ההוא.

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: אולי תסביר להם, אתה, שזה בבדיחות הדעת ובנעימות ולהכניס אווירה טובה פה למליאה.

רויטל סויד: יש לי תחושה שלא כולם פה מבינים ולא מחודד אצלם העניין.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש – –

מרב מיכאלי: אני מציעה – – – מה דעתך – – – או שוחד – – –

משה גפני: – – חברי הכנסת, חברות הכנסת, אני רוצה להגיד לכם שיושבת-ראש הישיבה, חברת הכנסת רויטל סויד – אנחנו יכולים להגיד בדיחות שאם מישהו עומד מהצד יכול לחשוב שזה משהו פוגע.

משה גפני: זה לא פוגע.

משה גפני: האווירה היא אווירה טובה.

משה גפני: לפעמים ההצבעות שלנו שונות, אבל אז זה פחות טוב.

משה גפני: אני מבקש, היה פה דיון מאוד מעניין, שהתפרס לא רק על הסיגריות – התפרס על הרבה מאוד תחומים.

משה גפני: ואני רוצה להתייחס לתחום נוסף – – –

רויטל סויד: תכוון את זה, לא שומעים אותך.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני רוצה להתייחס לתחום נוסף לפני שאני מסכם את הדיון לגבי הסיגריות.

משה גפני: הועלו פה דברים נוספים, ואני מבקש לומר, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר, אני, כחבר כנסת חרדי – – –

רויטל סויד: חברים, בבקשה, חבר הכנסת גפני מסכם את הדיון.

רויטל סויד: נא לנהל את השיחות קצת יותר בשקט.

רויטל סויד: חבר הכנסת אילטוב, קצת יותר בשקט.

משה גפני: אני לפעמים נתקל בתופעות שאינן חשובות לחלוטין בתקשורת, בחלק מהתקשורת.

משה גפני: העובדות אינן רלוונטיות.

משה גפני: לא רלוונטיות.

משה גפני: אתמול עבר כאן חוק במליאת הכנסת, בקריאה שנייה ושלישית, ללא הסתייגויות, על איסור השימוש במזומן.

משה גפני: חוק.

משה גפני: העלה אותו חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שעמד בראש ועדה משותפת לוועדת החוקה ולוועדת הכספים.

משה גפני: במשך שנתיים זה היה בוועדת החוקה בלבד, והחוק לא קודם.

משה גפני: ושאלו את חבר הכנסת סלומינסקי: למה לא קידמת את החוק?

משה גפני: והוא אמר – תשובה כנה ומקצועית – הוא אמר:

משה גפני: כדי לא להשתמש במזומן צריך שבנק ישראל יציג מכשירים שאדם יוכל להשתמש בהם במקום המזומן.

משה גפני: אי-אפשר להשאיר בן אדם בלי יכולת לקנות, לעשות עסקים.

משה גפני: שנתיים, הוא אומר, חיכיתי לבנק ישראל, קיימתי איתם דיונים; לא בוועדה.

משה גפני: יפה.

משה גפני: הלכה עיתונאית וכתבה – אני לא יודע, אני דווקא – היא כתבה היום כמה דברים שחשוב שנדע אותם.

משה גפני: כסף שחור, היא כותבת בדה-מרקר, כסף שחור הוא כמו מים, הוא זורם מייד לנקודות הכי נמוכות – כך סיכם רגולטור מתוסכל את הדיונים של ועדת החוקה, חוק ומשפט בכנסת בראשות חבר הכנסת ניסן סלומינסקי מהבית היהודי.

משה גפני: אותו רגולטור אלמוני סיכם באוזניה של הכתבת של דה-מרקר שהמים השחורים זורמים למקומות הכי נמוכים.

משה גפני: הוא התכוון לתבונה מופלאה שנחשפה שוב בדיוני הכנסת: היכולת של החרדים, ובעיקר של נציגם הבכיר בכנסת, חבר הכנסת משה גפני מיהדות התורה – –

קריאה: מי זה?

משה גפני: – – להצליח לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

משה גפני: כתבה של עמוד שלם בדה-מרקר.

רויטל סויד: אתה רוצה שאני אנסה להשתיק אותם?

משה גפני: מה?

רויטל סויד: או שלא מפריע לך?

משה גפני: כן, אני רוצה שהם ישמעו.

משה גפני: השיחה שהם מנהלים ביניהם פחות מעניינת מזה.

רויטל סויד: חברים, בבקשה, נא לשמור על השקט.

רויטל סויד: חבר הכנסת מרגי, חבר הכנסת מרגי, חבר הכנסת גפני מדבר פה על עצמו, והוא מאוד מעוניין שאתה תקשיב.

משה גפני: לא, אני לא מדבר על עצמי.

משה גפני: אני מדבר על הצורה של העיתונות החילונית – איך היא מתייחסת לחבר כנסת חרדי.

רויטל סויד: הוא ממש מבקש שכולם יאזינו לדברים.

משה גפני: מה?

עודד פורר: – – –

משה גפני: לא, אני לא שומע.

משה גפני: אי-אפשר לשמוע כלום.

עודד פורר: אתה מנוי על דה-מרקר?

משה גפני: לא, לא.

עודד פורר: אני לא קורא אותו.

משה גפני: אני לא מנוי על דה-מרקר.

משה גפני: אתה יכול לראות בעיתון פה, מי שהביא לי את זה – יש פה את הכתמים של הסנדוויצ'ים, שהוא אכל עם זה ארוחת בוקר.

משה גפני: אני לא מנוי על דה-מרקר, אבל אתה יודע, לפעמים זה מעניין.

משה גפני: ושם היא כותבת למה יש תסכול לרגולטור – אני מניח שאני יודע לאיזה רגולטור היא מתכוונת: "התסכול נובע מהפשרה של הרגע האחרון שהוכנסה בחוק להגבלת השימוש במזומן – חוק שהתעכב יותר משנתיים על שולחן הכנסת, בעיקר בגלל מורא חברי הכנסת החרדים.

משה גפני: החוק קיבל בשבוע שעבר" – ושם היא כותבת, אני לא אקרא את הכול, היא כותבת שאני עיכבתי את זה במשך שנתיים.

משה גפני: אחרי שניסן סלומינסקי, ברוב הגינותו, הסביר בוועדה – דרך אגב, הוועדה אצלו משודרת.

משה גפני: מאיפה אני יודע שהיא משודרת?

משה גפני: בגלל שמישהו אמר לי שם: לא יהיה תקציב.

משה גפני: אז אמרתי: אז לא, מה אני יכול לעשות?

משה גפני: יש לי השגות.

משה גפני: אז הוא אמר: לא, אבל שר האוצר אמר – – –

רויטל סויד: ראינו את הכותרת.

משה גפני: לא, ששר האוצר אמר אצלו בוועדה – – –

רויטל סויד: ראינו, ראינו.

משה גפני: אני לא ידעתי.

משה גפני: שר האוצר אמר: או שיהיה תקציב או שבליל הסדר לא יהיה שר אוצר.

משה גפני: אז בבדיחה, את יודעת, כמו שאני רגיל, אמרתי: אז לא יהיה.

משה גפני: אז פתאום כל הכותרות – מתברר שמשדרים אצלו און-ליין.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: עכשיו, מה היא אומרת?

משה גפני: היא אומרת שאני עיכבתי את זה בוועדת הכספים שנתיים.

משה גפני: זה לא היה אצלי.

משה גפני: החוק הזה, שהיה צריך להיות בוועדת הכספים, לא היה.

משה גפני: מה שמעניין – לפני שאני ממשיך, כל פעם, ניסן, כל פעם שיש לי ויכוח עם משרד האוצר על נושא כלשהו, שהוועדה מתווכחת, פתאום הכתבת הזאת, יש לה כתבה נגדי.

משה גפני: כל פעם.

משה גפני: זה יכול להיות על הרבה מאוד דברים.

משה גפני: היה לי ויכוח בוועדה של ניסן, וגם הוא הסכים איתי, ש-8,000 שקל במזומן בשלב הראשון זה מעט, ש-25,000 לאנשים פרטיים זה מעט.

משה גפני: הגענו להסכמה שזה לא יהיה 8,000 אלא 11,000, ולא 25,000 אלא 50,000.

משה גפני: היו שם רבים שדיברו, בעלי עסקים – – –

רויטל סויד: חברים, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת מרגי, זה לא משנה מקום משנה מזל.

משה גפני: חברת הכנסת, השרה סופה לנדבר – – –

איילת נחמיאס ורבין: איזה נשיקות וחיבוקים.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת גפני, לקחו לך את כל תשומת הלב.

רויטל סויד: כן, לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: הכלה הגיעה.

משה גפני: השרה סופה לנדבר, ברוכה הבאה.

משה גפני: תגידי, את יכולה לדבר ברור?

משה גפני: בסדר, אוקיי.

משה גפני: מה שאני מבקש לומר: יש פה כתבה שלמה, לא מתחילה ולא נגמרת.

משה גפני: ואני, מעל הבמה הזאת, פונה לעיתון דה-מרקר: תגידו בבקשה מי זה הרגולטור שהזין אתכם עכשיו ומזין אתכם בוויכוחים אחרים.

משה גפני: שתדעו, חברי ועדת הכספים, שכשיש ויכוח בינינו לבין האוצר, דה-מרקר כותב נגדי כתבה.

משה גפני: הוא מזמין – והינה מיקי לוי – מה שהוא הראה לי בשבוע שעבר גם כן בעיתון.

משה גפני: יש לי ויכוח מקצועי עם הבטלנות של משרד האוצר, עם הרשעות של אגף התקציבים.

משה גפני: יש להם כתובת.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

משה גפני: סיימתי.

משה גפני: סיימתי.

רויטל סויד: תודה רבה.

משה גפני: העיתונות החילונית היא לא אובייקטיבית.

משה גפני: לכן, אם אתה רוצה לפרסם ידיעה, תפרסם ביתד נאמן.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 2 בעד ההחלטה – 82 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018, נתקבלה.

רויטל סויד: 82 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: השר איוב קרא, הצבעתך נרשמת בפרוטוקול.

רויטל סויד: אנחנו נמשיך.

רויטל סויד: חבר הכנסת עודד פורר, הצבעתך נרשמה, לא הצלחת להצביע, ולכן זה יהיה 83 בעד.

רויטל סויד: אין מתנגדים.

רויטל סויד: השר אזולאי, גם הצבעתך נרשמת בפרוטוקול.

רויטל סויד: החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018, עברה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להמלצה לבחירת סגנית יושב-ראש הכנסת.

רויטל סויד: יציג, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

): גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 2 לתקנון הכנסת ממליצה ועדת הכנסת למנות את חברת הכנסת נאוה בוקר לסגנית יושב-ראש הכנסת עד ליום כ"ג בסיוון תשע"ט, 1 בנובמבר 2018.

): אבקש את ההסכמה של הכנסת.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: בהתאם לסעיף 2 לתקנון הכנסת ממליצה ועדת הכנסת למנות את חברת הכנסת נאוה בוקר לסגנית ליושב-ראש הכנסת עד ליום כ"ג בחשוון, 1 בנובמבר 2018.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכנסת – 71 נגד – 3 נמנעים – 3 הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברת הכנסת נאוה בוקר לסגנית ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

רויטל סויד: 71 בעד, שלושה מתנגדים, שלושה נמנעים.

רויטל סויד: אני מוסיפה לפרוטוקול את הצבעתה של השרה סופה לנדבר.

רויטל סויד: ההחלטה אושרה במליאת הכנסת.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי, גם הצבעתך נרשמה – הצבעה בעד, כן?

רויטל סויד: חבר הכנסת ברושי, הצבעה בעד?

רויטל סויד: גם הצבעתך נרשמת בפרוטוקול.

רויטל סויד: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק-יסוד: הממשלה – מדינת הלאום של העם היהודי, של חבר הכנסת אבי דיכטר וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: [מס' כ/736; דברי הכנסת, חוב' א', ישיבה 263, עמ' 23833; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק מס הכנסה (ניכוי הוצאות הנפקה) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: גברתי, הממשלה תומכת בהצעת החוק, ולכן היא איננה רואה בחוק הזה חוק תקציבי.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, ועדת הכספים החליטה לנכות את הוצאות – –

לאה פדידה: אנחנו לא הבנו מה אמר השר ארדן.

משה גפני: – – לנכות את הוצאות ההנפקה של החברות הציבוריות שרוצות להנפיק בבורסה.

משה גפני: הסיבה היא – מיקי לוי, אתה זוכר?

משה גפני: שהבורסה יורדת ומשקיעים בחברות ציבוריות עוברים לחו"ל.

משה גפני: לכן, אנחנו ביקשנו בוועדת הכספים לנכות את הוצאות ההנפקה של חברות ציבוריות שמבקשות להנפיק את זה בבורסה.

משה גפני: אני שמח שהשר גלעד ארדן הודיע עכשיו שהממשלה תומכת ולכן זאת לא הצעת חוק תקציבית.

משה גפני: כל המפלגות, כמובן, תמכו בהצעת החוק הזאת, ואני מבקש את עזרת המליאה ואת תמיכת המליאה בחוק הזה.

משה גפני: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז, יש לך הסתייגות.

רויטל סויד: אתה מעוניין?

רויטל סויד: בבקשה, חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, השרים, ההצעה הזאת, שעברה בקריאה טרומית לפני כחמישה חודשים, בעצם באה להכיר בהוצאה שהיא הוצאה הונית לכל דבר כאילו שהיא הוצאה פירותית – שינוי מוחלט של שיטת המס הנהוגה גם בישראל וגם בעולם.

מוסי רז: בוועדה זה הוצג על ידי – חברי הוועדה תמכו כולם חוץ ממני, זה נכון – זה הוצג כאיזשהו תרגיל, כאיזושהי דרך להקטין בפועל את המס המוטל על הבורסה.

מוסי רז: הטענה הייתה שכיוון שהוטל מס על הבורסה, קטנו המחזורים, מחזורי המסחר בבורסה לניירות הערך, וגם קטנו ההנפקות.

מוסי רז: זה אולי היה נכון כשהכינו את הצעת החוק הזאת, אבל מי שיבדוק מה קרה ב-2017 יראה שדווקא ההנפקות עלו בצורה חדה מול השנה שלפניה, וכך גם עלו מחזורי המסחר בבורסה לניירות ערך, כך שגם הטיעון הזה מתייתר.

מוסי רז: מי שחושב היום שצריך להקטין את המס על ההון בישראל, שיצביע בעד ההצעה הזאת, אבל מי שחושב שהמס על ההון הוא גם כך קצת נמוך מדי, או לפחות הולם, שלא יצביע בעד ההצעה הזאת, שהמשמעות היחידה שלה היא הקטנת המס על רווחי הון בבורסה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוסי רז, חבר הכנסת רז, אתה רוצה להצביע על ההסתייגות?

מוסי רז: כן.

יחיאל חיליק בר: רוצה להצביע.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על סעיף 1, ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: סעיף 1, בקריאה שנייה, נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: על סעיף 1, ללא הסתייגויות.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 61 נגד – 15 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 61 בעד, נגד – 15, נמנע אחד, נוכח אחד.

יחיאל חיליק בר: סעיף 1 עבר ללא הסתייגויות; אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא לסדר לחברת הכנסת סויד את לוח ההצבעה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא לסדר לה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו אנחנו הולכים להצביע על ההסתייגות לסעיף 2, של חבר הכנסת מוסי רז.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד ההסתייגות של מוסי רז לסעיף 2?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 15 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מוסי רז לסעיף 2 לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 15 בעד, 42 מתנגדים ונוכח אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההסתייגות לא עברה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: סעיף 2 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 65 נגד – 14 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 65 בעד, 14 מתנגדים, נוכח אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי סעיף 2 עבר כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצביע על סעיפים 3 ו-4 כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 3–4 – 64 נגד – 14 נמנעים – אין סעיפים 3–4 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: בעד – 64, נגד – 14.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הסעיפים הללו עברו כולם בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על כל החוק, חוק מס הכנסה (ניכוי הוצאות הנפקה) (הוראת שעה), בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 67 נגד – 13 נמנעים – אין חוק מס הכנסה (ניכוי הוצאות הנפקה) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 67 בעד, 13 מתנגדים, נוכח אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי חוק מס הכנסה (ניכוי הוצאות הנפקה), עבר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2695/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברים.

יחיאל חיליק בר: תנמק את הצעת החוק חברת הכנסת תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אז מה, אפשר לשמוע כאן אנחת רווחה?

תמר זנדברג: כולם הסבירו לנו: כל הכנסת כאן משחקת לידיים של ביבי.

תמר זנדברג: הקוסם רוצה בחירות וכולם, קואליציה ואופוזיציה, משחקים לידיים שלו ונותנים לו מה שהוא רוצה.

תמר זנדברג: כל הפרשנויות הלכו ודיברו על ביבי הקוסם, רק מה, חברות וחברים, מדובר בקוסם מארץ עוץ – כשמרימים את המסך רואים שזה לא קוסם; יושב שם איש קטן עם מטאטא ומזיז את הידיים ואת הרגליים ככה שזה נראה כמו איזה קסם גדול בחוץ.

תמר זנדברג: חברות וחברים, לנו אין שום סיבה לפחד מבחירות.

תמר זנדברג: ראש הממשלה לחוץ, היסטרי, הוא נמלט מחקירות והוא עומד לנהל מערכת בחירות – לא חשוב מתי היא תהיה – תחת עננת שחיתות סמיכה ומסריחה, שעומדת להטביע לא רק אותו אלא את כל הקואליציה שלו ביחד איתו – קואליציה, באמת, שאני לא יודעת אם היא יותר הזויה או יותר בזויה.

תמר זנדברג: חלקה נשכבת בשבילו על הגדר בכל מיני תירוצים הזויים למה לא צריך לקיים בחירות ולמה צריך להחזיק את הרגליים של הכיסא של ראש הממשלה עומדות, וחלקה – ואני לא יודעת מה יותר גרוע, אדוני היושב-ראש – שותק בפחדנות.

תמר זנדברג: עכשיו אני רוצה להגיד משהו נורא נורא נורא ברור: אנחנו לא מפחדים מבחירות.

תמר זנדברג: גם 30 מנדטים וגם 34 מנדטים וגם 35 מנדטים בסקרים זה לא תעודת יושר לראש ממשלה מושחת.

תמר זנדברג: חברות וחברים, חברי הקואליציה, אתם תיפלו, וזה יקרה בקרוב; אתם תיפלו כי אתם מסואבים, וכי אתם זחוחים, וכי אתם מדושנים, וכי אתם גסים, וכי אתם אלימים.

תמר זנדברג: וכל החיבוקים עכשיו על האנשים שמפרקים את מטות הפריימריז שלהם לא יעזרו.

תמר זנדברג: בגלל זה אתם תיפלו.

תמר זנדברג: אבל, חברות וחברים, אני רוצה להגיד משהו גם לחברים שלי באופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: חברים, לשמור קצת על השקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד משהו – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מהסדרנים להוציא את חבר הכנסת אורן חזן מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להוציא את חבר הכנסת אורן חזן מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהוא לא מורשה להיכנס לפה בחצי השנה הקרובה.

יחיאל חיליק בר: נא להוציא אותו עכשיו.

יחיאל חיליק בר: הוא ייכנס להצבעות.

יחיאל חיליק בר: יש החלטה, ואתה תכבד את ההחלטה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש שלא לאפשר לו להיכנס יותר למליאה, רק להצבעות.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת אורן חזן יוצא מאולם המליאה.)

ז'קי לוי: – – – ליהנות מההחלטה.

יחיאל חיליק בר: לפעמים נהנים מניהול מליאה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד משהו גם לחברים שלי באופוזיציה, ואני רוצה להגיד את זה ככה: אנחנו עכשיו, כולם מסתכלים בטוויטר ובערוצי הטלגרם על ההסכם בין סיעות הקואליציה שמנע בחירות.

תמר זנדברג: אבל אני רוצה להגיד – וכולנו יודעים את זה – שהסיבה שאין בחירות זה דיל מסריח בין גורמים באופוזיציה לגורמים בקואליציה, שחברו יחד כדי למנוע ממדינת ישראל ללכת לבחירות שהיא כל כך זקוקה להן.

תמר זנדברג: ואנחנו מסתכלים בסקרים ורואים מי מפחד מבחירות, ואנחנו יודעים שיש פה גורמים במחנה הציוני, לצערי הרב, שהחליטו לחבור לכמה מהשותפים של ביבי ולמנוע ממדינת ישראל ללכת לבחירות.

עמר בר-לב: תמי, בחייך, נו.

עמר בר-לב: לכלכלת כבר.

יואל חסון: – – – במפלגה שלך.

תמר זנדברג: אתם יודעים את זה.

תמר זנדברג: אתם יודעים את זה – – –

יואל חסון: למה לשקר, אבל?

יואל חסון: למה לשקר?

תמר זנדברג: אתם יודעים את זה, ואני רוצה לשאול אותנו, את המחנה שלנו: עד כדי כך למדנו לפחד מבחירות?

תמר זנדברג: עד כדי כך?

יואל חסון: אנחנו הבעיה שלך?

יואל חסון: תסתכלי לשם, לשם, תמר.

רויטל סויד: מה יש לך?

תמר זנדברג: עד כדי כך למדנו לא לסמוך על עצמנו?

תמר זנדברג: חברות וחברים, הגיע הזמן שנפסיק להתנצל.

תמר זנדברג: ככה אי-אפשר – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: ככה אי-אפשר להנהיג את מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אנחנו רוצים בחירות כי אנחנו בטוחים בעצמנו ואנחנו יודעים שלמדינת ישראל מגיעה ממשלה אחרת מהממשלה הזאת.

תמר זנדברג: ולכן, אני רוצה לומר לכל האופוזיציה: עוד לא מאוחר.

תמר זנדברג: עוד לא מאוחר להצביע בעד פיזור הכנסת עכשיו; לא לתת לא לביבי ולא לאף אחד אחר לשחק בנו.

תמר זנדברג: יש לנו את כל הלגיטימציה ואת כל התמיכה הציבורית – את כל התמיכה הציבורית – ללכת לבחירות.

עמר בר-לב: תמי – – – בחייך, נו.

תמר זנדברג: אז בבקשה, בואו נפסיק להתנצל ונתחיל להרים את הראש ולהנהיג את מחנה השמאל בישראל.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1431/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שהצמיד את ההצעה לפיזור הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לך יש רק עד שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: גם אין לי פרוטקציה אצל אדוני.

יחיאל חיליק בר: אין פרוטקציה אצל אדוני, אני מצטער.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי השרים, תראו, כל המשבר הזה זה לא בגלל גיוס, כל המשבר זה; זה לא נובע משום סיבה אלא מסיבה אחת – שיש ראש ממשלה במדינת ישראל שחשוד בשוחד, שוחד, שוחד, שוחד, שוחד.

מיקי רוזנטל: זהו, אין סיפור אחר.

מיקי רוזנטל: וגם אתם, שדבקים ונותנים לו יד בהישרדות שלו, אתם שותפים של פושע.

מיקי רוזנטל: נכון, נכון, ראש הממשלה טרם הורשע, אבל די במה שהוא הודה; די במה שהוא הודה ודי להסתכל על סביבתו, במה היא הודתה, כדי להבין עם מי יש לנו עסק.

מיקי רוזנטל: הפשע המאורגן חדר לממשלת ישראל.

מיקי רוזנטל: כל הסובבים של ראש הממשלה – כמעט כולם – הלכו למשטרה והודו שהם פושעים.

מיקי רוזנטל: ואתם – – –

אמיר אוחנה: – – –

מיקי רוזנטל: הופה, אני רואה עוד שפן שברח מהאורווה.

אמיר אוחנה: – – –

מיקי רוזנטל: הופה, עוד שפן ברח מהאורווה.

מיקי רוזנטל: אתמול הייתם בעד בחירות.

מיקי רוזנטל: מה קרה היום?

מיקי רוזנטל: אתמול לעגתם לנו שאנחנו מפחדים מבחירות.

מיקי רוזנטל: מה קרה, גיבורים?

שרן השכל: – – – זה מה שאמרנו.

מיקי רוזנטל: ערימה של שפנים אתם.

מיקי רוזנטל: אבל יותר גרוע מזה שאתם שפנים, אתם גם צבועים, כי אתם שמים את גורלכם הפוליטי בידיו של ראש ממשלה שחשוד בשוחד, ואין לכם בכלל בושה.

מיקי רוזנטל: וכל העניינים של הגיוס, שמיוס, לאום, תהום – – –

אמיר אוחנה: – – – שלטון החוק?

אמיר אוחנה: אתה אומר – – –

מיקי רוזנטל: אוחנה, ראש המפלגה שלך חשוד בשוחד ואתה עוצם עיניים.

מיקי רוזנטל: בעמורה התנהגו ככה.

מיקי רוזנטל: בסדום התנהגו ככה.

מיקי רוזנטל: לפחות תשפיל מבט, תעשה "לא נעים לי".

מיקי רוזנטל: בושה.

מיקי רוזנטל: ערימה של צבועים.

מיקי רוזנטל: כולכם אוחזים בו – –

אמיר אוחנה: מיקי, אנחנו הולכים לבחירות – – –

מיקי רוזנטל: – – והוא יטביע אתכם.

מיקי רוזנטל: הוא יטביע אתכם.

מיקי רוזנטל: הוא ילך לכלא ואתם תלכו לאבדון.

מיקי רוזנטל: אין דבר, יש לנו זמן.

מיקי רוזנטל: שום בחירות לא היו מצילות אותו, כי האמת, חבר הכנסת אוחנה, לא נקבעת בקלפי, וזה לא עניין של רוב או מיעוט.

מיקי רוזנטל: אמת זה רק עניין של ראיות – –

אמיר אוחנה: האמת – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מיקי רוזנטל: – – ונגד ראש הממשלה יש טונה של ראיות.

מיקי רוזנטל: תתביישו לכם.

אמיר אוחנה: – – – לך – – –

מיקי רוזנטל: לפחות הייתם משפילים מבט.

מיקי רוזנטל: הרי ראש הממשלה שלכם, הוא כבר לא נאבק יותר על חפותו.

מיקי רוזנטל: תשימו לב מה הוא עושה לכם.

מיקי רוזנטל: הוא אומר לכם: בואו נכריע הליך פלילי בקלפי.

מיקי רוזנטל: השתגעתם?

מיקי רוזנטל: הליך פלילי מכריעים בבית משפט.

מיקי רוזנטל: הוא מערבב אתכם, ואתם אוכלים את הזבל הזה.

מיקי רוזנטל: אין לכם בושה.

מיקי רוזנטל: אתם לא יודעים מה זה דמוקרטיה.

מיקי רוזנטל: אבל אין דבר, היום הסקרים פה – אתם יודעים מי הוביל בסקרים הקודמים, אתם זוכרים מי הוביל בסקרים הקודמים, ואנחנו יודעים מי מוביל בסקרים עכשיו.

מיקי רוזנטל: הציבור שלכם יבוא איתכם חשבון, כי אין לכם דין, אין לכם דיין, אין לכם אלוהים והחוק לא מעניין אתכם.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

מיקי רוזנטל: וראש הממשלה הזה, הוא אומר לכם: תמות נפשי עם הממלכתיות הישראלית, ואתם שותקים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/3027/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק לפיזור הכנסת של חבר הכנסת יאיר לפיד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד עשר דקות לנמק את ההצעה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שקרה בשעות האחרונות זה דוגמה מובהקת לדרך שבה מתנהל הבניין הזה בשנה או בשנתיים האחרונות.

יאיר לפיד: הכול עקום; הכול מהסיבות הלא-נכונות; הכול מהאישי במקום מהממלכתי.

יאיר לפיד: הרי אף אחד פה לא דיבר היום לא על הגיוס, ולא על החיילים, ולא על התקציב, וגם לא על חוק הלאום, אלא רק על דבר אחד – על פוליטיקה; על הצרכים הפוליטיים שלו, על העיסוק הפוליטי שלו, על האינטרס הפוליטי שלו, על הדרך שבה הפוליטיקה תשרת אותו, או מקסימום איזה קבוצה קטנה של אנשים סביבו.

יאיר לפיד: זה כל מה שמעניין אותם.

יאיר לפיד: ואני אגיד לכם, הצעת חוק פיזור הכנסת שהובאה הנה היום – והרי זה לא באמת משנה אם זה יקרה עכשיו, או עוד שבועיים, או עוד חודשיים; זה נגמר, ואנחנו יודעים שזה נגמר – היא לא מבטאת איזה שינוי או מהפכה, היא מבטאת את הדבר הטבעי, והדבר הטבעי הוא שלכל דבר יש סוף, ואנחנו נמצאים בסוף.

יאיר לפיד: וכשמושכים דברים באופן לא טבעי אז קורים דברים רעים, ומה שאנחנו רואים עכשיו זה את הדברים הרעים.

יאיר לפיד: עומדת לבנימין נתניהו חזקת החפות.

יאיר לפיד: אני הראשון שאומר את זה, מפני שחשוב שנזכור שעומדת לו חזקת החפות.

יאיר לפיד: אבל תסתכלו מה קורה סביבנו ותסתכלו מה קרה לו, לבנימין נתניהו, שאנשים שמכירים אותו הרבה שנים פה בבניין – לעולם לא הייתה קורית פרשת הצוללות; גם אם הוא לא אשם, גם אם הוא לא עשה שום דבר, זה לא היה קורה במשמרת שלו.

יאיר לפיד: הוא היה זהיר מדי, הוא היה מפוקח מדי, הוא ידע יותר מדי טוב את הפרטים, עד לפני שנתיים או שלוש.

יאיר לפיד: זה לא אותו בן אדם, וזה קורה כי זה מה שקורה כשמישהו נמצא יותר מדי זמן בתפקיד.

יאיר לפיד: זה קורה כשהדברים מפסיקים להיות טבעיים.

אמיר אוחנה: לך זה לא יקרה, אל תדאג.

יאיר לפיד: וזה לא היה קורה שהוא יתקוף בצורה שבה הוא תוקף את מוסדות השלטון, כי אני מכיר אותו.

יאיר לפיד: אוחנה, אתה לא היית פה.

יאיר לפיד: אני מכיר אותו יותר מ-20 שנה.

יאיר לפיד: נתניהו, היה לו כבוד לממלכה, והיה לו כבוד למשטרה, וכבוד לבית המשפט וכבוד לכל הדבר הזה שנקרא "מוסדות המדינה".

יאיר לפיד: זה לא היה ככה.

יאיר לפיד: עזוב, בסדר, כולכם צריכים לשרת את הצד שלכם פוליטית.

יאיר לפיד: הוא לא היה כזה.

יאיר לפיד: אני לא רוצה לפנות לשרים כדי לא להביך אותם.

יאיר לפיד: יושבים פה כמה אנשים שמכירים אותו בערך אותו מספר שנים כמוני.

יאיר לפיד: הוא לא היה כזה.

יאיר לפיד: קרה שם משהו, ומה שקרה זה יותר מדי שנים.

יאיר לפיד: כשאתה יותר מדי שנים בשלטון, לזה אנחנו מגיעים.

יאיר לפיד: והצעת החוק שאנחנו מניחים פה לפיזור הכנסת היא לא איזה התקפה מכוערת עליו, וזה לא רדיפה אלא להפך – זה להגיד יפה תודה.

יאיר לפיד: באמת מגיע לו; עשה דברים טובים.

יאיר לפיד: אנחנו מסכימים שעשה דברים טובים – –

אמיר אוחנה: – – –

יאיר לפיד: – – עשה דברים טובים למדינת ישראל – –

אמיר אוחנה: – – –

יאיר לפיד: – – וצריך לכבד את זה, ובכלל צריך שיהיה פה יותר שיח מכבד – –

אמיר אוחנה: – – –

יאיר לפיד: – – כי יש גבול לכמה אנחנו נמוסס את אמון הציבור בבניין הזה.

אמיר אוחנה: – – –

יאיר לפיד: אז מהמקום המכבד הגיע הזמן להגיד תודה רבה, ודי, וללכת לפרידה מכובדת ומכבדת, מפני שזו דרכו של עולם.

יאיר לפיד: אנחנו הורים, ויש לנו הורים, ויש לנו ילדים, והדורות מתחלפים, והגיע הזמן להחליף – לא בהתרסה, לא בשנאה, כי מה שאנחנו צריכים עכשיו זה שלטון שעובד למען אזרחי מדינת ישראל, ולא פוליטיקאים שעובדים בשביל עצמם – –

ענת ברקו: זה בדיוק מה שהוא עושה.

יאיר לפיד: – – ולא פוליטיקאים שעובדים בשביל פוליטיקאים אחרים, ולא סקטורים ומגזרים שיושבים פה ואומרים: מה שאני צריך לעשות זה להביא איזה סיבוב בשביל החבר'ה שלי, בשביל הקבוצה שלי, בשביל המגזר שלי; עוד קצת כסף, עוד קצת חוקים.

יאיר לפיד: שום כבוד לרעיון של חיים משותפים, שום כבוד לרעיון של טוב משותף, רק לשבת פה ולהגיד: איך אני מפורר את זה ומרוויח משהו.

יאיר לפיד: מה שאנחנו צריכים לעשות זה בכבוד ובשקט להחזיר דברים למסלולם, ולעשות את הדבר הטבעי, ולהיפרד מהעבר לטובת העתיד, ולפזר את כנסת ישראל ולחזור לעצמנו.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/3551/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי לנמק את הצעת החוק שלו להתפזרות הכנסת העשרים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, גם לך יש עד עשר דקות.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, אין ספק שכאשר מדובר בכנסת העשרים מדובר במשהו נורא.

אחמד טיבי: זה סיפור כמעט ביזארי – ההתנהלות, המדיניות, ההחלטות, שפע החקיקה המתלהמת, כן תקציב, לא תקציב.

אחמד טיבי: עדיין יש רבדים גדולים בחברה, בעיקר פריפריה וערבים, שסובלים מהיעדר הקצאות נכונות לצרכים של הרבדים האלה.

אחמד טיבי: אני מתעניין יותר בכישלונות, בהסתות ובהתלהמויות של ראש הממשלה, ולכן אנחנו ברשימה המשותפת רוצים בחירות אתמול, לא היום, כמו שאמרנו תמיד.

אחמד טיבי: אתמול.

אחמד טיבי: ולכן אמרנו: או במאי, או ביולי, אבל לא ביוני – נכון?

אחמד טיבי: איפה תמר?

אחמד טיבי: לא ביוני.

אחמד טיבי: למה לא ביוני?

אחמד טיבי: כי מאי-יוני זה רמדאן.

אחמד טיבי: אפשר להתחשב בחמישית מהאוכלוסייה.

אחמד טיבי: ואתגרנו אתכם; אמרנו: בחירות אתמול, במאי.

אחמד טיבי: אומרים בתקנון שאפשר להגיע להסכם על מאי.

אחמד טיבי: ואם לא ביוני, אז ביולי.

אחמד טיבי: אין בעיה.

אחמד טיבי: ולכן, אנחנו רוצים לפזר את הכנסת ולהגיע להסכמה על תאריך.

אחמד טיבי: לכן ראש הממשלה אתמול לא צדק.

אחמד טיבי: לדעתי הוא הטעה את הכנסת כאשר אמר שלא רוצים.

אחמד טיבי: הוא דיבר עליכם, המחנה הציוני.

אחמד טיבי: הוא הטעה את הציבור.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, ההצגה הזאת נגמרה, ההצגה של הכנסת העשרים.

אחמד טיבי: היא מפרפרת, היא גוססת.

אחמד טיבי: שמע, עפר, וקנין, יושב-ראש ועדת האתיקה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, ההתקהלות שם מפריעה לדובר.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיש תלונה נגד וקנין, נגד לפיד, נגד שולי מועלם – –

יחיאל חיליק בר: נא לפזר את ההתקהלות.

אחמד טיבי: – – נגד מרב מיכאלי – תלונה לוועדת האתיקה, ליושב-ראש ועדת האתיקה.

יאיר לפיד: רחמים.

יאיר לפיד: רחמים.

אחמד טיבי: בקשת הרחמים מתקבלת.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר שראש ממשלה, שבכל משבר נזכר לשלוח את שליחיו כדי לקדם חוק כלשהו – לאומני, גזעני, מתלהם, כמו חוק הלאום למשל – מה קרה היום בבוקר שהוא הגיש את חוק הלאום לקריאה הראשונה אצל חבר הכנסת אמיר אוחנה?

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: למה הדחיפות הזאת?

אמיר אוחנה: לא דחיפות.

אמיר אוחנה: 70 שנה חיכינו לזה.

אמיר אוחנה: 70 שנה חיכינו.

אחמד טיבי: 70 שנה כדי להעדיף יהדות על דמוקרטיה.

אחמד טיבי: זאת הכוונה.

אמיר אוחנה: אני לא יודע אם קראת נכון, אבל – – –

אחמד טיבי: קראתי.

אחמד טיבי: קראתי וגם ראיתי את ההודעה שלך היום.

אחמד טיבי: קראתי הכול.

אמיר אוחנה: – – –

אחמד טיבי: אתה רואה את דפוס הפעולה עכשיו, שלא יגידו: עזרנו לכם, סייענו לכם, תשתיות, תקציבים.

אחמד טיבי: אל תמכרו לנו פסיאודו-לוקשים.

אחמד טיבי: זו העמדה שלנו – שצריך לקצר את חייה של הממשלה הזאת – ולכן חוק ההתפזרות הוא חשוב.

אחמד טיבי: אגב, אחרי שיש טרומית של חוק ההתפזרות, חבר הכנסת מאיר כהן, סעיף 36 לחוק-יסוד: הכנסת מדבר על חמישה חודשים מהשנייה והשלישית, לא מהטרומית; מהשנייה והשלישית, לא מהטרומית.

אחמד טיבי: אי-אפשר לפזר את ההפגנה הזאת, אדוני?

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, בצלאל.

אחמד טיבי: זה מוקד התססה.

יחיאל חיליק בר: בצלאל.

יחיאל חיליק בר: סליחה, מאיר כהן, אתה סגן יו"ר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אתם מפריעים שם באופן קבוע.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אני אחזור על מה שאמרתי לגבי סעיף 36 – – –

יחיאל חיליק בר: לא, באמת, זה ממש מפריע.

יחיאל חיליק בר: וקנין, אתה אמור לשמור על – זה פעם שנייה – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אחמד אומר שזה מפריע לו.

אחמד טיבי: אמרתי שזה מוקד התססה והמרדה נגד הנואם.

עפר שלח: אנחנו נוהרים בכיסאות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: צריך לנער אתכם.

אחמד טיבי: סעיף 36 לחוק-יסוד: הכנסת אומר שאפשר לקבוע תאריך לא יאוחר מחמישה חודשים מיום קבלת חוק ההתפזרות.

אחמד טיבי: הוא לא מדבר על הטרומית של ההתפזרות; הוא מדבר על השנייה והשלישית, כאשר זה מתקבל הלכה למעשה בשנייה ושלישית.

אחמד טיבי: כאן החשיבות.

אחמד טיבי: זה הפירוש הנכון.

אחמד טיבי: ולכן, עמיתי חבר הכנסת מיקי לוי, למרות שאנחנו כאופוזיציה עשינו עבודה מצוינת בוועדת הכספים, ניסינו למנוע את מה שרע והתנהגנו באופן מקצועי במה שטוב – ההצבעה בעד האייקוס, עישון, הצו, הצבענו בעד כי זה סביר, כי זה נכון, כי זה למען בריאות, אבל היו המון סעיפים שהם פשוט בושה שעברו בתקציב הזה, והם נוראיים.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: שאלת אותי על 922, מיקי.

אחמד טיבי: זה מעט ממה שמגיע לציבור הערבי; מעט מאוד מה שמגיע.

אחמד טיבי: 64 מיליארד שקל – זה מה שצריך; 32 מיליארד לחמש שנים.

אחמד טיבי: ובסוף, אתה יודע מה התוספתי ומה השוטף.

אחמד טיבי: ולכן, בשביל כל הדברים האלה, בשביל הקריקטורה של הכנסת העשרים, שהייתה נוראה, נוראית, על בסיס פרסונלי, על בסיס מדיני, על בסיס חברתי, על בסיס כלכלי, על בסיס יחס לאוכלוסייה הערבית, לפריפריה, לחלשים ולמוחלשים, צריך לקצר את חייה של הממשלה הזאת ושל מי שעומד בראשה, שתוקף כעת את המשטרה, אבל כאשר היא הרגה את יעקוב אבו אלקיעאן, הוא יצא להגנתה, הוא אמר: חשוב; כאשר הרסו בתים בקלנסווה הוא אמר: כוחותינו פועלים.

אחמד טיבי: איזה כוחות?

אחמד טיבי: המשטרה.

אחמד טיבי: שם הוא תומך באופן נלהב במשטרה, אבל פה הוא מקרקס בהסתמך על ההתלהמות של הציבור הימני, ה-base שלו.

אחמד טיבי: אגב, אני לא מתפלא על התוצאות בסקרים.

אחמד טיבי: זו תגובה רגעית.

אחמד טיבי: לאורך זמן המצב לא יישאר ככה.

אחמד טיבי: לא יישאר ככה.

אחמד טיבי: אתמול בנאום שלו ראש הממשלה התהדר בבוז שלו שהוא רוחש לאופוזיציה: אתם לא רוצים בחירות.

אחמד טיבי: מי התקפל?

אחמד טיבי: אתה.

אחמד טיבי: אנחנו אמרנו לך: הינה הצעות לפיזור.

אחמד טיבי: תתמוך בהצעות לפיזור.

אחמד טיבי: בוא, ראש הממשלה, תתמוך בהצעות של האופוזיציה לפיזור הכנסת ונגיע להסכם על תאריך, מהר ככל האפשר – מאי, יולי מתי שאתה רוצה – כדי לסיים את הסאגה הזאת של הכישלון בתחום החברתי, הכלכלי, המדיני.

אחמד טיבי: אחרת, איך אפשר לפרש את כל הזיגזג שהיה בימים האחרונים בקשר לבחירות?

אחמד טיבי: איך אפשר?

אחמד טיבי: אחר כך, אני רוצה – חבר הכנסת גפני, אני מכבד מילה שלך, ואתה הוכחת שמילה שלך זו מילה בקשר לחוק המואזין.

אחמד טיבי: מילה שלך ושל חבריך היא מילה.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: אמרת שזה הוסט הצידה ונקבר, ולכן אני אומר הידד על ההתחייבות הזאת.

אחמד טיבי: אתה יודע, חוק הלאום הוא הדבר הנורא ביותר כעת.

אחמד טיבי: הוא דבר מסוכן לדמוקרטיה, בעיקר למיעוט הערבי.

אחמד טיבי: אל תשחקו עם הנושא הזה; שהקואליציה לא תשחק עם הנושא הזה.

אחמד טיבי: אנחנו נשמור על ההתנהלות ההיסטורית שלנו, ואני מקווה שכמו שנהגתם – ואתה באופן אישי – בנושא חוק המואזין ובנושאים אחרים, תמשיכו כך גם בחוק הלאום, שפוגע גם בכם בחלק מהסעיפים האלה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אחמד טיבי: ולכן, אנחנו ברשימה המשותפת קוראים להתפזרות מיידית, וקוראים לראש הממשלה וליושב-ראש הקואליציה לתת הוראה להצביע עבור ההצעה שלנו.

אחמד טיבי: היא הכי טובה מבין שש ההצעות, אגב; חמש ההצעות.

אחמד טיבי: ההצעה של הרשימה המשותפת לפיזור הכנסת היא מיוחדת, היא מרתקת, היא משכנעת – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

מיקי רוזנטל: עם סלסולים.

אחמד טיבי: תלכו עליה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לעמוד בזמנים.

מיקי רוזנטל: ואללה, שכנעת גם אותי.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת איימן עודה לנמק את הצעת החוק שלו להתפזרות הכנסת העשרים.

יחיאל חיליק בר: גם לך יש עד עשר דקות, ולאחר מכן נשמע את ההצעה של חבר הכנסת הרצוג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כולם יודעים למה ראש הממשלה רוצה בחירות בהקדם האפשרי: פשוט מאוד הוא רוצה לברוח מהחקירות.

איימן עודה: הוא מושחת לא רק במקרה אחד, לא רק בתיק אחד אלא בארבעה תיקים לפחות, והוא חושב לברוח קדימה.

איימן עודה: הוא חושב לחזור לציבור ולחזור עם לגיטימציה ציבורית מול החוקרים, ואולי אז יחשוב על חוקים נוספים בשביל להגביל את החוקרים ולהמשיך על כיסא ראש הממשלה שהוא כל כך אוהב.

איימן עודה: חלקים אחרים מהקואליציה חושבים אחרת.

איימן עודה: הם רוצים דווקא לראות שנגד ראש הממשלה מוגש כתב אישום, לכן הם לא רוצים בחירות בהקדם.

איימן עודה: אחרים באופוזיציה חושבים שכן צריך מסיבות טקטיות, לא ממש אידיאולוגיות, ואחרים באופוזיציה אפילו לא רוצים בחירות מוקדמות.

איימן עודה: יש אנשים בקואליציה שאפילו רוצים שהממשלה תנוהל מתוך בית הסוהר, מתוך בית הכלא; זה לא מפריע להם בכלל.

איימן עודה: נמצא פה ראש ממשלה שבבחירות האחרונות אמר "הערבים נוהרים לקלפיות".

איימן עודה: עכשיו באותה גישה הוא רוצה לקדם את חוק הלאום, כי אדוני ראש הממשלה, אתה, בנימין נתניהו – סמואל ג'ונסון אמר שהפטריוטיזם הינו מפלטו האחרון של הנבל, וכך אתה בדיוק.

איימן עודה: אתה מושחת ואתה רוצה שהציבור לא יראה את השחיתות שלך.

איימן עודה: אתה רוצה – אתה בעצמך, תסתכל לי בעיניים – אתה רוצה שהציבור ידבר על הפטריוטיזם שלך נגד האוכלוסייה הערבית, ולא על הסיבה האמיתית להקדמת הבחירות מבחינתך, והיא השחיתות שלך.

איימן עודה: אתה מחפש משהו אחר.

איימן עודה: ועומד לצדך ארדן – זה אתה, ארדן, שאמרת על יעקוב אבו אלקיעאן שהוא מחבל מדאעש, בן עוולה.

איימן עודה: לא מתבייש.

איימן עודה: ואתם שניכם, ראש הממשלה והשר לביטחון פנים, האשמתם את האוכלוסייה שלנו בשרפות לפני שנה וחודשיים.

איימן עודה: אין תיקים, אין כתב אישום – לא מעניין אתכם כלום.

איימן עודה: כך זה נראה, הפטריוטיזם שהינו מפלטו האחרון של הנבל.

איימן עודה: כך זה בדיוק.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לכם על מה אנחנו צריכים ללכת לבחירות.

איימן עודה: אנחנו צריכים ללכת על הבחירות בגלל העמקת הכיבוש, בגלל העמקת הסכסוך; אנחנו צריכים לגשת לבחירות בגלל ההסתה הפרועה נגד 20% מאזרחי המדינה, שהם בני המקום, הם ילידים, הם בני המולדת הזאת, שכל אשמתם בתחילת הקדנציה הזאת היא שלמרות הניסיון להדיח אותם הם באו להצביע, אז על זה ראש הממשלה הסית נגדם.

איימן עודה: מהסיבה הזאת אנחנו צריכים לגשת לבחירות.

איימן עודה: בגלל הפגיעה במרחב הדמוקרטי; בגלל ניסיון ההשתלטות על בית המשפט – שיש לי אלף הערות נגדו, אבל מהמקום הדמוקרטי, המקום הנכון, ולא מהמקום הימני, שרוצה עוד מתנחל ועוד ימני גזען בבית המשפט העליון.

איימן עודה: אנחנו צריכים לגשת לבחירות בגלל רדיפת העמותות; אנחנו צריכים לגשת לבחירות בגלל הניסיון להשתלט על התקשורת.

איימן עודה: זה הוא שכל כך רוצה להשתלט על התקשורת; עד כדי כך שחיתות, עם ידיעות אחרונות, עם אתר וואלה.

איימן עודה: וכשבג"ץ מכריח אותו לוותר על תיק התקשורת אז הוא מביא: הינה הבן אדם, שר בלתי תלוי, הכי עצמאי שיש, איוב קרא – הוא ממנה אותו בשביל להיות שם, בשביל שימשיך לשלוט על התקשורת.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: אנחנו צריכים לגשת לבחירות בגלל המדיניות הכלכליות הניאו-ליברלית, שמגדילה עוד את הפער בין העשירים לבין העניים.

איימן עודה: אומרים שזו ממשלה חברתית.

איימן עודה: על מה חברתית?

איימן עודה: בשביל כמה נקודות חברתיות פה ושם – –

אמיר אוחנה: אדוני היושב-ראש, אפשר לתת לו עוד כמה דקות – – –

איימן עודה: – – בצל ים ניאו-ליברלי כלכלי?

איימן עודה: על זה צריך לגשת לבחירות.

איימן עודה: אני רוצה לפנות אל החברים שלנו באופוזיציה.

איימן עודה: אני רוצה לפנות אליך, יאיר לפיד.

איימן עודה: יאיר לפיד, אני מבקש, אני רוצה לפנות אליך; בוז'י הרצוג, אני רוצה לפנות אליך: תבינו שזו לא רק גזענות, זו אסטרטגיה של הבן אדם הזה, שמשסה אוכלוסייה באוכלוסייה בתוך המדינה.

איימן עודה: הוא זה שיודע יותר מכל חבר כנסת אחר מהו משקלה של האוכלוסייה הערבית, הוא, שהיה יו"ר האופוזיציה כשרבין הקים את הממשלה שלו, כשרבין נשען עלינו.

איימן עודה: מבחינתו, ממשלה לגיטימית היא ממשלה עם רוב יהודי.

איימן עודה: הוא זה שהבין את הכוח שלנו בבחירות 1999, כשקיבל רוב יהודי אבל לא קיבל רוב אזרחי בבחירות בינו לבין ברק ב-1999.

איימן עודה: מפה אנחנו יכולים להבין למה הוא משסה נגדנו, למה הוא מסית נגדנו.

איימן עודה: הוא רוצה להוציא אותנו מהלגיטימציה הפוליטית.

איימן עודה: אבל אני בחנתי אתכם לאורך כל הקדנציה וראיתי איך אתם מגמגמים.

איימן עודה: הם הכי ברורים, הכי ברורים נגדנו, ואתם מגמגמים.

איימן עודה: כך אתם עוזרים להם.

איימן עודה: כך אתם עוזרים להם.

איימן עודה: צריך להבין שאנחנו מהווים 20% מכלל האוכלוסייה.

איימן עודה: אם אנחנו קבוצה לגיטימית בפוליטיקה – –

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: – – הוא יצטרך לשכנע יותר מ-65% מהיהודים; אם הוא מצליח להוציא אותנו מהלגיטימציה.

איימן עודה: הוא יכול להסתפק ב-51% מהיהודים.

איימן עודה: הוא מבין את המשוואה.

איימן עודה: אתם לא רוצים להבין את המשוואה.

איימן עודה: אנחנו שואבים את הלגיטימציה שלנו מהיותנו בני המולדת הזאת, אנחנו שואבים את האזרחות שלנו מהיותנו בני המולדת הזאת, ואנחנו נאבק עד שנצליח להעביר אתכם לספסלי האופוזיציה.

איימן עודה: אנחנו נעשה הכול בשביל לנהור לקלפיות, בשביל לקרוא לציבור שלנו לצאת ולהצביע, בשביל לראות אותך אולי בחודש הראשון באופוזיציה אבל אחרי זה רק בכלא – המקום הנכון למושחתים.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: תודה רבה.

ענת ברקו: תומך חיזבאללה.

ענת ברקו: תומך חיזבאללה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני אבקש תשומת לב.

יולי יואל אדלשטיין: יש יותר מדי אנשים שם, סדרנים, בתאים, ויותר מדי רעש.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה, אתה מבקש להשיב על ההצעות שנומקו עד כאן – הצעות לחוק פיזור הכנסת?

בנימין נתניהו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להתערב בדיון?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד שתי הצעות, ואחר כך, בהמשך, תהיה תשובה של צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה מבקש להתערב עכשיו בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה, אני מקווה שהשתכנעת מהנימוקים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מעוניין לשמוע את תשובת ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי להתערב בדיון.

בנימין נתניהו: אם אינני טועה, זאת האמירה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

מרב מיכאלי: עוד לא נשמעו כל ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: לכן שאלתי אם ראש הממשלה רוצה להשיב, אבל הוא החליט להתערב בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: זכותו בתור שר בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן דברינו; עכשיו דברי ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: איפה האופוזיציה שברחה מהבחירות?

מיקי רוזנטל: איפה האופוזיציה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, אתה מפריע כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתחיל לקרוא לסדר, חבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אמרתי אתמול שאעשה מאמץ עליון אחרון למנוע בחירות ולהמשיך לקיים את הממשלה הטובה בראשותי – ממשלה שמביאה הישגים אדירים למדינת ישראל.

בנימין נתניהו: הבטחתי וקיימתי.

מיקי לוי: איזה שקר – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אני מודה לשותפיי בקואליציה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

ירון מזוז: תוציא אותו החוצה.

ירון מזוז: תוציא אותו החוצה.

בנימין נתניהו: אני מודה לשותפיי – יהיה לי להגיד משהו לחברי האופוזיציה.

בנימין נתניהו: אני קודם כול רוצה לפנות לחברי בקואליציה, ואני מודה לשותפיי, שגילו אחריות כדי שנוכל להמשיך להוביל בנחישות ובהצלחה את מדינת ישראל בביטחון, בכלכלה, בחברה, ביחסי החוץ.

יואל חסון: הם לא רצו לתת לך בחירות.

בנימין נתניהו: משימות גדולות עוד לפנינו, וחשוב מאוד שהחלטנו יחד להמשיך יחד, לטובת אזרחי ישראל ולטובת מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אני מבקש במיוחד להודות לשר יריב לוין, שקם ממיטת חוליו ועשה עבודה נפלאה.

בנימין נתניהו: תודה לך, יריב.

בנימין נתניהו: אני בטוח שאני מדבר לא רק בשמי אלא גם בשם כל ראשי המפלגות.

בנימין נתניהו: לחבריי באופוזיציה: זה היה מפחיד, אה?

בנימין נתניהו: אני שמח שהצבע חזר ללחיים שלכם.

יואל חסון: אתה התקפלת – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לך לבחירות.

יואל חסון: לך לבחירות.

יואל חסון: תצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, זהו, נגמרה הצעת צחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמשיך להקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: ציפי לבני (המחנה הציוני): אנחנו רוצים שהציבור ידע מה אתה עשית.

בנימין נתניהו: אני יודע שחסכתי לכם מפח נפש גדול – –

מיקי רוזנטל: ברחת.

רויטל סויד: שעון החול שלך אוזל.

בנימין נתניהו: – – כי אם היו בחירות, אני הייתי חוזר לעמוד כאן ואתם הייתם חוזרים לפרשן אותי משם, כי התמיכה של הציבור בנו היא אדירה, ולכן אנחנו חוזרים יחד לעבודה, למען עמנו ולמען מדינתנו.

בנימין נתניהו: תודה רבה לכם.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: תשכנע את החוקרים.

מיקי רוזנטל: את חוקרי המשטרה תשכנע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה פה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

מיקי לוי: – – – החוק לפיזור הכנסת.

מיקי רוזנטל: שוחד, עוד שוחד.

מיקי רוזנטל: אני שומע את מפכ"ל המשטרה.

מיקי רוזנטל: את המפכ"ל תשכנע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נבקש להירגע.

יואל חסון: איך אפשר להירגע?

יואל חסון: [הצעת חוק פ/4240/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו, כאילו תוכנן מראש, אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לא רק לשאת דברים אחרי ראש הממשלה אלא בעצם להציג הצעת חוק לפיזור הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יצחק הרצוג: ראש הממשלה, נראה לי שאתה מבוהל אם אתה יוצא מהמליאה.

בנימין נתניהו: בוז'י, בוא לא נגזים בבדיחות האלה.

בנימין נתניהו: ראיתי את פניכם הנפולות.

יצחק הרצוג: אתה יודע מה הבעיה?

יצחק הרצוג: הבעיה – – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: – – – ממש גן עדן, לראות את הממשלה הזאת.

יצחק הרצוג: גן עדן.

יצחק הרצוג: אני אומר לשר הביטחון ולך: אתם הרי ממשלה בהפרעה קיצונית.

יצחק הרצוג: פשוט בהפרעה.

רויטל סויד: לא עוד הרבה זמן.

יצחק הרצוג: טרללת, לא עשית שום דבר אחר.

יצחק הרצוג: הבטחת וטרללת, ממש כך.

יצחק הרצוג: ואם אתה יוצא, סימן שקשה לך לדעת שהדבר העיקרי שמגיע לציבור בישראל זה לדעת מה מצבך – מה מצבך ומה חושב היועץ המשפטי לממשלה בעניינך.

יצחק הרצוג: ולכן, מן הראוי שאף אחד לא ירקוד לחלילך, ומן הראוי, במיוחד מן הראוי – –

אמיר אוחנה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוחנה.

יצחק הרצוג: – – שאנחנו נדע איפה זה עומד, ואני אגיד לכם מדוע.

יצחק הרצוג: אני אקריא לכם מפסק דין של בית המשפט העליון שאומר כך – –

מיקי רוזנטל: ברח השפן.

מיקי רוזנטל: ברח השפן.

יצחק הרצוג: – – "עובדת היותו של אדם נבחר ציבור מחייבת אותו ברמת התנהגות קפדנית יותר, אתית יותר, מעובד ציבור 'רגיל'.

יצחק הרצוג: מי שנבחר על ידי העם צריך לשמש מופת לעם, נאמן לעם וראוי לאמון העם שהעם נתן בו".

יצחק הרצוג: ולכן, כאשר נתונה לרשות סמכות שלטונית, עליה לעשות בה שימוש כאשר בעל הכהונה פוגע באמון הציבור.

יצחק הרצוג: זה מה שיהיה כשיחליט היועץ אם להגיש אישום כלפי ראש הממשלה, ומכאן שאי-אפשר להחליט שראש הממשלה יכול לעשות כבתוך שלו בכל המליאה הזאת – שכולם יודעים פה את מערכות היחסים בממשלה המטורללת הזאת – ולחשוב שאנחנו כולנו נהיה הפראיירים שלו.

יצחק הרצוג: זה לא ילך.

יצחק הרצוג: אף אחד לא מתכוון להיות פראייר שלך, אדוני ראש הממשלה, כפי שאמרתי.

יצחק הרצוג: ומי שנבהל ומי שמצמץ בסופו של דבר זה רק אתם ואתה, ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: רוצה בחירות?

יצחק הרצוג: בוא לבחירות.

יצחק הרצוג: אף אחד לא מפחד ממך.

יצחק הרצוג: ולכן אני קורא לכנסת לאמץ את חוקי פיזור הכנסת שאנחנו כולנו הגשנו.

יצחק הרצוג: הנחנו אותם על השולחן מתוך חובה עמוקה.

יצחק הרצוג: הם היו אמורים להיות מוגשים והקואליציה חסמה אותם.

יצחק הרצוג: הם הועלו בגלל חוק הגיוס, שהוא הצעה טרומית.

יצחק הרצוג: אני מבקש מן המליאה להצביע בעד פיזורה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/3673/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: להצעה של יצחק הרצוג מוצמדת הצעת חוק של חבר הכנסת עמיר פרץ, הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עמיר פרץ ינמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות אדוני רק עד שלוש דקות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, מכיוון שכולנו ידענו איך זה יסתיים, החלטתי להכין משהו שונה.

עמיר פרץ: החלטתי לשאת היום קינה – קינה על מצבה של הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: קינת הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: הדמוקרטיה הישראלית, על במותייך נפלו גיבורים.

עמיר פרץ: אל תגידו במשטרה, אל תבשרו בחדר היועץ המשפטי, פן תשמחנה בנות הקיצונים, פן תעלוזנה בנות הקנאים.

עמיר פרץ: הרי בכיכרות ובהפגנות קמו להגנתך, כי שם כבר ראינו אותך במלחמתך.

עמיר פרץ: מהר מאוד גם יריבייך משתמשים באותה כיכר, שהופכת כיכר למסיתים, ומגינייך מסתערים על הרשתות החברתיות, אך יריבייך לא נשארים מאחור.

עמיר פרץ: ובניגוד לקולות העממיים של מגינייך, המלוכה בעצמה תבוא ותנהיג את יריבייך.

עמיר פרץ: ונכון, דמוקרטיה יקירה, נכון להאשימך שטחנות הצדק שלך טוחנות לאט.

עמיר פרץ: ונכון לומר לך, דמוקרטיה יקירה, נכון לומר לך ולשומרי הסף שלך: נא החישו, כי אם לא תאיצו את הקצב, למלוכה יהיה זמן לנסות ולפגוע בך בכל דרך.

עמיר פרץ: אני יודע עד כמה קשה היא המלאכה שלך מול תזמורת אגרסיבית, עם מקהלה אובססיבית של תורני רדיפה ותורני תקיפה; זה משתלח וזה תוקף, והפצעים המדממים אותם רק משלהבים, והם, את שארית הנוצות שלך מורטים ומורטים ומורטים.

עמיר פרץ: ואנו כאן, בכנסת ישראל, ביתה ומעוזה של הדמוקרטיה, כאן אנו נשבעים בכל פעם מחדש כי לא ניתן שיהפכו אותך כלי שרת לאנרכיה.

עמיר פרץ: כאן אנו נשבעים – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה שם?

עמיר פרץ: כאן אנו נשבעים בכל פעם מחדש כי נילחם למען יסודותייך, אושיותייך, כי הם הערובה לעצם קיומנו.

עמיר פרץ: הוי, דמוקרטיה דמוקרטיה, אנו רואים את סבלך ואת מכאובייך כאשר את רואה מה עושה לך אחד מבנייך, כי את, הדמוקרטיה, העמדת לנו את בנימין כראש הממשלה.

עמיר פרץ: והינה, בנימין שכח למי הוא חייב את בחירתו; בנימין שכח כי נבחר על ידי העם רק בזכותך, כי רק את הענקת לו את סמכותך.

עמיר פרץ: ובנימין כבר לא מאמין.

עמיר פרץ: לא בך הוא בוחר.

עמיר פרץ: הוא אחוז פחדים.

עמיר פרץ: הוא משותק.

עמיר פרץ: הוא כבר לא מאמין לך.

עמיר פרץ: הוא חרד שתבגדי בו וחרד שמא תעדיפי אדם אחר על פניו.

עמיר פרץ: ולכן הוא קם עלייך בשצף קצף לערער עלייך ולסכן את קיומך.

עמיר פרץ: אך את, הדמוקרטיה שלנו, אל תחתי ואל תרתעי, כי אנחנו כאן כדי להילחם עבורך, לשחרר אותך מאימתו של בנימין, להחזיר לך ערכים שכל כך אהבת, שבהם ישפטו את מנהיגייך על דוגמה אישית, ולא תידרשי להחליט על ההבדל בין נהנתן לבין עבריין, כי שניהם אינם ראויים לך.

עמיר פרץ: ולכן נקווה כי הכנסת תתפזר, והעם ילך לבחירות, ולא נידרש להכרעות באמצעות החקירות, אלא נעשה זאת באמצעות הקלפיות.

עמיר פרץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ על הנמקה מקורית של הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר צחי הנגבי להשיב על הצעות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בתום דבריו של השר תתקיים ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שאנחנו נצביע על כל חוק וחוק בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יותר מדי רעש.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוגב, אתה מוזמן לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הכיסאות מאוד טובים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נא להקשיב לתשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: תודה אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: מן המפורסמות היא שהחיים הפרלמנטריים מזווגים לנו זיווגים מפתיעים.

צחי הנגבי: זה קרה, זה קורה, זה יקרה, וזאת לא הייתה הפעם הראשונה שסיטואציה פוליטית מייצרת שילוב שכשלעצמו הוא לא כל כך מקובל; ובוודאי לא כשמתה

צחי הנגבי: פכות העמדות מהיום למחר – ואנחנו רואים את מה שהיה כאן ב-48 השעות האחרונות, התפתחויות שאני חושב שלא היה להן אח ולא היה להן תקדים בבית הזה.

צחי הנגבי: אני חייב לומר שאני פה, ידידי יאיר לפיד, 30 שנה.

צחי הנגבי: השנה – 30 שנה.

צחי הנגבי: כבר זכורות לי הצעות לפיזור הכנסת ודרישות של האופוזיציה שהממשלה תסיים את כהונתה.

צחי הנגבי: אלה היו דברים שגרתיים.

צחי הנגבי: אבל מה שקרה ב-48 השעות האחרונות – לאחר שראינו פה שנים של מתקפות נוקבות של עיתונאים ושל חברי הבית הזה כלפי חברים בציבור החרדי, כלפי חברי כנסת בציבור החרדי, פתאום כל המבקרים החריפים למיניהם הפכו את עורם ונהיו היועצים הנאמנים של כבוד סגן השר ליצמן, סגן שר הבריאות, שקיבל החלטה, נאבק על משהו שעבורו היה ציפור הנפש שלו.

צחי הנגבי: וחצי כנסת כמעט וחצי מהתקשורת, אם לא יותר, בהפצרות ובתחנונים אל הרב ליצמן: אנא ממך, תימלך בדעתך.

צחי הנגבי: אתה מותח את החבל יותר מדי.

צחי הנגבי: אתה עוד תוביל פה לבחירות.

צחי הנגבי: אתה עוד תגרום לכך שניאלץ לשאול את פי העם, שנלך אל הבוחר.

צחי הנגבי: ואופוזיציה שבדרך כלל, מטבע הדברים, תפקידה לדרוש דרישה חד-משמעית, בלתי מתפשרת, לבחירות מוקדמות, עמדה משך יומיים והסבירה לנו איזה אסון יהיו בחירות – עוד ביוני.

צחי הנגבי: עוד ב-26 ביוני.

צחי הנגבי: הרי אתם טענתם לאורך כל החודשים האחרונים שאין לראש – – –

מיקי רוזנטל: צחי, זה לא הבחירות, זה הכול החקירות.

צחי הנגבי: לא קשור.

צחי הנגבי: לא קשור.

מיקי רוזנטל: – – – שום בחירות – – – החקירות.

מיקי רוזנטל: חשוד בשוחד.

מיקי רוזנטל: אתה מגן עליו.

צחי הנגבי: אתם טענתם שראש הממשלה, אין לו מנדט – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, תודה.

צחי הנגבי: אתם טענתם שלראש הממשלה אין מנדט.

צחי הנגבי: אני זוכר את כותרות העיתונים רק מלפני חודש: תם הטקס; נגמר הסיפור; תם עידן נתניהו.

צחי הנגבי: ופתאום אתם חרדתם שנתניהו הולך אל העם, לשאול את העם: האם תם הסיפור?

צחי הנגבי: האם תם הטקס?

צחי הנגבי: האם נגמר העידן?

צחי הנגבי: חס וחלילה שלא תיבחן השאלה – שאתם כל כך משוכנעים שהיא נכונה, שאין לראש הממשלה מנדט – שהוא לא ייגש לשאול את הבוחר האם יש או אין מנדט.

צחי הנגבי: אני לא ראיתי תופעה מוזרה כזאת.

צחי הנגבי: אני חייב לומר, לא שבקואליציה רצו בחירות ולא שבממשלה רצו בחירות, ודרך אגב, ראש הממשלה לא רצה בחירות.

צחי הנגבי: אבל זה היה משעשע שראש הממשלה עומד כאן אתמול, ומסביר לכם שהוא לא מעוניין בבחירות, שהוא מאמין שלממשלה הזאת יש דרך ארוכה, אבל אתם, מתוך החרדה, מתוך הפניקה, מתוך ההיסטריה, מתוך הטראומה שפקדה אתכם, לא האמנתם לו.

קריאות: – – –

צחי הנגבי: אמרתם לו: זה לא נכון.

מיקי רוזנטל: מה קרה?

צחי הנגבי: אני זוכר את הצעקות כשראש הממשלה דיבר.

מיקי רוזנטל: – – – כשניתקו אותך – – – ניתקו אתכם – – –

צחי הנגבי: אתם עובדים – הוא עובד עליכם.

צחי הנגבי: זה מה שאתם צעקתם.

מיקי רוזנטל: – – –

צחי הנגבי: ומסתבר שראש הממשלה, כפי שהתחייב, פעל בנמרצות אתמול ובצוהריים ואתמול בערב והיום בבוקר – והושג פתרון.

צחי הנגבי: אז אנחנו נצביע נגד פיזור הכנסת, נחזק את האמון של הכנסת בממשלה ובראש הממשלה – –

מיקי רוזנטל: מה תעשו כשהוא ילך לכלא?

מיקי רוזנטל: מה תעשו?

צחי הנגבי: – – ועוד שנה וחצי ניפגש בקלפיות.

מיקי רוזנטל: – – –

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: להצעת החוק של אילן גילאון – אני מבין שחבר הכנסת מוסי רז, בשם קבוצת אילן גילאון, רוצה להשיב על התנגדות הממשלה ולשכנע.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שרים, ראש הממשלה, לפעמים, ראש הממשלה, הכול חוזר אליך, כמו בבומרנג וכמו שאמרנו כשהיינו ילדים.

מוסי רז: אתה אמרת: ראש ממשלה השקוע בחקירות עד צוואר – אני לא צריך אפילו להשלים את המשפט, כי כל אזרחית ואזרח במדינה יודעים אותו.

מוסי רז: עכשיו הכול חוזר אליך.

מוסי רז: אתמול באת לכאן ואמרת: האופוזיציה מפחדת מהקדמת הבחירות; היא חוששת; היא לא הגישה הצעות.

מוסי רז: בתוך 24 שעות הכול חזר אליך, אבל ראינו בדיוק מי חושש ומי מפחד.

מוסי רז: מפלגות שעל סף אחוז החסימה – שרים ראו אתמול בסקרים שלא רק שהם עלולים לאבד את המקום שלהם בממשלה, הם עלולים גם לאבד את הייצוג שלהם בכנסת, ואיתם עלולה לאבד – עשויה, כי זה חדשות טובות – הממשלה הרעה הזאת את הרוב הקואליציוני שלה.

מוסי רז: ובמפגן של השתוללות היא התחילה להסתער פה עם חוקים שאחד יותר גרוע מהשני.

מוסי רז: הביאו לפה חוק לאום גזעני, ואתם חייבים לאזרחי ישראל ולאזרחיות ישראל את התשובה: מי נתן את ההוראה למחוק מחוק הלאום את מגילת העצמאות של מדינת ישראל?

מוסי רז: מי נתן את ההוראה למחוק מחוק הלאום את הדמוקרטיה?

מוסי רז: מי נתן את ההוראה למחוק משם את השוויון?

מוסי רז: להכניס את ועדות הקבלה המפלות ערבים, הומואים, מזרחים?

מוסי רז: מי נתן את כל ההוראות האלה?

מוסי רז: למי בקואליציה הפריע ערך השוויון?

מוסי רז: הגיש חבר הכנסת בגין הצעת חוק לאום, ואמרו לו: אנחנו בליכוד נתנגד, כי מופיעה שם המילה "שוויון".

מוסי רז: היא זרה לליכוד, היא זרה לקואליציה הזאת, אבל היא כן, בדיוק, הערך של רוב אזרחי מדינת ישראל, שיסלקו אתכם בבחירות – אם יחליטו להקדים אותן הערב – ולכן אתם חוששים מזה.

מוסי רז: מי נתן את ההוראה להוציא את הדמוקרטיה משם?

מוסי רז: אתם עדיין צריכים לתת את התשובה הזאת.

מוסי רז: אתם תנסו להעביר פה עוד חוקים – חוקים שמפלים בין דם לדם; חוקים שייגרמו לאנשים ללכת לשרת בצבא בכוח ושאנשים יהיו פטורים מכל החגיגה הזאת.

מוסי רז: אין לכם אומץ לבוא ולהטיל חובות בצורה שווה: או שתהיה זכות לכל אחד להצהיר שהוא לא רוצה ללכת או שכולם ילכו.

מוסי רז: אין לכם את האומץ הזה, אתם לא מסוגלים לזה, אז אתם מביאים את האפליה הזאת בין דם לדם.

מוסי רז: בתוך 24 שעות חזר הכול אליכם.

מוסי רז: עכשיו אנחנו רואים מי חושש מבחירות, מי חושש מהופעת המילה דמוקרטיה בחוק הלאום, מי חושש ממגילת העצמאות בחוק הלאום ומי חושש משוויון.

מוסי רז: אנחנו רואים את זה עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, מעוניין?

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: להצעה של חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: יאיר לפיד, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יאיר לפיד: אדוני ראש הממשלה, עלית הנה לדוכן ואמרת: החלטנו להמשיך יחד.

יאיר לפיד: אתה ראש ממשלת ישראל.

יאיר לפיד: היחד הזה כולל גם אנשים שלא מסכימים איתך; היחד הזה כולל גם את משטרת ישראל, כולל גם את בתי המשפט, כולל גם את מוסדות השלטון; היחד הזה כולל אפילו את האופוזיציה; היחד הזה כולל את החובה הקדושה שלך לחבר את חלקי עם ישראל במקום להפריד, לשסע, לפצל ולהסית אחד נגד השני.

יאיר לפיד: זה באמת להמשיך יחד.

יאיר לפיד: והיחד הזה כולל את חיילי צה"ל, שאותם זרקת מתחת לגלגלים של הקואליציה שלך בתמורה לעוד כמה חודשים בשלטון.

יאיר לפיד: זה "החלטנו להמשיך יחד", לא הטרלול הזה שאתם הובלתם פה בחודשים האחרונים.

יאיר לפיד: ערכים זה ביחד, לא משחקים פוליטיים זה ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה מעוניין לחזור לדוכן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מעולם לא ראיתי את ראש הממשלה בנימין נתניהו אופורי, שמח, מתמוגג מנחת, קורן אושר, לחץ הדם שלו יציב, דופק רגיל, לא מזיע.

אחמד טיבי: האיש פשוט – לא יודע מה.

אחמד טיבי: כנראה, ברגע זה הוא הרגיש שהוא הגיע אל הנחלה.

אחמד טיבי: ואני תוהה, חבר הכנסת ממ"ז – מיקי מכלוף זוהר – למה ראש הממשלה פתאום נראה מאושר?

אחמד טיבי: אתמול הוא נראה לא מי יודע מה – רפואית, אני אומר לך.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

אחמד טיבי: היום הוא נראה אחרת לחלוטין.

מכלוף מיקי זוהר: מאושר.

אחמד טיבי: אחרת.

אחמד טיבי: כאילו היה בסקר בריאות בתל השומר, אמרו לו: אתה מעולה, מצוין.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

אחמד טיבי: כן?

אחמד טיבי: והוא צלח את הבחירות.

אחמד טיבי: אתמול הוא לעג לאופוזיציה.

מכלוף מיקי זוהר: גם היום.

קריאה: גם היום.

אחמד טיבי: לא.

מכלוף מיקי זוהר: גם היום.

קריאה: גם היום.

מכלוף מיקי זוהר: גם היום.

אחמד טיבי: היום הוא עשה ההפך.

אחמד טיבי: למה לא הצבעתם בעד הצעות הפיזור?

אחמד טיבי: אני אגיד לכם למה: כי היסטורית וסטטיסטית, שליש מכם היו כאן – בכנסת הבאה – באים לבקר, לשבת ביציע המכובדים.

אמיר אוחנה: וכמה מהם – – –

אחמד טיבי: לא כאן.

אחמד טיבי: לא – – –

אמיר אוחנה: – – –

אחמד טיבי: אצלנו כולם.

אמיר אוחנה: – – –

אחמד טיבי: כולם.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אתה לא יודע מי כן ייכנס.

מיקי רוזנטל: אתה – – –

אחמד טיבי: עכשיו, אני מסתכל – –

מיקי רוזנטל: או שאתה מצביע – – –

אחמד טיבי: – – אל החברים בספסל הזה – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: – – ואני רואה עכשיו את ההסבר למה ראש הממשלה קרן מאושר.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: והאושר הזה עבר אליכם – –

מיקי רוזנטל: – – –

אחמד טיבי: – – והאושר הזה עבר לכאן.

אחמד טיבי: לדעתי, חלק מכם היה רואה את הכנסת ממרחק, ולא היה יכול להגיע אליה אלא באישור כניסה, כמבקר – אתה מחייך, מיקי – ולכן, יכול להיות שזו סיבת האושר.

אחמד טיבי: אבל האמת היא שראש הממשלה לא מאושר.

אחמד טיבי: מה שראיתם פה היה פייק-אושר, פייק-שמחה, פייק-לחץ דם רגיל, פייק-דופק נורמלי.

אחמד טיבי: אם עכשיו הוא ייבדק, כאשר הוא לבדו בחדר, תהיה לו טכיקרדיה, לחץ דם, אדיטציה, הזעת יתר, פלפיטציות.

אחמד טיבי: זה המצב הנכון של ראש הממשלה.

אחמד טיבי: ולכן, זמנכם מוקצב.

אחמד טיבי: אולי לא ביוני; אולי ביולי, אולי באוגוסט, אולי בספטמבר, אולי באוקטובר.

אחמד טיבי: צר לי – חלק מכם, אני שמח שאני לא אפגוש בכנסת הבאה.

אחמד טיבי: אני מאוד שמח.

אחמד טיבי: חלק, למרות שאתם מתלהמים ולמרות שאתם גזענים, ברמה האנושית – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – ברמה האנושית – אבל האמת היא שאני מודאג שבכנסת העשרים ואחת, לפי האווירה, יכול להיות שנקבל הרבה יותר גרועים מכם, ולכן יש על מה לחשוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את הדברים של חבר הכנסת יוסף ג'בארין על הצעת החוק של איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשות אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מי שהיה היום בדיון בוועדה המיוחדת לחקיקת חוק הלאום יכול לחשוב על אלף סיבות מדוע הממשלה הזאת צריכה לסיים את דרכה.

יוסף ג'בארין: בזמן שמדינות העולם המתוקנות מחוקקות חוקים שמגינים על זכויות אדם, חוקים שמגינים על קבוצות מיעוט, מיעוטים לאומיים, מיעוטים ילידיים, חוק הלאום שמקדמת הממשלה בא כדי להנציח את המעמד הנחות של האזרחים הערבים, של המיעוט הערבי, ולהנציח את הסיווג האתני באזרחות הישראלית.

יוסף ג'בארין: לא ייתכן שבתחילת המאה ה-21 מדינה מחוקקת חוקים שנותנים עליונות לקבוצת הרוב שבה על בסיס לאומי או דתי, פשוט בלתי מתקבל על הדעת – עליונות בתחום ההגירה, עליונות בתחום הסמלים, עליונות בתחום ימי החופש, עליונות בתחום הלשון, עליונות בתחום הדיור.

יוסף ג'בארין: אפילו היועץ המשפטי לממשלה אומר היום בדיון בוועדה המיוחדת, כבוד היושב-ראש – נציג היועץ המשפטי לממשלה אומר היום בדיון שחוק הלאום כולל אפליה בוטה כלפי הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: אפליה בוטה, הוא אומר.

יוסף ג'בארין: היועץ המשפטי גם אומר שאם נקבל את אותו סעיף בחוק הלאום שמאפשר הפרדה בדיור על בסיס לאום או דת, זה אומר שאפשר היום להקים התיישבות חדשה והיוזמים של אותה התיישבות יכולים לתלות שלט, ולהגיד: כאן גרים רק יהודים.

יוסף ג'בארין: כאן גרים רק יהודים – סיסמה שמזכירה וצריכה להזכיר לכולנו ימים אפלים ומשטרים אפלים.

יוסף ג'בארין: אני פשוט לא מסוגל להבין איך קבוצת הרוב היהודי יכולה לקבל חקיקה כזאת, שמזכירה רק משטרים אפלים, ואחר כך אומרים לנו: אל תשוו את החקיקה הזאת לאפרטהייד.

יוסף ג'בארין: הרי מה זה אפרטהייד?

יוסף ג'בארין: זה אפליה על בסיס לאום בדיור – זה אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: ולכן זו גם אפליה וזו גם גזענות וזה גם אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: ומכל הסיבות הללו הממשלה הזאת כנראה באמת הגיעה לסוף דרכה, וממשלה שהולכת בדרך חקיקה כזאת היא ממשלה שאין לה זכות קיום ולו לעוד שעה אחת.

יוסף ג'בארין: אבל כנראה שהציבור בישראל ימשיך לסבול, וגם אנחנו נסבול איתו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ציפי לבני מבקשת לנמק את הנחיצות של הצעתו של חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, גם לרשותך עד שלוש דקות.

ציפי לבני: אוי, הזחיחות, הזחיחות של ראש הממשלה.

ציפי לבני: אנחנו לא עובדים – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי, שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלנט וחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: אוי, הזחיחות של ראש הממשלה.

ציפי לבני: אז זהו, ראש הממשלה, אנחנו לא עובדים אצלך, אנחנו עובדים נגדך, ואנחנו מאמינים שצריך להחליף אותך, וטובה שעה אחת קודם.

ציפי לבני: אבל אנחנו לא ניתן לך לעשות את הקומבינה שבה אתה רוצה להגיע לקלפי כשהציבור עוד לא יודע מה כובד הראיות נגדך, ומה אומרים אנשי המשפט במדינת ישראל והיועץ המשפטי לממשלה על כל הדברים שעשית מתחת לשולחן, ועם מקורביך, ואת כל הדברים שעכשיו, בשעות האלה, הם מספרים עליך.

ציפי לבני: מחליפים ממשלה בקלפי, אבל שהציבור ידע כל מה שעשית בתקופת כהונתך.

ציפי לבני: ושלא תספר להם שאין כלום כשיש הרבה, והם ידעו.

ציפי לבני: ולכן, בהגדרה, מה שטוב לך לא טוב למדינה ולא טוב לנו.

ציפי לבני: ולכן, כשאתה ניסית לעשות את הקומבינה הזאת של או-טו-טו ללכת לפני שיודעים מה שעשית – אנחנו נגיע לבחירות במהרה, אבל אחרי שידע הציבור בדיוק מה שאתה עשית כאן במהלך כל התקופה הזאת, את הריקבון שהכנסת עם השחיתות שלך.

ציפי לבני: ואנחנו לא ניתן לך לתקוף את מערכת המשפט, כי אנחנו נגיע לבחירות כשהאמת בחוץ, ומערכת המשפט חזקה, והמשטרה חזקה, והאמת צפה על פני המים.

ציפי לבני: לא עובדים אצלך.

ציפי לבני: עובדים נגדך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט לא רואה את חבר הכנסת עמיר פרץ כאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, אנחנו נצביע על שבע הצעות החוק בנפרד, לפי הסדר, כפי שנומקו.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: שקט בזמן ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: שקט.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 64 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ו–2016, לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 64 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק של אילן גילאון לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו עוד הצבעות על התקציב, מאוד מאוד ארוכות.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה שנתחיל כבר באווירה הזאת שאני לא שומע את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, השר.

אופיר אקוניס: – – – על הלוח.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, הניירות שלך הצביעו, אז תיזהר.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד שש הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 65 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 65 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעתו של מיקי רוזנטל לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים של חבר הכנסת יאיר לפיד וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 63 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ו–2016, לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 47, 63 מתנגדים, אפס נמנעים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: גם אצלכם הניירות מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: תראו שלא – לא משנה, אני לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת החוק של יאיר לפיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים של חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 65 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את , לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 65 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעתו של אחמד טיבי לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 65 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את , לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 65 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעתו של איימן עודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים של חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 65 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את , לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 48 בעד, 65 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעתו של יצחק הרצוג לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים של חבר הכנסת עמיר פרץ וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 64 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את , לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעתו של עמיר פרץ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת דחתה את כל הצעות חוק התפזרות הכנסת העשרים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/5190/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק נוספת והאחרונה לדיון מוקדם – הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הסדר מעמדם של לומדי התורה), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואב בן צור וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, עד עשר דקות לרשותך לנמק את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תשיב לו, בשם הממשלה, שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חבריי חברי הכנסת ואחרונים אחרונים חביבים – בני התורה, בחורי הישיבות ואברכי הכוללים, הינני העני ממעש נרעש ונפחד מפחד יושב תהילות ישראל, באתי לעמוד ולהתחנן לפניך על עמך ישראל אשר שלחוני, אף על פי שאיני כדאי והגון לכך.

יואב בן צור: אני נרגש.

יואב בן צור: אני נרגש עד דמעות של אושר על הזכות שנפלה בחלקי לעמוד בחזית עולם התורה, להיות הלוחם הנאמן של יושב בית המדרש; להמשיך את שרשרת הדורות, את שבט לוי נושאי ארון ברית ה'; לשמר את פך השמן הטהור של עמלי התורה, שבזכותם אנחנו כאן ובזכותם העולם קיים.

עליזה לביא: – – –

יואב בן צור: חבריי חברי הכנסת, אומתנו אינה אומה ככל האומות.

יואב בן צור: כל האומות, הארץ היא ערש תרבותם.

יואב בן צור: האומה האמריקנית – קודם כול גילו את אמריקה ורק לאחר מכן נוצרה התרבות האמריקנית; קודם כול הייתה אמריקה ורק לאחר מכן נולד חג ההודיה.

יואב בן צור: הארץ היא הכלי שממנו נוצרה התרבות.

יואב בן צור: לו לא הייתה אמריקה קיימת, התרבות האמריקנית לא הייתה קיימת.

יואב בן צור: אצל עם ישראל זה בדיוק ההפך: קודם נולדה התרבות, החגים, השפה, ההלכות, המנהגים, ורק לאחר מכן הארץ.

יואב בן צור: הארץ היא חלק קטן, גם אם חשוב, בתרבות היהודית, אבל היא חלק ממכלול גדול יותר.

יואב בן צור: עכשיו אני שואל אתכם: מי שמר על המכלול – אותה תרבות בת אלפי שנים בכל שנות הגלות ובכל תפוצות תבל: במרוקו, בעיראק, באיראן, בפולין ובתימן – האם לא לומדי התורה?

יואב בן צור: אילו לאורך אלפי שנות גלות לא היו לומדי תורה, לא היה עולם הישיבות, האם מישהו היה יודע מה זה יהודי?

יואב בן צור: האם התורה והתנ"ך, ספר הספרים של עם ישראל, לא היה נשכח?

יואב בן צור: האם מישהו היה יודע מה הקשר של העם היהודי לישראל, לירושלים, בלי לומדי התורה?

יואב בן צור: מה הסיכוי שכל יהודי התפוצות, מכל קצוות תבל, היו מתאספים ומתכנסים דווקא כאן, בארץ ישראל?

יואב בן צור: דווקא כאן, בירושלים?

יואב בן צור: מה הסיכוי שמרגי ממרוקו, איווט מרוסיה, לפיד מסרביה, כחלון מטריפולי ואיתן כבל מתימן כולם יתקבצו יחד, מארבע קצוות תבל, דווקא לכאן, לארץ ישראל, תחת תנ"ך אחד, תרבות אחת, כעם אחד?

יואב בן צור: ואחרי כל זה יש מי שמעז לשאול למה בחורי הישיבות לא משרתים את המדינה.

יואב בן צור: ההכרה בערך לימוד התורה איננה אמונה – –

עליזה לביא: – – –

יואב בן צור: – – היא ידיעה; היא עובדה היסטורית מוכחת.

יואב בן צור: נכון, אולי זה לא פופולרי אצל חלק מהמפלגות; אולי יש מי שסבור שהליכה עם האמת, עם העובדות, עם המציאות, מתנגשת עם האינטרס האלקטורלי המפלגתי.

יואב בן צור: אבל ברגע של חושבים, אין אף אחד מיושבי הבית הזה שיכול להכחיש את העובדה הפשוטה הזאת – שלומדי התורה שבכל דור ודור הם שהביאונו עד הלום.

יואב בן צור: הגיע הזמן לומר את זה בקול רם וברור: בלי לומדי התורה לא היינו כאן היום.

מיקי לוי: בן צור, אפשר לעשות את זה יחד – ללמוד ולהתגייס.

יואב בן צור: זיכנו הקדוש ברוך הוא לעמוד פה היום ולהציג את החוק הכי צודק, הכי הגיוני, הכי מתבקש – החוק שיכיר בערך התורה כשירות לאומה, שירות לעם ושירות למולדת.

יואב בן צור: אני לא אגזים אם אומר שאני חש שזכות גדולה נפלה בחלקי להציג את החוק החשוב הזה למען עולם התורה – –

קריאות: – – –

יואב בן צור: – – ואילו לא נוצרתי אלא בשביל הרגעים הללו – דייני.

יואב בן צור: אני מבקש מחבריי חברי הכנסת: אחיי, בני עמי, אל תרעו.

יואב בן צור: זה הזמן שלנו להוקיר ולהכיר טובה לעולם התורה, על אלפי שנות שימור המורשת, המסורת והתרבות היהודית.

יואב בן צור: זה בדיוק הזמן שלנו להודות לעולם על התורה ועל עצם קיומנו כאן.

יואב בן צור: ברגעים אלו, שיקולי האלקטורט, אימת אחוז החסימה, מיקום בפריימריז, קואליציה ואופוזיציה – אסור להם שיכתיבו וישכתבו את ההיסטוריה של העם, האומה והארץ.

יואב בן צור: לא כל דבר צריך להיות מוכרע משיקולי פוליטיקה צרה.

יואב בן צור: ישנם דברים שצריכים להיות מעל כל שיקול פוליטי – –

מאיר כהן: שיקולי הגנה על המדינה.

יואב בן צור: – – וזה בדיוק אחד הדברים שבהם כולנו צריכים להיות מאוחדים.

יואב בן צור: כי התנ"ך, התורה והארץ הם של כולנו, והם של כולנו רק בגלל עולם התורה ורק בגלל עולם הישיבות.

יואב בן צור: כל אצבע שתונף פה בעד תיזכר לדורי דורות כמי שסייעה להצלת את בסיס קיומו של עם ישראל ושל ארץ ישראל; כמי ששמרה והנציחה את היהדות בת אלפי השנים בדיוק כפי שהשתמרה במשך אלפי שנות גלות.

יואב בן צור: כל אצבע שתונף נגד החוק – ולא משנה מה הסיבה: אחוז החסימה, שיקולים של מנדטים – היא אצבע של מי שמתכחש לעובדה הבסיסית של סלע קיומנו באלפי שנות גלות.

עליזה לביא: – – –

יואב בן צור: ואליכם, בני התורה, בחורי הישיבות, אברכי הכוללים, אני רוצה לומר לכם מילה אחת: תודה.

יואב בן צור: אשריכם שזכיתם להיות עמוד התווך של עם ישראל; אשרינו שזכינו שיש לנו אתכם.

יואב בן צור: את ראשי הישיבות שמוסרים את נפשם – אין לי הגדרה אחרת – למען עולם התורה – –

מיקי לוי: מאיפה יוצאות ההלוויות?

מיקי לוי: מהבתים שלנו, לא מהישיבות.

יואב בן צור: – – שלא ימוש ספר התורה הזה מפינו ומפי זרענו ומפי זרע זרענו עד עולם.

יואב בן צור: אשריכם שבזכותכם אנחנו כאן.

יואב בן צור: אין חולק על חשיבותו של צה"ל – של כוחות ההגנה של מדינת ישראל ובכללם צבא ההגנה לישראל, שעושים מלאכת קודש, מוסרים את נפשם על הגנת המולדת.

יואב בן צור: גם להם אנחנו חייבים תודה גדולה.

יואב בן צור: אבל העובדה שאנחנו כולנו פה היום מלמדת אותנו שלא יכול להיות חולק על חשיבות ונחיצות עולם התורה.

יואב בן צור: אני שב ומבקש מכם, חבריי, להניח בזמן הזה את כל השיקולים האחרים; לקדש שם שמיים, לומר תודה ללומדי התורה; להכיר בערך לימוד התורה; להתאחד תחת מדורת שבט אחת של עם אחד, תורה אחת, וארץ אחת.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה תשיב שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

מיקי לוי: – – – לתורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, נא לשבת, לא להפריע לשרה.

איילת שקד: ראשית, אני רוצה להודות לחבריי – – –

מיקי לוי: שילכו לצבא.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: רק שילכו לצבא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה, חבר הכנסת לוי.

מכלוף מיקי זוהר: די לשנאה הזאת.

מיקי לוי: שתוק כבר.

ירון מזוז: תוציא אותו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מזוז, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיקי לוי: סתם בדיחה אתה.

מכלוף מיקי זוהר: די לשנאה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: לא צריך לשנוא אותם, הם יהודים כמוך.

מכלוף מיקי זוהר: לא צריך לשנוא אותם.

מיקי לוי: לא שונא אותם, רק רוצה שילכו לצבא.

מיקי לוי: לא שונא אותם.

מיקי לוי: שילכו כמו הילדים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוי, נקראת כבר פעמיים לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אוציא אותך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מזוז, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: כולם ירימו יד, ואני אחליט מי – – –

איילת שקד: ראשית, אני רוצה להודות לחבריי שעזרו ביחד לפתור את המשבר המדומה הזה – כי כולנו פה הולכים להצביע, וזה ברור שהקואליציה הזאת חזקה ומגובשת – לשר דרעי, לשר בנט, לסגן השר ליצמן, לחבר הכנסת גפני, לשר יריב לוין, שבאמת עבדנו ביחד, בשותפות, בשביל שהקואליציה הזאת תמשיך לתפקד, וכך בעצם מנענו בחירות מיותרות והפלת ממשלת ימין.

מיקי לוי: השרה, את לא מאמינה במה שאת אומרת אפילו.

איילת שקד: אם בהפלת ממשלת ימין עסקינן, אני רוצה להקריא פה ציטוט של גאולה כהן מהתחיה משנת 1992.

איילת שקד: בשנת 1992 מפלגת התחיה החליטה להפיל את ממשלת שמיר, ממשלת ימין, ואחר כך קיבלנו ממשלת שמאל ואת הסכמי אוסלו.

איילת שקד: אני מקריאה לכם ציטוט קטן ממה שהיא אמרה: אין לי ספק, זו אמונתי, שבבחירות האלה – היא התכוונה הבאות, אלה שהביאו עלינו את הסכמי אוסלו – המחנה של נאמני ארץ ישראל, המחנה הלאומי, יגדל פי כמה – הוא כמובן התרסק.

איילת שקד: אני רק מקווה שבתוך המחנה הזה יגדל גם כוחה של התחיה, כדי שהיא תחזק את הצד של הנאמנות לארץ ישראל בממשלה שרוצה בארץ ישראל אבל מניחה על השולחן תוכנית שתסכן אותה.

איילת שקד: אנחנו לומדים מההיסטוריה.

איילת שקד: זאת הייתה אז, דרך אגב, מחלוקת אידיאולוגית.

איילת שקד: כאן לא הייתה מחלוקת אידיאולוגית.

איילת שקד: בסך הכול כולנו חושבים שיותר חרדים צריכים לשרת בצבא, שמי שלא לומד צריך להתגייס.

איילת שקד: אני הובלתי את חוק הגיוס בכנסת הקודמת ביחד עם חברים, אז מיש עתיד, ממפלגת העבודה, מהסיעות החרדיות, רוברט מישראל ביתנו, מהליכוד.

איילת שקד: ביחד עבדנו, חוקקנו חוק.

איילת שקד: הוא שונה.

איילת שקד: החוק נפסל בבג"ץ.

איילת שקד: אבל סך הכול המתווה הוא די ברור, אין חדשות מרעישות.

איילת שקד: אני חושבת שככל שעוסקים בנושא הזה, ככל שדנים בו יותר, כך זה רק מזיק לתהליך.

איילת שקד: יש תהליך טבעי שהתחיל בעשר השנים האחרונות – תהליך שאם נסתכל על גרף העלייה של הגיוס נראה שהוא התחיל מ-3,000 – התחיל מ-300 וכרגע עומד על 3,000.

איילת שקד: אז אני באמת שמחה שהושג מתווה טוב, מתווה שמאפשר להעביר את החוק הזה בקריאה טרומית.

איילת שקד: החוק אחר כך ישונה בהסכמה של כל סיעות הקואליציה.

עליזה לביא: גברתי השרה, אמרת שהוא לא חוקתי.

איילת שקד: בגלל זה – רק קריאה טרומית.

איילת שקד: את רוצה שאני אלמד אותך, חברת הכנסת עליזה לביא, על הליכי החקיקה?

איילת שקד: אז בואי אני אגיד לך: יש הצעה טרומית.

איילת שקד: הצעה טרומית היא אך ורק טיוטה.

איילת שקד: בשביל זה יש ועדות בכנסת.

איילת שקד: אתם עובדים קשה מאוד בוועדות.

איילת שקד: נשנה את החוק כך שהוא גם יהיה חוקתי וגם יעמוד במבחנים שונים.

רויטל סויד: מה זה קשור?

רויטל סויד: מה זה להעביר חוק לא חוקתי בקריאה טרומית בכנסת ישראל?

יואל חסון: חוק ששר הביטחון קרא לו ספר טלפונים.

איילת שקד: הוא יתואם עם משרד הביטחון.

איילת שקד: תראו, אתם צורחים.

איילת שקד: יש מעט מאוד חברי כנסת במליאה שמכירים את הפרטים – חבר הכנסת שלח, חבר הכנסת עמר בר-לב, חבר הכנסת רוברט אילטוב, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת פרוש, השר אריה דרעי, השר ליצמן, אולי, וזהו.

איילת שקד: מי שמניתי הם שיודעים באמת מה היה בחוק הגיוס בכנסת הקודמת, מה היה בחוק הגיוס שנפסל ומה יהיה בחוק הבא.

איילת שקד: בסך הכול המתווה ידוע.

איילת שקד: אף אחד לא חושב שגיוס בכפייה יוביל לגיוס המוני.

איילת שקד: הצבא לא רוצה עשרות אלפי חרדים שיתגייסו עכשיו.

איילת שקד: אף אחד כאן לא רוצה.

איילת שקד: אז צריך לעשות את התהליך הזה בהרבה שכל, בהרבה מחשבה, בהרבה הבנה ובהרבה כבוד הדדי – כן, בהרבה כבוד הדדי של חילונים ושל דתיים לחרדים, ושל חרדים לדתיים וחילונים.

איילת שקד: צריך לעשות את זה ביחד.

איילת שקד: צריך לעשות את זה בהידברות.

איילת שקד: אם נעשה את זה ביחד ובהידברות אני בטוחה שנצליח.

איילת שקד: אז לכל מי – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש לך מים, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אם את צריכה לשתות, יש מים.

איילת שקד: כל מי שחושב שאפשר לעשות קסמים ואפשר לגייס בכפייה, מוליך את הציבור שולל.

איילת שקד: זה פשוט הולכת הציבור שולל.

איילת שקד: כל מי שמכיר את הפרטים – אני, דרך אגב, נמצאת בקשר גם עם עמותת נצח יהודה.

איילת שקד: אתם יודעים שכשהתחלנו את התהליך לפני – בממשלה הקודמת, הייתה אז עמותת נצח יהודה וגדוד הנחל החרדי.

איילת שקד: היום יש גם פלוגה בגבעתי, יש גם פלוגה בצנחנים.

איילת שקד: זה תהליך ארוך ואיטי וצריך, שוב, בהרבה הבנה וכבוד הדדי לתמוך בתהליך הזה.

איילת שקד: להמשיך?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, את לא חייבת.

איילת שקד: למי שלא יצא לו לבקר במבנים של עמותת נצח יהודה ולדבר שם עם הרבנים שמובילים בהרבה אומץ את התהליך, עם המפקדים והקצינים, אני באמת מציעה לעשות את זה.

איילת שקד: אני חושבת שזה גם ירחיב אופקים וגם אולי יכניס את הדברים לפרופורציות.

איילת שקד: אני מודה לכל סיעות הקואליציה שנרתמו ביחד לעבוד במשותף על החוק.

איילת שקד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מישהו שרוצה להתנגד?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לפיד, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עמד פה מציע החוק ואמר: בלי התורה איפה היו היום מרגי ממרוקו, כחלון מטריפולי, לפיד מסרביה ואיווט מרוסיה?

יאיר לפיד: אני לא יודע, אבל אני אגיד לך איפה הם היו בלי צה"ל – הם היו מתים, מתים, כי בלי צה"ל אי-אפשר לקיים את מדינת ישראל.

יאיר לפיד: אני לא זוכר שכתוב בתורה שמותר לשלוח אחרים להיהרג בשבילך, ואני לא זוכר שכתוב בתורה שמותר להשתמט, כי זה חוק השתמטות – ממד"א ומעזרה לנכים וקשישים בתוך הקהילה, כי גם את זה יש בחוק.

מכלוף מיקי זוהר: אף אחד לא סגר את צה"ל.

יאיר לפיד: ומילא החרדים; הכניעה המחפירה, המחפירה, של הליכוד ושל הבית היהודי.

מכלוף מיקי זוהר: יש לנו גם לומדי תורה – – – יש לנו הכול.

יאיר לפיד: על מי אתם עובדים?

יאיר לפיד: אתם איתי ביחד העברתם את חוק השוויון בנטל.

יאיר לפיד: איילת שקד עמדה בראש הוועדה.

יאיר לפיד: על מי אתם עובדים?

יאיר לפיד: פחדנים.

יאיר לפיד: מקריבים את צה"ל ואת חיילי צה"ל בשביל האינטרס הפוליטי הצר שלכם.

יאיר לפיד: איפה כתוב בתורה שמותר לשלוח מישהו אחר להיהרג בשבילך?

יאיר לפיד: וממתי ללמוד תורה סותר לשרת את המולדת ולהגן על המולדת?

יאיר לפיד: מאיזה רגע?

מכלוף מיקי זוהר: ממתי לשרת בבמחנה נחשב שירות?

יאיר לפיד: איפה מצאתם?

יאיר לפיד: תראו פסוק אחד שיש סתירה בין לימוד תורה לבין להגן על מולדתך.

יאיר לפיד: האחיכם יצאו למלחמה ואתם תשבו כאן?

קריאה: – – –

יאיר לפיד: תתביישו לכם.

יאיר לפיד: חרפה.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יאיר לפיד: תקיפה של חיילי צה"ל.

יאיר לפיד: אתם זורקים את חיילי צה"ל מתחת לגלגלי האוטובוס הפוליטי שלכם.

יאיר לפיד: תתביישו.

מכלוף מיקי זוהר: כתב במחנה לא יכול להטיף על גיוס – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק שירות הביטחון (תיקון – הסדר מעמדם של לומדי התורה), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואב בן צור וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר, קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הביטחון (תיקון – הסדר מעמדם של לומדי התורה), התשע"ח–2018, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 59 בעד, 38 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת חוץ וביטחון להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל הודיעני כי בטעות הצביע בעד הצעת החוק, אבל אני לא משנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חבר הכנסת יהודה גליק מודיע שהתכוון להצביע בעד החוק, אך כפתור ההצבעה שלו לא פעל.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה על החוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כשאני אשמע את עצמי, נוכל לעבור לדיון על התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1195; דברי הכנסת, חוב' י"ז, ישיבה 312, עמ' 27149; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1196; דברי הכנסת, חוב' י"ז, ישיבה 312, עמ' 27149; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1196; דברי הכנסת, חוב' י"ז, ישיבה 312, עמ' 27149; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, והונחה כנדרש על שולחן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח את הדיון עם כמה ראשי ועדות שדנו בפרקים השונים של חוק ההסדרים והתקציב.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון המציגים את ההצעה לקריאה השנייה והשלישית יהיה, מטבע הדברים, יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא או לשבת או לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לתשומת ליבכם – צודק יושב-ראש ועדת הכספים – צריך לציין שמתקיים דיון משולב בכל הצעות החוק שהונחו, שהן הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019) והצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), ובוודאי, מטבע הדברים, הראשונה שבהן – הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, דיון משולב יתקיים לאחר הצגת החוק על ידי יושבי-ראש הוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני חושב שהכנסת עשתה מעשה שיירשם בהיסטוריה – החוק על לומדי התורה, שבלעדיהם אין לנו זכות קיום כעם יהודי.

משה גפני: וזה שהכנסת קיבלה ברוב גדול את הצעת החוק שמאפשרת ללומדי התורה שתורתם אומנותם להמשיך ללמוד ולקיים את העם היהודי – הכנסת עשה מעשה מאוד יפה, מאוד היסטורי.

משה גפני: אני מאוד התרגשתי בראותי את התוצאה.

משה גפני: האמת היא שלא כל כך הבנתי את יאיר לפיד.

משה גפני: הוא דיבר על זה שצריך להיות בצבא ולמסור את הנפש.

משה גפני: אני לא חושב שיש בחורי ישיבות שיוצאים לעבוד והם הולכים להיות כתבי במחנה, ואני לא בטוח שבתור כתב במחנה יאיר לפיד סיכן את נפשו.

משה גפני: אני לא יודע גם למה הוא קיבל את התפקיד הזה, אבל אני לא זוכר שבמסגרת התפקידים שלו הוא סיכן את נפשו בצבא, ולכן במקומו הייתי מעדיף שלא להעלות את הטיעון הזה.

משה גפני: היה כדאי לתת את זה למישהו אחר, שבאמת היה חייל קרבי וסיכן את נפשו, אבל הוא כנראה לוקח לעצמו כתרים לא לו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, ואני מתכבד להציג בפני הכנסת את התקציב לשנת 2019.

משה גפני: אני אתחיל בתקציב.

משה גפני: התקציב, לראשונה – שאני מכיר – הוא תקציב שאין בו גזרות; הוא תקציב שבסופו של דבר יש בו דברים מאוד חיוביים, אדוני שר האוצר וסגן שר האוצר.

משה גפני: התקציב הזה הוא תקציב שמעלה מאוד את תקציב הבריאות, הוא מעלה את תקציב החינוך – –

סתיו שפיר: הוא לא מעלה, זה לא נכון.

משה גפני: – – הוא מעלה את תקציב הביטחון, הוא מעלה את תקציב הרווחה, הוא מעלה תקציבים בסדרי גודל חסרי תקדים.

משה גפני: הוא מוריד מיסים, הוא עושה פעולות – התקציב הזה עושה – – –

מירב בן ארי: – – –

ישראל אייכלר: הוא הזכיר אותו.

ישראל אייכלר: הוא הזכיר אותו.

ישראל אייכלר: הזכרת את סגן השר?

משה גפני: אמרתי סגן השר.

משה גפני: אמרתי: שר האוצר וסגן שר האוצר.

מירב בן ארי: לא שמענו.

משה גפני: שר האוצר משה כחלון וסגן שר האוצר הרב יצחק כהן.

משה גפני: אמרתי, השר.

ישראל אייכלר: אני יכול להעיד שהוא הזכיר את זה ברגע הראשון.

משה גפני: על כל פנים, התקציב הזה הוא תקציב שלראשונה – חבר הכנסת טיבי, אנחנו נמשיך לדבר על כל מיני נושאים של מה שקורה בחברה הישראלית, בציבור הערבי, בציבור החרדי.

משה גפני: היום גם היה דיון בוועדת הכספים בעניין הזה, ואתה ער כל הזמן ומעיר את תשומת ליבי לעניין הזה שלא יקופח הציבור החרדי, ואני מעיר את תשומת ליבך שלא יקופח הציבור הערבי, ולכן אתה מקיים דיונים פעמים רבות על העניין הזה, ואנחנו נמשיך בכך.

אחמד טיבי: ציפור הנפש.

משה גפני: ציפור הנפש, נכון.

אחמד טיבי: ומילה זו מילה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: ואני מבקש לומר שהייתה החלטה – היה בהתחלה אצל ראש הממשלה ושר האוצר, ולאחר מכן עם ראשי סיעות הקואליציה – להקדים את הצגת תקציב 2019, אף שהייתה אפשרות, והיא קיימת, לאשר את תקציב 2019 לקראת סוף דצמבר, ואחר כך יש על פי החוק ארכה.

משה גפני: אבל המהלך הזה הוא מהלך שב-2019 אנחנו נכנסים לשנת בחירות.

משה גפני: היום התברר שכנראה השנה לא יהיו בחירות, ואז מתחיל – אני מרגיש, האמת, כבר עכשיו שיש לחצים של ערב בחירות.

משה גפני: ולכן, הקדמת המועד של 2019 לעכשיו, לפברואר או למרס, זו באמת החלטה קשה, מכיוון שקשה לראות את יעד הגירעון, קשה לראות את תחזית הצמיחה.

משה גפני: אבל הרווח בעניין הזה הוא רווח, וכדאי בסופו של דבר להקדים את התקציב ולאשר אותו עכשיו.

משה גפני: במסגרת חוק ההסדרים אנחנו טיפלנו בוועדת הכספים ברשות שדות התעופה.

משה גפני: היה דיון קשה לגבי היישובים הסמוכים לנמל התעופה בן-גוריון, וועדת הכספים, על פי הבקשה, העבירה מיליארד ו-200 מיליון שקל מרשות שדות התעופה, עודף שהצטבר שם, והעברנו את זה לאוצר.

משה גפני: אבל בדרך קבענו ש-150 מיליון שקל – במשך שנתיים, כל שנה 150 מיליון – יועברו דרך משרד הפנים לרשויות המקומיות שגובלות – לחמש רשויות שגובלות בנמל התעופה, שסובלות מזיהום האוויר, מהרעש של המטוסים; האזרחים סובלים והרשויות האלה סובלות.

משה גפני: 35% מהכסף, 150 מיליון שקל – לא הרבה.

יואב בן צור: – – –

משה גפני: אני לא מאריך, להפך, יואב, אני אקצר.

משה גפני: מוצע שסכום התמלוגים שנקבע שהרשות תשלם למדינה בשנים 2017 ו-2018 יופחת, ובמקומו, סכום כולל של 940 מיליוני שקלים ישולם בתשלומים במהלך השנים 2017 עד 2019.

משה גפני: עוד מוצע שהרשות תעביר למדינה סכום של 1.2 מיליארד שקלים בשנת 2019, בשני תשלומים של 600 מיליוני שקלים כל אחד, עקב עודפי הכנסות בסך 2.6 מיליארד שקלים, עודפים שהצטברו ברשות שדות התעופה.

משה גפני: משנת 2020 תעביר רשות שדות התעופה למדינה 50% מהרווח השנתי הנקי, שייחשבו להוצאה מוכרת.

משה גפני: הדיונים שהתקיימו היו דיונים אינטנסיביים עד מאוחר בלילה, ואנחנו העברנו את החוק הזה.

משה גפני: נקודות זיכוי לאקדמאים: במקום שבע שנים של דחיית העניין הזה, אנחנו קבענו ארבע שנים.

משה גפני: זה היה הסכם פשרה.

משה גפני: אני חולק על העניין הזה, אבל זאת הייתה הפשרה, והייתה התחייבות של משרד האוצר שלא ייפגעו המוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: הנציגות של הסטודנטים שהייתה בוועדה ביקשה שנאשר את זה, אף שנקודות זיכוי לאקדמאים לא הולכות לסטודנטים אלא לכאלה שסיימו את הלימודים ורוצים לצאת לעבודה.

משה גפני: נקודות זיכוי להורים: לפני כשנה הכנסת חוקקה את חוק מס הכנסה (הגדלת נקודות זיכוי להורים – הוראת שעה), התשע"ז–2017, שקבע – בהוראת שעה לשנים 2017 ו-2018 – הגדלה של נקודות הזיכוי להורים לילדים בגיל 0–5.

משה גפני: בהוראת השעה ביקשה ועדת הכספים לדווח לה עד 1 בנובמבר 2018 על יישום הוראת השעה, ואם הממשלה מתכוונת להאריך את ההטבות שנקבעו בהוראת השעה.

משה גפני: עוד נקבע בהוראת השעה שאישה בשנה הראשונה מלידתו של ילדה שנולד בשנים 2017 או 2018 תהיה רשאית לנייד נקודת זכות אחת לשנה שלאחר שנת הלידה, מכיוון שאישה, כשהיא יולדת, זמן העבודה שלה – החופשה שבה היא נמצאת היא באותה שנה ארוכה; נקודת הזיכוי לא מוסיפה לה הרבה או לא מוסיפה לה בכלל.

משה גפני: לכן סיכמנו את מה שסיכמנו בשנה שעברה, וזה מופיע בחוק – שהיא רשאית לנייד את נקודת הזיכוי לשנה שאחריה.

משה גפני: מענק עבודה – הוראה קבועה: בהצעת החוק ביקשה הממשלה לשנות את ההוראה בעניין עדכון הסכומים שבחוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים כך שהסכומים יתעדכנו ב-1 בינואר בכל שנה לפי השינוי במדד במקום ב-1 ביוני כיום, וזאת בנימוק שעובדים שמגישים כיום בקשה למענק לא יודעים בעת הגשת הבקשה אם הם זכאים למענק ומה גובהו.

משה גפני: ועדת הכספים הוסיפה, לבקשתו של חבר הכנסת מיקי לוי, הוראה שלפיה יורשיו של עובד שנפטר בטרם הגיש בקשה למענק עבודה, או בטרם קיבל את מענק העבודה, יהיו זכאים לקבל את המענק במקומו, כפוף להמצאת צו ירושה וכו'.

משה גפני: מענק עבודה – הוראת שעה: מענק עבודה הוא תוספת הכנסה המשולמת על ידי רשות המיסים ישירות לחשבונות הבנק של הזכאי העומד בקריטריונים הקבועים בחוק.

משה גפני: מטרת המענק היא לשפר את מצבם הכלכלי של העובדים ברמות השכר הנמוכות, לצמצם פערים כלכליים-חברתיים ולהוות תמריץ להשתלבותם בעבודה.

משה גפני: הצעת החוק מבקשת לקבוע הוראת שעה לשנת 2019 המגדילה את המענקים הקבועים בחוק כך שמי שזכאי למענק על הכנסה שהופקה בשנת 2018 יקבל מענק מוגדל, וכך יגדל מספר הזכאים למענק, כי רף ההכנסה המזכה יעלה ל-5,000 שקלים.

משה גפני: גם הסכום לעובד במשפחה שיש לה הכנסות גבוהות הוגדל על מנת שהמענק לאותו עובד לא יופחת.

משה גפני: אני מבקש לדבר על שני נושאים בקשר לניצולי השואה שלא היו והאוצר הסכים שאנחנו נכניס אותם לחוק.

משה גפני: השוואת זכויות שארים של ניצולי שואה: על פי החוק הקיים, מי שנפטר – ניצול שואה שנפטר ב-2011 או לפני כן, שארו, שאם זה בעל – אישה שנשארה, ואם זו אישה – הבעל הנשאר, לא היה מקבל מענק; היה מקבל מענק חלקי.

משה גפני: אנחנו, בדיונים שקיימנו בוועדת הכספים, דרשנו שיושוו מקבלי הקצבאות ניצולי השואה, ואם אחד מבני הזוג נפטר – ולא משנה באיזו שנה – הוא יקבל את מענק השארים או היא תקבל את מענק השארים.

משה גפני: אנחנו, בהסכמת משרד האוצר, הוספנו – וזה עבר בהחלטת הממשלה – 90 מיליון שקל להשוואת זכויות שארי ניצולי שואה, גם כאלה שנפטרו בשנת 2011.

משה גפני: הכנסנו את זה לחוק של מענק העבודה, ואנחנו מתגאים בעניין.

משה גפני: הוועדה, בהסכמת שר האוצר, הכניסה 90 מיליון שקל כדי להשוות את המענק שניתן לשארים.

משה גפני: אנחנו הכנסנו את זה בחוק, והייתה הסכמה, אז 90 מיליון שקל למענק השארים.

משה גפני: הנושא הנוסף שנוגע – אנחנו הבנו במהלך דיונים על ניצולי השואה שאלה שנמצאים בחוק ה-BEG ומקבלים את הרנטה הגרמנית, שהם הקו הראשון של ניצולי השואה, הסובלים ביותר, הופכים להיות שונים לרעה מאלה שמקבלים תמיכה ממשלת ישראל ומהרשות לניצולי השואה.

משה גפני: הם לא מקבלים, אף שגילם מתקדם ואף שמצבם הרפואי קשה יותר, בסך הכול הכללי.

משה גפני: מקבלי קצבאות ממשלת ישראל מקבלים את כל ההטבות האלה.

משה גפני: אנחנו עשינו – הממשלה ואנחנו – פעולות רבות שניצולי השואה מקבלים, אבל מקבלי הרנטות לא מקבלים את זה.

משה גפני: ממשלת גרמניה לא קיבלה החלטה בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו הזמנו את השגריר הגרמני לדיון בוועדה, והוא אמר שהוא מסכים שצריך לתקן את זה, אבל אין ממשלה בגרמניה – הוא היה לפני שבועיים וחצי – אין ממשלה בגרמניה, מי שיקבל החלטה.

משה גפני: בשבוע שעבר כוננה ממשלה בגרמניה.

משה גפני: אנחנו מבינים שהממשלה הגרמנית – זו הערכה – שהם יוסיפו את ההטבות האלה למקבלי הרנטות, אבל זה ייקח זמן.

משה גפני: ביקשנו מאנשי משרד האוצר ואמרנו שאנחנו מבקשים שעד שממשלת גרמניה תקבל החלטה – הניצולים, אין להם זמן; הם אנשים מבוגרים ועל פי רוב לא בריאים, ולכן צריך לעזור להם עכשיו, על ידי הממשלה.

משה גפני: שר האוצר הסכים, ואנחנו הכנסנו את זה לחוק.

משה גפני: אלה שמקבלים את הרנטה מגרמניה והם זכאים כמו אלה שמקבלים את התמיכה מממשלת ישראל יקבלו את התוספת הזאת, שזה בסך הכול הכללי 60 מיליון שקל.

משה גפני: כך אנחנו נתנו בחוק הזה – אחד הדברים הטובים שיש בחוק – 150 מיליון שקל לניצולי השואה: 90 מיליון לאלה שהם שארים ו-60 מיליון לאלה שמקבלים את הרנטה, לסדר להם את הנושא של התרופות ואת הדברים האחרים.

משה גפני: יש דברים רבים נוספים שהייתי יכול לדבר עליהם – – –

ישראל אייכלר: זה פחות דרמטי מהפתקים שקיבלת – – –

משה גפני: כן, פחות.

משה גפני: להגיד את זה?

מיקי לוי: גפני, שמעתי מה אמרת.

משה גפני: טוב, כן, בסדר.

משה גפני: אני סיימתי.

משה גפני: אני לא רוצה להמשיך, אבל יש דברים נוספים.

משה גפני: אני רק רוצה להודיע שמחר, בעזרת השם, יבואו הצווים שהיו היום בדיון.

משה גפני: הם יובאו מחר בשעה 14:00 לדיון בוועדה, ואם הם יאושרו, הם ישולבו בתוך התקציב.

משה גפני: איפה שגית?

משה גפני: הם ישולבו בתוך התקציב בדיון.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מחר ב-14:00, בעזרת השם, אנחנו נכנס את הוועדה ואני מציע, סתם עצה טובה: אם הממשלה יכולה תמיד לדבר בקול אחד, זה היה טוב.

משה גפני: אם היא לא יכולה, אז אנחנו תמיד נסדר את זה אחריכם.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני אבקש את תמיכת המליאה בתקציב.

משה גפני: אתה, חבר הכנסת מוזס, אתה תדבר על דירה – בהסתייגות שלך – על דירה ביד שנייה, שדירה יד שנייה יכולה להוות פתרון.

משה גפני: אני לא מאמין שיסכימו שתאשר את ההסתייגות הזאת, אבל תבקש שיתקיים הדיון הזה.

משה גפני: אנחנו נדבר עם שר האוצר.

מנחם אליעזר מוזס: שר האוצר.

משה כחלון: כן.

משה גפני: אנחנו נדבר עם שר האוצר.

משה גפני: אני אומר לחבר הכנסת מוזס – יש לו הסתייגות לגבי דירה יד שנייה, אז אמרתי: אני לא בטוח ואני לא מאמין שיאפשרו לו להעביר את ההסתייגות הזאת, אבל אני אבקש – אני הבטחתי לו שנבקש דיון איתך על העניין הזה.

משה גפני: זו הצעה שנתמכת גם על ידי רבנים ואדמו"רים.

משה גפני: אני אבקש את הדיון עם הרב מוזס, ואיתך, ועם מי שעוסק בעניין הזה.

רויטל סויד: אנחנו רק הרבי מגור, לא פחות.

משה גפני: אנחנו נקיים את הדיון הזה.

משה גפני: אני רואה ששר האוצר מסכים לעניין, בגלל שהטענה היא שזה פתרון, והוא פתרון מיידי; חשוב מאוד לקיים את הדיון בזה.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

משה גפני: ואני לא מסכים שזה אדמו"ר מוגדר.

משה גפני: זה כל האדמו"רים וכל הרבנים.

משה גפני: תודה רבה.

ישראל אייכלר: בעצם אתה יכול להגיד שכל אזרחי ישראל מבינים את זה.

משה גפני: כל אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה, לפני שנביא את יושבי-הראש הבאים, לתת לסגן שר האוצר, הרב יצחק כהן, לומר את דברו.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, ראיתי קודם את מנכ"ל האוצר.

יצחק כהן: חברי הכנסת, לפני הצבעות על חוק התקציב לשנת הכספים 2019 אני מבקש למסור הודעה זו, ולאחר מכן לומר כמה דברים על התקציב.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, מעבר להסכמים הקואליציוניים שנחתמו עם תחילת כהונת הממשלה ה-34, נחתם ביום 25 במאי 2016 הסכם קואליציוני בין סיעת ישראל ביתנו לסיעת הליכוד, וקיבל ביטוי בהחלטת ממשלה מס' 1885 מיום 11 באוגוסט 2016, בדבר שיפור מצבם הכלכלי של הקשישים בישראל.

יצחק כהן: בנוסף, ביום 12 בינואר 2018 נחתם הסכם קואליציוני בין סיעות הקואליציה השונות שלפיו הצדדים יפעלו במשותף לאישור תקציב המדינה וחוקי התוכנית הכלכלית לשנת 2019, וכי אף אחד מהצדדים לא יעלה כל דרישה תקציבית נוספת מעבר לתקציב כפי שאושר בממשלה באותו היום, וכי אם היא תועלה היא תבוא על חשבון התקציבים שנקבעו בהסכמים הקואליציוניים ותופחת מהם.

יצחק כהן: מלבד ההסכמים האמורים, אין הסכם בכתב בקשר להצבעה על חוקי התקציב לשנת 2019.

יצחק כהן: הצעת חוק התקציב משקפת את סדרי העדיפויות של הממשלה כפי שאושרו על ידה ביום 11 בינואר 2018, ובכלל זה כמה החלטות ליישום חלקים מההסכמים הקואליציוניים כאמור, בשינויים מסוימים.

יצחק כהן: במצב זה, סעיף 1 לחוק הממשלה, המחייב להביא בפני הכנסת כל הסכם בכתב בקשר להצבעה על התקציב, לא חל.

יצחק כהן: עם זאת, אני מבקש להפנות להחלטת ממשלה מס' 3393 מיום 11 בינואר 2018 בדבר יישום הסכמים קואליציוניים לשנת 2019, שבמסגרתה הוחלט להקצות באופן חד-פעמי בתקציב המדינה לשנת הכספים 2019 סכומים שלא יעלו על סכומם הכולל של ההסכמים הקואליציוניים לשנת 2018 – שפורט בנספח ב' להחלטת ממשלה מס' 2177, מיום 18 בדצמבר 2016.

יצחק כהן: ביום 11 במרס 2018 תוקנה החלטה 3393, ובה פורטו הסכומים שהוקצו בנספח א' שבה, והוקצו סכומים נוספים הכרוכים ביישום ההסכמים הקואליציוניים עם סיעת יהדות התורה, וכן הסכם פוליטי תקציבי שהושג עם יו"ר ועדת הכספים של הכנסת אשר קשור לתקציב המדינה לשנת 2019.

יצחק כהן: כמו כן, בהודעתי לפני ההצבעות על חוק התקציב לשנים 2015 ו-2016 נכללו שורה של החלטות ממשלה ליישום ההסכמים הקואליציוניים שנחתמו עם כינונה של הממשלה ה-34, אשר חלקם תוקצבו אז בבסיס התקציב של המשרדים השונים וחלקם קיבלו ביטוי בהצעת חוק התקציב לשנת 2019, שאושרה בוועדת הכספים של הכנסת.

יצחק כהן: בנוסף, בהתאם להנחיית היועץ המשפטי לממשלה מס' 1.1801, כל הסכם פוליטי תקציבי שנערך אגב אישור הצעת חוק התקציב בכנסת יוקרא לפרוטוקול בטרם אישור חוק התקציב.

יצחק כהן: בהתאם לאמור, פורטו בפני ועדת הכספים של הכנסת רשימת ההסכמים הפוליטיים התקציביים שאינם הסכמים קואליציוניים ואשר הושגו בעל פה עם חברי כנסת מהסיעות השונות כחלק מקידום הפעילות בשלבים השונים של חקיקת התקציב, הצעות החקיקה לתוכנית הכלכלית לשנת 2019 וההצבעה על הצעות החוק כאמור, בשים לב לתפקידם של חברי הכנסת בכנסת.

יצחק כהן: עוד אבקש לציין כי לנוכח ההתחייבויות התקציביות החדשות שהצטברו לאחר אישור התקציב בממשלה החליטה הממשלה ביום 11 במרס 2018, בין היתר, על הפחתה של העברת עודפים מחויבים, וכן הפחתות מותנות, בכפוף לצעדים אחרים הכלולים בתוכנית הכלכלית לשנת 2019, שנדרשים אישורים נוספים בכנסת לצורך אישורם.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, חבריי חברי הכנסת, בשנים האחרונות – ובפרט בשנה האחרונה – כלכלת ישראל חזקה, ברוך השם, ואני רוצה לברך אותך, אדוני שר האוצר.

יצחק כהן: אחמד, אתה מפריע לשר האוצר לשמוע.

אחמד טיבי: – – –

יצחק כהן: אבל זה תקציב 2019.

משה כחלון: תקציב חשוב.

יצחק כהן: חשוב.

יצחק כהן: אני רוצה שהוא ישמע כמה זה חשוב.

יצחק כהן: אוקיי, נמשיך.

יצחק כהן: בשנים האחרונות, ובפרט בשנה האחרונה, כלכלת ישראל חזקה, ברוך השם, איתנה, יציבה וצומחת – ואת זה לא רק אנו אומרים אלא גם חברות הדירוג המובילות בעולם, שממשיכות להביע את אמונן בעוצמתה הכלכלית של ישראל ובתחזיות לשנים הבאות.

יצחק כהן: המצב המקרו-כלכלי הטוב של ישראל בא לידי ביטוי בקצב צמיחה גבוה של המשק הישראלי, אשר עמד על כ-4% בשנת 2016 ועל כ-3.3% בשנת 2017.

יצחק כהן: בנוסף, גם במבט קדימה, תחזיות הצמיחה ל-2018 ול-2019, שעומדות על כ-3.2% ו־3.1%, משקפות צמיחה גבוהה יותר מממוצע הצמיחה של רוב המדינות המפותחות.

יצחק כהן: הצמיחה הגבוהה היא בין היתר תוצאה של א.

יצחק כהן: סיעתא דשמיא; ב.

יצחק כהן: התחזקות היצוא, בעיקר הודות לפעילות ענף ההייטק, שהוא מנוע צמיחה מרכזי של צמיחת המשק; ג.

יצחק כהן: המשך ההתרחבות בצריכה הפרטית, שמשקף את העלייה בסטנדרט הצריכה, בדגש על אוכלוסיות בעלות רמות הכנסה נמוכות יותר, המונעות מהשיפור המתמשך בשוק העבודה, מזמינות אשראי זול ומהורדות מיסים על צריכה.

יצחק כהן: בשנת 2017 שוק העבודה בישראל המשיך להיות חזק וקרוב לתעסוקה מלאה, ונמשכה מגמת הירידה בשיעור האבטלה הממוצע בשנת 2017 לרמה של 4.2%; זאת, לצד התייצבות שיעור ההשתתפות ברמה של 64%.

יצחק כהן: שלום, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה מר איתן כבל.

יצחק כהן: במקביל, אנו רואים שנמשכת מגמת החלחול של הצמיחה לשכבות החלשות, תופעה אשר מייחדת את ישראל ממדינות מפותחות אחרות.

יצחק כהן: האי-שוויון ברוטו בישראל ממשיך לרדת ומתקרב לממוצע במדינות ה-OECD, לצד ירידה של האי-שוויון נטו.

יצחק כהן: במקביל חלה ירידה בשיעור העוני, שמהווה נתון חיובי במיוחד בהתחשב בהמשך העלייה של קו מדידת העוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, גם במדיניות התקציב אנו רואים תוצאות חיוביות.

יצחק כהן: מאז שנת 2012 הגירעון במגמת ירידה, ובכל אחת מהשנים 2013 עד 2017 הגירעון בפועל היה נמוך מהגירעון המתוכנן.

יצחק כהן: הגירעון בכל אחת מהשנים 2016 ו-2017 עמד על כ-2%.

יצחק כהן: כמו כן, בשנים האחרונות הצלחנו, בעזרת השם, להוריד את החוב של ישראל מ-68.4% יחס חוב–תוצר – ב-2012 – לרמה של 62% יחס חוב–תוצר ב-2016, ובשנת 2017 המשכנו להוריד את החוב לרמת שיא של 61% יחס חוב–תוצר בלבד.

יצחק כהן: חבר הכנסת פולקמן, חברת הכנסת טלי, אתם בטח גאים בנתונים.

טלי פלוסקוב: בהחלט.

טלי פלוסקוב: אנחנו באמת גאים.

יצחק כהן: ברוך השם.

יצחק כהן: לא לשכוח את הסיעתא דשמיא.

יעקב מרגי: אנחנו גאים בשר האוצר.

יצחק כהן: איפה הוא?

יצחק כהן: פה?

טלי פלוסקוב: הינה, הוא פה.

טלי פלוסקוב: הוא עדיין פה.

יצחק כהן: שר האוצר, מנכ"ל משרד האוצר, לי – כולם פה.

יצחק כהן: אבקש לציין כי בסיעתא דשמיא הצלחנו להוריד את החוב בתקופה שבה הייתה מגמה הפוכה ברוב מדינות ה-OECD, שבהן החוב גדל בשנים המקבילות.

יצחק כהן: בנוסף, בשנים האחרונות השכלנו להוריד הוצאות שלא תורמות לצמיחה ולרווחת התושבים, כגון תשלומי ריבית – אם החוב יורד, תשלומי הריבית יורדים – ועל ידי כך התפנו לנו כספים שאותם הסטנו לצורך הרחבת שירותים ציבוריים חיוניים ומעודדי צמיחה בתקציבים של 2016–2015, 2017–2018 וגם בתקציב לשנת 2019.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר מר משה כחלון, הצעת תקציב 2019 עומדת על סכום שיא של 397.4 מיליארד שקלים – גידול נומינלי של 20.7 מיליארד שקלים לעומת תקציב 2018, בשיעור של 5.5%.

יצחק כהן: אישור תקציב 2019 במועד זה משדר יציבות פיסקלית ומקנה למשרדים את הכלים לתכנן, לפעול וליישם את המדיניות שלהם בוודאות רבה יותר.

יצחק כהן: כפי שאמרתי קודם, בתקציב 2019 לקח שר האוצר תקציבים שבעבר היו מופנים להוצאות שלא תורמות לרווחת התושבים ולצמיחה, ובתקציב הנוכחי אנו מעבירים אותם לשירותים לרווחת הציבור.

יצחק כהן: כראיה, התקציב לשירותים החברתיים ב-2019 גדול ב-8% מהתקציב ב-2018 והתקציב לפיתוח תשתיות ב-2019 גדול ב-7% מתקציב ב-2018, בעוד ההוצאה על ביטחון וסדר ציבורי ב־2019 גדלה רק ב-4% לעומת 2018.

יצחק כהן: בנוסף, אני רוצה להציג לפניכם כמה החלטות שקיבל שר האוצר שבאות לידי ביטוי בתקציב 2019 שחשוב שתכירו.

יצחק כהן: התקציב לניצולי השואה גדל ב-800 מיליון ש"ח לעומת 2018 – כ-20%; תקציב הביטוח הלאומי גדל ב-4.1 מיליארד ש"ח לעומת 2017 – גידול של 10%; תקציב החינוך גדל ב-5 מיליארד ש"ח לעומת 2018 – כ-9%; תקציב הבריאות גדל ב-2.5 מיליארד ש"ח לעומת 2017 – כ-7% גידול; תקציב התחבורה גדל ב-2.2 מיליארד ש"ח לעומת 2018 – כ-12% גידול; תקציב ביטחון הפנים גדל בכ-1.2 מיליארד ש"ח לעומת 2018 – גידול של 7%; השכלה – תקציב ההשכלה הגבוהה גדל ב־700 מיליון ש"ח לעומת 2018 – כ-7%.

יצחק כהן: תקציב 2019, הנוכחי, הוא המשך של מדיניות שר האוצר להגדיל השקעות בתקציבים חברתיים.

יצחק כהן: מאז הקמת הממשלה התקציבים החברתיים גדלו בעשרות אחוזים, שמסתכמים בעשרות מיליארדים.

יצחק כהן: משנת 2014 עד שנת 2019 הגדלנו את תקציב החינוך ב-38%, שהם כ-17 מיליארד ש"ח; הגדלנו את תקציב הבריאות ב-60%, שהם כ-14 מיליארד ש"ח; הגדלנו את תקציב הביטוח הלאומי ב-37%, שהם כ-13 מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: כמו כן, הגדלנו את התשלומים לניצולי השואה ב־41%, שהם כ-1.4 מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: כל זה נעשה בלי לזנוח את תקציב הביטחון, שגדל ב־37%, שהם כ-15.4 מיליארד ש"ח, ולראשונה קיבל יכולת לתכנן לטווח הארוך במסגרת תוכנית התר"ש ולפעול בוודאות תקציבית הודות להסכם רב־שנתי בין משרד האוצר למשרד הביטחון – מה שנקרא הסכם כחלון–יעלון.

יצחק כהן: רפורמות ותוכנית כלכלית לשנת 2019: בנוסף, תקציב 2019 כולל שורה של רפורמות משמעותיות שנועדו, בין היתר, לתקן כשלים ועיוותים, לעודד צמיחה, לשפר את הפריון ולהפחית יוקר מחיה.

יצחק כהן: בין הרפורמות הבולטות בתקציב 2019 אני רוצה למנות את אלה: רפורמה להקלה על ייבוא אישי: המשק הישראלי מתאפיין ברמת ריכוזיות גבוהה, שהיא אחד הגורמים המרכזיים לכך שרמת המחירים של מרבית מוצרי הצריכה בישראל גבוהה מהממוצע ב-OECD.

יצחק כהן: הייבוא האישי, המתאפיין ברמת מחירים נמוכה ובמגוון רב של מוצרים, משמש ערוץ נוסף להפחתת המחירים, במיוחד בשווקים שבהם התחרות המסחרית נמוכה.

יצחק כהן: במסגרת הרפורמה הממשלה אימצה את המלצות הוועדה לביצוע הפעולות הנדרשות להסרת החסמים לייבוא אישי, ובין היתר קביעת כלל אחיד ודאי וברור לייבוא אישי, ביטול דרישות רגולטוריות עודפות במשרדי הממשלה, יצירת מערכת שקופה וברורה לצרכן וצעדים נוספים להקלה על הייבוא האישי.

יצחק כהן: ברוך אתה השם אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

ישראל אייכלר: אמן.

ישראל אייכלר: טוב שאתה שותה, אז אתה מזכיר שהכול נהיה בדברו.

יצחק כהן: הכול נהיה בדברו.

יצחק כהן: חברי יושב-ראש הוועדה, קיש, אל תתייאש.

יואב קיש: את עשר הדקות שלך אני כבר גמרתי – – –

יצחק כהן: אני בדרך כלל לא מנצל אותן.

יואב קיש: אמרת עשר דקות.

יצחק כהן: יש לי עודפים מכל הנאומים.

יצחק כהן: אבל זה נאום של תקציב 2019, אתה חייב להבין את הכול.

יצחק כהן: רפורמה להסרת חסמים לייבוא מוצרי תקשורת: במסגרת הרפורמה החליט שר האוצר על ביצוע שינוי במשטר הרגולטורי של משרד התקשורת, הכולל בין היתר ביטול של הצורך בקבלת אישור ממשרד התקשורת עבור מוצרים שאין לגביהם חשש משמעותי שיפריעו לספקטרום תדרי הרדיו, וכן לייעל ולפשט את הליך קבלת האישור הנדרש לשם יבוא הציוד, בדומה לנהוג במדינות המפותחות בעולם.

יצחק כהן: יישום צעד זה צפוי להפחית את העלויות העודפות המושתות על היבואנים, ובכך להביא להפחתת יוקר המחיה.

יצחק כהן: החיסכון המשקי המוערך לנוכח השינוי הוא של מאות מיליוני ש"ח בשנה.

יצחק כהן: הרפורמה לניוד חשבונות ביו הבנקים: כיום, על מנת להעביר את הפעילות בחשבון, הכוללת הוראות קבע, קבלת משכורות, תשלום בשיקים ועוד, לקוח נאלץ להתקשר עם כלל הגורמים השונים המזכים ומחייבים את חשבונו, אדוני היושב-ראש, על מנת לעדכן אותם על מעבר החשבון.

יצחק כהן: חסמים אלו גורמים ללקוחות להיות לקוח שבוי בבנק שלו.

יצחק כהן: במסגרת הרפורמה החלנו בישראל מנגנון הדומה למערכת ניוד חשבונות הקיימת בבריטניה.

יצחק כהן: בבסיס הפתרון יוקם מעין מנגנון "עקוב אחריי", אשר יאפשר ניוד פשוט של חשבון הלקוח.

יצחק כהן: הפתרון הנ"ל יביא לכך שכל מה שיידרש מהלקוח כאשר הוא רוצה לעבור בנק יהיה ליידע את הבנק החדש במספר החשבון בבנק הישן, וכלל פעילותו הפיננסית תעבור באופן אוטומטי לחשבון החדש, לרבות חיובים וזיכויים עתידיים.

יצחק כהן: הגדלת קצבאות הנכות: הגדלנו משמעותית את קצבאות הנכים בסכום כולל של 2 מיליארד ו-150 מיליון ש"ח כבר משנת 2018, כך שגובה קצבת נכות יעלה מ־2,342 ש"ח בחודש לסכום של 3,272 לנכה בדרגה של 100% נכות.

יצחק כהן: תוכנית הסיעוד הלאומית: במטרה להרחיב, לשפר ולייעל את שירותי הסיעוד הניתנים לקשישים אישרה הממשלה את תוכנית הסיעוד הלאומית, בהיקף של כ-900 מיליון ש"ח, שצפוי לגדול בהדרגה למיליארד ו-700 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: התוכנית תיכנס לתוקף כבר במהלך שנת 2018, ותכלול הגדלה משמעותית של שעות הסיעוד הניתנות לקשישים בביתם, הכנסת טיפולי שיניים לקשישים במסגרת סל הבריאות, הגברת המעורבות של קופות החולים בטיפול בקשישים ובשיקום הקשישים הסיעודיים בביתם והקלת נטל הביורוקרטיה.

יצחק כהן: נטו משפחה: תוכנית נטו משפחה מכוונת בעיקר לשכבות החלשות ולמעמד הביניים הלוקחים חלק פעיל במעגל העבודה, במטרה לעודד תעסוקה, להפחית את יוקר המחיה ולאפשר הכנסה פנויה גבוהה יותר.

יצחק כהן: זאת, כדי לדאוג לרווחה הכלכלית בגידול הדור הצעיר בכל משפחה ומשפחה.

יצחק כהן: התוכנית שמה דגש על מענק עבודה – מס הכנסה שלילי – לצד סבסוד צהרונים לשכבות החלשות ולנקודות זיכוי, לצד סבסוד הצהרונים למעמד הביניים.

יצחק כהן: התוכנית מגדילה באופן משמעותי את ההכנסה הפנויה נטו, ובכך מעצימה ומסייעת רבות למשפחות המצויות במעגל העבודה, שעליהן נופל נטל הפריון והצמיחה בישראל.

יצחק כהן: הדיפרנציאליות שנעשתה באמצעות כמעט הכפלה של מענק העבודה תביא לצמצום פערים ותגדיל את שוויון ההזדמנויות.

יצחק כהן: כהשלמה, הפחתת המיסים במוצרים שנבחרו – הנעלה, ביגוד ומכשירי סלולר – תגדיל את כוח הקנייה, את ההכנסה הפנויה ואת הצריכה הפרטית במשק, עיקרי תוכנית נטו משפחה של השר משה כחלון: הגדלת והשוואת נקודות זיכוי להורים עובדים בגין ילדים – 1.7 מיליארד ש"ח; סבסוד צהרונים – 900 מיליון ש"ח; הגדלת מענק העבודה להורים עובדים – מס הכנסה שלילי – 750 מיליון ש"ח; הפחתה וביטול מכסים על בגדי תינוקות, הנעלה ומכשירי סלולר – כ-900 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: נטו הוזלות: תוכנית זו של ביטול מיסי קנייה ומכסים בהיקף של כ-800 מיליון ש"ח היא צעד נוסף להפחתת יוקר המחיה, והיא צפויה לסייע לכלל האוכלוסייה בהפחתת העלות הממוצעת של צריכה של משקי הבית.

יצחק כהן: עיקרי התוכנית: ביטול מיסי קנייה על אלקטרוניקה – 245 מיליון; ביטול או הפחתה של מכסים על מנורות, מוצרי חשמל, מקררים, צעצועים ועוד – 155 מיליון; הפחתת מכסים על טקסטיל – 400 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: תוכנית חופשות הלימוד: במסגרת תקציב המדינה לשנת 2019 הוקצו 320 מיליון ש"ח עבור תוכנית החופשות, שבמסגרתה גני הילדים ובתי הספר בכיתות א'–ג' יפעלו עשרה ימים נוספים בחופשות התלמידים במסגרת הדומה לפעילות המתבצעת כיום בצהרונים בגני הילדים.

יצחק כהן: התוכנית נועדה לתת מענה על הפער הקיים כיום במשק הישראלי בין ימי חופשות ההורים לבין ימי חופשות התלמידים.

יצחק כהן: התוכנית תעניק להורים ולתלמידים מענה בימי חופשות חנוכה ופסח, כך שבכל חג ייהנו התלמידים מחמישה ימי פעילות חינוכית.

יצחק כהן: התוכנית צפויה להוביל להורדת יוקר המחיה למשפחות עם ילדים קטנים, ותאפשר צמצום פערים בחברה הישראלית.

יצחק כהן: הרפורמה למתן ודאות תקציבית לספורט: זה שלך, איתן כבל.

יצחק כהן: הרפורמה לצמצום תאונות עבודה: על פי נתוני הביטוח הלאומי, כ־70,000 עובדים נפגעים בתאונות עבודה מדי שנה.

יצחק כהן: בשנים 2011–2016 היה זרם נפגעי העבודה בממוצע כ־2% מסך המועסקים במשק, קרי כ-2% מהמועסקים נפגעו מדי שנה בתאונת עבודה שדֻווחה לביטוח הלאומי ושולמו בגינה דמי פגיעה.

יצחק כהן: בנוסף, בשנים האחרונות כ־60 עובדים, לצערי, נהרגים מדי שנה בתאונות עבודה.

יצחק כהן: התכלית של הרפורמה היא לצמצם באופן משמעותי את תאונות העבודה בשיעור של 10% עד 25% בשנה ולהפחית משמעותית הרוגים ופצועים.

יצחק כהן: אדוני, הזמן יכלה והמה לא יכלו.

יצחק כהן: יש עוד רפורמות – הרפורמה לצמצום השימוש במזומן; הרפורמה להוזלת מחירי ניתוחים פרטיים; נטו תעשייה – התוכנית לחיזוק התעשייה בישראל במטרה לסייע לתעשייה הישראלית ולהגברת כושר התחרות של התעשייה הישראלית.

יצחק כהן: במסגרת התוכנית הכלכלית לשנת 2019 החליטה הממשלה על הקצאת מיליארד ו-150 מיליון ש"ח, בחלוקה לשלוש שנים, על בסיס המלצות הוועדה, שבחרה להתמקד בשלוש סוגיות מרכזיות המהוות בעיות מבניות לעניין רמת כושר התחרות.

יצחק כהן: רפורמות שאושרו במסגרת התקציבים – – –

ישראל אייכלר: אדוני סגן השר, אני מקווה שהפרוטוקול קולט את הדברים שלך.

יצחק כהן: אני אתן להם את הנאום.

ישראל אייכלר: אה, אתה מוסר אותו.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: המשך יישום תוכנית מחיר למשתכן: התוכנית מחיר למשתכן נועדה לסייע לזוגות צעירים – תוכנית הדגל של השר כחלון – לרכוש דירה ראשונה במחיר מופחת במאות אלפי שקלים ממחיר השוק.

יצחק כהן: מדובר בתוכנית ראשונה מסוגה בהיקפה ובהשקעה הממשלתית בה.

יצחק כהן: מחיר למשתכן קיימת למעלה משנתיים, והיא ממשיכה לעבור שינויים בהתאם למציאות הקיימת בשוק.

יצחק כהן: עד כה עשרות אלפי זוגות צעירים נמצאו זכאים, ואלפים מהם כבר הגרילו דירות.

יצחק כהן: בימים אלו נכנסים עשרות הזוכים הראשונים לדירות וזוכים להגשים את חלום הקמת בית בישראל.

יצחק כהן: אנו קשובים לצורכי הזכאים, הקבלנים והוועדות המקומיות, ועל כן התוכנית מתייעלת מעת לעת על מנת להטיב עם כלל השותפים לה.

יצחק כהן: יישום תוכנית חיסכון אישית לכל ילד הזכאי לקצבת ילדים: במסגרת תקציב 2015–2016 התחלנו את תוכנית חיסכון לכל ילד, שבמסגרתה נפתח לכל ילד בישראל חשבון חיסכון על שמו שבו מופקדים בכל חודש 50 שקלים.

יצחק כהן: התוכנית החלה לפעול בשנת 2017, ובמהלכה נפתחו כ-3 מיליון חשבונות חיסכון והופקדו בהם מעל 3.4 מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: בכך הפכה ישראל למדינה הראשונה בעולם – הראשונה בעולם – שמטמיעה תוכנית חיסכון אוניברסלית לילדים.

יצחק כהן: הפחתת מס חברות: כיום – 25%; ירד ב-2% ב-2017 ויעמוד על 24%; ב-2018 – על 23%.

יצחק כהן: יואב קיש, אני מדלג בשביל לעזור לגמור את זה כמה שיותר מהר, אבל זה לא ייגמר.

יצחק כהן: כל כך הרבה תוכניות, איך אפשר לוותר על אחת מהן?

יצחק כהן: הפחתת מס הכנסה, בדגש על מעמד הביניים; ייעול שוק ההימורים החוקיים והקצאת הרווחים לציבור; חברות ארנק – תיקון פקודת מס הכנסה וחוק מיסוי מקרקעין כך שנסגרו פרצות המס הקיימות המאפשרות ליחידים להשתמש במנגנון של רישום כחברה לשם הימנעות מתשלום מס אמת.

יצחק כהן: קרן הארנונה – פה אני חייב לשבח גם את שר הפנים, הרב אריה דרעי – חלוקה דיפרנציאלית של הכנסות מארנונה ממשלתית.

יצחק כהן: סך הארנונה שהממשלה משלמת מדי שנה בגין נכסיה עומד – הממשלה משלמת – כ-850 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: הארנונה הממשלתית מועברת לרשויות על בסיס מקום הנכס, וכך מרבית הכספים מועברים לרשויות החזקות, שבהן נמצאים הנכסים אשר בבעלות המדינה.

יצחק כהן: תשלום על בסיס מקום הנכס לא מאפשר סיוע ישיר לרשויות הנזקקות לכך אם לא קיימים בהן נכסי מדינה.

יצחק כהן: כעת, בעזרת הרפורמה של שר הפנים ושר האוצר, הרב אריה דרעי ומר משה כחלון, המדינה תעביר את הכספים לקרן שתקצה סכומים אלו לרשויות המקומיות על בסיס קריטריונים רוחביים ולא על בסיס מקום, כך שתגבר התמיכה ברשויות הזקוקות לכך.

יצחק כהן: דמי אבטלה לעצמאים; רפורמה בתקינה – אני לא מקריא את הפירוט, אני מקריא רק את הכותרות.

יצחק כהן: הסרת חסמים ליבוא מזון רגיל – "רפורמת הקורנפלקס"; קידום התחבורה השיתופית; פיתוח תשתיות תחבורה ציבורית; הגדלת השלמת הכנסה לקשישים.

יצחק כהן: פשוט, אם אני אקרא אז יואב יכעס עליי, אז אומר רק את הכותרות.

יצחק כהן: הפחתת עלויות ניהול המוצר הפנסיוני; השוואת תנאי המיסוי לקיבוצים; הרפורמה בדיור: יישום המלצות צוות 120 הימים, אימוץ דוח צוות 120 הימים, אשר עסק בסוגיית הדיור במגזר הערבי.

יצחק כהן: המהלך יעודד את המגזר הערבי להסדיר רישומים בקרקע; קידום מהיר של תשתיות הביוב; רפורמה במשק הביוב.

יצחק כהן: הקמת רשות עצמאית לפיקוח על שוק ההון, ביטוח וחיסכון: הקמת רשות הון היא צעד חיוני ומרכזי לשכלול שוק ההון בישראל, מכיוון שעצמאות רשות פיקוח פיננסית היא אבן יסוד בהתנהלותה, וחיונית ביותר כדי להבטיח שתוכל לקיים את אחריותה ולממש את תפקידיה ואת סמכויותיה ביעילות, במהירות, בהתבסס על מאפיינים מקצועיים.

יעקב מרגי: אדוני השר.

יצחק כהן: כן.

יעקב מרגי: האשכנזים, בתפילה נוהגים – את ההתחלה בקול ואת הסוף בקול.

יצחק כהן: זה מה שאני עושה עכשיו.

יצחק כהן: רק את ההתחלה.

יצחק כהן: הגברת התחרות באשראי הקמעונאי; הגברת התחרות בענף הטואלטיקה והתמרוקים.

יעקב מרגי: – – –

יצחק כהן: רק כותרות.

יצחק כהן: הוזלת תחום התקשורת; הגברת התחרות בתחום הגפ"מ וכן רפורמת משמעותיות נוספות: יישום מסקנות ועדת ששינסקי 2 – מס משאבי טבע; האצת חיבור מפעלי תעשייה לרשת הגז הטבעי; אסדרת תחום ביטוחי הבריאות והתוכניות לשירותי בריאות נוספים; הגדלת מקורות המימון של חברות נותנות אשראי; הגדלת התחרות בשוק האשראי הקמעוני.

יצחק כהן: כל זה בפחות משלוש שנים.

יצחק כהן: פשוט לא ייאמן.

יצחק כהן: פולקמן, אלי, לא ייאמן – בפחות משלוש שנים; תראה מה זה כמות, זו תוכנית לחמש קדנציות.

ישראל אייכלר: שר האוצר שומע מה שאומר סגנו?

ישראל אייכלר: תגיד את זה עוד פעם.

ישראל אייכלר: הוא אומר שלא ייאמן שעשית את זה בתוך שלוש שנים.

יצחק כהן: זה לחמש קדנציות.

ישראל אייכלר: הוא לא יודע שזה התחיל, בגלל שהיית פה סגן יושב-ראש כנסת כשאני נכנסתי.

משה כחלון: – – – אתה ההשראה.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק כהן: טוב, אדוני היושב-ראש, מה אומר ומה אדבר.

יצחק כהן: עיניכם רואות, אוזניכם שומעות.

יצחק כהן: התקציב הוא תקציב של כל אזרחי המדינה; לא תקציב של ימין, לא של שמאל, לא של קואליציה ואופוזיציה.

יצחק כהן: מדובר בתקציב חברתי ראשון מסוגו, אחראי ומאוזן, שמיטיב עם כל הציבור בישראל.

יצחק כהן: אנחנו מביאים אותו לפניכם ומקווים שהוא יזכה לתמיכה מלאה.

יצחק כהן: אני לא מאמין שמישהו יכול להצביע נגד התקציב הזה.

יצחק כהן: יואב, אלי אלאלוף, מי מסוגל להצביע נגד התקציב הזה?

יעקב מרגי: יש, יש כאלה.

יצחק כהן: אני לא מאמין.

יעקב מרגי: יש כאלה.

יצחק כהן: יש להם אחריות ציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: אה, אני מייצגת פה את האופוזיציה.

יצחק כהן: איילת, אני לא מאמין שמישהו מסוגל להצביע נגד התקציב הזה.

יצחק כהן: פשוט לא מאמין, לא מאמין.

איילת נחמיאס ורבין: אין ספק.

איילת נחמיאס ורבין: אין ספק.

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום, אני יכולה להצביע נגד?

יצחק כהן: רשימת הברכות ארוכה: לראש הממשלה, לשר האוצר, שר הפנים הרב דרעי, יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הקואליציה, יושב-ראש ועדת כספים, יושב-ראש ועדת הכנסת, יושב-ראש ועדת הפנים, יושב-ראש ועדת הכלכלה, ועדת עבודה ורווחה – –

איילת נחמיאס ורבין: מה זה, תודות?

יצחק כהן: – – כל העוסקים במלאכה: ועדת הרפורמות, ועדת החינוך, חברי הכנסת היקרים שהשתתפו בדיונים והובילו אותם, עובדי משכן הכנסת, היועצים המשפטיים, העוזרים, מנהלי הוועדות, הסדרנים – על שעות ארוכות של דיונים.

יצחק כהן: גם ציונה, שנמצאת שם מאחורי הפרגוד.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, לציונה מגיעה תודה גדולה.

יצחק כהן: תודה, ציונה.

יצחק כהן: אני לא יודע אם את שומעת אותי.

איילת נחמיאס ורבין: ציונה.

יצחק כהן: ציונה, תודה.

יצחק כהן: אחרונים חביבים – אנשי משרד האוצר, כל אנשי משרד האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: תסביר לציבור מי זאת ציונה.

איילת נחמיאס ורבין: ציונה דואגת לנו.

יצחק כהן: ציונה זה משהו מיוחד.

יצחק כהן: היא אם הבית של הכנסת.

יצחק כהן: שוב אני אומר, אני לא מאמין, אדוני שר האוצר, שמישהו מסוגל להצביע נגד התקציב הזה.

יצחק כהן: אתה מאמין?

יצחק כהן: לא יכול להיות.

יצחק כהן: זה תקציב שיעבור פה אחד.

יצחק כהן: פה אחד.

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום?

איילת נחמיאס ורבין: אני אצביע נגד?

איילת נחמיאס ורבין: נו, באמת.

ישראל אייכלר: תודה רבה לסגן שר האוצר על הדברים המהירים – באל"ף ובה"א.

ישראל אייכלר: עכשיו נשמע את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יואב קיש: השר כחלון, לפני שאתה הולך, אני אתחיל איתך ישר, כי יש לי פה גם חבילה של העבודה שעשינו בוועדה.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לך שבאמת תקציב 2019 זה תקציב ראוי.

יואב קיש: עשיתם עבודה מצוינת.

יואב קיש: אני חושב שאתה מוביל צמיחה בכלכלה – שזה המפתח: קודם כול לעשות צמיחה, ועל זה אחרי זה אפשר להקל במיסים, אפשר לתת לחלשים.

יואב קיש: ובעניין הזה אין שר יותר חברתי ממך – תפיסה כלכלית-ליברלית בשילוב של צמיחה, עשייה ונתינה.

יואב קיש: אני חושב שזה מגיע.

יואב קיש: ואני אגיד לך עוד דבר שאהבתי, ועל זה שאפו גם ליריב לוין ולשאר, שאמרו: כספים קואליציוניים – לא הפעם.

יואב קיש: שימו בצד.

יואב קיש: בואו נתעסק במהות.

יואב קיש: אני הרגשתי הרבה יותר טוב.

יואב קיש: אהבתי.

יואב קיש: אני אומר לך, לא היו פה מוטיבציות שליליות.

יואב קיש: אני, בוועדה, בכל נושא עשיתי מה שטוב לאזרחים.

יואב קיש: עושים מה שנכון, וככה צריך לעבוד, ואת הלחצים – לנטרל.

איילת נחמיאס ורבין: נשמח לדעת, אגב, מה קרה עם הכספים הקואליציוניים של השנה שעברה.

יואב קיש: אני לא התעסקתי בהם, האמת.

יואב קיש: אני נשבע לך, אני לא.

יואב קיש: אבל אני מאוד שמח.

יואב קיש: אני חושב שזה לקח טוב גם לפעמים הבאות, ולעמוד עליהם.

יואב קיש: תודה רבה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני בעד להכניס את זה בחקיקה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, ועדת הכנסת העבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה את פרק ו', פרק ז', פרק ח', פרק ט', פרק י', פרק י"ב וסעיף 113.

יואב קיש: נושאים שפוצלו מהצעת החוק – הוועדה קיימה דיונים בכל הנושאים.

יואב קיש: בחלק מהדיונים הגענו למסקנה שכמה נושאים אינם ראויים לדיון בזק במסגרת חוק התוכנית הכלכלית או שהזמן שיש לנו לא אפשר, ולכן ביקשנו לפצלם ולדון באופן מורכב.

יואב קיש: כך היה.

יואב קיש: נושאים אלה פוצלו: פרק ח' כולו – רשויות מקומיות; סעיפים בפרק ט' הנוגעים להסדר לעניין הקניה לרשות מקומית של חלק ממבנה שישמש לצורכי ציבור בתוך מבנה המשמש גם למטרה אחרת, לשם הסדרת הייעוד הציבורי; פרק י' כולו – עבודות פיתוח בתוכנית למגורים.

יואב קיש: השלמנו את הכנתו של פרק י"ב – רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית.

יואב קיש: פיצלנו אותו והוא מונח לקריאה שנייה ושלישית על שולחן המליאה – תיקון מס' 33.

יואב קיש: ועכשיו אני עובר לנושאים שלא פוצלו והבאנו אותם היום.

יואב קיש: בתכנון ובנייה, בתחום התקשורת – חבר הכנסת כבל, לא נכנסו לעניין שלך, אבל נתנו פטור מהיתר לפריסת סיבים אופטיים לתקשורת על גבי רשת החשמל העילית – מהלך שאפשר, והקל את הרגולציה באותו מיזם; ככה הוא חוסך את קבלת ההיתרים מגופי תכנון ורגולציה שונים – על מנת להקל ולאפשר פריסת תשתיות בסדר גודל רחב.

יואב קיש: הייתה בקשה לקבל פטור מהיתר לעבודות הנחת רשת כבלים אופטית על רשת חשמל עילית, וכך היה.

יואב קיש: פטור מהיתר בנייה להחלפת מתקני אנטנות סלולריות קיימות לשם שדרוגן: גם זה, עקב שינוי בפסי התדרים שהוקצו לחברות הסלולר, הולכים לשינוי של התקנת אנטנות חדשות.

יואב קיש: נתנו פטור זמני לשלוש שנים להחלפת האנטנות ולחיזוק התרנים, כדי שיוחלפו התדרים הנדרשים ללא הגדלת הקרינה וללא שינוי בתשתית החיצונית, בגודל.

יואב קיש: בשל הרגישות הציבורית הידועה, הוועדה החליטה להתנות את החלפת האנטנות בכך שבטרם ביצוע העבודה יוצב שלט אשר מיידע את הציבור על ביצועה של העבודה ושהיא עומדת בתנאים שנקבעו בחוק, כך שלאנטנה לא תהיה השפעה החורגת משל זו שהוחלפה, הן בהיבט הקרינה והן בהיבט החזותי.

יואב קיש: עירוב שימושים: חבר הכנסת פולקמן הלך?

יואב קיש: הלך – מהלך משמעותי שהוא מוביל גם אישית, לאפשר עירוב שימושים ומגוון שימושים באותה קרקע ולא לייחד כל מגרש לשימוש מסוים.

יואב קיש: זה מהלך נכון ורצוי, והוא חלק מהעתיד של הבנייה במדינת ישראל.

יואב קיש: סעיף 62א לחוק התכנון והבנייה מסדיר את הנושאים שניתן לכלול במסגרת תוכנית שבסמכות ועדות מקומיות, והוצע כי כל ועדה מקומית תהיה מוסמכת לשנות ייעוד ולהוסיף שימוש בתוכנית שאישרה המחוזית משטח המיועד לתעסוקה לשטח לצורכי ציבור, ובלבד שלאחר שינוי הייעוד או הוספת השימוש כאמור השטח הכולל המותר לבנייה שנותר בייעוד תעסוקה במגרש לא יפחת מ-70% מהשטח הכולל הראשוני לתעסוקה.

יואב קיש: היו גם השלכות נוספות, ומפאת קוצר הזמן אני לא אמשיך.

יואב קיש: רישוי – בשלב רישוי של תשתיות לאומיות, וכדי לייצר אחדות, הצענו לקבוע כי רשות הרישוי של הוועדה לתכנון ובנייה לתשתיות לאומיות תהיה מוסמכת לדון בהוצאת היתרים לתשתיות לאומיות מכוח תוכנית מתאר ארצית מפורטת לתשתיות לאומיות ומכוח תוכניות שאושרו בוועדה למתחמים מועדפים לדיור.

יואב קיש: החלטנו לצרף את מהנדס הוועדה המקומית לאותה ועדה, וכן, אם יהיה ערר לעניין מתן אישור חורג, תהיה אפשרות להגיש ערר למועצה הארצית, וכל זאת – על מנת לייעל את שלב הרישוי בהליך התכנוני.

יואב קיש: אם יתקבל ערר על החלטה של רשות רישוי מקומית לסרב לתת היתר, ורשות הרישוי לא נתנה את ההיתר בתוך התקופה שנקצבה לכך, יהיה מבקש ההיתר רשאי לפנות לרשות הרישוי המחוזית בבקשה להוצאת היתר.

יואב קיש: מתקנים פוטו-וולטאיים: הוראת שעה הייתה לשנתיים.

יואב קיש: זה מהלך שאנחנו רוצים לעודד.

יואב קיש: הארכנו את הוראת השעה ונתנו פטור מהיתר להתקנת מתקנים פוטו-וולטאיים, במטרה להגביר את השימוש באנרגיות מתחדשות, כחלק מהמהלך של הממשלה להפחתת פליטות גזי חממה ולעמידה ביעדי ייצור החשמל.

יואב קיש: עד 7,000 מטרים הגדלנו את זה, ו-200 מטרים – השטח הוא עד 7,000 מטר בכל בניין ובניין, ובלבד שהבניין אינו מיועד לצורך ייצור אנרגיה.

יואב קיש: סעיף 21, מקווה ישראל, חוק מקווה ישראל: שטחים של מקווה ישראל נדרשים לשם פיתוח מסילות הברזל, שהם תשתית משמעותית, לכל הרכבות שיוצאות מתחנות המרכז.

יואב קיש: בגלל החוק לא ניתן היה לעשות זאת, ואנחנו הגדרנו – החרגנו למעשה את השימוש, שבתחום מקווה ישראל מסילות תת-קרקעיות והמסילות שיוגדרו יוכלו לעבור, בתיאום עם החוק.

יואב קיש: פרק ח' לתוכנית הכלכלית לנושא הכבאות – היה מהלך של הממשלה, משרד האוצר, משרד ראש הממשלה, שבו תוקם ועדה מייעצת להסדרה, בראשות עובד משרד ראש הממשלה שהוא בעל ידע וניסיון בהערכת רגולציה, עם חברים נוספים.

יואב קיש: לפני שהנציב יעביר הנחיות, אם העלות שלהם מעל 200 מיליון שקלים למשק, תהיה אפשרות להגיש הערות ותיקונים, ובהמשך, אם מגיעים להסכמות, ההליך מסתיים, ואם לא, הוא עושה אסקלציה לשר האוצר, לשר לביטחון פנים ובסוף גם לראש הממשלה, כאשר הכול תחת מגבלות זמן.

יואב קיש: בנוסף, כדי לאפשר, במקרים שבהם הנציב יהיה סבור שיש דחיפות שמחייבת את מתן ההנחיות בהקדם, הוא יהיה רשאי לתת אותן באופן מיידי, ואז מתחילים תהליך של פסילה – אבל זה תהליך הפוך, כדי לא למנוע את הדחיפות של האישורים.

יואב קיש: תיקון נוסף הוא הסמכת הוועדה המייעצת לאסדרה ליזום ולהציע בעצמה תיקונים להנחיות מקצועיות, ולא רק לשמש גוף מגיב על הנחיות בפניה.

יואב קיש: אני סבור כי מכלול ההסדרים שקבענו בהצעת החוק יקל על עסקים בישראל ויקדם את הכלכלה, ובלי לפגוע ברמת הבטיחות.

יואב קיש: אני רוצה להגיד גם למנהלת הוועדה וגם לייעוץ המשפטי: שעות רבות של השקעה מרובה בכל חוק ההסדרים, בכל הסעיפים, עם עבודה מאוד מקצועית.

יואב קיש: דברים מאוד מורכבים פוצלו.

יואב קיש: מה שיכולנו – השלמנו, ולמעשה לאחר הדיון המעמיק בכל אחת מהסוגיות שנכללו בהצעת החוק יתאפשר לחברי הכנסת ולנציגי ציבור להשתתף בדיון באופן הולם.

יואב קיש: באותם נושאים שזה לא היה אפשרי, כפי שאמרתי, פיצלנו, וידונו בהם בהמשך חקיקה רגילה.

יואב קיש: לתיקונים הוגשו הסתייגויות.

יואב קיש: אבקש כי תידחו אותם ותצביעו בעד הסעיפים האמורים בנוסח של הוועדה.

יואב קיש: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ישראל אייכלר: יחסית לתקופה הקצרה שאתה יושב-ראש הוועדה, גילית בקיאות רבה מאוד בנושאים הללו.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: אתה תצטרך להוכיח בקיאות עוד יותר רחבה, כי אתה כבר הרבה זמן בוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אייכלר, אתה לא סומך על כבל?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין אפילו מניין.

איתן כבל: יש שאלה הלכתית כאן: האם מותר לי לקרוא כשאין מניין?

ישראל אייכלר: לא צריך מניין כשמעבירים חצי טריליון שקל מכיסי האזרחים לשנה הבאה.

איתן כבל: גברתי הרשמת – – –

איילת נחמיאס ורבין: הרב אייכלר, אתה יכול להגיד שאני תופסת לצורך הדיון?

איתן כבל: זאת שאלה הלכתית.

ישראל אייכלר: את מייצגת את חצי העם.

איתן כבל: שאלה הלכתית גדולה.

טלי פלוסקוב: איילת, כמה שעות את מתכוונת לדבר?

איילת נחמיאס ורבין: תלוי כמה הוא ישאיר לי.

איתן כבל: ובכן, אדוני היושב-ראש, ועדת הכלכלה דנה בכמה פרקים מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, ואני מתכבד להציגם לפניכם.

איתן כבל: הפרקים שבהם דנה הוועדה: פרק ד': טלגרף אלחוטי, פרק ה': תקשורת ופרק ו': תחבורה – סעיפים 22 ו-24 (אכיפת עבירות תעבורה באמצעים טכנולוגיים).

איתן כבל: בנוסח הצעת החוק המונחת לפניכם שונה סדר הפרקים, ולפיכך אתייחס לסדר שבהצעת החוק שהונחה לקריאות השנייה והשלישית.

איתן כבל: פרק ד': טלגרף אלחוטי – למרות שבפרק זה מוצע תיקון מקיף ורחב היקף לפקודת הטלגרף האלחוטי [נוסח חדש], התשל"ב–1972, המתפרס על כמה עשרות עמודים, אסתפק בסקירה תמציתית של הנושאים הכלולים בו.

איתן כבל: בטרם איכנס לעובי הקורה, אבקש לומר כמה מילים לגבי חשיבות הנושא.

איתן כבל: אני רוצה רק לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני חושב שזאת הייתה הצעת החוק הגדולה ביותר בחוק ההסדרים הנוכחי.

איתן כבל: היא מנתה 46 עמודים.

איתן כבל: לפני שאני נכנס בעובי הקורה, צריך לומר יישר כוח למשרד התקשורת – למנכ"ל בפועל שמילה, ליועצת המשפטית דנה, לצוות המקצועי, ובוודאי לצוות המקצועי ממשרד האוצר – –

איילת נחמיאס ורבין: לרעיה.

איתן כבל: – – לרעיה – –

איילת נחמיאס ורבין: ושירה.

איתן כבל: – – ושירה כמובן – שבאמת באו מוכנים כפי שכבר הרבה זמן לא נראתה מוכנות, כך שבאמת הצלחנו, יחד עם הצוות המקצועי של הוועדה, להוציא מתחת ידינו, בלוח זמנים קצר וענייני, תוצאה בהצעת חוק שאני לא רוצה להפריז בחשיבותה למען הציבור בישראל.

איתן כבל: בטרם איכנס בעובי הקורה, אבקש לומר כמה מילים לגבי חשיבות הנושא:

איתן כבל: הפקודה מסדירה את השימוש בתדרים המיועדים לתקשורת אלחוטית, שהם משאב ציבורי מוגבל, המשמש למגוון צרכים המוכרים לכולנו, ובהם טלפונים סלולריים, מחשבים, טאבלטים, ציוד היקפי למחשבים וציוד אחר הפועל בטכנולוגיית Wi-Fi או בטכנולוגיות אחרות, וגם לצרכים אחרים דוגמת הפצה אלחוטית של שידורי רדיו וטלוויזיה, תקשורת לוויינית, מערכות קשר צבאיות ועוד.

איתן כבל: מאחר שמדובר במשאב ציבורי מוגבל, ששימוש לא נכון בו עלול להביא להפרעות לציבור המשתמשים, ובהם כמובן גם למערכת הביטחון, קובעת היום הפקודה חובת רישוי כברירת מחדל לגבי הפעלת מכשירים אלחוטיים ותחנות אלחוט, למעט סוגי מכשירים שהוחרגו בחקיקת משנה, וכן הוראות לעניין הוועדה והקצאה של תדרים, הנעשית בפועל על ידי ועדת התדרים, שפעילותה אינה מעוגנת היום בפקודה.

איתן כבל: הפקודה, שהיא פקודה מנדטורית שכמעט לא תוקנה בשנים האחרונות, אינה כוללת אסדרה מפורטת ועדכנית בנושאים אלה, שכה נדרשת בימינו, כאשר כמעט כל מכשיר יכול להתחבר באופן אלחוטי לאינטרנט או לרשת תקשורת אחרת.

איתן כבל: מעבר לכך, ההסדר הקיים בפקודה יוצר חסמים משמעותיים לפעילות בתחום, ובפרט לעניין ייבוא מכשירים אלחוטיים.

איתן כבל: לפיכך, מוצע לקבוע הסדר חדש ומפורט שיגדיר שלושה מסלולים של פיקוח ואסדרה לגבי סוגים שונים של מכשירים: רישוי, אישור התאמה ופטור.

איתן כבל: המסלול המחמיר ביותר הוא מסלול הרישוי, ולפיו, ככלל, תחול חובת רישוי לגבי פעולות במכשיר אלחוטי: ייצור, החזקה, הפעלה, התקנה וסחר, וכן הקמה והפעלה של תחנת אלחוט.

איתן כבל: את הרישיונות ייתן המנהל במשרד התקשורת, למעט רישיון להקמה ולהפעלה של תחנת אלחוט בכלי טיס, שייתן מנהל רשות התעופה האזרחית.

איתן כבל: ואולם, לגבי סוגי מכשירים אלחוטיים מסוימים שייקבעו בתקנות, בפרט אלה המשמשים לשימוש ביתי או משרדי, מוצע לקבוע הקלות על ייבוא מסחרי וייבוא אישי של אותם מכשירים, כך שייבואם או ייצורם לא יהיה חייב ברישיון אלא באישור התאמה.

איתן כבל: זו הבשורה המשמעותית שמביא עמה פרק זה, שכן לגבי העוסקים, אישור התאמה יינתן באופן אוטומטי למבקש האישור, ללא בדיקה פרטנית מראש, לפי בקשה שיגיש במערכת מקוונת, בצירוף הצהרה על עמידתו בתנאים לייבוא במסלול זה, כתב התחייבות ומסמכים אחרים שיאפשרו לבחון את בקשתו בדיעבד, אם יתגלה כי מסר הצהרה כוזבת והפר את התחייבותו ואת הוראות הפקודה.

איתן כבל: לגבי ייבוא אישי, המנהל ייתן אישור התאמה למבקש שהגיש מסמכים כנדרש.

איתן כבל: המסלול השלישי של הפיקוח הוא פטור, שיחול על סוגי מכשירים אלחוטיים ותחנות אלחוט שייקבעו אף הם בתקנות, וכל פעולה בהם תהיה מותרת ללא רישיון וללא אישור התאמה.

איתן כבל: מדובר במכשירים שאין חשש שיגרמו להפרעה אלחוטית, דוגמת ציוד שפועל בטכנולוגיית GPS.

איתן כבל: נושא נוסף שמוצע להסדירו לראשונה הוא הקמתה ופעילותה של ועדת התדרים, שהיא הגורם המקצועי המופקד על הועדת תדרים והקצאתם.

איתן כבל: ועדת התדרים, שפעילותה מוסדרת היום בהחלטות ממשלה, מורכבת מנציגי משרדי הממשלה ומערכת הביטחון, ומוצע לעגן בפקודה את הרכבה כפי שהוא קיים היום, את סמכויותיה ואת אופן עבודתה.

איתן כבל: כמו כן, מוצע להסדיר את הקמתה ופעילותה של ועדת התדרים העליונה, שתורכב ממנכ"לים של משרדי ממשלה רלוונטיים ותשמש ערכאת ערעור על ועדת התדרים.

איתן כבל: התיקון המוצע כולל גם הוראות פיקוח ואכיפה, ובכלל זה סמכות למנהל להטיל עיצומים כספיים בשל הפרת הוראות הפקודה.

איתן כבל: לסיכום דבריי לעניין פרק זה אציין שלמרות לוחות הזמנים הדוחקים המאפיינים את דיוני חוק ההסדרים הצלחנו לשנות לא מעט מההוראות שהובאו על ידי הממשלה, ובכלל זה למנוע מתן סמכויות מרחיקות לכת למפקחי משרד התקשורת כפי שהציעה הממשלה.

איתן כבל: את סוגיית הפיקוח על מערכת הביטחון, לרבות המפעלים הביטחוניים, החלטנו לפצל מהצעת החוק, כדי לדון בה לעומק ולהבטיח שייקבעו הוראות מפורטות בעניין זה בחקיקה ראשית ולא בנוהל, ובכך לאפשר פיקוח נאות על קיום הוראות הפקודה גם לגבי גופי מערכת הביטחון.

איתן כבל: פרק ה': תקשורת – בפרק זה הוצעו תיקונים לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990, לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, ולחוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות, התשע"ב–2012.

איתן כבל: אתחיל דווקא בהתייחסות לחוק התקשורת, שרוב התיקונים שהוצעו בו עניינם הפחתת הרגולציה על בעלי הרישיונות לשידורי טלוויזיה ולשידורי כבלים ולוויין.

איתן כבל: הוועדה הביעה שוב ושוב את עמדתה שיש לערוך רפורמה מקיפה ברגולציה האמורה, שתקל על בעלות הרישיונות ותביא להגברת התחרות, הכול במטרה להביא להורדת המחירים לצרכן.

איתן כבל: לצערנו, למרות שהוועדה ניסתה שוב ושוב לוודא כי התיקונים המוצעים אכן יובילו לירידת מחירים כאמור, לא השתכנענו שכך יהיה, ואולי חס וחלילה עלול להיות אף להפך.

איתן כבל: הבנו כי קיים חשש שהשינויים המוצעים יותירו את המחירים על כנם, אם לא יביאו אף לעליית מחירים לצרכן, בעוד היקף השירות שיסופק יהיה מצומצם יותר.

איתן כבל: בשל כך, ובשל העובדה שלעמדת הוועדה יש להסדיר את שוק שידורי הטלוויזיה הסדרה מקיפה וכוללת, שתכלול גם הסדרה של שידורי טלוויזיה באינטרנט, הוחלט לפצל חלק מההצעה כך שרוב התיקונים לחוק התקשורת ולחוק הפצת שידורים יידונו בנפרד, יחד עם ההצעה – שאותה דרשה הוועדה שהממשלה תגבש ותביא לכנסת – להסדרת שידורי הטלוויזיה באינטרנט.

איתן כבל: אני רוצה לומר בעניין הזה, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה למי שצופה בנו:

איתן כבל: אחת הרפורמות הגדולות שהיו אמורות להיות בחוק ההסדרים הקיים הייתה יותר מרפורמה, וכוונתי למהפכה במה שאנחנו קוראים ערוצי – איך זה נקרא?

איתן כבל: פלטפורמות הערוצים, אני כבר לא זוכר איך זה נקרא בדיוק, דהיינו הוט, יס, היום זה גם חברות נוספות כמו סלקום, כמו פרטנר, ששם שנים, בעיקר במה שנוגע להוט ויס, אזרחי ישראל הפכו למשאבת כספים בכל הנוגע לעניין הזה; פשוט משאבת כספים, שאזרחים מקבלים 200 ערוצים, ואולי אולי אולי הם יזכו לראות עשרה ערוצים.

ישראל אייכלר: אז תיקנתם את זה?

איתן כבל: לצערי, לא.

איתן כבל: למה?

ישראל אייכלר: למה?

איתן כבל: כיוון שהרפורמה שהובאה לנו לא הייתה מבושלת מספיק, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: והחשש הכבד – וחשוב שהדברים ייאמרו כאן גם מעל הבמה – החשש הכבד שלנו היה שכפי שאדוני מכיר, לא זו אף זו – לא רק שאנחנו לא היינו מצליחים לגרום לכך שהמחירים היו יורדים, אלא היינו עלולים, חס וחלילה, למצוא את עצמנו במצב שאולי היינו באים לעשות טוב ועושים רע, בכך שהמחירים אפילו היו עולים.

ישראל אייכלר: עכשיו, אחרי הפיצול אתה יכול להתחיל לטפל בזה.

ישראל אייכלר: יש לך מושב קיץ.

איתן כבל: בדיוק, וכאן הנקודה, אדוני.

איתן כבל: אנחנו ביקשנו ותבענו ממשרד האוצר וממשרד התקשורת להביא רפורמה מקפת מייד אחרי פגרת הפסח, ואז אנחנו נצלול לעומק העניין, ניכנס בעובי הקורה, ובעזרת השם, נביא סוף-סוף בטלוויזיה הרב-ערוצית – זאת המילה – מהפכה אמיתית, כי שם זה פשוט שחיטה של האזרחים.

איתן כבל: כי כשישבתי בוועדה, ביקשתי מהסמנכ"לים הבכירים, הן של הוט והן של יס, להתחייב שהרפורמה הזאת, לשיטתם, תגרום להורדת מחירים, והם לא היו, אדוני היושב-ראש, מוכנים להתחייב על כך.

איתן כבל: ולא ראיתי את עצמי שאני יכול לבוא לציבור, לצאת אחר כך החוצה לציבור, להוציא הודעת דובר – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – ולהודיע שאיזה יופי, הרגולציה תוביל לכך שהשוק יעשה את שלו.

איתן כבל: הרי היו סוקלים אותי באבנים על משפט שכזה.

איתן כבל: ואין שום סיבה שנמצא עצמנו במצב שכזה.

איתן כבל: ושם זה באמת – היום, התשלום שמשלמים אזרחי ישראל בכל סוגי הפלטפורמות השונות זה אחת ההוצאות הגדולות של אזרחי ישראל, של משק הבית.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, בחוק האמור, חוק התקשורת, אישרה הוועדה סעיף אחד הנוגע להפקות המיועדות לקהילת יוצאי אתיופיה בישראל.

איתן כבל: הסעיף שאושר מבטא, להבנתנו, איזון בין הצורך בהגברת השתתפות הקהילה ויוצאיה בשיח הציבורי התקשורתי בישראל מצד אחד לבין הצורך להבטיח שליוצאי הקהילה שאינם דוברי עברית יהיה מענה הולם שיאפשר להם לצפות בשידורים בשפות האמהרית והטיגרינית מצד שני.

איתן כבל: על כן, הוועדה החליטה שכספי תמיכה להפקות עבור הקהילה יחולקו למי שההפקה שלו נעשתה, ברובה, על ידי בני העדה האתיופית, וההפקה תשודר בשידור ראשוני בערוץ בשפה האמהרית או הטיגרינית.

איתן כבל: עם זאת, ההפקה – שחייבת להתבצע, כאמור, בידי בני הקהילה – לא תהיה חייבת להיות דווקא בשפות אלה במקור, אלא ניתן יהיה לדבב אותה לשפות אלה.

איתן כבל: בנוסף, אם בתוך שלושה חודשים לא תשודר ההפקה בערוץ בשפה האמהרית, המפיק יהיה זכאי לכספי התמיכה גם אם שידר את הפקתו בערוץ אחר.

איתן כבל: בעניין זה הגיש חבר הכנסת נגוסה אברהם הסתייגות, ולהבנתי ראוי לדחות אותה.

איתן כבל: בחוק הפצת שידורים אישרה הוועדה תיקון שבמסגרתו יוכלו בעלי זיכיונות לשידורי רדיו אזוריים שניתן להם אישור לשדר תוכן נוסף לפי חוק הרשות השנייה להעביר את התוכן הנוסף האמור גם על גבי מערך עידן פלוס – זה נקרא תיקון יעקב אשר.

איתן כבל: התיקונים המוצעים לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו שאושרו בוועדה כוללים איסור לשדר שידורים הכוללים חומר תועבה, ביטול סמכות הרשות השנייה ליטול זמני שידור מבעלי הרישיונות ולשדר בזמן זה שידורים מטעמה וביטול הסנקציה של נטילת זמני שידור תשדירי פרסומת בשל הפרות, ובמקום זאת – הסמכה להגביל זמני שידור תשדירי פרסומת ומשכם.

איתן כבל: נושא נוסף שהצעת החוק מתייחסת אליו הוא מינוי דירקטור בלתי תלוי לערוץ זעיר שהחליט לשדר חדשות.

איתן כבל: נושא זה נדון בהרחבה במסגרת התיקון לחוק הרשות השנייה, שנדון בוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת בראשות חברי חבר הכנסת יואב קיש.

איתן כבל: שידורי חדשות בערוץ זעיר, כך הוחלט, לא יחייבו הקמת חברת חדשות, אך נקבע, בין היתר, כי ימונו לדירקטוריון החברה דירקטורים בלתי תלויים.

איתן כבל: עתה הוספו הוראות שיבטיחו שדירקטורים אלה אכן יהיו בלתי תלויים.

איתן כבל: עוד נקבע בהצעת החוק כי הרשות השנייה תיטול חלק בעריכת סקרי צפייה והאזנה רק אם אלה ייצגו את כלל האוכלוסייה בישראל ולא ידירו מהם אוכלוסיות מסוימות.

איתן כבל: פרק ו: תחבורה – בפרק זה מוצעים שני תיקונים שתכליתם צמצום העומס בכבישים: האחד – הרחבת ההוראה הקבועה בסעיף 27א לפקודת התעבורה כך שצילום במצלמה אוטומטית או על ידי שוטר שנעשה בדרך הקבועה בתקנות יהיה ראיה קבילה בהליך משפטי גם לגבי מספר הנוסעים ברכב, ובלבד שהוכח כי הצילום המוגש הוא העתק אמין של הצילום הנשמר ולא בוצעו בו שינויים.

איתן כבל: כמו כן הוספה הוראה שלפיה רשומה אלקטרונית שהוגשה בדרך שנקבעה בתקנות תהיה ראיה קבילה בכל הליך משפטי לגבי מספר הנוסעים ברכב.

איתן כבל: תיקון זה, המאפשר לאכוף באמצעים טכנולוגיים מתקדמים שימוש בנתיבי תחבורה ציבורית לכלי רכב מרובי נוסעים, יתמרץ פתיחה של נתיבי תחבורה ציבורית לנסיעת כלי רכב מרובי נוסעים, יעודד נסיעות שיתופיות ויבזר את נסיעת כלי הרכב האמורים למספר גדול יותר של נתיבים, דבר שיביא לצמצום העומס בכבישים.

איתן כבל: במהלך הדיונים בוועדה עלה החשש שצילום כלי הרכב כאמור יגרום לפגיעה בפרטיות האזרחים שיצולמו ויזוהו, ולפיכך, חלק משמעותי מהדיון נסב על שאלה זו.

איתן כבל: ועדת הכלכלה בראשותי חרתה על דגלה להגן ככל הניתן על פרטיותם של האזרחים, וככל שנדרש – למזער את הפגיעה.

איתן כבל: לבסוף החלטנו שההוראות הקיימות היום בסעיף 27א1 לפקודה, הקובעות שאכיפה על ידי רשות מקומית באמצעות צילום תיעשה, בין היתר, כך שהצילום שהופק לא יהיה ניתן לצפייה ולא יישמר אלא באופן שלא יביא לזיהוי הנוסעים ברכב המצולם או עוברי דרך אחרים, נותנות מענה מספק לסוגיה.

איתן כבל: אני מקווה שגם ביישום הוראות אלה יישמר העיקרון של הגנת הפרטיות, כך שהפגיעה תצומצם ככל הניתן.

איתן כבל: התיקון השני עניינו בהרחבת סמכות רשות מקומית שהוסמכה כרשות תמרור מקומית לאכוף באמצעות צילום עבירה של שימוש שלא כדין בנתיב תחבורה ציבורית.

איתן כבל: מדובר בנתיב מהיר המפורט בתוספת המוצעת המצוי בתחומה של אותה רשות מקומית, גם אם הוא בדרך בין-עירונית.

איתן כבל: בשלב זה מתייחסת ההצעה לנתיב המהיר בכביש מס' 1, ירושלים–תל אביב, ובנתיבים המהירים העתידים להיפתח בכביש מס' 2, שפיים–תל אביב, בכביש מס' 5, מחלף קסם–איילון, ובכביש מס' 6, ראשון לציון–תל אביב, ושר התחבורה, בהסכמת השר לביטחון הפנים, יהיה רשאי להרחיב את רשימת הנתיבים.

איתן כבל: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ברצוני להודות מקרב לב בראש ובראשונה ללאה ורון, מנהלת ועדת הכלכלה, באמת על הניהול המופתי ויוצא הדופן.

טלי פלוסקוב: מצטרפים.

טלי פלוסקוב: מצטרפים.

איתן כבל: מצטרפים.

איתן כבל: באמת, מכל הלב, תודה, תודה ענקית, אהבה ענקית על העבודה אשר את עושה, יחד עם הצוות שלצידך, שבאמת הוא יתד נאמן לצידך, שעוזר לנו בכל רגע.

איתן כבל: כשאנחנו לא מרגישים את הצוות שמלווה אותך ואותנו זה אומר שהם עושים את עבודתם נאמנה.

איתן כבל: וזו הזדמנות לבקש ממך לומר להם תודה בשמי ובשם חברי הכנסת על העבודה אשר הם עושים.

איתן כבל: ואני גם צריך למצוא את ההזדמנות באמת להקריא שם-שם ולומר להם תודה על העבודה אשר הם עושים – נכון, נתתי את השמות, כמובן; אני מתנצל, לא ראיתי.

איתן כבל: צוות ועדת הכלכלה: עידית חנוכה, דקלה, יפעת, כוכי ואביעד, וכמובן עורכת הדין אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי של הכנסת והיועצת המשפטית של ועדת הכלכלה – שכבר אמרתי כשפתחנו את דיוני ועדת החקירה שהיא במידה רבה מהווה עבורי מעין עמוד ענן מוסרי שמראה לי את הדרך לא פעם, את הדרך הנכונה, כיצד עליי לנהוג בשאלות כאלה ואחרות, ושוב, זו הזדמנות, גם מעל הבמה, להודות לך, גברתי, על העניין הזה.

ישראל אייכלר: סליחה.

ישראל אייכלר: זו ההזדמנות שלי להזכיר שכשנכנסתי ב-2003 והגשתי, נדמה לי, הצעת חוק ראשונה או שנייה, אז ישבה איתי הגברת בנדלר והדריכה אותי בדיוק איך לעשות את זה ומה לעשות.

ישראל אייכלר: אני לא יודע אם את זוכרת את זה, אבל אני זוכר.

איתן כבל: מה שחשוב – שאדוני זוכר.

איתן כבל: וכן, אני רוצה לומר תודה לעורך הדין איתי עצמון, שבאמת פעם אחר פעם אני מתפעל מעבודתו, גברתי היועצת המשפטית, המשנה ליועץ המשפטי, וכפי שאמרתי לו פעם, הוא ראוי להיות היועץ המשפטי של הוועדה כשיגיע הרגע, אחרי שתסיימי את תפקידך.

איתן כבל: כמובן, אנחנו תמיד מאחלים לך להישאר – לפחות איתי – אבל בכל הנוגע לזה, אני חושב שאין ראוי ממנו: מקצוען, רהוט, מבין את החומר, גם יודע להתנהל מול – מה שנקרא, יש לו גם מזג, שזה חלק מהעניין; זה לא מספיק שאתה יודע את החומר, אלא גם איך אתה יודע להתכתב עם חברי הכנסת אל מול משרדי הממשלה והאורחים השונים.

ישראל אייכלר: רק אל תקלקל לו.

ישראל אייכלר: תדע לך, לפי השיטה שלך ושלכם, שאסור לאנשי ציבור לקבוע בשום דבר ועניין, אז רק קלקלת לו, כי אם אתה רוצה אותו, אז הוא כבר פסול.

איתן כבל: זה לא בשבילי.

איתן כבל: אני כבר, כנראה – איך אומרים?

ישראל אייכלר: לא, תאריך ימים עד 120.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: ואני רוצה שוב להודות לעורכת הדין מירב תורג'מן ולנעמה דניאל מצוות הייעוץ המשפטי, שאני חושב שזו הזדמנות להגיד כאן באמת להגיד לך ברוכה הבאה.

איתן כבל: הכרנו בעבודה משותפת מטעם משרד המשפטים בחוק העיצובים, ששם עשית עבודה מדהימה, ואני חושב ומאמין שאתי עשתה רכש יוצא מן הכלל.

איתן כבל: אני כבר מרגיש את זה בעבודה, ואיך אומרים?

איתן כבל: יישר כוח כל שעמלתם באמת לילות כימים על הכנת החוק, בלוח הזמנים הצפוף שהוקצה לנו.

איתן כבל: ולסיום – –

איילת נחמיאס ורבין: כולל חוקים חדשים ורביזיות.

איתן כבל: – – אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולפנות לממשלה ולפנות לקואליציה על חוק המטרופולינית – – –

איילת נחמיאס ורבין: הרשות המטרופולינית.

איתן כבל: הרשות.

איתן כבל: אני באמת חושב שזה אחד החוקים החשובים שהיו אמורים לעבור, אולי החשוב שבהם, דהיינו, חשוב לא מפאת – אלא כיוון שיש בו פוטנציאל עצום לשינוי אמיתי בכל הנוגע לטיפול בתחבורה הציבורית במדינת ישראל.

איתן כבל: אם יש עניינים שיש לממשלה – לקואליציה – לטפל, שתטפל בהם.

איתן כבל: אלה דברים פתירים אל מול – במשקל שאנחנו מחזיקים, בעניינים שצריך לפתור אל מול העניינים שהרשות אמורה לתת פתרונות, זה עולם ומלואו, ואני אשמח אם אכן עם שובנו מפגרת הפסח הנושא יועבר לטיפול ועדת הכלכלה של הכנסת.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לכם.

ישראל אייכלר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, למה אין שר במליאה?

ישראל אייכלר: אני מצטרף לדברים של היושב-ראש לגבי העניין של התחבורה.

ישראל אייכלר: זה הדבר המעיק ביותר, אני חושב, על האזרחים, אלה שאין להם מכוניות פרטיות, וזה מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, למה אין שר במליאה?

ישראל אייכלר: את רוצה להצטרף לממשלה ותהיי שרה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה, בהינתן הקואליציה הנכונה, אבל אני חושבת שאם אנחנו פה, אני חושבת שראוי שגם שר יהיה פה.

ישראל אייכלר: בהחלט.

ישראל אייכלר: בינתיים, אנחנו נמשיך במצעד יושבי-הראש שלנו.

ישראל אייכלר: עכשיו, משיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט איננו, תמלא את מקומו הגברת חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אדוני היושב-ראש, אתה צריך לדאוג לשר.

ישראל אייכלר: כשיש לי זמן שאני נותן לנואם, יש לי סנקציה, ואני אומר: כל זמן שהשר לא נמצא, אתה יכול לדבר בלי שעון.

ישראל אייכלר: אבל יושבי-הראש ממילא מדברים בלי שעון.

ישראל אייכלר: אין לי דרך אלא לבקש מהמזכיר לקרוא לשר.

ישראל אייכלר: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, אני מסכימה שהשר חייב להיות באולם.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שהוא יגיע.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שמטפלים בזה.

טלי פלוסקוב: חבריי חברי הכנסת, מי שנשאר, חבר הכנסת איתן כבל – –

ישראל אייכלר: השר ישראל כץ הוא התורן?

ישראל אייכלר: תקרא לו.

יעקב מרגי: הוא פה, אני אקרא לו.

טלי פלוסקוב: – – אני לא יכולה להתחרות במהירות קריאתך, אבל בגלל שבאמת אין לי כל כך הרבה דפים, אני מקווה לעמוד באותו קצב ובאותו זמן שאתה הצגת את הדברים.

טלי פלוסקוב: אז אכן התבקשתי על ידי יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי להציג את החלק של ועדת החוקה.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להביא בפניכם לקריאה שנייה וקריאה שלישית את הסעיפים 28 ו-29 להצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019) – הינה השר הגיע; שלום כבוד השר – התשע"ח–2018.

טלי פלוסקוב: סעיף 33 לחוק החברות הממשלתיות קובע דוחות כספיים שחברה ממשלתית חייבת לערוך.

טלי פלוסקוב: סעיף 34 קובע חובה להעביר את הדוחות לשר הממונה ולשר האוצר.

טלי פלוסקוב: בהצעת החוק מוצע לחייב חברה ממשלתית לפרסם לציבור, באופן יזום, את הדוחות שהיא עורכת בהתאם לסעיפים 33(א) ו-(א1), ובכלל אלה מאזן, דוח רווח והפסד, דוח משאבים, דוח כספי מאוחד עם חברת-בתף ולפי קביעת שר האוצר, גם דוחות שנתיים לפי חוק ניירות ערך.

טלי פלוסקוב: כמו כן יהיה על חברה ממשלתית לפרסם כל מסמך אחר שעל החברה או נושא משרה בה להגיש לרשות לפי החוק וששר האוצר יקבע בצו, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, שיש לפרסמו לציבור.

טלי פלוסקוב: מטרת התיקון היא להגביר את השקיפות של החברות הממשלתיות על ידי הרחבת חובת הדיווח כפי שיפורסם להלן.

טלי פלוסקוב: יוער כי כבר כיום ניתן לקבל את המידע האמור באמצעות בקשה לפי חוק חופש המידע, התשנ"ח–1988.

טלי פלוסקוב: לכן החידוש העיקרי בתיקון הוא העלאת החומר באופן יזום ואוטומטי, בלי צורך בפנייה לפי חוק חופש המידע.

טלי פלוסקוב: בעתיד צפוי הפרסום להתבצע באופן מרוכז, בפלטפורמת דיווח מקוונת, דוגמת הפלטפורמה של הרשות לניירות ערך והבורסה.

טלי פלוסקוב: לפי התיקון המוצע, חברה ממשלתית, כאמור, לא תפרסם סודות ביטחוניים כאמור בסעיף 9(א) לחוק חופש המידע, וכן לא תהיה מחויבת בפרסום סודות מסחריים כאמור בסעיף 9(ב) לאותו חוק).

טלי פלוסקוב: בנוסף, חברה שהיא תאגיד מדווח כהגדרתו בחוק ניירות ערך לא תידרש לפרסם לציבור מסמכים שהעבירה לרשות לניירות ערך לפי חוק ניירות ערך, על מנת למנוע הכבדה מיותרת.

טלי פלוסקוב: הסעיפים מוגשים ללא הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אני קוראת לכם לאשר את הסעיפים בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: כמובן, כמו כל יושבי-ראש הוועדות אני רוצה להודות לצוות הוועדה, ועדת החוקה, שבאמת עבד קשה על כל הנושאים האלה, וכמובן ליושב-ראש הוועדה, אם כבר אני כאן, לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי – לברר את הנושאים החשובים האלה כחלק מתקציב המדינה 2019.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותיי.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, ממלאת מקום יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו נדלג על יושבת-ראש הוועדה המיוחדת, חברת הכנסת רחל עזריה, כי היא איננה, ונעבור ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

ישראל אייכלר: אם היא תבוא אחר כך אז היא תדבר אחריו.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חבר ועדת העבודה והרווחה, חברי הרב אייכלר, אדוני השר, לבשר לך, אני בודק אותך כל יום.

אלי אלאלוף: אתה יודע, אני בא מבאר שבע – אז הגענו בשעה ו-20, לפעמים גם שעה וחצי, אבל תמיד יותר קצר.

אלי אלאלוף: אין לך ברירה, אני תמיד חושב עליך.

טלי פלוסקוב: גם אני, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: כל יום כשאני נוסעת מערד לכאן אני זוכרת אותך.

טלי פלוסקוב: תודה.

אלי אלאלוף: אבל יש כמה קטעים – אני בטוח שגם אתה עובר בהם – שצריכים תיקון קטן.

אלי אלאלוף: אז אני סומך עליך שלא תיתן לנו שנסבול.

ישראל כץ: אני חשבתי עליכם ועשיתי את זה – – –

אלי אלאלוף: שלא תחשוב, פעם היה שר האוצר שהיה גר בכפר שלך ועצר את – – –

ישראל כץ: – – – בכפר ורבורג.

אלי אלאלוף: בכפר ורבורג, זה לא שלך?

אלי אלאלוף: עצר את הדו-מסלולי עד שם.

אלי אלאלוף: במקרה זה היה שר – – –

ישראל כץ: אני מאריך את זה עכשיו.

אלי אלאלוף: השר הזה תמיד היה אומר שאין לו, אז זה עצר איפה שיש.

ישראל אייכלר: אתם מדברים על כבישי הדרום, אתה ופלוסקוב – חברת הכנסת פלוסקוב – ואני רוצה להביא לכם דרישת שלום מכבישי הצפון.

ישראל אייכלר: גם שם מתחוללת מהפכה.

ישראל אייכלר: יישר כוח.

אלי אלאלוף: באמת מותר לנו לפעמים להגיד כמה דברים טובים על המדינה שלנו.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם, חברים, הייתי רוצה לנאום ליד האופוזיציה, מול האופוזיציה, עם האופוזיציה.

אלי אלאלוף: כי חוק ההסדרים זה חוק מדהים ללכת לעומק של נושאים, לעשות שינויים מהותיים, שונים לפעמים בצורה יסודית מההצעה הממשלתית המקורית, וגם להביא, בלוח זמנים מאוד צפוף, בלי חס וחלילה שום פזיזות, שלא לפגוע בנושאים שעלו לטיפול של הוועדה.

אלי אלאלוף: אנחנו קיבלנו חמישה נושאים והצלחנו לסיים את כולם, בלי שום הפרדה ובלי שום ויתור על שום סעיף.

אלי אלאלוף: אז הראשון זה פרק ה' של הביטוח הלאומי, סימון ה' לפרק ה': תוספת ותק לאזרח ותיק.

אלי אלאלוף: התוספת הזאת מדהימה.

אלי אלאלוף: היא תוצאה של הסכם קואליציוני בין מפלגת ישראל ביתנו ושאר השותפים לממשלה.

אלי אלאלוף: הם ויתרו על התקציב שעמד לרשותם בסך כמיליארד שקל כדי לצמצם את פרק ההמתנה לאלה שצריכים לקבל קצבת זקנה.

אלי אלאלוף: אני חייב להזכיר לכם שקצבת זקנה מתחילה עם פרק המתנה, לפעמים עד עשר שנים.

אלי אלאלוף: בפרק 17 ו-18 בחוק ההסדרים הקדימו את זה, לשמחתנו, בזכות התקציב הנוסף הזה, וכבר עכשיו, מיידית, ב-2019, לא תהיה המתנה, גם לאלה שיש להם פחות משמונה שנים עבודה בארץ.

אלי אלאלוף: הם מיידית יכולים להתחיל ליהנות מקצבת זקנה מעודכנת.

אלי אלאלוף: כפי שאמרתי, עלות המהלך היא כמיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: בראבו למפלגת ישראל ביתנו על כך שהחליטה שתקציבה ילך לאוכלוסייה הוותיקה, של כל העדות וכל המדינה.

אלי אלאלוף: דבר שני, סימון ג' לפרק ה': גמלת סיעוד.

אלי אלאלוף: פה זו באמת מהפכה.

אלי אלאלוף: החוק הזה – חברים, חברים, סתיו, ידידתי היקרה, אני בטוח שתשמחי לשמוע את זה – – –

ישראל אייכלר: חברים בצד ימין, אתם לא שומעים אפילו את הבקשה של יושב-ראש הוועדה.

אלי אלאלוף: זאת ממש תחרות לא הוגנת.

אלי אלאלוף: כי א.

אלי אלאלוף: אלה דברים שאת אוהבת, אני חייב להגיד.

אלי אלאלוף: חסר לי פה אדם שאני מאוד אוהב, שהיה במרכז התהליך הזה, שהוא איציק שמולי, ידידי היקר.

אלי אלאלוף: הנושא הזה של גמלת סיעוד הוא מהפכה ממש.

אלי אלאלוף: זו לא תוספת כסף – זה שינוי המערך הכולל של הסיעוד.

אלי אלאלוף: אז הדבר הראשון – הסיעוד כבר שינה את המבנה שלו: זה לא שלוש רמות, זה שש רמות.

אלי אלאלוף: זה אומר שזה מאפשר יותר צדק לצרכים האמיתיים של האנשים שזקוקים לסיעוד.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שסיעוד זה קצבה שמגיעה לכל הוותיקים, ברגע שהם זקוקים, כדי לתפקד בעזרת הזולת.

אלי אלאלוף: הדרגה הראשונה שהייתה בהתלבטות מאוד קשה הייתה דרגה א' מתוך השש.

אלי אלאלוף: כי בהתחלה הממשלה הציעה קצבה של 1,000 שקלים, או תשע יחידות שירות מחוץ לבית.

אלי אלאלוף: בעבודת עומק – יחד עם אגף התקציבים, אני חייב להגיד, אפילו בשיתוף פעולה איתם – אנחנו שינינו את המבנה, ויש היום שלוש אופציות ברמה א'.

אלי אלאלוף: אופציה ראשונה: לקבל חמש וחצי יחידות שירות, לא רק בחוץ אלא גם בבית, אם הם רוצים בבית; נקודה שנייה, והיא מאוד חשובה – האפשרות לקבל הכול בכסף.

אלי אלאלוף: במקום 1,000 שקלים, זה מאפשר להם לקבל 1,378 שקלים; אופציה שלישית: ללכת ולקנות שירות בחוץ.

אלי אלאלוף: זה נעשה בזהירות רבה, כי אנחנו חושבים שלא כל חברות הסיעוד הן הגונות.

אלי אלאלוף: אנחנו חושבים שלקבל רק כסף או לקבל רק שירות ללא פיקוח – אז פה נולד רעיון מצוין שהוא לא כלול בתקציב הקצבאות, אלא בתקציב מיוחדף נוסף, 25 מיליון שקלף כדי להכשיר מתאמי פעולה שיבואו ויבדקו את העבודה של חברות הסיעוד במקום.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שזאת מהפכה מבחינת השירות.

אלי אלאלוף: שוב אני אומר: צריך להאמין לאנשים שזקוקים לשירות סיעודי, צריך להאמין למשפחות שלהם; לא לראות בכל משפחה משפחה שונאת, מנצלת, פוגעת וכו'.

אלי אלאלוף: אני בא מחברה משפחתית שהכבוד לזקן, ודאי, אבל לחלש, תמיד היה בראש מעייננו ובראש טיפולנו.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה דבר אפשרי וזה טוב לאוכלוסיות מסוימות.

אלי אלאלוף: לגבי חמש הרמות הנוספות, אנחנו אפשרנו דבר שהוא מדהים: שליש מהקצבה תוכל להתקבל בכסף, אבל עם ביקור של עובדים סוציאליים או של הרשויות המקומיות או של הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: אנחנו גם חושבים שלמי שיש כבר עובד סיעוד – תיקנו בדרך דבר מדהים שהוא בושה למערכת – מי שקיבל אישור לעובד סיעוד זר, הוא קיבל פחות קצבה, וגם כשלא קיבל את העובד הזר הוא המשיך לקבל קצבה נמוכה.

אלי אלאלוף: אנחנו החזרנו את זה לאחריות של הביטוח הלאומי – שעליו לתקן לבד, ללא יוזמה, לא צעד אקטיבי מצד האיש הסיעודי.

אלי אלאלוף: זה מאוד חשוב, כי זה הרבה כסף כשזה מצטבר, ואנחנו יודעים שלחלק מהאנשים הסיעודיים אין להם את כל הידע והיכולת להתמודד.

אלי אלאלוף: אז אנחנו השארנו מרמה 2 עד רמה 6 אפשרות לקחת שליש מהקצבה במזומן, דהיינו, 2,500 שקלים.

ישראל אייכלר: את מדברת קצת בקול, זה מפריע לדובר.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני כבר לא שומעת את עצמי.

אלי אלאלוף: אנחנו גם חושבים שזה היה תהליך מאוד חשוב, שנאפשר לקבל או שירות פנים בבית או שירות בחוץ או שירות בכסף, וזו לדעתי גישה חיובית.

אלי אלאלוף: אבל קבענו גם את הצורך לפקח על הגופים, והסברתי לכם את תפקיד מתאמי הפעולה.

אלי אלאלוף: אני גם חושב להגיד לכם שחייבים, בנוסף לכל מי שנותן שירות, שבא לבקר את האיש או האישה הסיעודיים, שאחת לשנה יהיה ביקור מאוד רשמי, שיבדוק לעומק את המצב של האיש או האישה במשפחה, במסגרת שלו.

אלי אלאלוף: זה מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: זה מנגנון חדש שלא היה קיים.

אלי אלאלוף: כל זה – בתקצוב נפרד, משמעותי מאוד.

אלי אלאלוף: זה בעצם מאפשר 200 מפקחים נוספים בתחום הזה.

אלי אלאלוף: נוסף לזה, התקציב הזה של הקצבאות זה תוספת תקציבית לקצבאות – לבד 450 מיליון שקלים – אבל ליד זה יש עוד תוספת של 1.3 מיליארד לשירותים נוספים שלא היו בעבר.

אלי אלאלוף: השירותים האלה ניתנים כתוספת, אם זה בפעולות חוץ, בפעולות בית, בפעולות בריאותיות, לטיפול בשיניים של הקשישים מגיל 75 וכו'.

אלי אלאלוף: הסעיף התקציבי הזה של תוספת לסיעוד – פה אני חייב לציין את הפעילות האישית המאוד-מרשימה של סגן השר ליצמן, שזה גם חלק מההסכם הקואליציוני שלו בכניסתו לממשלה ושל יהדות התורה ואגודת ישראל, ואני חושב שפה הוא עשה מהלך אדיר, ולציין גם את שיתוף הפעולה בשלב – שאני לא רוצה להסביר למה – של השר כץ ושל השר כחלון, שכמובן אילולא שיתוף הפעולה ביניהם לא היינו מגיעים לזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שהסעיף השלישי שטופל על ידינו זה הנושא של השיבוב.

אלי אלאלוף: פה אני חושב שזאת תופעה מאוד קשה.

אלי אלאלוף: הביטוח הלאומי, במשך שנים, מ-2014, זנח את קבלת הכספים שהוא הוציא באמצעות קצבאות לנפגעי תאונות, ומדובר בסכום של מיליארדים.

אלי אלאלוף: תרשו לי להגיד פה איזה גילוי נאות אישי: אשתי הייתה היועצת המשפטית של הביטוח הלאומי בבאר שבע.

אלי אלאלוף: אתם לא יודעים כמה לילות פמפמה אותי – אני בכנסת מאז שהיא בפנסיה, שתבינו – אבל פמפמה אצלי את הראש: כמה המדינה מזניחה את גיוס הכספים שמגיעים לה.

אלי אלאלוף: ומדובר במיליארדים, מיליארדים של שקלים שקיימים.

אלי אלאלוף: אל תשכחו שתאונות העבודה עולות לביטוח הלאומי כ-4.5 מיליארד שקל בשנה.

אלי אלאלוף: תסתכלו על הסכום, תסתכלו על הסכום הזה.

אלי אלאלוף: אם היינו חוסכים רק 50%, 10%, 15%, היינו מגיעים לסכומים אדירים שהיו ודאי מכפילים את תקציב הסיעוד, וכל תקציב אחר שחסר, כמובן.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שהשיבוב זה הזנחה מינהלית איומה, שזכתה לדוח מבקר המדינה.

אלי אלאלוף: אין לי ברירה אלא להזכיר: אחת ההמלצות של מבקר המדינה היא הצורך להרחיק את היועץ המשפטי של הביטוח הלאומי, שלצערי עוד נמצא במערכת, עם שכר כמו של שופט מחוזי.

אלי אלאלוף: לא מזיזים אותו מסיבות – כדאי שהיועץ המשפטי יזדרז ויטפל בזה בהקדם האפשרי.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שזה כסף שמגיע; זה כסף שמכניס למדינה כספים שיכולים להיות בשימוש אחר.

אלי אלאלוף: מצאנו עבודה מדהימה של צוות שנלקח על ידי החשב הכללי של האוצר, שהחליט שכדאי שצוות חיצוני יעשה את העבודה, בראשות גל הרשקוביץ.

אלי אלאלוף: הם הגישו המלצות.

אלי אלאלוף: אז אני רוצה להגיד לכם שהשיבוב הזה נסגר בהסכמים שיהיו מסודרים יותר, אמינים יותר ממה שהיה עד עכשיו, והשיבוב הזה יכניס ודאי מיליארדים.

אלי אלאלוף: כל שנה מדובר לפחות בכמה מאות מיליוני שקלים לקופת המדינה, באמצעות קופת הביטוח הלאומי, שבעיניי זה דבר אחד.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, השיבוב הוא דבר שדורש מעקב, ואנחנו לקחנו בוועדה אחריות לקיים דיון לפחות אחת לשלושה חודשים, למעקב מסודר ומדווח, שיטתי, על הביטוח הלאומי, לפחות אחת לשנה.

אלי אלאלוף: נתחיל עם זה מיידית, ולפחות בחמש השנים הקרובות זה יהיה.

אלי אלאלוף: הסעיף הנוסף, הרביעי, שנכנסנו אליו הוא הצמצום בפגיעות בתאונות העבודה.

אלי אלאלוף: כן, זה הרביעי.

אלי אלאלוף: כפי שאתם יודעים, ואמרתי את זה גם לפני כן, היום התקציב של תשלומי פיצויים על תאונות העבודה, בכל התחומים ובמיוחד בתחום הבניין, זה עלות של כ-4.5 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: לא היה שום אינסנטיב למעסיקים, לקבלנים, ליזמים, להתמודד ולצמצם את תאונות העבודה.

אלי אלאלוף: כפי שאתם יודעים, מאז שאנחנו בוועדה מטפלים בנושא הזה – יחד עם חברי עבד אל חכים חאג' יחיא, עם הידע המדהים שלו כמהנדס, ועם איל בן ראובן ואנוכי – הקמנו ועדת מעקב לנושא הזה, ועדת משנה שמטפלת.

אלי אלאלוף: המהלכים שעשינו אינם מספיקים.

אלי אלאלוף: גם עם חוק סגירת אתרים או חוק כמו הקנסות שהטילו אנחנו נשארים עם מערכת פיקוח מאוד מאוד חלשה, שלא תמיד מצליחה לעמוד בכל הדרישות של תאונות העבודה.

אלי אלאלוף: לצערי, הפגיעות בנפש ובגוף הן באלפי אנשים בשנה, ומספר ההרוגים הוא בין 40 ל-50 כל שנה בשנים האחרונות.

אלי אלאלוף: זה מוות מיותר שפוגע באוכלוסייה מאוד חלשה, לפעמים החלק המבריק של האוכלוסייה החלשה, כמו בוגר בית ספר לרפואה מרומניה שהגיע למשפחה כדי ליהנות קצת, ואמר: אני ארוויח כמה גרושים לעזור להוריי – מהמגזר הערבי בצפון – וביום הראשון כבר מצא את מותו.

אלי אלאלוף: אז אני חושב שהגישה הזאת היא תמריץ לחייב את הגופים השונים להתמודד ולהקטין את – או יותר נכון להגדיל את הביקורת ואת הרגישות לסכנות שאורבות לעובדים שלהם.

אלי אלאלוף: אז פה הוחלט להטיל השתתפות גדולה יותר ב-0.1% מהשכר של העובדים המועסקים בתחומים שלהם.

אלי אלאלוף: התוספת הזאת, שהיא 0.1% – כל עוד שלא תלווה בתקנות ששר האוצר יקבע, שיכולות לעלות עד 0.35% – אז הסכום הזה יהווה הכנסה נוספת של בין 400 ל-500 מיליון שקל בשנה, סכום אדיר, שחלקו ילך לפעולות חברתיות מונעות תאונות עבודה וחלק ילך לחזק פעולות נוספות שלא – אני מתנצל.

ישראל אייכלר: סליחה, אדוני היושב-ראש חבר הכנסת אלי אלאלוף.

ישראל אייכלר: אני יודע שעשית הרבה דיונים בעניין הזה של הפועלים הנופלים מהבניינים, ואז היו ממש בודדים, והלכת לסיורים.

ישראל אייכלר: מדובר – – –

אלי אלאלוף: נכון.

אלי אלאלוף: לא רק אני.

אלי אלאלוף: עבד אל חכים (אומר דברים בצרפתית.

אלי אלאלוף: )

ישראל אייכלר: כן, הובלת.

ישראל אייכלר: כן, הובלת את הסיורים האלה ואמרת שכמו שבתאונות דרכים צריך משטרת תנועה ויש כך וכך הרוגים בשנה – באותו יחס צריך שתהיה משטרת פיקוח על העובדים, על בטיחות העובדים.

ישראל אייכלר: נראה לך שמספיק היום?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: לצערי, אני חייב להגיד פה: אנחנו קופצים לנושא שלא היה בדיון אצלנו בוועדה.

אלי אלאלוף: ודאי אדוני שר התחבורה עם המערכת שלו רואה את זה.

אלי אלאלוף: היום, לגייס עובדים, עובדי פיקוח על מערכת בכלל, זה קשה מאוד, מה גם שאנחנו לא מסוגלים לשלם להם את השכר הרצוי.

אלי אלאלוף: אז תדע לך, למרות כל הדיונים, שלוש שנים מחפשים 22 עובדים לתקנים של פיקוח על העבודה, ומשרד העבודה לא מצליח למצוא את האנשים.

אלי אלאלוף: מצא אחד – הלכו שניים.

אלי אלאלוף: זה ממש דבר רשלני.

אלי אלאלוף: ואני חייב להגיד שזה תפקיד – אחריות – של ראש הממשלה, כי הנושא הזה של שירות המדינה זה ת"פ שלו ישירות.

אלי אלאלוף: כרגע יש שם ממלא מקום, אדון אודי פראוור, שמגיע אחרי איש שלא מילא את תפקידו כראוי, בצורה ראויה, שנים רבות.

ישראל אייכלר: במשרד העבודה?

אלי אלאלוף: לא, זה בנציבות שירות המדינה, שלא מסוגלת לספק לא עובדים ולא תנאי עבודה, ותהליכי המיון כושלים.

ישראל אייכלר: פשוט ביורוקרטיה – –

אלי אלאלוף: ביורוקרטיה נטו – –

ישראל אייכלר: – – מונעת הקמת – – –

אלי אלאלוף: – – רשלנות, מונעת 22 תקנים שיש במשרד העבודה כדי לפקח על תאונות העבודה, ולא נמצאו.

אלי אלאלוף: אנחנו כבר בשנה השלישית של הקדנציה הזאת, ואני חייב – ואני בטוח שמי שצריך יגיע עם הפרוטוקול.

אלי אלאלוף: אני עומד מאחורי כל מילה שלי.

אלי אלאלוף: לצערי, אני צודק בכישלון המטורף הזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שהנושא הזה יחייב.

אלי אלאלוף: אם הגופים המעסיקים ישפרו את תפקודם ואת אחריותם על בטיחות, הם יוכלו לשלם פחות.

אלי אלאלוף: זה האינסנטיב; זה התוספת לזה.

אלי אלאלוף: אם יצליחו, זה יחסוך להם כסף, ולא – כסף שייגבו הוא כסף שיחזור לפעולות נוספות.

אלי אלאלוף: יש צורך מטורף בעבודה.

אלי אלאלוף: אנחנו, כדי לברוח מאחריות, פחות מכשירים את העובדים שלנו ומחפשים אותם בסין או במקומות אחרים.

אלי אלאלוף: בהחלט היה רצוי למצוא אותם פה באזור או במדינה שלנו עצמה.

אלי אלאלוף: הנושא האחרון זה הנגישות למבני ציבור במדינה.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שזה באחריות של החשב הכללי של האוצר – יחידת הדיור הממשלתי – שהיה אמור לסיים את העבודה שלו בכל המבנים הציבוריים עד 2018.

אלי אלאלוף: הוא רחוק רחוק מהיכולת לעשות את זה.

אלי אלאלוף: לכן, עשינו דיון וגם בנינו מנגנון לפקח בוועדה על הנושא הזה.

אלי אלאלוף: לא השארנו את זה לאחריות של אף אחד.

אלי אלאלוף: לא ברחנו מאחריות.

אלי אלאלוף: לקחנו את זה בוועדה, עם דרישה אחת לשלושה חודשים לקבל דיווח.

אלי אלאלוף: תארו לכם שלולא ההתערבות שלנו, לא הייתה רשימה מסודרת של המבנים שזקוקים לעבודות, כדי שניתן יהיה להעמיד לרשותה של האוכלוסייה, של כל אוכלוסייה שיש במדינה, כולל אלה שזקוקים לנגישות מיוחדת.

אלי אלאלוף: אני חושב שפה נעשתה עבודה.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין את אי-שביעות הרצון של כולנו, חברי הוועדה, מחוסר שיתוף הפעולה בין היחידה לדיור ממשלתי לבין היחידה של משרד המשפטים האחראית לנגישות, ששיתוף הפעולה ביניהם מתבטא כמעט רק בביטויים לא נעימים שהכנסת עדיין לא אוהבת לשמוע, אבל שנדע.

אלי אלאלוף: זה רשלנות, עוד פעם; מלחמה ביורוקרטית בין שתי מערכות מדינה שלא יכולות לדבר ולשתף פעולה.

אלי אלאלוף: אז הם ביקשו לדחות את מועד סיום עבודתם ל-2021.

אלי אלאלוף: לא הסכמנו.

אלי אלאלוף: חייבנו אותם לתת לנו רשימה של המבנים שיהיו מוכנים בסוף 2018.

אלי אלאלוף: מדובר בכמה מאות מבנים, ואנחנו נעשה עבודה.

אלי אלאלוף: כפי שאמרתי לכם, גם פה אנחנו מדברים על פיקוח אחת לשלושה חודשים.

אלי אלאלוף: דבר שני – מייד אחרי הפגרה, חודש אחרי הפגרה, אנחנו נקבל את הרשימה המדויקת של המבנים שיקבלו את כל הטיפול הנדרש כדי שיהיו נגישים כבר ב-2019.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שזו חוויה אדירה להתמודד עם חוק ההסדרים.

אלי אלאלוף: יש הרבה אנשים שבאו, וזו אישה מיוחדת; אני אחסוך מכם את שמה ותפקידה.

אלי אלאלוף: אבל היה לכם זמן לגשת ולדון בצורה רצינית.

אלי אלאלוף: אני חייב להודות לכל חבריי חברי הכנסת שהיו בדיונים.

אלי אלאלוף: אני מתנצל כלפי אחת שנאלצתי להוציא אותה מהישיבה, ואני מצטער על כך; זה לא הסגנון שלי.

אלי אלאלוף: אבל כל השאר – זה שיתוף פעולה מדהים בין אופוזיציה לקואליציה, וכולה לעניין, ונעשתה עבודה מדהימה.

אלי אלאלוף: אפילו אקט חברי ספונטני שבי, ביקשתי למשל בחוק הסיעוד, אמרתי לאיציק שמולי: יאללה, חבר, תסכם מה שתסכם, זה מקובל עליי.

ישראל אייכלר: מה אתה אומר?

ישראל אייכלר: הוא יכול היה להוסיף עוד 100 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

אלי אלאלוף: אני הרגשתי כל כך נוח ו-fair play איתו ועם האחרים שבוועדה – אני לא אציין שמות, כדי שלא אפגע באף אחד שאני חס וחלילה אשכח אותו.

ישראל אייכלר: לא, כי הוא זועק כל הזמן על הסיעוד של הקשישים, שאין מספיק.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: יש לו תפקיד מרכזי, וגם אם הוא לא פה, הוא איתנו פה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד את זה.

אלי אלאלוף: חברים, הנושאים האלה – כל הנושאים שהגיעו חייבו את הוועדה לעשות הרבה מאוד מעקב.

אלי אלאלוף: וזה תפקידה של הכנסת: לעקוב אחרי ביצוע הממשלה בלי מורא ופחד ולבקר אותה גם כשהיא לא מתפקדת, ולפעמים – ואנחנו יודעים, לצערנו, שמערכות גדולות שלא יודעות לתקן את עצמן הן זקוקות לביקורת, וזה תפקידנו לעשות.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים בתודות.

אלי אלאלוף: אני אתחיל הפוך ממה שהכבוד אומר, אז אני אתחיל בצוותים שלנו.

אלי אלאלוף: אני חושב שהצוות המשפטי של הוועדה – הם אינם פה, אבל מדהימים – בראשותה של נועה בן שבת ושאר היועצות המשפטיות, שעבדו כל אחת על חוק אחר, עשו עבודה אדירה, תיקנו ביום ובלילה, וחזרנו ודיברנו וכו', וזה צוות מדהים; צוות הוועדה בכלל, בראשות ענת כהן, שיחד עם כל הצוות שלה ידעו להזמין, לדחות ולהחזיר – כל הדיונים בצורה מתואמת, בצורה מדהימה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות, ובלי ציניות, במילה אחת, לחברים של אגף התקציבים באוצר.

אלי אלאלוף: הם באו בהצעות, וכל החוקים שדיווחתי עליהם כרגע, אדוני היושב-ראש, כולם שונו, וגם שונו בתפיסתם, וזה היופי שיש כשאתה יכול לשכנע על בסיס הגיוני, על בסיס ידע וגם על בסיס שכנוע עצמי.

אלי אלאלוף: שינינו להם את התפיסות הראשוניות, והם שיתפו פעולה.

אלי אלאלוף: לקחנו גם, לפעמים, אחריות לתוספת תקציבית, ובסוף היא אושרה על ידם בצורה אחראית מאוד.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות למשרד הרווחה, במיוחד לשר, כפי שאמרתי, באמת על כך שהוא התערב בשלב הסיכום ומצא את הנקודה האישית שלו שם.

אלי אלאלוף: מברך אותו על כך; לביטוח הלאומי, שקיבל את כל הביקורות בהבנה, ועומד לרשותנו כדי לשפר את התפקוד שלו.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה להודות לכל חברי הכנסת, באמת, שהיו שם, שהיו מדהימים במעורבות ובזמן שנדרש.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל גם הגופים הציבוריים שהיו, שבאו, גם אם זה באינטרסנטיות מסוימת, ואני אומר את זה באחריות – אנשים באו להגן על פרנסתם, לפעמים פרנסה מוגזמת, בחלק מהם, ואתם מנחשים למי הכוונה – ולכנסת, שאפשרה לנו לשפר את התנאים, במיליארדים, אבל גם ברגישות, את התנאים של אוכלוסיות חלשות.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תרשה לי, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לברך אותך ולהודות לך.

ישראל אייכלר: אתה הודית לכולם, רק לא על שעות והימים והלילות שעשית כיושב-ראש ועדה.

ישראל אייכלר: ואני לא יודע אם מותר לי, כסגן יושב-ראש, להביע שמחה על ההצבעה של היום לפיזור הכנסת שנדחתה, רק בגלל סיבה אחת – שאתה הודעת שאתה לא תלך לקדנציה הבאה, וחשבתי שהכנסת תפסיד אותך.

ישראל אייכלר: אז ברוך השם, תמשיך להאריך ימים בטוב ובנעימים ולעשות דברים טובים ונפלאים שאתה עושה בוועדת העבודה והרווחה.

ישראל אייכלר: תודה לך, אלי.

אלי אלאלוף: תודה לך.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אלי אלאלוף.

ישראל אייכלר: עכשיו תעלה יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות האלה: הצעת חוק עבודת נשים, הצעת חוק לתיקון פקודת רכב מנועי וסעיפים להצעת חוק ההסדרים, חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: ערב טוב.

רחל עזריה: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, כבוד היו"ר, כבוד השר, אני מתכבדת להציג שלושה חוקים.

רחל עזריה: אני אשתדל לעשות את זה בקיצור יחסית, כי יש לנו עוד – הזמן קצר והמלאכה מרובה.

רחל עזריה: החוק הראשון הוא פרק ב', שעניינו בנקאות, מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית.

רחל עזריה: השאלה הראשונה שאני רוצה לשאול היא כמה זמן לוקח לעבור מבנק לבנק.

רחל עזריה: מסתבר שבישראל לוקח הרבה מאוד זמן.

רחל עזריה: מעט אנשים עוברים מבנק לבנק – רק כ-3% מהאוכלוסייה בכל שנה.

רחל עזריה: מסתבר שאנשים נשארים יותר שנים בבנק שהם נמצאים בו מאשר נשארים נשואים לאותו בן או בת זוג, כיוון שזה סיוט ביורוקרטי.

רחל עזריה: אנשים מאוד חוששים לעזוב בנק – כל הביורוקרטיה, כל התהליך הוא תהליך מאוד יקר, מאוד מסורבל, והרבה פעמים גם אנשים מבינים שהם איבדו באמצע הרבה מאוד נכסים; נגיד הכסף שמגיע מהמילואים פעם בשנה עלול להיעלם בתהומות הנשייה.

רחל עזריה: הדבר השני הוא שברגע שהבנק יודע שאתה לקוח שבוי – אני חושבת שכולנו מכירים, או כמעט כולנו, את הרגע שהבנק פתאום מתייחס אליך בצורה משפילה, כי יודעים שאין ברירה ואתה לא תעבור לבנק אחר.

רחל עזריה: ולכן, מה שהצעת החוק הזאת מציעה – ואני ממש שמחה שהצלחנו לעבוד עליה בוועדה בצורה טובה ולהעביר אותה – זה שיהיה אפשר לעבור מבנק לבנק גם באופן מקוון, זה אומר בלחיצת כפתור, בתוך שבעה ימים.

רחל עזריה: האחריות מוטלת על הבנק שאותו החלטתְ או החלטתָ לעזוב, ואם הבנק לא משחרר אותך בזמן מוטלת סנקציה של 50,000 שקל.

רחל עזריה: הצעת החוק, תהיה לה תקופת מעבר של שלוש שנים, ואני אקריא בצורה מדויקת.

רחל עזריה: ברגע שייכנס החוק לתוקפו, בדומה לשוק הסלולר, נתחיל לראות תחרות בין הבנקים בירידה במחירים.

רחל עזריה: החששות מפני הסיוט הביורוקרטי שתיארתי מביאים את הלקוח להיות לקוח שבוי בידי הבנק שבו הוא מנהל את פעילותו הפיננסית, ויוצרים תמריצים שליליים בקרב הבנקים להתייעל ולהציע הצעות אטרקטיביות ללקוחות, דבר הפוגע בתחרות ומונע את הוזלת העלויות הנלוות לניהול חשבון בנק.

רחל עזריה: בנוסח המקורי שהובא בפני הוועדה הוצע לקבוע כי הנגיד, בהסכמת שר האוצר – או הנגידה, סליחה – יקבע בכללים את סוגי חשבונות הבנק שתחול עליהם ההוראה שפירטתי.

רחל עזריה: המשמעות של הוראה זו היא שאם הנגיד או הנגידה לא קבעו בכללים את סוגי חשבונות הבנק שתחול עליהם החובה להעבירם, למעשה ההוראה תהיה ריקה מתוכן.

רחל עזריה: לכן, היה ברור לכולנו שלא היה אפשר להסכים לברירת מחדל זו, ולכן החלטנו על מנגנון שלפיו הנגיד או הנגידה, בהסכמת שר האוצר, יקבעו את סוגי החשבונות, אולם אם הנגידה לא קבעה את סוגי החשבונות עד ליום התחילה תשתנה ברירת המחדל כך שהחובה תחול ע כל סוגי החשבונות, אלא אם כן הנגידה, בהסכמת שר האוצר, החריגה בכללים סוגי חשבונות מסוימים.

רחל עזריה: במטרה לייצר הגנת ינוקא לבנק קטן או בנק מקוון מוצע לקבוע כי לבקשת בנק בעל היקף פעילות קטן או בנק מקוון, הנגיד או הנגידה, בהסכמת שר האוצר, רשאים לקבוע כי החובה לבצע את הפעולות הנדרשות כדי לאפשר ללקוח להעביר את הפעילות הפיננסית שלו לא תחול עליו, ותחול עליו רק בתום תקופה שקבע, או שיחולו על אותו בנק רק חובות כבנק קולט או בנק מקורי.

רחל עזריה: בנוסף מוצע מנגנון לעניין המועדים להחלתה של ההוראה על בנק בעל היקף פעילות קטן אם פעילותו גדלה והוא אינו נכלל בהגדרה.

רחל עזריה: בנק בעל היקף פעילות קטן מוגדר כבנק ששווי נכסיו אינו עולה על 5% משווי הנכסים של כלל הבנקים בישראל.

רחל עזריה: הנגידה, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, מוסמכים לשנות את השיעור המוצע.

רחל עזריה: בנוסף, החלטנו להוסיף סנקציות על בנק שלא ימלא אחר הוראות החוק.

רחל עזריה: ניתן יהיה להטיל עיצום כספי בסך 50,000 ש"ח על תאגיד בנקאי.

רחל עזריה: תחילתו של הפרק המוצע – שלוש שנים מיום פרסומו.

רחל עזריה: שר האוצר, בהסכמת הנגידה ובאישור ועדת הכלכלה, רשאים לדחות את התחילה בשתי תקופות נוספות שלא יעלו על שישה חודשים כל אחת, במטרה לאפשר למערכת הבנקאית להטמיע את המערכות שיוקמו לצורך העברת הפעילות הפיננסית בין הבנקים.

רחל עזריה: מוצע לקבוע כי סעיף העיצום הכספי ייכנס לתוקף רק בתום ארבע שנים מיום הפרסום, הווי אומר שיש עוד כמה חודשים להתארגנות, אלא אם כן דחו את מועד תחילת החוק – נתנו את השישה חודשים ועוד שישה חודשים.

רחל עזריה: מכיוון שתחילתה של ההוראה המוצעת היא רק בעוד שלוש שנים – במקרה הטוב, אם שר האוצר לא יעשה שימוש בסמכות וידחה את התחילה – אזי לא תהיה הוראת מעבר בהקשר הזה, ואם לא, אז זה יתחיל מייד בתום ארבע שנים.

רחל עזריה: מההטבות וההנחות שלהן זכאי הלקוח במסגרת ניהול חשבונו יוכל ליהנות בתוך שלוש או ארבע שנים באופן מיידי, וגם הסנקציה תחול מייד.

רחל עזריה: אני רוצה להודות ללא מעט אנשים.

רחל עזריה: קודם כול, למשרד האוצר – לעמיהוד שמלצר ולכפיר בטאט; למשרד המשפטים – ללירון מאוטנר; לבנק ישראל – לחן פליישר, טל הראל ודודי בבלי; לחברי ועדת הרפורמות חיים ילין ומוסי רז, שהיו מאוד פעילים בהקשר הזה; ליועצת המשפטית של הוועדה מרב תורג'מן; למנהלת הוועדה אריאלה מלכה וללירז בנימין, מזכירת הוועדה; וכמובן, ליועצים שלי, נחלה ליאור, נעמי נידם וצורי דותן.

רחל עזריה: אני רוצה לומר שהיכולת לעסוק בנושאים כלכליים כאלה – ומה שהיה מדהים בעבודה של הוועדה, שהצלחנו להגיע להסכמות של כולם, וכולם בירכו על החוק, החל מהבנקים, דרך לובי 99, וכל חברי הכנסת.

רחל עזריה: ואני חייבת לומר, זה דרש הרבה שיתוף פעולה כדי להגיע למצב הזה, ואני מאוד מאוד מעריכה את המאמץ המשותף.

רחל עזריה: החוק הבא הוא פרק ג' להצעת חוק התוכנית הכלכלית: הסרת חסמים ביבוא אישי.

רחל עזריה: אנחנו בישראל חיים בכלכלת אי.

רחל עזריה: בכלכלת אי אחד הדברים שבדרך כלל קורים זה שיש גם עלייה של מחירים וגם לא כל המוצרים מגיעים אלינו ואנחנו מצליחים ליהנות מהם.

רחל עזריה: כמו כן, שטחי המסחר בישראל, מסתבר שהם קטנים מדי.

רחל עזריה: מאוד קשה להגיע לקניונים, הרבה פעמים אין חניה, וזה בזבוז של הרבה שעות יקרות.

רחל עזריה: בישראל אנחנו עובדים שעות ארוכות, וגם אנחנו, יש לנו משפחות גדולות יחסית, ולכן הפתרון הזה של יבוא אישי באינטרנט בלחיצת כפתור הוא מדהים.

רחל עזריה: יש גם איזשהו עניין של צדק חברתי, כי כל מי שנוסע לחו"ל – אנחנו יודעים שחוזרים לארץ עם קניות, ומי שלא יכול להרשות לעצמו את הנסיעה לחו"ל אז לא יכול לעשות את אותו יבוא אישי של הפריטים שהוא מעוניין בהם.

רחל עזריה: במהלך הדיון – זה המעניין, כבוד היו"ר – חבר הכנסת מקלב הגיע לדיון ואמר שגם במגזר החרדי יש הרבה מאוד הזמנות מהאינטרנט, בדיוק מהסיבות האלה: אנשים לא רוצים לבזבז את הזמן בקניות, והרבה דברים של ילדים מאוד מאוד קל להזמין.

רחל עזריה: יש גם מחקר שמראה שאנשים קונים באינטרנט בשעות הלילה – זה הזמן שיש לאנשים, והחנויות כבר סגורות.

רחל עזריה: אנחנו יודעים שהרבה מהרכישות האלה היו נתקעות במכס, היו משלמים מחירים גבוהים, ולכן באנו לפתור את העניין הזה ולאפשר לאנשים – להקל עליהם ביבוא האישי, ובכך להוריד את יוקר המחיה.

רחל עזריה: אני מתכבדת להציג לפניכם פרק נוסף מהצעת חוק התוכנית הכלכלית שנדון בוועדה בראשותי – פרק ג', שעניינו הסרת חסמים ביבוא אישי.

רחל עזריה: הפרק כולל תיקונים בשני חוקים: חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב וחוק התקנים.

רחל עזריה: התיקון הראשון נועד להקל את היבוא האישי של מוצרי תעבורה, חלקי חילוף לרכב, הן לעניין מספר המוצרים שמותר לאדם פרטי לייבא והן לעניין הוכחת עמידתו של המוצר בדרישות תקינה.

רחל עזריה: נקבע כי מייבא מוצר תעבורה לשימוש אישי או משפחתי רשאי או רשאית לייבא עד חמישה מוצרי תעבורה מאותו סוג משלוח בשנה.

רחל עזריה: כמו כן, כדי להבטיח כי לא ייכנסו לארץ מוצרי תעבורה שאינם בטיחותיים, מוצע לקבוע את הדרכים להוכחת עמידתו של מוצר התעבורה בדרישות תקינה, בין שמדובר בתקן ישראלי רשמי ובין שמדובר בדרישות תקינה זרות.

רחל עזריה: זאת אומרת, ויתרנו על השיטה של רק תקינה ישראלית, וכל התקינות של מדינות אירופה וצפון אמריקה גם הן לגיטימיות.

רחל עזריה: התיקון השני בחוק התקנים נועד לפטור יבוא אישי של מוצרים מהחובה לעמוד בדרישות תקן רשמי ישראלי, מאחר שלא סביר לצפות שמי שרוכש מוצר לשימושו האישי ומביא אותו לארץ ידע שעליו להוכיח את עמידתו של המוצר בתקן רשמי.

רחל עזריה: כי מה שהיה קורה – אנשים לא ידעו שהם צריכים להוכיח את זה, ואז דברים היו נתקעים במכס ובנמֵל – בנמָל, נדמה לי, אומרים.

רחל עזריה: מוצע לקבוע כי מוצרים שאין צורך לפי דין באיש מקצוע לשם התקנתם, הפעלתם או תחזוקתם והם מיובאים לשימוש אישי או משפחתי יהיו פטורים מחובת השמירה על תקן רשמי.

רחל עזריה: לפי המוצע, רשימת התקנים הרשמיים שחלים על מוצרים כאמור תפורסם ברשומות ובאתר האינטרנט של משרד הכלכלה והתעשייה.

רחל עזריה: הוראות אלה לא יחולו על מוצרי מזון, רכב מנועי, לרבות אופניים חשמליים, וכן על ציוד ומכשור רפואי.

רחל עזריה: הוועדה החליטה להוסיף לפרק המוצע גם הסמכה לשר הכלכלה והתעשייה להחריג בתקנות סוגי מוצרים נוספים וכן להחיל על סוגי מוצרים נוספים את הפטור מהחובה לעמוד בדרישות התקינה.

רחל עזריה: תקנות אלה יהיו טעונות אישור של ועדת הכלכלה.

רחל עזריה: ההסדר המוצע כולל הפניה להגדרת יבוא אישי שבו ייקבעו כמויות המוצרים שיהיה מותר לאדם פרטי לייבא.

רחל עזריה: הוועדה בראשותי תקיים ישיבה מעקב במהלך כנס הקיץ כדי לעקוב אחר יישום ההסדר החדש, לרבות קביעת הצו החדש כאמור.

רחל עזריה: היה לי חשוב מאוד שההסדר החדש ילווה בקמפיין פרסומי לציבור, לכן נציגי משרד האוצר בוועדה התחייבו כי בשנה הקרובה תערוך הממשלה מהלך פרסומי ליידוע הציבור בנושא.

רחל עזריה: אני רוצה להודות קודם כול לחברי הוועדה, במיוחד לחבר הכנסת מקלב, שהשקיע מזמנו בדיון; אני רוצה להודות לכל מי שטרח ועמל על החוק הזה: שר האוצר ושר הכלכלה; ממשרד הכלכלה – יעקב וכטל ואנואר חילף; ממשרד האוצר – שירה גרינברג ועידו סופר; ליועץ המשפטי של הוועדה איתי עצמון; למכון התקנים ולאיגוד לשכות המסחר; תודה למנהלת הוועדה אריאלה מלכה וללירז בנימין; תודה ליועציי נחלה ליאור, נעמי נידם וצורי דותן, וליועץ המשפטי של הוועדה.

רחל עזריה: אני ממשיכה להצעת החוק האחרונה: פרק ד' – ספורט.

רחל עזריה: אני אספר לכם – מה שהצעת החוק אומרת זה בעצם להפריד בין ההימורים לבין הכסף שיש לספורט.

רחל עזריה: העניין הזה של הקיצוץ בהימורים – זו הייתה החלטה של השנים האחרונות, של שר האוצר משה כחלון.

רחל עזריה: ביום שישי אני רצתי – לא מרתון, רצתי עשרה קילומטר, אבל באירוע של מרתון ירושלים.

רחל עזריה: כשניסיתי להגיע לכניסה, להזנקה, עצר אותי אחד המאבטחים ואמר לי: אני, יש לי עיניים של מחשב, אני זוכר אותך.

רחל עזריה: אני אמרתי לך לפני שלוש שנים שאתם צריכים לצמצם את ההימורים, כי זה מפרק משפחות.

רחל עזריה: תגידי למשה כחלון שכל הכבוד שעשה את זה ושיברך אותו האל – ככה, במילים האלה, אני מצטטת.

רחל עזריה: אני מיהרתי להגיע להזנקה באמת.

רחל עזריה: בהתחלה נפלתי כי הייתי דחוסה בין הרבה אנשים.

רחל עזריה: אבל עדיין העניין הזה של להפריד את ההימורים מהספורט זה מאוד מאוד חשוב, ואני ממש שמחה שהצלחנו לעשות את זה, ואני גם גאה שהמפלגה שלי עסקה בעניין הזה ונגעה בפרה הקדושה שאף אחד לא העז להתמודד איתה, שזה העניין של ההימורים בישראל והתקצוב מחדש.

רחל עזריה: מה שקרה זה שמאז צומצמו ההימורים גם תקציב הספורט ירד – ממש קרה בשנה וחצי, שנתיים האחרונות.

רחל עזריה: ובעצם מדינת ישראל, מה שהיא אמרה: אנחנו לוקחים אחריות על תקציב הספורט, ולא מצמידים את זה להימורים אלא מפרידים.

רחל עזריה: היה חשש מאוד גדול בחדר בדיון הראשון.

רחל עזריה: ישבו המועצה הלאומית לספורט והאגודות – הפועל, מכבי – והמועצה להסדר ההימורים והטוטו.

רחל עזריה: חבר הכנסת רזבוזוב היה מאוד פעיל, ועיסאווי פריג', וכמובן זוהיר בהלול.

רחל עזריה: ומי עוד היה?

רחל עזריה: היו הרבה מאוד חברי כנסת.

רחל עזריה: והיה כעס גדול ופחד גדול, איך זה יצליח.

רחל עזריה: וגם בחוק הזה הצלחנו להגיע להסכמות.

רחל עזריה: אה, סאלח סעד גם היה.

יואל רזבוזוב: עודד פורר.

רחל עזריה: עודד פורר גם היה.

רחל עזריה: בהתחלה היה חשש מאוד גדול, והצלחנו להגיע להסכמות ולהגיע לחוק שכשסיימנו כולם מחאו כפיים.

רחל עזריה: אני חושבת שאלה רגעי הנחת הכי גדולים שלי, שבאמת חוק מורכב שידענו שיכול להיגמר בצעקות נגמר בהסכמות.

רחל עזריה: החוק להסדר ההימורים בספורט, התשכ"ז–1967, הקים את המועצה להסדר ההימורים בספורט והסמיך אותה לארגן ולערוך הימורים על תוצאות משחקי ספורט ותחרויות ספורט ולהקצות כספים כתמיכות בתחום הספורט.

רחל עזריה: המטרות ואמות המידה לחלוקת הכספים, לרבות לתוכנית המתקנים הלאומית, נקבעות על ידי המועצה הלאומית לספורט מכוח חוק הספורט, התשמ"ח–1988, ומאושרות על ידי שר התרבות והספורט וגם על ידי שר האוצר, בתלות בעניין.

רחל עזריה: בהתאם למצב החוקי כיום, הקצאת כספים ציבוריים לתחום הספורט נעשית באמצעות שני תהליכי הקצאה נבדלים: באמצעות תקציב המדינה השנתי, כאשר משרד התרבות והספורט מקצה כ-100 מיליון ש"ח, שהם כ-15% מסך ההקצאה הציבורית לספורט, ובאמצעות המועצה להסדר ההימורים בספורט, שמקצה מיתרת ההכנסות השנתית שלה מהימורים סכום של כ-540 מיליון ש"ח, שהם כ-85% מסך ההקצאות הציבוריות לספורט.

רחל עזריה: המצב הקיים מעלה קשיים ובעיות.

רחל עזריה: לממשלה יש השפעה מוגבלת בלבד על הקצאות כספי המועצה, והיא אינה יכולה להביא לידי ביטוי את סדרי העדיפויות הכוללים של הממשלה בהקצאות אלו.

רחל עזריה: בנוסף, מנגנוני הביקורת המקובלים שאותם מפעילה המדינה לבחינת הקצאת כספים ציבוריים כתמיכות אינם מופעלים על הקצאת כספים אלו.

רחל עזריה: תחום הספורט נשען בחלקו הגדול על רווחי ההימורים ונמצא בחוסר ודאות תקציבית מתמיד.

רחל עזריה: להיקפי ההימורים ולרווחיות ישהשפעה ישירה על תקציבי הספורט.

רחל עזריה: כך נוצר מצב של תלות בין ההימורים לספורט, וברור שתלות זו היא בעייתית במהותה.

רחל עזריה: לפיכך מוצע לנתק את התלות בין רווחי ההימורים לתקציבי הספורט בישראל.

רחל עזריה: מוצע לקבוע כי המועצה להימורים תהיה מוסמכת לארגן ולערוך הימורים על תוצאות של משחקי ספורט ותחרויות ספורט בלבד, ורווחי המועצה לא יממנו עוד את תחום הספורט אלא יועברו לאוצר המדינה.

רחל עזריה: חלוקת התמיכות לספורט תיעשה על ידי התקציב ותקציב התמיכה בספורט – סליחה, תיקבע בתקציב משרד התרבות והספורט במסגרת תקציב המדינה השנתי.

רחל עזריה: לצורך ניתוק הקשר בין תקציב הספורט לתחום ההימורים מוצע לבצע כמה תיקונים בחוק להסדר ההימורים בספורט ובחוק הספורט.

רחל עזריה: כמו בכל משרד ממשלתי אחר, המדינה תיקח על עצמה את כל ההתחייבויות שנתנה המועצה כדין עד ליום כניסתו של החוק לתוקף.

רחל עזריה: המועצה תחויב להעביר למדינה ביום 1 בינואר 2019 ומדי כל רבעון את יתרת המזומנים ואת הכנסות המימון שבידיה.

רחל עזריה: לצורך פיקוח והבטחת הליך מעבר תקין מוצע למנות רואה חשבון מלווה אשר יהיה מוסמך לקבל את כל המידע הקיים בידי המועצה ולחתום על התחייבויות חדשות בכל הנוגע לתוכנית המתקנים.

רחל עזריה: אנחנו עשינו כמה מהלכים מאוד משמעותיים בהצעת החוק.

רחל עזריה: קודם כול, דאגנו לאגודות הקטנות.

רחל עזריה: יצרנו את המנגנון המיוחד עבורן.

רחל עזריה: דאגנו לוועד האולימפי, וגם הם יצאו מרוצים.

רחל עזריה: הגדרנו בדיוק את המקום שבו הם יוכלו להשפיע על קבלת ההחלטות ודאגנו לתזרים המזומנים, שזה עניין שהיה מאוד משמעותי.

רחל עזריה: דאגנו ש-50% יבואו בתחילת השנה ועוד 50% באמצע השנה.

רחל עזריה: חבריי וחברותיי חברי הכנסת הנכבדים, לפרק זה לא הוגשו הסתייגויות.

רחל עזריה: אני מבקשת שתאשרו אותו בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

רחל עזריה: אני רוצה להודות לכל מי שטרח ועמל על חוק זה: משרד האוצר: מנכ"ל המשרד שי באב"ד ויועצתו נירית איבי, תמיר כהן, טלי ארפי, יוגב גרדוס ושקד כסלו.

רחל עזריה: אני חייבת לומר שנעשו מאמצים עצומים.

רחל עזריה: המון המון שעות עבדנו להגיע להסכמות.

רחל עזריה: יישר כוח לשי באב"ד על המאמץ הגדול.

רחל עזריה: משרד התרבות והספורט: המנכ"ל יוסי שרעבי, הדס פרבר, גיא אטיאס וחביב קטן.

רחל עזריה: אני אומר שעם יוסי שרעבי עבדתי כבר בימי עיריית ירושלים, והוא תמיד ידע להגיע להסכמות ולהבנות, וזאת אחת מהיכולות שלו – לעבוד בצורה יצירתית.

רחל עזריה: משרד המשפטים: לימור תוסיה-כהן וערן סידיס; ליועצת המשפטית של הוועדה ורד קירו-זילברמן, על כל המאמץ; למועצה הלאומית לספורט; לוועד האולימפי; למרכזי הספורט השונים; למרכז השלטון המקומי.

רחל עזריה: תודה למנהלת הוועדה אריאלה מלכה וללירז בנימין, מזכירת הוועדה.

רחל עזריה: תודה מיוחדת ליועציי נחלה ליאור, נעמי נידם וצורי דותן, שבאמת עבדו מאוד מאוד קשה בשבועות האחרונים כדי לסיים את העבודה בזמן ובאמת עשו עבודה מדהימה.

רחל עזריה: אני מקווה שתצביעו בעד.

רחל עזריה: תודה רבה.

מאיר פרוש: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

מאיר פרוש: יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הסעיפים בחוק ההתייעלות הכלכלית הכוללים תיקונים בחוק שירות המילואים.

אבי דיכטר: בסעיפים אלה מוזגה גם הצעת חוק שיזם חבר הכנסת עודד פורר, יחד עם חברי כנסת נוספים.

אבי דיכטר: מערך המילואים מהווה, מאז הוקם בראשית ימי המדינה, מרכיב משמעותי בכוחו ובחוסנו של צה"ל ובתרומתו לביטחון מדינת ישראל.

אבי דיכטר: חיילי המילואים הם הטובים והמובחרים שיש לנו, אלה התורמים לחברה הישראלית ומהמובילים אותה, והחברה הישראלית צריכה לאמץ אל ליבה את מערך המילואים, שהיא זקוקה לו – זה המייצג את הערכים החיוביים של תרומה לכלל, התגייסות לטובת האחר והעמדת הצרכים של החברה לפני הצורך של הפרט.

אבי דיכטר: זהו מיעוט מובחר ומוביל בחברה הישראלית וראוי שנעריך, נוקיר ונטפח אותו.

אבי דיכטר: חוק שירות המילואים, התשס"ח–2008, כולל שני תגמולים הניתנים לחיילי המילואים שמשרתים תקופות ממושכות יחסית: התגמול המיוחד ניתן מאז 1998, לפי מדרגים הקבועים בפקודות הצבא, בעיקר לחיילי מילואים ששירתו למעלה מ-32 ימים בשנה ולחיילים המשרתים לאחר גיל הפטור בתפקידים ובמקצועות שאושרו בוועדה; התגמול הנוסף ניתן מאז 2008 לחיילי מילואים ששירתו למעלה מעשרה ימים בשנה, גם כאן לפי מדרגים הקבועים בפקודות הצבא.

אבי דיכטר: שני התגמולים נועדו להביע את ההוקרה למי שעוזבים את משפחותיהם ומתנתקים משגרת יומם לתקופות ארוכות, למען ביטחון מדינת ישראל ולמען כל אחד מאיתנו.

אבי דיכטר: על שני התגמולים מוטל כיום מס הכנסה בשיעור של 25%.

אבי דיכטר: בהצעת החוק המובאת כעת לאישור הכנסת מוצע לבטל לחלוטין את המס על התגמול המיוחד, ולהותיר על כנו רק את המס על התגמול הנוסף.

אבי דיכטר: עם ביטול המס ניתן יהיה להגדיל את סכום התגמול המיוחד המוענק לחיילי המילואים, ובכך הכנסת תבטא הוקרה נוספת לחיילי המילואים המשרתים תקופות ממושכות.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, לפי הצעת החוק, ביטול המס יחול על התגמול שיינתן כבר בחודש מאי הקרוב, בגין שירות מילואים שבוצע בשנת 2017.

אבי דיכטר: כפי שציינתי בראשית דבריי, בהצעת החוק מוזגה גם הצעתו של חבר הכנסת פורר.

אבי דיכטר: בהצעתו של חבר הכנסת פורר הייתה עמדה להוריד את שיעור המס על שני התגמולים, הן המיוחד והן הנוסף, מ-25% כיום ל-10% בכל אחד מהם.

אבי דיכטר: הוועדה סברה שיש טעם רב בהצעה זו, אולם מאחר שלא נמצא בעת הזאת מקור תקציבי להפחתת המס על התגמול הנוסף הסתפקה הוועדה בביטול המס על התגמול המיוחד, כפי שהציעה הממשלה.

אבי דיכטר: יחד עם זאת, אדוני היושב-ראש, הוועדה קראה לממשלה למצוא מקור תקציבי שיאפשר את הפחתת המס על התגמול הנוסף עוד במהלך שנת 2018, ואני מקווה, כמו כל הוועדה, שאכן כך ייעשה.

אבי דיכטר: לסעיפים שהצגתי הוגשו הסתייגויות.

אבי דיכטר: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הסעיפים בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבי דיכטר: הזדמנות, אדוני היושב-ראש, באמת לומר תודה לאנשים שעמלו על הצעת החוק ועל הבשלתה בוועדה – בראש ובראשונה לצוות המשפטי של הוועדה, ליועצת המשפטית – למירי, להדר, לעידו; למנהל הוועדה לטקו ולאנשי הוועדה, שעושים באמת לילות כימים, בוודאי בתקופה האחרונה, כדי להכין אותנו כוועדה שעוסקת גם בתקציב הביטחון וגם בחוקים במסגרת ההתייעלות הכלכלית.

אבי דיכטר: אני קורא לכם לאשר את הצעת החוק.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר פרוש: תודה רבה ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, שבלי צלצולים ובלי כותרות עושה את העבודה בצנעה ובהתמדה.

מאיר פרוש: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

מאיר פרוש: עכשיו יעלה יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר.

יעקב מרגי: בפרק ז', הוראות שונות של הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, תיקון חוק יום לימודים ארוך והעשרה וחוק יום חינוך ארוך ולימוד והעשרה, התשנ"ז–1997, בסעיף 4(א), במקום התש"ף יבוא תשפ"ג.

יעקב מרגי: רק בכמה מילים – אני לא אקח את התקדים של חבריי ראשי הוועדות שדיברו לפניי; אעשה זאת בקצרה, מהותית.

יעקב מרגי: בשנת 1997 חוקק חוק יום לימודים ארוך.

יעקב מרגי: מאז, בחוקי ההסדרים, הוא נדחה שוב ושוב בכמה שנים.

יעקב מרגי: בינתיים חוק יום לימודים ארוך מיושם רק בצו חלקי, מה שנקרא צו יוח"א.

יעקב מרגי: יש חלופות אחרות שמשיגות את היעד של יום לימודים ארוך, בצורות של מיל"ת-יוח"א – – –

ישראל אייכלר: כשאתה אומר יוח"א – לקח לי המון זמן להבין – – –

יעקב מרגי: לא יוחאי; יום חינוך ארוך.

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: צריך להגיד לצופים, שידעו: יוח"א זה יום חינוך ארוך.

ישראל אייכלר: נדמה לי שיש את זה רק בכמה ערים, נכון?

יעקב מרגי: יש צו בכמה ערים, שהיה לפי קריטריון מסוים, ולמרות שהקריטריון מכיל ערים ושכונות חדשות, לא מרחיבים את צו יוח"א.

יעקב מרגי: ויש במקביל השנה, בקדנציה הזאת – וזה צעד מבורך – בהשקעה של כמעט כמיליארד ש"ח, הצהרונים עד כיתה ג', שנותנים מענה ליום לימודים ארוך, ועוד כל מיני תקצובים דיפרנציאליים לפי חתך סוציו-אקונומי, בתי ספר במדד טיפוח גבוה.

יעקב מרגי: אומנם מצד אחד יום חינוך ארוך לא מיושם, מצד שני משרד החינוך מייעד את הכספים, פעם אחר פעם, לתוספת לשעות הבסיס ביעדים אחרים, כדי לתת את התכלית הראויה של יום חינוך ארוך, בצמוד לרציונל של לחזק את מי שטעון חיזוק; לא על חשבון החזק, אבל לא לתקצב גם את החזק – מה שנקרא תקצוב דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: לכן, לא הייתה לנו בעיה לדחות את זה.

יעקב מרגי: האוצר ביקש לארבע שנים, אנחנו נצמדנו לשלוש שנים, כי זה מה שמחייב חוק הנומרטור.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר משהו במשפט אחרון, ואני פונה לאוצר ולמשרד החינוך: הסאגה הזאת, שכל שנה מביאים לוועדה לדחות את יום חינוך ארוך, מה שנקרא חוק יוח"א, זה צעד מביש.

יעקב מרגי: מ-1997, 21 שנה זה לא יושם.

יעקב מרגי: צריך לבוא באומץ ולשים את זה, לקיים דיון ציבורי; לבוא ולשים – מה המדינה השקיעה, מה היא מתכוננת, לשים את זה בדיון ציבורי.

יעקב מרגי: אני חושב שאנחנו יכולים להעביר ולומר.

יעקב מרגי: אי-אפשר להתכסות.

יעקב מרגי: לאף אחד אין את האומץ לבטל.

יעקב מרגי: הרי ממילא לא מיישמים אותו 21 שנה, אז בואו נבטל אותו ונביא בתמורה מהאוצר משהו טוב לטובת ילדי ישראל.

יעקב מרגי: אני מוכן להיות החלוץ, מוכן לחטוף על גבי את האש, אם תהיה אש – כי ממילא לא מקיימים את החוק, ואני סמנטיקות לא אוהב.

יעקב מרגי: אני אוהב מהות ומוכן להתמודד עם המהות.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תגיד לי, לא הוסיפו למשרד החינוך תקציב שהוא היום יותר גדול ממשרד הביטחון?

יעקב מרגי: תקציב משרד החינוך גדל ב-2019, והוא יהיה המשרד המתוקצב מספר אחת.

יעקב מרגי: תמיד הוא היה מספר אחת – – –

ישראל אייכלר: אז רק יוח"א המסכן נשאר במקום?

יעקב מרגי: לא, זה לא יוח"א.

יעקב מרגי: יוח"א זה הרבה מיליארדים.

יעקב מרגי: ליישם את חוק יוח"א עכשיו, בפס רחב על כל המדינה, על כל השנתונים, אני אומר לך – אתה יודע מה?

יעקב מרגי: זה גם לא מוצדק.

יעקב מרגי: מהותית, לא מוצדק.

יעקב מרגי: הלוואי – – –

עאידה תומא סלימאן: אם היו מתחילים לפני 21 שנה, כל המדינה – – –

יעקב מרגי: אם היו מתחילים – נכון, צודקת, צודקת, אם היו מתחילים שנה ועוד שנה ועוד שנה, 21 שנה.

יעקב מרגי: אבל אם נקיים דיון מהותי ונשאל: האם שעות האורך של מערכת השעות הלימודית, מערכת החינוך הממלכתית והמוכרת, מה שנקרא – האם הן מנוצלות בצורה היעילה?

יעקב מרגי: אז בואו.

יעקב מרגי: אם נעשה חשבון, המיליארדים התוספתיים שהגיעו למשרד החינוך יועדו למקומות שטעונים חיזוק, מאשר לזרוק כסף בפס רחב, בלי לבדוק לאן ולמה וכמה.

יעקב מרגי: תודה רבה והמשך דיונים מוצלח.

יעקב מרגי: ניפגש מחר בשביעיות.

יעקב מרגי: לילה טוב.

ישראל אייכלר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לסדרת נימוק ההסתייגויות לחוק התקציב.

ישראל אייכלר: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת סתיו שפיר, שתדבר קצר מאוד, 30 דקות בלבד.

סתיו שפיר: אם מוכן סגן יושב-ראש הכנסת לאפשר לי לדבר ללא סעיף 98 שהקואליציה הפעילה, כמה שאני יכולה, נגד תקציב המדינה, אז אני מוכנה לקבל את בקשתך ולדבר באופן חופשי, ככל שיהיה לי מה לומר על התקציב הזה.

סתיו שפיר: אתה מסכים?

ישראל אייכלר: אני לא הבנתי את הבקשה של החצי שעה.

ישראל אייכלר: מה הבעיה?

סתיו שפיר: אני צריכה יותר.

ישראל אייכלר: אה, יותר?

סתיו שפיר: הרבה יותר.

סתיו שפיר: יש לי הרבה מה להגיד על זה.

סתיו שפיר: יש לי הרבה מה להגיד על תקציב המדינה שעובר פה הלילה, מאחר שהתקציב הזה לא משרת את אזרחי ישראל, ולצערנו, אזרחי ישראל, בנקודה זו של הזמן, אחרי המשברים המדומים של הממשלה הזאת, גם לא יודעים אפילו ספרה אחת מתוך תקציב המדינה, שהולך להשפיע על החיים של כולנו עד 2020.

סתיו שפיר: אף מילה לא נאמרה על מה שבאמת קורה בתוך התקציב הזה.

סתיו שפיר: תחת אין-ספור משברים, ודיוני בחירות, והתעסקות אין-סופית במה מנסה לחשוב ראש הממשלה, ואיך הוא מתכנן לחמוק מהחקירות נגדו ולהמשיך לשלוט על מנת להמשיך לפרק את מוסדות הדמוקרטיה, עד שהוא יבטיח את שלטונו, מי יודע, לנצח נצחים, עובר פה עכשיו תקציב שפוגע בשירותי הבריאות של אזרחי ישראל, שפוגע בפריפריה, שפוגע באנשים החלשים ביותר בחברה הישראלית, וכל זה בדממה, מול כנסת כמעט ריקה לחלוטין, כמעט ללא נציגים של הקואליציה, וכמובן שללא השרים.

סתיו שפיר: ספק גדול אם שרי הממשלה יודעים ברגעים אלה מה באמת קורה בתקציב שלהם.

ישראל אייכלר: בזה גם אני, כסגן יושב-ראש, יכול להסכים איתך, שהעובדה שחצי טריליון שקלים עוברים והמליאה ריקה – זה לא מוסיף כבוד.

ישראל אייכלר: היינו מצפים, קואליציה ואופוזיציה, שאנשים ישבו ויתווכחו על סעיף-סעיף, משרד-משרד.

סתיו שפיר: נכון.

סתיו שפיר: ואני אוסיף על כך ואומר – אתה יודע מה היה בדיוני ועדת הכספים על התקציב?

סתיו שפיר: דיוני ועדת הכספים – עמד פה קודם אדם שאני מאוד מכבדת, יושב-ראש ועדת הכספים גפני, ואמר שהיו דיונים סוערים.

סתיו שפיר: חברים, לא התקיימו דיוני תקציב.

סתיו שפיר: הגיע מספר מאוד מאוד מצומצם של שרי ממשלה, אולי חמישה, להציג כביכול את תקציב משרדם.

סתיו שפיר: מה ראינו?

סתיו שפיר: סגן שר הבריאות הגיע, הראה סרטון מאוד מאוד נחמד של משרד הבריאות, וכל שאלה תקציבית שנשאלה כמעט שלא קיבלה תשובה.

סתיו שפיר: אני אפרט עוד מעט על מה כן קיבלנו תשובות; התשובות האלה מאוד בעייתיות.

סתיו שפיר: שר החינוך נכנס, הציג מצגת, הישגים – בלה, בלה, בלה.

סתיו שפיר: מילה אחת על התקציב לא נאמרה בדיון הזה; תשובה אחת על השאלות ששאלתי על מה קורה באמת בתקציב המדינה, על איך מצמצמים את מספר התלמידים בכיתה, על איך מצמצמים פערים ומוסיפים תקציב לאוכלוסיות החלשות ביותר בישראל.

סתיו שפיר: תשובה אחת לא הייתה שם.

סתיו שפיר: לא היו דיונים תקציביים.

סתיו שפיר: והדיון שבו עבר התקציב אתמול, לאורך כל היום, היה דיון שבו לא אושרה אפילו שאלה אחת, מענה על שאלה אחת ששאלנו, חברי הכנסת, בוועדה.

סתיו שפיר: אפילו לא תשובה על שאלה אחת.

סתיו שפיר: משרד האוצר נכנס, הקריא את כל מספרי התקציב כאילו מדובר באיזו פעילות טכנית שהוא צריך לעשות, ממש עניין טכני לגמרי.

סתיו שפיר: כמעט 500 מיליארד שקלים – עניין טכני.

סתיו שפיר: ולא עונים על שאלה אחת מהשאלות שנשאלו.

סתיו שפיר: אמר בית המשפט העליון בתגובה על עתירה שהגשתי נגד השיטה המושחתת של ההעברות התקציביות – ענה בית המשפט העליון, ממש לפני כמה חודשים, בפסיקה מאוד מאוד חשובה, שאומרת:

סתיו שפיר: אסור שחברי הכנסת בוועדת הכספים ימשיכו לשמש חותמת גומי על ההחלטות החשובות ביותר בתקציב מדינה.

סתיו שפיר: הצלחנו, כבר בשנים האחרונות, בעקבות מאבק קשה, להביא לשינויים במה שקורה בתקציב.

סתיו שפיר: הפכנו את תקציב המדינה לשקוף, הפכנו את ההעברות התקציביות לשקופות סוף-סוף, יצרנו נהלים חדשים בעקבות הבג"ץ הזה בוועדת הכספים, שמחייבים את הוועדה לדון בהעברות התקציביות, לראשונה בהיסטוריה.

סתיו שפיר: ואז מגיעה הממשלה, ותחת הכסות של אותם משברים קואליציוניים מעבירה תקציב מתחת לאף של אזרחי ישראל, מאחורי גבם – תקציב שפוגע בהם; ממומן מכספם, כסף שהם עבדו כל כך קשה בשבילו, ופשוט פוגע בהם.

סתיו שפיר: אמר ראש הממשלה: אתם מפחדים מבחירות.

סתיו שפיר: אז לא, נתניהו, אני לא מפחדת מבחירות.

סתיו שפיר: בבקשה, בוא נעשה בחירות עכשיו, כמה שיותר מהר, ממש ממש כמה שיותר מהר.

סתיו שפיר: כי כל יום שאתה נשאר בשלטון הוא יום מסוכן לאזרחי ישראל ולעתיד שלנו כאן.

סתיו שפיר: כל יום שאתה נשאר בשלטון הוא יום שאומר שהחלטות שאתה מקבל – והן לא חשופות לציבור ברובן – הן החלטות שמתקבלות אך ורק לטובת האינטרס האישי שלך, נתניהו, והרבה פעמים, כפי שאנחנו מגלים פעם אחר פעם, נגד האינטרס של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: ראש ממשלה ששקוע בחקירות; ראש ממשלה שעמד כאן מעל הדוכן הזה והודה שהוא קיבל מתנות, והודה שהוא ניסה להשפיע על שוק התקשורת באופן לא דמוקרטי למטרותיו האישיות; ראש ממשלה שעיקר עיסוקו זה לשסות את הציבור הישראלי זה בזה, לגרום לנו לשנוא אחד את השני במקום לבנות פה חברה ישראלית משותפת ושוויונית; ראש ממשלה שעסוק כל הזמן בלהשחית את המוסדות שאמונים על אכיפת החוק, בלהשחית את שומרי הסף, בלהחליף שומרי סף הגונים וישרים בכאלה שדואגים – או שהוא רוצה לפחות שהם ידאגו להמשך שלטונו – וגם כשהוא ממנה שומרי סף שבסופו של דבר עושים את עבודתם, אז הוא משתלח בהם ונכנס בהם ויוצא נגדם ומדבר על ניסיונות של הפיכה שלטונית.

סתיו שפיר: המשטרה?

סתיו שפיר: מפכ"ל המשטרה, שאותו אתה מינית, נתניהו, מנסה לעשות הפיכה נגדך?

סתיו שפיר: על מה אתה מדבר?

סתיו שפיר: ב-2018, במדינת ישראל, המשטרה מנסה לעשות הפיכה נגד הממשלה?

סתיו שפיר: איפה נראה דבר כזה?

סתיו שפיר: מה זה השטויות האלה?

סתיו שפיר: ומה אתה חושב שחושבים עכשיו ילדים ששומעים אותך בבתי ספר, נערים ונערות שעוד שנייה הולכים ומתגייסים לשירות הצבאי שלהם, שככה הם שומעים את ראש הממשלה שלהם יוצא נגד כל המוסדות החשובים ביותר למדינה – נגד המשטרה, ואנשיו בממשלה גם יוצאים נגד הצבא, נגד בתי המשפט והשופטים, נגד התקשורת?

סתיו שפיר: איזה מוסד ציבורי דמוקרטיף איזו רשות נשארה נקייה מהמתקפות האיומות של ראש הממשלה, של מי שעומד בראש הממשלה ואמור להנהיג אותה?

סתיו שפיר: מי?

סתיו שפיר: ועל זה, ועל זה בעיקר, יותר מכל חקירה – על זה אתה מוכרח ללכת הביתה.

סתיו שפיר: ועל זה בעיקר כל אדם שפוי וישר, כל איש מוסרי בקואליציה – כל אחד חייב לשים את הקו האדום.

סתיו שפיר: זה לא קשור בכתב אישום.

סתיו שפיר: זה על מה שקורה עכשיו, זה על הדברים שמוכן ראש הממשלה לסכן בשביל להמשיך לשלוט.

סתיו שפיר: אדם שמוכן לסכן את התקשורת החופשית; אדם שמוכן לסכן את אמון הציבור במשטרה ובצבא; אדם שמוכן לסכן את החוזה העדין כל כך בין אזרחים לבין המדינה – אותו חוזה שגורם לנו לצאת ולשרת את המדינה ולעבוד ולהתגייס ולהילחם ולהיות מוכנים להקריב כל כך הרבה למען ביטחון המדינה.

סתיו שפיר: אדם שמסוגל לסכן את החוזה הכל-כך חשוב הזה הוא אדם שלא ראוי לשלטון במדינת ישראל; אדם שמוכן לנקוט את האמצעים הכי בלתי מוסריים – הכפשות, גזענות נגד אחוזים הולכים וגדלים בחברה הישראלית, הסתה – רק כדי להישאר בשלטון הוא אדם שלא ראוי להנהיג את מדינת ישראל והוא חייב ללכת הביתה.

סתיו שפיר: זה עוד לפני שאנחנו שומעים על המעורבות שלו בפרשות השחיתות האחרות, שמהתרבות עדי המדינה, מקורביו הגדולים ביותר, אנחנו יכולים לנחש כנראה בביטחון שהמעורבות שלו שם היא גדולה מכפי שתיארנו לעצמנו.

סתיו שפיר: ועוד לפני זה, הוא צריך ללכת הביתה על מה שהוא עושה לחברה הישראלית, כי את הנזקים האלה ייקח הרבה זמן לתקן.

סתיו שפיר: אנחנו נתקן אותם, כי אנחנו ננצח בבחירות.

סתיו שפיר: כי אנחנו נגייס את הציבור הישראלי להאמין שאפשר.

סתיו שפיר: תהיה לנו עבודה מאוד מאוד קשה אחר כך לתקן את הנזקים האיומים שהממשלה הזאת עשתה כאן.

סתיו שפיר: אז לא, ראש הממשלה, אני לא מפחדת מבחירות, כי אני מסתובבת בישראל.

סתיו שפיר: בניגוד לראש הממשלה אני מסתובבת הרבה מאוד ברחבי המדינה – בנגב ובגליל ובגולן, במקומות החלשים ביותר שנמצאים בחברה הישראלית, בשכונות של דיור ציבורי, באזורים שבהם אף אחד לא משתכר מעל לשכר מינימום.

סתיו שפיר: ואני רואה מה קורה בבתי החולים, שהתורים בהם רק הולכים ומתארכים.

סתיו שפיר: אני רואה מה קורה למשפחות הדיור הציבורי שכבר חצו את קו ה-170,000 ועדיין ללא זכאות לקורת גג.

סתיו שפיר: אני רואה מה קורה לאנשים שחיים בגליל ומנסים ללכת לקבל שירות רפואי, ומה קורה לאנשים שמנסים לקבל שירותים רפואיים בנגב.

סתיו שפיר: ואני רואה מה קורה למשפחות שלמות שיש בהן אנשים עם מוגבלות והם נאלצים לסמוך על שירותי הרווחה של מדינת ישראל, שירותים שכל-כולם מופרטים לחלוטין, מתוקצבים בפירורים ומייצרים מצב שלאנשים הכי מוחלשים בחברה הישראלית אין שום הגנה והמדינה פשוט שולחת אותם הרחק הרחק, לסמוך אך ורק על מה שאפשר ממשפחתם, אם יש, על הכסף המועט שאפשר אולי לגייס לטובתם, על כלום.

סתיו שפיר: אני שואלת את עצמי מתי ראש הממשלה טרח להיכנס להוסטל לאנשים עם אוטיזם או עם מוגבלות שכלית התפתחותית, או להוסטל סיעודי, לראות מה מתרחש שם – לראות את המצב שבו המדריכים, האנשים הכי קרובים, שנמצאים בטיפול היומיומי, אחראים לכל תחומי החיים של הדיירים שם, לראות כמה הם מרוויחים לשעה.

סתיו שפיר: אני לא בטוחה שראש הממשלה יודע.

סתיו שפיר: התשובה היא בקושי 27 שקלים, על העבודה הכי קשה שאפשר להעלות על הדעת, פיזית ונפשית.

סתיו שפיר: ולכן רובם עוזבים אחרי פחות משנה, ואז אותם אזרחים שזקוקים יותר מכול לביטחון אצל המטפל שלהם, דווקא הם מופקרים לחלוטין, ונגרם להם נזק עוד יותר גדול בגלל הסיטואציה הזאת.

סתיו שפיר: אני שואלת את עצמי אם ראש הממשלה אי פעם טרח ללכת לברר איך נראים המוסדות האלה מבפנים.

סתיו שפיר: מכלאות, ראש הממשלה; מקומות שבגלל החוסר בתקנים, בגלל החוסר בצוות טיפולי, נאלצים לכלוא את הדיירים, אנשים עם מוגבלות, בחדר סגור בלי חופש תנועה – לא ללכת למטבח לרגע, לא ללכת לשירותים, לא ללכת לחדר שלהם לקבל קצת פרטיות, כלום.

סתיו שפיר: כמו אסירים.

סתיו שפיר: במקום שהאנשים שהכי זקוקים לנו, שהכי זקוקים לחברה הישראלית – במקום שיקבלו את מלוא הטיפול ואת הכבוד שבחיים, הם מופקרים לחלוטין.

סתיו שפיר: האם ראש הממשלה טרח בעשור שלם של שלטונו ללכת לבדוק מה קורה שם?

סתיו שפיר: להתעניין?

סתיו שפיר: האם הוא הלך לראות איך נראים התורים בבתי החולים?

סתיו שפיר: מספר האנשים שתקועים במסדרון בלי לקבל טיפול – בגלל מחסור באחיות, במיטות טיפול, ברופאים, במכשור רפואי, בסייעים?

סתיו שפיר: מחסור עצום.

סתיו שפיר: אנחנו במקום השני מלמטה אחרי מקסיקו בין כל מדינות ה-OECD.

סתיו שפיר: האם טרח ראש הממשלה לבדוק את הדבר הזה פעם אחת?

סתיו שפיר: לא איך שהוא, כראש ממשלה, נכנס לבית חולים לחדר מאובטח, סגור, פרטי, מקבל את הטיפול שמגיע; לא – איך שאדם רגיל, נורמלי, נכנס לקבל שירותים רפואיים במדינת ישראל של 2018, מדינה שיש לה את כל היכולות לספק שירותים רפואיים מדהימים, אבל הממשלה שלה לא רוצה להשקיע את הכסף, כי לא אכפת לה ממה שקורה לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: טרחת, ראש הממשלה, פעם אחת לבדוק?

סתיו שפיר: אני די בטוחה שלא.

סתיו שפיר: אני חושבת שאפילו אתה, אני לא יודעת מה, כמה מהדבר הזה שנקרא לב עוד נשאר בך, אבל אני בטוחה שאפילו אתה היית נקרע מבפנים אם היית טורח באמת להסתכל.

סתיו שפיר: בסופו של דבר יש בי איזושהי אמונה שכל בן אדם שמגיע לשירות ציבורי מגיע מלכתחילה עם איזושהי שאיפה אמיתית גם לתקן.

סתיו שפיר: אבל נראה שהממשלה הנוכחית, בעקבות העומד בראשה – כל הרעיון הפשוט הזה של שירות ציבורי, של שליחות, של דאגה לציבור, מזמן מזמן לא נמצא שם.

סתיו שפיר: כי ממשלה שבאמת הייתה דואגת לציבור, ממשלה שהייתה מכירה את הציבור הישראלי, לא הייתה מפקירה אותו כך.

סתיו שפיר: אולי באמת צריך לדבר על מה שקורה בתקציב כדי להבין את זה.

סתיו שפיר: אז אמרו לנו שהם מעבירים את תקציב 2019 בפתחה של 2018 בגלל שרוצים שתהיה יציבות.

סתיו שפיר: אז בואו אני אספר לכם את מה שהרבה מהפוליטיקאים כאן לא רוצים לספר לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: היציבות בתקציב הזה הולכת להיות רק יציבות של הפקרה; יציבות של הפקרת הציבור הישראלי – זה הדבר היציב היחידי שאפשר למצוא בתקציב המדינה ל-2019.

סתיו שפיר: למשל, דיור ציבורי.

סתיו שפיר: כמה דירות הולכת המדינה לרכוש בתקציב 2019 למען זכאי הדיור הציבורי?

סתיו שפיר: אנחנו יודעים הרי שמדובר בשורש של בעיית הדיור – שיש יותר ויותר זכאים לדיור ציבורי שלא מקבלים דיור ציבורי והממשלה מסבסדת אותם בסכומים קטנים כדי ללכת לשכירות בשוק הפרטי והלא-מוגן, והם נאלצים לעבור מדירה לדירה.

סתיו שפיר: הממשלה מסבסדת היום שליש משוק השכירות, במאות בודדות של שקלים, מעלה את מחירי השכירות בישראל, דוחפת את מי שיכולים לרכוש דירה תוך כניסה לחובות רבים, וכך גם מעלה את מחירי הדיור.

סתיו שפיר: כל זה כי היא שכחה את הבסיס של דיור ציבורי.

סתיו שפיר: אז כמה דירות נוספות נרכשו – או כמה כסף שמו כדי לרכוש דירות נוספות ב-2019?

סתיו שפיר: התשובה היא אפס.

סתיו שפיר: אפס שקלים.

סתיו שפיר: כלום.

סתיו שפיר: ועם הדבר הזה אנחנו תקועים עד 2020, אם הממשלה באמת תצביע על התקציב האיום ונורא הזה.

סתיו שפיר: תקציבי פיתוח לרשויות חלשות בדרום הארץ – אתם יודעים מה קרה בהם?

סתיו שפיר: יש שם קיצוץ של יותר מ-50%, כי הרשויות החלשות בדרום הארץ פשוט לא מעניינות את הממשלה, אז מקצצים.

סתיו שפיר: איפה היו כל הדוברים הנכבדים שעמדו כאן לפניי ודיברו על כמה התקציב נפלא?

סתיו שפיר: לא שמתם לב לסעיף הזה?

סתיו שפיר: חמק מעיניכם, או שלא טרחתם לקרוא את התקציב?

סתיו שפיר: סעיפים שדווקא – טלי, את דווקא כן מהדרום, ונציגה בכירה של הדרום – – –

טלי פלוסקוב: – – – ואני יודעת – – –

סתיו שפיר: חבל שלא הסתכלת על תקציבי הפיתוח של הרשויות החלשות בדרום, כי הוא קוצץ ב-50%.

סתיו שפיר: מה כן גדל?

סתיו שפיר: סעיף תרבות יהודית במשרד החינוך.

סתיו שפיר: הלוואי שהוא באמת היה מושקע בתרבות יהודית.

סתיו שפיר: למעשה הסעיף הזה מושקע בעיקר בלסדר כל מיני אירועים וכנסים לנפתלי בנט ולאיילת שקד ולחברי הבית היהודי בכל רחבי הארץ, במימון גדול מאוד של הממשלה.

סתיו שפיר: הסעיף הזה גדל מ-42 מיליון שקלים ל-192 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: התחקירים שפורסמו בטלוויזיה ממש לא מזמן הראו ממש שורה של אירועים שערך שר החינוך לטובת הציבור של הבית היהודי, בהשתתפותו – אירועים למקורביםף אירועים לעסקני מפלגה, וכל זה מכסף שהיה אמור ללכת למערכת החינוך שלנו.

סתיו שפיר: הוא הפך להיות כסף לשימוש פוליטי בלבד.

סתיו שפיר: אז במקום להקטין את התקציב הזה הממשלה באה ומגדילה את התקציב הזה יותר מפי-חמישה.

סתיו שפיר: אין דרך לתאר את סדרי העדיפויות המעוותים שנוצרים שם.

סתיו שפיר: ועוד כמה סעיפים מעניינים: תקציב הבריאות.

סתיו שפיר: אתם יודעים, קרה משהו מאוד מעניין בוועדת הכספים.

סתיו שפיר: כשהקשבתי בקשב רב לדברי מנכ"ל משרד הבריאות בוועדה, שאלתי אותו, למשל: מה עשיתם כדי לטפל בזיהומים בבתי החולים?

סתיו שפיר: 5,000 ישראלים מתים בכל שנה בגלל זיהומים שהם חוטפים בבתי החולים.

סתיו שפיר: כולנו יודעים מה הסיבה לכך: המחסור בתקנים; המחסור בחדרי אשפוז; המחסור במיטות; העובדה שאותם רופאים ואחיות צריכים לפרפר בין אין-ספור חולים ולא יכולים לפעמים לשמור על כל כללי הניקיון הנדרשים, כשהם שואלים את עצמם אם ללכת להציל חיי אדם או ללכת לשטוף ידיים בין לבין, או אולי אפילו לנוח איזה דקה.

סתיו שפיר: וככה יותר ויותר אנשים, ישראלים – אלפים – יותר מכל סיבה אחרת, מתים מזיהומים.

סתיו שפיר: אז שאלתי את המנכ"ל ואת סגן שר הבריאות מה קורה; מה הם עשו כדי לטפל בזיהומים בבתי החולים.

סתיו שפיר: אמר לי סגן השר: עשינו, וענה מנכ"ל משרד הבריאות: בטח, הפחתנו את הזיהומים בפגיות ב-50%.

סתיו שפיר: המשפט הזה נשמע לי נורא מוכר, אז תוך כדי הוועדה הלכתי וחיפשתי את הפרוטוקול של אותו דיון בוועדה מלפני שנתיים.

סתיו שפיר: תארו לכם מה מצאתי – אותו משפט: הפחתנו את הזיהומים בפגיות ב-50%.

סתיו שפיר: עכשיו רק נותר לציבור לנסות ולפצח אם ה-50% החדשים הם 50% מתוך ה-50% או שמדובר פשוט בשחזור של הישגים קטנים מאוד, ישנים, במקום ניסיון להקציב כסף חדש כדי באמת להילחם בתופעה האיומה, במחלה האיומה, של זיהומים בבתי חולים שהורגים 5,000 ישראלים בשנה.

סתיו שפיר: כשהמשכתי להסתכל בפרוטוקול הזה גיליתי עוד ועוד סעיפים דומים, בדיוק אותו דבר.

סתיו שפיר: אבל מה באמת קורה בבתי החולים?

סתיו שפיר: ובכן, במיטות, המצב בישראל הוא שיש לנו 1.8 לעומת 3.5 ל-1,000 נפש ב-OECD.

סתיו שפיר: באחיות אנחנו במקום אחרון לפני מקסיקו מבין מדינות ה-OECD – 4.8 לעומת 9.1, שזה הממוצע ב-OECD.

סתיו שפיר: מנכ"ל משרד הבריאות – אדם שהוא בוגר אגף תקציבים, הם לא ידועים ברצונם להגדיל תקציבי ממשלה – אבל הוא, אחרי מעט מאוד זמן במשרד, כבר אמר שזה נס רפואי שמערכת הבריאות בכלל יכולה להמשיך להתקיים עם התקציבים העלובים שהיא מקבלת מהמדינה.

סתיו שפיר: האם נוספו תקציבים?

סתיו שפיר: לא.

סתיו שפיר: ההבטחה הגדולה של קיצור תורים – ממש ממש לא.

סתיו שפיר: שחס וחלילה לא תצטרכו, אבל מי מכם שילך לראות יראה שהתורים בבתי החולי רק הולכים ומתארכים.

סתיו שפיר: וזה המצב: מערכת הבריאות שלנו מופקרת.

סתיו שפיר: מערכת הרווחה מופקרת עד היסוד.

סתיו שפיר: לאף אחד אין עניין בה כנראה בממשלה הזאת.

סתיו שפיר: השירותים החברתיים בשפל שלא היה כדוגמתו, אבל ראש הממשלה ממשיך לדבר איתנו על זה שהכלכלה משגשגת, על זה שהעובדים – שאחוזי האבטלה –נמוכים מאין כמוהם, נכון?

סתיו שפיר: ובכן דוח ה-OECD האחרון שיצא רק לפני כמה ימים הראה שבישראל יש את מספר העובדים העניים הגדול ביותר מבין מדינות המערב.

סתיו שפיר: אנשים פה יוצאם לעבוד, אבל העבודות האלה לא מתגמלות.

סתיו שפיר: הם עובדים במשרות חלקיות, ונספרים בתוך ההשווצה הגדולה בנתוני האבטלה הנמוכים.

סתיו שפיר: כמה שהם קורעים את עצמם – עובדים הכי הרבה שעות מבכל מדינות המערב כמעט; עובדים בהכי הרבה עבודות זמניות ועם הכי הרבה עובדי קבלן; עובדים לא קבועים בתוך המערכת ובלי תנאים סוציאליים, במדינת ישראל שהוקמה בזכות ערכי העבודה הרציניים.

סתיו שפיר: רק בזכותם הפכנו להיות מדינה שמשעבדת, מדינה של עבדים, שכמה שהם עובדים הם עדיין לא מצליחים להכניס אוכל הביתה.

סתיו שפיר: היום הדברים שהם צריכים להכניס הביתה רק הולכים וגדלים לנוכח העובדה שהשירותים החברתיים הופכים להיות כל כך יקרים.

סתיו שפיר: הדור שלי, הדור שנולד בשנות ה-80 ואחריהן – הסיכוי שלו לרכוש דירה בישראל פחת באופן שהדור של ההורים שלנו בכלל לא יכול להבין.

סתיו שפיר: אין סיכוי לאדם בגילי בישראל, אם אין לו חסכונות מההורים – אין לו סיכוי לרכוש דירה בישראל.

סתיו שפיר: אין שום סיכוי.

סתיו שפיר: כמובן שהפרויקטים של מחיר למשתכן, שאנחנו שומעים עליהם באין-ספור קמפיינים מצד שר האוצר, גם הם לא מצליחים, מסיבות רבות – בין היתר משום שרוב הפרויקטים האלה, או כמעט כולם, לא נמצאים באזורים שיש בהם מספיק היצע עבודה; אין בהם מספיק תחבורה ציבורית לאזורים שבהם כן יש עבודה.

סתיו שפיר: מחייבים את האנשים שגרים בהם גם לקחת שתי מכוניות איתם ולשלם את כל העלויות של רכב פרטי, אחרת איך הם יגיעו לעבודה?

סתיו שפיר: המחירים שלהם גם כבר לא כל כך אטרקטיביים, בין היתר בגלל הגודל של הדירות, המיקום שלהן.

סתיו שפיר: בנוסף לכול הם צריכים לזכות בהן בהגרלה, בלי שיש להם שום ידע או יכולת לתכנן את עתידם הכלכלי, בלי שהם יודעים מתי הם ייכנסו לדירה הזאת, וכמובן שעד אז הם יצטרכו להמשיך לגור בשכירות, וגם זה מן הסתם לא בתנאים הכי טובים.

סתיו שפיר: החוק שהבאתי לכאן, חוק השכירות ההוגנת – הממשלה עשתה כל שביכולתה כדי לקצץ ממנו עוד ועוד חלקים, אבל דווקא את חוק השכירות ההוגנת שבסוף כן הצלחנו להעביר, אותו מציין אותו דוח של ה-OECD כאחד החוקים היחידים שעברו כאן, שהוא חוק אפקטיבי כדי להתמודד עם הבעיה ועם אסון מחירי הדיור.

סתיו שפיר: אבל לזה הממשלה התנגדה בלי סוף, בגלל שזה פתרון אסטרטגי, בגלל שזה תירוץ שמיטיב עם החלשים יותר, ולא עם החזקים ביותר, שהם היחידים שהממשלה הזאת דואגת להם.

סתיו שפיר: כל מי שסקרן יכול לדעת שבמדינת ישראל של היום יש מספיק כסף.

סתיו שפיר: יש בתקציב הזה שעובר היום מספיק כסף כדי לדאוג באמת לכל האתגרים שציינתי כאן.

סתיו שפיר: יש מספיק כסף כדי לשפר בצורה אדירה את מערכת ההשכלה בישראל ולדאוג שלכל ילד ישראלי – אם הוא יהודי או ערבי, חילוני, חרדי, דתי – יקבל את הזכות להגיע להשכלה גבוהה, ילמד במערכת חינוך מצוינת בכיתות בגודל נורמלי, ושההורים שלו לא יצטרכו – בעיקר בגילאים הצעירים ביותר – להוציא אלפי שקלים כל חודש על חינוך.

סתיו שפיר: יש תקציב לזה.

סתיו שפיר: הסיבה היחידה שזה לא קורה היום היא שהממשלה לא רוצה.

סתיו שפיר: איפה הם שמים את כל התקציב הזה?

סתיו שפיר: אוה.

סתיו שפיר: בקופות הסודיות שמטרתן ללכת אחר כך לפוליטיקאים.

סתיו שפיר: אתמול בוועדה שאלתי, בין היתר, על סעיף מיוחד, סעיף מס' 13.

סתיו שפיר: מישהו פה טרח להסתכל על סעיף מס' 13?

סתיו שפיר: גברתי מכירה את סעיף מס' 13 בתקציב?

טלי פלוסקוב: אני לא זוכרת לפי הסעיפים.

טלי פלוסקוב: תגידי לי על מה מדובר.

סתיו שפיר: הוא נקרא "הוצאות שונות".

סתיו שפיר: את יודעת מה יש בו?

סתיו שפיר: אני לא יודעת, כי משרד האוצר לא מוכן לספר.

סתיו שפיר: את יודעת כמה כסף יש בו?

סתיו שפיר: יש בו 3.5 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: במהלך השנה הסכום הזה יגדל כמעט פי שניים בהעברות תקציביות, אבל פירוט על מה קורה בסכום הזה – 3.5 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: 3.5 מיליארד שקלים, רק שתבינו, זה כמעט כל הסכום שהנכים היו צריכים כדי להגדיל את הקצבאות לשכר מינימום; לא הפשרה הקטנטנה שהם קיבלו, אלא שכר מינימום ממש.

סתיו שפיר: 3.5 מיליארד שקלים זה רוב הכסף הזה.

סתיו שפיר: הוא נמצא היום בסעיף העלום עם הקופה הדמיונית של הממשלה שנקראת הוצאות שונות.

סתיו שפיר: תשובה אחת על מה שקורה בסעיף הזה לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להזכיר לך, גברתי, אם שאלת אותי.

סתיו שפיר: תשובה אחת.

סתיו שפיר: אני רק אסיים להגיד ששאלתי את משרד האוצר.

סתיו שפיר: פשוט לא נעניתי.

סתיו שפיר: אף אחד לא רוצה לתת לי תשובה מה קורה בסעיף הזה.

סתיו שפיר: האם זה איזה סעיף ביטחוני חסוי?

סתיו שפיר: לא לא לא, זה לא חלק מהסעיפים הביטחוניים.

סתיו שפיר: מדובר ברזרבה סמויה של הממשלה, ואנחנו יודעים מה קורה עם הרזרבות הסמויות – הן מגיעות לכדי יותר מ-5% מהתקציב כולו, וזה בלי הסעיף הזה.

סתיו שפיר: ומה קורה שם במיליארדי שקלים?

סתיו שפיר: הכסף הזה הופך במהלך השנה לכסף פוליטי.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, שנייה, גברתי, את שאלת אותי שאלה, נכון?

סתיו שפיר: כן, אני אשמח לשמוע.

טלי פלוסקוב: לכן אני מרשה לעצמי.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל אני באמת לא מפריעה.

סתיו שפיר: אני מודאגת לגבי הזמן – – –

טלי פלוסקוב: אבל שאלת אותי, אז אני אומרת.

טלי פלוסקוב: אותה רזרבה שאת מדברת עליה זה ב-2018 כסף שהלך להגדלת קצבאות נכים.

סתיו שפיר: לא, לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: מה זה לא?

סתיו שפיר: זה לא נכון.

סתיו שפיר: בואי אני אספר לך.

טלי פלוסקוב: לא, את מדברת על 2019.

טלי פלוסקוב: אני מדברת על מה שהיה לנו ברזרבה ב-2018.

סתיו שפיר: אבל זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: זה כן.

סתיו שפיר: זה לא.

טלי פלוסקוב: אבל נתווכח אחר כך.

טלי פלוסקוב: אז מאיפה לקחו כסף עכשיו, ב-27 במרס, לשלם לנכים מיליארד ו-300 מיליון שקל?

טלי פלוסקוב: תספרי לי.

סתיו שפיר: גברתי, בואי אני אגיד לך.

סתיו שפיר: אני מבקשת רק שתיתני לי את הזמן שלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אני מוסיפה לך את הדקה הזאת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

סתיו שפיר: הסעיפים האלה הם לא סעיפים שמתגלגלים לא לקצבאות ולא לשום דבר אחר.

סתיו שפיר: יש במשרד הרווחה – לו היו רוצים להגדיל את קצבת הנכים, יש במשרד הרווחה רזרבה שאמורה להתאים להחלטות ממשלה מהסוג הזה – –

טלי פלוסקוב: מיליארד שקל?

סתיו שפיר: יש משרדי ממשלה עם רזרבות של מיליארדים רבים, בוודאי.

סתיו שפיר: – – שאמורה להתאים למטרות מהסוג הזה.

סתיו שפיר: לא אותו דבר קורה לא עם הרזרבות ולא עם הסעיפים האלה.

סתיו שפיר: קודם כול, ברזרבות שרי הממשלה בכלל לא יכולים להשתמש.

סתיו שפיר: הם צריכים את האישור של אגף תקציבים במשרד האוצר.

סתיו שפיר: לרוב לא מרשים להם להשתמש בזה, והכסף הזה הופך להיות לרוב כסף פוליטי.

סתיו שפיר: נתתי פה דוגמה אחת, למשל: עשרה מיליון שקלים – סכום קטן בסכומי תקציב, אבל זה היה משנה את חייהם של הרבה מאוד ישראלים – ביקשה חברת הכנסת נאוה בוקר בכסף פוליטי.

סתיו שפיר: ביקשה.

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: לא אמרה.

סתיו שפיר: אחר כך ביקשה למען רשות ניקוז כינרת.

סתיו שפיר: היה נשמע באמת מסקרן: מה לחברת הכנסת בוקר עם רשות ניקוז כינרת בעשרה מיליון שקלים?

סתיו שפיר: ואז הסתבר שמי שעומד בראש העניין הוא מקורב חשוב ביותר בליכוד שחברת הכנסת בוקר צריכה את המתפקדים שלו, כנראה, לפריימריז הקרובים.

סתיו שפיר: הסעיף הזה נכנס לתוך התקציב, נשמר לאותה מטרה עלומה של חברת הכנסת בוקר, אבל מה קרה בסופו של דבר?

סתיו שפיר: הוא לא קיבל את אישור היועץ המשפטי – מן הסתם, כי מי יכול לאשר דבר כזה, העברה למקורבים מכספי מדינה?

סתיו שפיר: לא קיבל את האישור, ולכן הוא פשוט חזר לקופה.

סתיו שפיר: כששאלתי את משרד האוצר: האם השתמשתם בכסף הזה כדי להעביר אותו למישהו שבאמת צריך אותו, לניצולי השואה שהיו יכולים באמת ליהנות – ליהנות, כן?

סתיו שפיר: לקבל את המינימום המגיע להם עם עשרה מיליון שקלים?

סתיו שפיר: אמר לי משרד האוצר: לא, לא, לא.

סתיו שפיר: זה נשאר ללא שימוש.

סתיו שפיר: ומה קרה עם 40 מיליון השקלים שביקש חבר הכנסת מיקי זוהר?

סתיו שפיר: שלחתי על זה היום פנייה דחופה למשרד האוצר כדי לקבל תשובות על זה – ועוד 40 מיליון שקלים של חבר הכנסת ביטן ועוד עשרות מיליונים של חבר הכנסת חזן ושל עוד חברי כנסת רבים בקואליציה שקיבלו את הכספים האלה, כספים שבסופו של דבר לא הגיעו לאזרחי ישראל?

סתיו שפיר: מי כן קיבל פה עכשיו כספים?

טלי פלוסקוב: את מזכירה שזה היה לגבי התקציב הקודם, לא התקציב הזה.

סתיו שפיר: גם תקציב של – שאני מנסה להגיע אליו כרגע – – –

טלי פלוסקוב: בתקציב 2019 אין תוספות פרטיות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת.

סתיו שפיר: ואני לא יודעת למה את מפריעה לי.

סתיו שפיר: גם זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: אז תגידי, תעמדי בעובדות.

טלי פלוסקוב: תעמדי בעובדות, בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: בבקשה, אני אגיד לך.

סתיו שפיר: תראי, טלי, סגנית יושב-ראש הכנסת, אני באמת מכבדת אותך ומאוד מעריכה אותך.

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: אני לא חושבת שיש סיבה שאת תנסי להפריע לי או שתנסי להגיד לי דברים פה – – –

טלי פלוסקוב: אני רק מבקשת ממך לדייק בעובדות.

סתיו שפיר: אני באמת מצטערת, אני חושבת שאני – כנראה יותר מרוב האנשים כאן – קראתי את התקציב, ואת יודעת את זה.

סתיו שפיר: ואם את לא יודעת את זה, את מוזמנת להסתכל בדוחות של מבקר המדינה, בהחלטה של היועץ המשפטי לממשלה, שחייבה אתכם לפרסם את הסכומים הקואליציוניים, שנעשתה בעקבות עבודה שלי בוועדה ודברים נוספים רבים.

טלי פלוסקוב: את אומרת דברים נכונים, אבל זה היה בתקציב 2018, לא ב-2019.

סתיו שפיר: את יכולה לכבד את זה ולהעריך את זה ולא להתערב עכשיו בדבריי.

טלי פלוסקוב: אני אוסיף לך את הדקה.

סתיו שפיר: אין בעיה, כי יש לי המון מה להגיד על תקציב 2019 בהקשר הזה.

טלי פלוסקוב: זה בסדר, אני רק רוצה להגיד לך.

טלי פלוסקוב: אם היית שומעת – כמו שאת אומרת תמיד, אם אנחנו היינו לומדים – אבל אם היית שומעת את יושב-ראש ועדת הכספים ואת סגן שר האוצר, שאמר שהסיכום שהיה בין כל סיעות הקואליציה הוא שאין חלוקת כספים קואליציוניים.

סתיו שפיר: שקר.

סתיו שפיר: הם שיקרו.

סתיו שפיר: הם שיקרו.

טלי פלוסקוב: אבל זה מה שהיה.

סתיו שפיר: טלי, הם שיקרו.

טלי פלוסקוב: גברתי, אבל מה שאת אומרת עכשיו, זה לא עכשיו.

סתיו שפיר: אז בואי אני אגיד לך את העובדות.

סתיו שפיר: בואי אני אגיד לך את העובדות.

טלי פלוסקוב: אני גם קצת לומדת.

טלי פלוסקוב: את יודעת מה?

טלי פלוסקוב: את למדת יותר מכולם?

סתיו שפיר: קראת אותו?

סתיו שפיר: בואי אני אגיד לך את העובדות, בבקשה.

טלי פלוסקוב: זהו.

טלי פלוסקוב: אני מוסיפה לך דקה ואני מתחייבת לא להפריע.

סתיו שפיר: השר אורי אריאל, השר אורי אריאל – אדם שמבקר המדינה אמר עליו השנה כבר פעמיים שהוא פעל בניגוד לכללי המינהל התקין; אדם שלקח כספים של הפריפריה.

סתיו שפיר: את יודעת שכספים שהיו מיועדים לגרעינים עירוניים בערד, העיר שלך – –

טלי פלוסקוב: אל תזמיני אותי להגיב, בבקשה.

סתיו שפיר: – – נעלמו על ידי השר אורי אריאל כדי לעבור לשורה של עמותות תורניות, שמי שמפעילים אותן זה אנשי מפלגת הבית היהודי במרכז הארץ, ברמת אביב ג', בשינקין, בסביון, ברמת השרון, כדי ללכת ולעשות שטיפת מוח בבתי ספר חילוניים, ועל הדרך לבנות את הכוח הפוליטי של אורי אריאל והבית היהודי מכספי ציבור?

סתיו שפיר: זה בא על חשבון מתנ"ס בערד, זה בא על חשבון גרעין עירוני שיכול היה לפעול – של צעירים – בערד ובירוחם ובנתיבות.

סתיו שפיר: זה מה שעשה אורי אריאל.

סתיו שפיר: זה לא רק אני אומרת.

סתיו שפיר: מבקר המדינה הוציא דוח שלם על הדבר הזה עכשיו.

סתיו שפיר: אז אורי אריאל, שעדיין מכהן כשר בממשלה – שהדבר האחרון שאכפת לו ממנו זה החקלאים בישראל, שאגב, מקבלים הכי מעט תמיכה בחקלאות מרוב מדינות המערב – אורי אריאל קיבל מכם 80 מיליון שקל נוספים לפרויקט הזה שלו בתוך החטיבה להתיישבות.

סתיו שפיר: דוח מבקר המדינה לא הפריע לשר האוצר להעניק לאורי אריאל, בכספים פוליטיים, עוד 80 מיליון שקל בשביל להמשיך עם השחיתות הזאת.

סתיו שפיר: זה המצב.

סתיו שפיר: שאני אדבר על עוד סכומים?

סתיו שפיר: אפילו תקציב משרד החוץ, שבראשו אמור לעמוד ראש הממשלה, קוצץ השנה באופן אכזרי והכי לא מקצועי שיש.

סתיו שפיר: ישב אצלי מנכ"ל משרד החוץ.

סתיו שפיר: כששאלתי אותו: לפי מה החלטתם לקצץ נציגויות?

סתיו שפיר: אמר לי: אנחנו החלטנו?

סתיו שפיר: האוצר קבע בשבילנו, בלי שום יחס לעמדה המקצועית של המשרד.

סתיו שפיר: ולאיפה הכסף הזה עובר?

סתיו שפיר: גם זה לכספים פוליטיים.

סתיו שפיר: אפשר לעצום עיניים.

סתיו שפיר: אפשר לעצום עיניים.

סתיו שפיר: אפשר להגיד – את יכולה להגיד עליי מה שאת רוצה.

סתיו שפיר: אתם יכולים לבוא ולנסות עם סלוגנים ועם פרסומות וקמפיינים עצומים לדבר ולנסות לדבר על הישגים, אבל לא.

סתיו שפיר: האמת נמצאת במספרים, וכל אזרח ישראלי היום, כל אזרח ישראלי יכול לפתוח את תקציב המדינה, ולבדוק, ולראות כמה נלקח ממנו ולהשוות למה שהיה שם קודם.

סתיו שפיר: והכספים הפוליטיים?

סתיו שפיר: אז היום סוף-סוף אנחנו יכולים לראות אותם.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: ואת יודעת מה קורה כשאזרחי ישראל מסתכלים?

סתיו שפיר: הם מבינים שהממשלה הזאת לא עובדת בשבילם.

סתיו שפיר: אז אני באתי לכאן כדי לספר לאזרחים – למרות שהכנסת לא נמצאת כאן – –

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: אני מייד מסיימת.

סתיו שפיר: – – לספר לאזרחי ישראל מה באמת קורה בתקציב המדינה הזה.

סתיו שפיר: ולכן אני לא מפחדת מבחירות, כי אני יודעת שכל אזרח ישראלי שיראה את האמת של איך אתם לוקחים כספים של האזרחים – כספי המיסים שלנו – ומעבירים אותם לאינטרסים פוליטיים, כל אזרח ישראלי יעדיף בבחירות הבאות להגיד לממשלה הזאת להתראות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אם זה מעניין, אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: לא סתם שאלת, כנראה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד 15 דקות, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: האמת, קשה להתחיל עכשיו להתדיין על התקציב, לאחר יום שלא ידענו אם אנחנו ממשיכים את דרכנו בכנסת או שיוצאים לבחירות.

עאידה תומא סלימאן: זה מעבר קצת חד מדי, אבל הוא כנראה גם משקף את המציאות שאנחנו עומדים מולה בדיונים בתקציב הזה.

עאידה תומא סלימאן: התקציב הזה, כמעט לא התדיינו עליו, כמעט לא היה זמן להכיר אותו מקרוב וללמוד אותו כמו שצריך, מה גם שהוא בא במפתיע כזה בתחילת השנה, דבר שעורר הרבה שאלות: למה עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שנתנו לנו הסברים – שזה חשוב כדי לעשות את השינויים המתבקשים בכל התוכניות שאושרו וכו' וכו'.

עאידה תומא סלימאן: אבל האמת, אני עדיין זוכרת טוב מאוד איך שר האוצר עצמו התנגד לתקציב של שלוש שנים בתחילת דרכה של הממשלה ואמר: אי-אפשר לעשות תחזית כלכלית לטווח כל כך ארוך.

עאידה תומא סלימאן: אבל עכשיו מתברר – כנראה לאחר שלמד טוב מאוד את הנושאים – שאפשר לעשות תחזית כלכלית.

עאידה תומא סלימאן: פתאום אפשר, בסוף 2017, לעשות תחזית איך תעבור 2018 ואיך אפשר להתחיל את 2019 ואיך לקבוע את סדר-יומה של המדינה, מבחינת התקציב, ב-2020.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, זה מיותר להגיד, שבעיניי זה נשמע יותר ויותר אינטרסים פוליטיים, של לכפות אג'נדה מסוימת מה יהיה עד סוף 2018; אם יהיו התפתחויות כלכליות או פוליטיות אחרות – ממילא כבר אושר התקציב, הוכתב סדר העדיפויות והמדיניות הכלכלית של המדינה, ומה שיקרה יקרה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת אחת הבעיות.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה השנייה, באמת, אני חושבת שבזמן הנתון אי-אפשר ללמוד את התקציב הזה לעומק, ואנחנו נשארים – אולי חוץ מכמה מחברי הכנסת שמתמקדים בנושא והיו להם הצוותים המתאימים ללמוד את כל התקציב על פרטיו – אבל אי-אפשר גם להתעלם מהעובדה שנתח גדול מהתקציב הזה – וכנראה יתווסף לו, כי מתוך ניסיון אנחנו כבר יודעים שאת תקציב הביטחון אף פעם לא מסיימים בשנת התקציב עם מה שהתחלנו.

עאידה תומא סלימאן: תמיד יש תוספות ותמיד יש בעיות תוך כדי ומבקשים תוספת תקציבית, במיוחד שמה שנקרא תקציב הביטחון – – –

טלי פלוסקוב: מיקי, זה מפריע.

טלי פלוסקוב: מיקי.

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, מצטרפת אליכם.

טלי פלוסקוב: אני לא.

עאידה תומא סלימאן: סלחתי הפעם על ההפרעה.

עאידה תומא סלימאן: את התקציב, מה שנקרא: תקציב הביטחון, ואני קוראת לו יותר: תקציב הצבא והכיבוש, על כל מה שנקרא זרועות הביטחון, כי אי-אפשר להתעלם מהעובדה שההתנחלויות וכל התקציבים המוזרמים להתנחלויות הם תקציבים המוזרמים לשם למטרות – לא מה שנקרא ביטחון אלא להמשך הכיבוש ולהמשך המדיניות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: ההתנחלויות משמשות זרוע מאוד אפקטיבית וחלק מהפרויקט הגדול שנקרא המשך הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: כמעט שליש מהתקציב – אם מוסיפים את תקציבי ההתנחלויות, מוסיפים את הנגזר מתוך המשרדים האחרים המיועד למטרות אלה, אז כמעט שליש מהתקציב של המדינה הולך לשם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהאמירה שהושמעה מתחילת הדיונים שזה התקציב הכי חברתי, וזה תקציב חברתי, אי-אפשר לעבור עליה בלי לבוא ולהסתכל.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת תקציב חברתי?

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שתקציב חברתי אמור לפתור בעיות חברתיות מאוד אקוטיות; אני מבינה שתקציב חברתי בא ולוקח את הקבוצות הכי מוחלשות והנושאים החברתיים המאוד-בוערים ושם אותם בראש סדר העדיפויות.

עאידה תומא סלימאן: האם זה מה שהתבטא בתקציב הזה?

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שתקציב חברתי אמור לעשות צדק חלוקתי מסוים.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אמרה חברת הכנסת סתיו שפיר, והשתמשה בדוגמאות מדוח ה-OECD – דוח ה-OECD אומר שהפריון בכלכלת ישראל הוא מאוד טוב, ואם מודדים אותו לעומת כלכלת מדינות אחרות הוא מאוד גבוה.

עאידה תומא סלימאן: אבל הדוח בא והדגיש שהחלוקה שלו בתוך המדינה, קודם כול, לא רק שהיא לא שוויונית – היא לא מגיעה לכלל האזרחים, ונהנית ממנה שכבה מאוד חלשה.

עאידה תומא סלימאן: זה ברור, כי יותר אנשים עובדים נכנסים למעגל העוני מאשר שהיה בשנה שעברה ובשנה הקודמת.

עאידה תומא סלימאן: אז צדק חלוקתי או חלוקה יותר שוויונית של ההון – היא לא מתבצעת, אז איך יכול להיות שזה תקציב חברתי?

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שתקציב חברתי עושה צדק ובנוי על עשיית צדק, ולא על חלוקת צדקות.

עאידה תומא סלימאן: בעיניי, מה שנעשה עם האנשים עם מוגבלויות והקצבאות שלהם זה היה בגישה של צדקה יותר מאשר של צדק; כי אם זה היה עניין של צדק, האנשים האלה היו צריכים לקבל לפחות שכר מינימום – בואו נתחיל משם.

עאידה תומא סלימאן: אבל ללכת על קצת תוספת פה וקצת תוספת שם – זה לא נקרא תקציב חברתי, לצערי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לדבר גם על זה שבדוח ה-OECD משבחים את העובדה שהאבטלה במדינת ישראל ירדה ל-3.7%.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מטעה להגיד שאחוז האבטלה הוא 3.7%, כי האחוז הזה לא כולל למשל את הנשים הערביות שנמנע מהן להיכלל באנשים הרשומים כמועסקים או כדורשי תעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: אז הן בכלל הוצאו מהחישובים, כך שהתמונה נעשית טובה יותר, וכאילו אחוז האבטלה הוא יותר נמוך ממה שהוא באמת.

עאידה תומא סלימאן: האבטלה בתוך האוכלוסייה הערבית היא מעל 12%.

עאידה תומא סלימאן: אם מסתכלים יותר בנגב, אז היא נעה בהרבה מהמקומות בין 15% ל-25%.

עאידה תומא סלימאן: אז איך אפשר לבוא ולטעון – ומה עוד שבמדינת ישראל מתייחסים בסטטיסטיקה הזו לגיל העבודה בין 25 עד 65, כאשר בכל העולם מתייחסים מגיל בין 15 עד 65.

עאידה תומא סלימאן: אולי אם היינו מוסיפים את זה, התמונה הזו – שנראית על פניו מאוד טובה – היא הייתה משתנה.

עאידה תומא סלימאן: אם מביאים בחשבון שלא מחשבים את האנשים שבעל כורחם עובדים בחלקיות משרה, אז זה עוד היה משנה את התמונה יותר ויותר, ולא מקרה שיותר זוגות שעובדים, שני בני הזוג עובדים, לא מצליחים לעבור את החודש ולא מצליחים לעבור את קו העוני.

עאידה תומא סלימאן: למשל, תקציב חברתי, במקרה הזה, היה משקיע יותר בהכשרות מקצועיות שיש דרישה להן.

עאידה תומא סלימאן: איך אפשר להבין שדווקא על תקציב ההכשרות המקצועיות במדינת ישראל, המדינה מוציאה רק על הכשרת המובטלים, מה שנקרא, 0.15%, כאשר בכל מדינות ה-OECD זה מגיע עד 0.6%?

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם רוצים לשפר את המצב ולא לתת צדקות ולעשות צדק, היינו צריכים להשקיע יותר בהכשרות לאנשים שסובלים מאבטלה, והיינו בוחרים להשקיע שם כדי שאנשים אחר כך יוכלו באמת לחיות ממשכורת נאותה, ולא לחיות מתחת לקו העוני.

עאידה תומא סלימאן: אני מסתכלת על התקציב מזווית אחרת, שהיא בעניין האוכלוסייה הערבית באופן ספציפי.

עאידה תומא סלימאן: מאז שנכנסתי לתפקיד של יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, וכמי שהתחילה ב-2004 – כשהייתי מנכ"לית של ארגון פמיניסטי – לדבר על תעסוקת נשים ערביות, וניהלנו את המחקר הראשון, שהיום חמשת החסמים המפורסמים שמדברים עליהם מפני השתלבות נשים ערביות בשוק התעסוקה – אז גילינו אותם במחקר, ולאחר מכן דאגנו לשנות את הסטיגמה שהממסד הישראלי השתמש בה ואמר: הנשים הערביות לא משתלבות כי התרבות שלהן לא מאפשרת להן.

עאידה תומא סלימאן: אני מסתכלת על השתלבות נשים ערביות בתעסוקה, וה-OECD ביקש את זה כאחד התנאים לכניסת ישראל ל-OECD, והוכרז על תוכנית חומש קודמת.

עאידה תומא סלימאן: אני פניתי לשר האוצר בדרישה לתכנן ולתקצב תוכנית מאוד ברורה להשתלבות נשים ערביות בשוק העבודה לאחר שהסתיימה תוכנית החומש הקודמת, שלא הגיעה ליעדים שלה.

עאידה תומא סלימאן: היא הצליחה קצת להעלות את האחוז, אבל לא הגיעה ליעדים שלה.

עאידה תומא סלימאן: התשובה הייתה שאין צורך בתוכנית כזאת; ממשיכים את מה שנשאר מתוכנית החומש הקודמת, שלא הצליחה להגיע ליעדים שלה – זאת הייתה התשובה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני שואלת: אם התקציב הוא תרגום של מדיניות, איך יכול להיות שהמדיניות המוצהרת היא השקעה בהשתלבות נשים ועידוד נשים ערביות להשתלב בתעסוקה, ומצד שני אין תוכנית לזה?

עאידה תומא סלימאן: אותו דבר בעניין שילוב נשים ערביות בדואיות בנגב.

עאידה תומא סלימאן: החלטת הממשלה לתוכנית החומש שמתחילה ב-2017 לא כללה את היעד הזה.

עאידה תומא סלימאן: כשביקשתי לדעת מה התוכנית – תשמעו, שנה וחצי כמעט, שנה וחודשיים אחרי תחילת תוכנית החומש – התברר שאין תוכנית סדורה.

עאידה תומא סלימאן: אז איך יכול להיות, אם הקבוצה הכי המוחלשת, שהיא הנשים הערביות במקרה הזה, והנשים הערביות הבדואיות, לא נמצאות על סדר-היום ובראש סדר העדיפויות של משרד האוצר ושל תקציב המדינה, שבכל זאת קוראים לזה תקציב חברתי?

עאידה תומא סלימאן: היום ניהלתי דיון בוועדה לקיום מעמד האישה על תקציב בינוי מעונות יום ומסגרות לגיל הרך.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מגלים שאפילו התוספת הקטנה שהייתה, 8 מיליון שקל לשנתיים – 2017, 2018 – תוספת תקציבית לפתיחת עוד משפחתונים, לא נכנסה להצעת התקציב של 2019, כלומר, לא תהיה תוספת תקציבית כזאת; לא תהיה תוספת לפתיחת עוד משפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: אם נביא בחשבון שמתחילת 2012 עד היום רק חמישה מעונות יום חדשים קיבלו סמלים ביישובים הערביים, אז איך רוצים לפתור את הבעיה של החסם של מחסור במסגרות יום לילדים שנשים צריכות לשים את הילדים שלהן?

עאידה תומא סלימאן: אני אנסה בדקה אחת להתייחס לעניין התקצוב המגדרי.

עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים על הפערים בשכר בין נשים לגברים, כולנו יודעים על חוסר היכולת של נשים להתקדם במקומות עבודה, ובגלל זה הייתה החלטת ממשלה לערוך ניתוח תקצוב מגדרי לכלל משרדי הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: ולמרות המעקב הצמוד שקיימתי בוועדה לקידום מעמד האישה, השנה, מתברר עם הצעת התקציב הזאת, עדיין, למרות החובה בהחלטת הממשלה, שיש משרדים שלא עשו את הניתוח, ואלה שעשו את הניתוח עשו אותו רטרואקטיבי, על שנים קודמות, למרות ההחלטה שזה ייעשה על הצעת התקציב.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אין מסקנות מהניתוח הזה; הדברים נעשים באופן טכני; הדברים נעשים בלי ראייה כוללת.

עאידה תומא סלימאן: התקציב הזה בא עם נקודות בלי חיבור בין הנקודות האלה, בלי מטרייה כללית, בלי תוכנית כללית, ובטח ובטח שבלי ראייה חברתית.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, גם לרשותך עד 15 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, מראה הכיסאות הריקים משרה אווירה מלנכולית, אווירה של – אני לא יודע איך להגדיר אותה, אבל אני מתפתה ללכת בעקבות יוג'ין יונסקו במחזה "הכיסאות", שכאשר הוא מקבל אנשים ומדבר איתם – מדבר עם כיסאות ריקים.

ג'מאל זחאלקה: האמת היא שהלוואי שהממשלה הייתה עוזבת את הכיסאות האלה, והלוואי שהכיסאות יהיו ריקים; עדיף על השרים שיושבים עליהם ומקבלים החלטות נוראיות.

ג'מאל זחאלקה: אני מאחל לכל כיסא וכיסא בשולחן הממשלה שיישאר ריק, ושלא יחזור אליו אף אחד מהשרים שיושבים עליו.

ג'מאל זחאלקה: אני קיוויתי שזה ייעשה בשבוע, בימים האחרונים, כאשר דובר על הקדמת מועד הבחירות וסיום חייה של הממשלה הנוכחית.

ג'מאל זחאלקה: אבל איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: חלום מתוק קצר, מתעוררים למציאות, והינה, אנחנו מול אותה ממשלה שעשתה דברים נוראיים בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: אם אני אדבר רק על החוקים שהעבירה הממשלה, על החוק האחרון שדנו בו הבוקר בוועדה משותפת של ועדת הכנסת וועדת חוקה – חוק הלאום.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק – הייתי עם חלק מחבריי בבריסל.

ג'מאל זחאלקה: פגשנו פוליטיקאים מכל האיחוד האירופי, מעשרות מדינות, גם כיחידים, גם כקבוצות וגם כמכלול, ואנחנו עשינו דבר אחד – לקחנו את התרגום הרשמי שישנו באתר של משרד המשפטים הישראלי, הדפסנו אותו ונתנו אותו לפוליטיקאים – שלא ידעו עליו, אפילו חלקם לא שמעו עליו – ונתנו להם כמה דקות לקרוא כמה סעיפים בחוק.

ג'מאל זחאלקה: התגובה הייתה כמעט אחידה, בנוסחים שונים: יש ריח של אפרטהייד, טעם של אפרטהייד; זה חוק גזעני; זה חוק אנטי-דמוקרטי – אלה התגובות של האירופים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים כאן את החוק הזה ורואים שהוא מייסד שתי רמות של אזרחות: אחת של יהודים, שלהם שייכת המדינה – המדינה שייכת לקבוצה מסוימת – והחלק השני הוא אזרחים סוג ב', במקרה הטוב, והאזרחות שלהם היא אזרחות פחותה במעמד החוקתי שלה, שלא לדבר על היישום ועל מדיניות האפליה שישנה, שהיא מדרדרת אותם לאזרחים סוג ב', סוג ג', סוד ד' וכו'.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה, יש כוונה להעבירו בכנסת כדי שהוא ישמש כלי להעברת חוקים גזעניים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: לחוק יש מעמד מעל לחוקים אחרים – הוא חוק-יסוד – והחוק הזה בנוי על התפיסה שחשבנו שעברה מן העולם – היא עברה מרוב המדינות בעולם – שהיא התפיסה של האדם ההייררכי במקום האדם השווה.

ג'מאל זחאלקה: הפוליטיקה המודרנית – גם של דיקטטורות, דרך אגב, לא רק של מדינות דמוקרטיות – בנויה על מסד של אזרחות שווה: כל אזרח הוא שווה.

ג'מאל זחאלקה: נקודה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה – המציאות בישראל היא של מדינה יהודית, אבל החוק נותן לזה גושפנקה חוקית שתאפשר עוד יותר לעשות אפליה בשם היהדות.

ג'מאל זחאלקה: וזה דבר שאני חושב שהרבה ישראלים לא שמים אליו לב, אבל מנקודת מבטי, שהיא מחוץ לקולקטיב היהודי, אני מסתכל איך אתם מסתכלים עלינו, איך אתם מתייחסים אלינו.

ג'מאל זחאלקה: מה אתם עושים, בעצם?

ג'מאל זחאלקה: אתם באים אליי כאזרח ערבי ולאזרחים הערבים ואומרים לנו – אני לוקח את הדברים שלכם כפשוטם, לא רוצה עכשיו להוסיף להם: זו מדינה דמוקרטית; מגיע לך זכויות שוות, מגיע לך, מגיע לך, מגיע לך.

ג'מאל זחאלקה: אבל זו גם מדינה יהודית, ובשם היהדות אנחנו נשלול את זכויותיך – כיהודית; כדמוקרטית מגיע לך, אבל כיהודית היא שוללת ממך את הזכויות שלך.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נפקיע את האדמות שלך בשם המדינה היהודית; אנחנו נשקיע פחות בחינוך בשם היהדות.

ג'מאל זחאלקה: אתם מוציאים שם רע ליהדות.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר יהודים שלא מוכנים להיות גזענים, שלא מוכנים שתיעשה גזענות בשמם, והם רבים, רבים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אבל הממסד הציוני השליט בישראל הוא אנטי-יהודי.

ג'מאל זחאלקה: הוא משתמש ביהדות ככלי דיכוי, ולא רק ככלי להגדרה עצמית, כפי שאתם אומרים בחוק.

ג'מאל זחאלקה: חוק אחר שמנסים להעביר כאן, והעבירו אותו בטרומית, הוא חוק המואזין.

ג'מאל זחאלקה: יותר מ-1,000 שנים מהדהד בארץ קולו של המואזין עד שבא מר יוגב, כמה מתנחלים, לא יודע מאיפה באו, מאיפה הם נחתו עלינו, והם – מפריע להם לשמוע את קולו של המואזין.

ג'מאל זחאלקה: דיברתי עם אחד מחברי הכנסת בקואליציה שהוא ממוצא מרוקאי.

ג'מאל זחאלקה: אמרתי לו: איך יכול להיות חוק המואזין?

ג'מאל זחאלקה: אז מה הוא ענה לי?

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר לי: הם לא יודע ליהנות; הם לא יודעים ליהנות מקולו הערב של המואזין.

ג'מאל זחאלקה: הם לא יודעים.

ג'מאל זחאלקה: יש פה זרות כלפי הארץ הזאת – אתה לא רוצה לשמוע את הקולות שלה.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה לא רוצה לשמוע את קולו של המואזין, תזוז משם.

ג'מאל זחאלקה: מתנחלים שמובילים את החוק – שיצאו.

ג'מאל זחאלקה: המואזין צריך להישאר.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא אוהב לשמוע אותו – תזוז.

ג'מאל זחאלקה: אתה תתרחק, לא תוריד את הקול שלו.

ג'מאל זחאלקה: איזה מין תפיסה גזענית זאת?

ג'מאל זחאלקה: איזו התגרות זאת?

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שהחוק הזה לא יעבור.

ג'מאל זחאלקה: עוד חוק הזוי, מטורף, העבירה הממשלה הזאת, האנטי-דמוקרטית, הגזענית, הימנית-קיצונית.

ג'מאל זחאלקה: אומרים: נתניהו מזגזג.

ג'מאל זחאלקה: נתניהו לא מזגזג; נתניהו הולך לכיוון אחד – יותר ימינה, יותר גזענות, יותר קיצוניות.

ג'מאל זחאלקה: זה נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: העבירו כאן את חוק ההדחה, שמאפשר לחברי כנסת להוציא, לזרוק חברי כנסת מהכנסת.

ג'מאל זחאלקה: זה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: שיטה חדשה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו בלי הרשעה, כלומר, חברי כנסת שלא הורשעו.

ג'מאל זחאלקה: מספיק שיהיה בארץ הזאת – ויש מצבים כאלה – עליהום על אחד מחברי הכנסת – והיו ימים כאלה – נוצרת אווירה ציבורית של עליהום, ואז אפשר להעביר אותו.

ג'מאל זחאלקה: 90 חברי כנסת יכולים להצביע.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה סיטואציה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: אמרו לנו שזה לא יכול להיות – כן יכול להיות.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם, את חברת הכנסת חנין זועבי, לאחר מרמרה, באווירה שהייתה בכנסת, היו מוציאים מהכנסת, למרות שהיא לא עברה שום עבירה ולא התקרבה לשום עבירה, ועשתה – אתה יכול להתווכח עם המעשה הפרלמנטרי, הפוליטי שעשתה, אבל זה חלק מתפקידה הפרלמנטרי.

ג'מאל זחאלקה: אבל היה פה רוב, וזה יכול להיווצר מחר, מוחרתיים, אני לא יודע באיזו סיטואציה.

ג'מאל זחאלקה: תהיה מלחמה מטורפת, אפגין נגדה, אצעק נגדה – תזרקו אותי מהכנסת.

עמר בר-לב: להפר את החוק הישראלי זה לא חלק מתפקידה.

עמר בר-לב: לא חלק מתפקידה.

ג'מאל זחאלקה: היא לא הפרה אף חוק.

ג'מאל זחאלקה: היא לא הפרה.

ג'מאל זחאלקה: תעמיד אותה לדין.

ג'מאל זחאלקה: היא לא הפרה אף חוק.

עמר בר-לב: להיכנס – – – זו החלטה של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: זו הפרה של החוק.

ג'מאל זחאלקה: זה הפוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: היא לא הפרה, וגם נאמר שהיא לא הפרה.

ג'מאל זחאלקה: נאמר אפילו על ידי ועדת טירקל שהיא לא הפרה.

ג'מאל זחאלקה: לא נאמר בשום מקום שהיא הפרה חוק – אחרת היו מעמידים אותה לדין.

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: הפרה חוק ולא העמידו אותה לדין – נראה לך?

ג'מאל זחאלקה: זה – מה אתה יכול לעשות?

ג'מאל זחאלקה: לא מוצא חן בעיניך.

עמר בר-לב: חד-משמעית הפרה חוק.

ג'מאל זחאלקה: חוק של שלילת תושבות של הפלסטינים בירושלים המזרחית – העבירו כאן

ג'מאל זחאלקה: חוק שמי שהורשע בעבירה ביטחונית, אפשר לשלול את התושבות שלו ולגרש אותו מירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, לא שוללים את אזרחותו של יגאל עמיר, ואף אחד לא תובע לגרש אותו מהארץ לאחר שהוא יסיים את תקופת מאסרו.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מתי זה יהיה, אבל יכול להיות שביום מן הימים הוא יצא, ואף אחד לא תובע לשלול את אזרחותו או לפגוע במעמדו.

ג'מאל זחאלקה: לא רק אנשים שהורשעו בעבירה ביטחונית, אלא מי ששר הפנים חושב שהוא הפר אמונים למדינת ישראל, ועוד קוראים לחוק הזה "חוק הכניסה לישראל".

ג'מאל זחאלקה: לפי ההיגיון של החוק הזה, ב-1967 החליטו תושבי ירושלים המזרחית להיכנס למדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: ככה זה.

ג'מאל זחאלקה: אתה נכנסת, על פי הכניסה שלך קיבלת תושבות – עכשיו אנחנו יכולים לשלול ממך תושבות על סמך זה שאתה הפרת אמונים.

ג'מאל זחאלקה: איזה מין דבר זה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה הפרת אמונים?

ג'מאל זחאלקה: הרי על כל דבר אפשר להאשים אדם שהוא הפר אמונים.

ג'מאל זחאלקה: הכוונה כאן היא כוונה לעשות שינוי דמוגרפי.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו נשללה תושבות מ-15,000 מתושבי ירושלים המזרחית ב-50 השנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: 15,000.

ג'מאל זחאלקה: הקצב לא טוב, אז ממציאים חוקים כל יום ועושים הסדרים.

ג'מאל זחאלקה: עשו את הגדר באמצע השכונות וחצו אותן באמצע.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו מדברים על זה שהשכונות שהן מחוץ לחומות – ישללו מהן את התושבות, והן יישארו, האדמות, חלק מישראל.

ג'מאל זחאלקה: גם זו המצאה ישראלית, והחוק הזה יאפשר שלילת אזרחות בסיטונאות.

ג'מאל זחאלקה: אבל הכוונה היא עוד יותר – הכוונה היא פוליטית: לנסות לצנן את האפשרות של התושבים הפלסטינים בירושלים המזרחית לפעילות פוליטית כלשהי.

ג'מאל זחאלקה: ההפגנה הכי קטנה בירושלים המזרחית – תוקפים אותם בגז, מדכאים אותה בכוח, עוצרים אנשים, משתמשים באלימות, וכמובן, פה בימין מוחאים להם כפיים.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לפתוח את הפה.

ג'מאל זחאלקה: זה בעצם מה שרוצים לעשות – לחסל כל אפשרות.

ג'מאל זחאלקה: לאחר שסגרו את האוריינט האוס אין מנהיגות פוליטית מוכרת בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: כאשר דיברו על הגופות, לא היה מי שידבר בשמם.

ג'מאל זחאלקה: ישראל לא מוכנה לדבר עם אף אחד בעניין תושבי ירושלים המזרחית – לא חברי כנסת ולא הרשות הפלסטינית.

ג'מאל זחאלקה: הם אנשים בלי כל ייצוג, ועכשיו באים להשתיק אותם באמצעות החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: המחוקק המרושע יודע שבשביל פלסטיני, לגרש אותו זה הרבה יותר גרוע מאשר לשים אותו בכלא.

ג'מאל זחאלקה: הרבה יותר גרוע.

ג'מאל זחאלקה: לכן, זה עוד חוק אנטי-דמוקרטי ונגד החוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הזאת, בנוסף למדיניות הכושלת שלה, למדיניות המרושעת שלה, להצלחה המפוקפקת שלה לחסל את תהליך השלום, לסגור כל אפשרות להגיע לשלום, בעצם זו ממשלה שזורעת את הזרעים לשנאה, לגזענות, לאפרטהייד ולשפיכות דמים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חייבים, כל אדם בעל מצפון חייב לעשות הכול כדי שהיא תקצר את ימיה, והכיסאות, גברתי – הלוואי שיישארו ריקים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: קשה להגיד תודה רבה, אבל תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, לרשותך עד 15 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

עמר בר-לב: את יודעת, הימים האחרונים – אפשר לומר השעות האחרונות נראות לנו כל שעה נצח.

עמר בר-לב: אני זוכר, לפני המון זמן, לפני שבוע – נראה לי כמו שנים – היה ראש הממשלה בארצות הברית והתחילו הספקולציות, זאת אומרת, הבעיות כאן בארץ; התחילו החרדים, השר ליברמן, והתחילו הבלגנים.

עמר בר-לב: ואנשים – אני מניח שגם אותך שאלו: נו, מה יהיה?

עמר בר-לב: מה יהיה?

עמר בר-לב: אני אמרתי: תראו, אין ספק שמבחינת ראש הממשלה ביבי נתניהו בחירות עכשיו זה הדבר הכי חכם והכי נבון שהוא יכול לעשות.

עמר בר-לב: מצבו טוב בסקרים.

עמר בר-לב: בחודש מאי אנחנו יודעים ש-70 שנה למדינת ישראל – יגיע הנשיא טראמפ, ירושלים, וכן הלאה וכן הלאה.

עמר בר-לב: אין מועד יותר טוב, בעיקר כאשר אנחנו יודעים שהחקירות הולכות מתקדמות; עכשיו חלקן אצל היועץ המשפטי, חלקן במשטרה.

עמר בר-לב: בחודשים הקרובים מצבו לא יכול להיות יותר טוב.

עמר בר-לב: כמובן, אני לא יודע מה תהיה התוצאה, ואם יוגש כתב אישום, כן או לא, אבל ברור שמצבו יהיה יותר ויותר קשה, לא אומר אפילו חמור, בחודשים האחרונים, ולכן לא היה לי ספק שהוא ירצה להוביל את זה לבחירות, וכל היתר זה רעשי רקע.

עמר בר-לב: זה היה נכון עד – גם הימים כבר מתבלבלים לי – עד שלשום בערב, עד יום ראשון בערב, שאז התברר שמי שמצמץ ראשון, חברתי היושבת-ראש, זה דווקא ראשי מפלגות בקואליציה, כי הם הבינו שהמאבק על בוחרי הימין בין הליכוד והבית היהודי וישראל ביתנו – חלקם אולי גם כחלון – יש מאבק בינם; גם איתנו יהיה, גם אנחנו נאבקים על מה שנקרא "ימין לייט", אבל המאבק שם הרבה יותר קשה, הרבה יותר חמור והרבה יותר גורלי לאותן מפלגות.

עמר בר-לב: ולכן, ראשי המפלגות האלה, גם הם יודעים מה שכל אחד מאיתנו יודע – שהמועד הטוב ביותר לנתניהו לבחירות זה חודש יוני.

עמר בר-לב: ולכן, הם באו ואמרו לו: לא, אנחנו לא מסכימים שתהיינה בחירות בחודש יוני.

עמר בר-לב: הם מצמצו ביום ראשון בערב, ובשנייה החליט – אני קצת מגזים בשנייה, זה לא היה בשנייה, זה היה בערך פחות מחצי שעה, בוודאי פחות משעה – ראש הממשלה חזר ליהדות התורה ואמר להם: אתם יודעים מה?

עמר בר-לב: אנחנו נעשה את המקסימום להעביר את החוק שלכם – את החוק שאני קורא לו חוק האין-גיוס – ואכן, כך היה.

עמר בר-לב: ועדיין נשאלה היום – אני בטוח, גברתי היושבת-ראש, שגם אותך שאלו היום: נו, מה יהיה?

עמר בר-לב: היום, כאשר שאלו אותי מה יהיה בכל מקום, מהעוזרים הפרלמנטריים עד חברי כנסת ומנהלים של ועדות במהלך היום, מאוד התפלאתי על השאלה הזאת, כי היה ברור שלא תהיינה בחירות ביוני.

עמר בר-לב: ברור שהמועד הראשון לבחירות זה איפשהו באוקטובר, אחרי החגים.

עמר בר-לב: היה ברור לי שראש הממשלה, שהוא הססן מטבעו, לא ייקח את הסיכון היום להחליט על בחירות כשהוא יודע שחבריו לקואליציה, עם עזרה של האופוזיציה או בלי עזרה של האופוזיציה, יובילו אותנו לבחירות באוקטובר.

עמר בר-לב: ולכן, הוא אמר לעצמו – אמרתי את זה לכל מי ששאל אותי, ושאלו אותי הרבה, כולל בארוחת צוהריים במזנון החלבי; ישבתי עם חבר הכנסת גפני ואמרתי לו את זה: ברור שלא תהיינה בחירות.

עמר בר-לב: הכנסת לא תפוזר היום, לא בקריאה טרומית ולא בקריאה ראשונה.

עמר בר-לב: החוקים יעברו, ותהיה הזדמנות לכל מי שרוצה – גם לראש הממשלה – תהיה הזדמנות לקרוא לבחירות ולפזר את הכנסת הזאת גם בעוד חודשיים ובעוד שלושה.

עמר בר-לב: ומכיוון שראש הממשלה הוא הססן, והוא לא לוקח סיכונים, ובמובן הזה, אני לא יודע אם הוא עשה נכון או לא נכון – כי אני, הערכה האישית שלי היא שמצבו כן ילך ויוחמר בחודשים הקרובים, בשבועות הקרובים אפילו – הוא החליט שלא לפזר את הכנסת ולא להחליט עכשיו שהולכים לבחירות בספטמבר או באוקטובר.

עמר בר-לב: טוב, אז אנחנו נראה.

עמר בר-לב: הערכה שלי שכן יהיו בחירות באוקטובר.

עמר בר-לב: הערכה שלי היא שאחת ממפלגות הקואליציה כן תגרום במהלך מושב הקיץ לאיזשהו משבר כזה או אחר ואנחנו נלך לבחירות באוקטובר, אבל, את יודעת, זה מה שנקרא – אנחנו נראה.

עמר בר-לב: מה שאני כן חושב – אני חושב שההחלטה של יושב-ראש מפלגת העבודה וההודעה שלו מייד, לכל אורך השבוע האחרון, וגם בימים האחרונים, שאנחנו רוצים בחירות, ואנחנו נלך לבחירות במועד הראשון האפשרי – אני חושב שזו הייתה החלטה נכונה.

עמר בר-לב: רבים, גם מאיתנו, הרימו גבה.

עמר בר-לב: זה לא סוד שמצבנו בסקרים לא ממש נפלא, אבל אני חושב שזה היה מסר לחברי הקואליציה ולמפלגות האחרות: עלינו אל תבנו.

עמר בר-לב: זאת אומרת, אתם חוששים הרבה יותר מאיתנו מבחירות ביוני, לכן תלכו אתם לראש הממשלה, ואתם תשפיעו עליו שתהיינה בחירות, או שלא תהיינה בחירות, בוודאי לא ביוני.

עמר בר-לב: לכן אני חושב שהמהלך הזה היה דווקא מהלך נכון ונבון.

עמר בר-לב: כמה מילים לגבי חוק הגיוס.

עמר בר-לב: בעבר הייתי בוועדת שקד, ובילינו חודשים ארוכים בדיון על חוק השוויון בנטל של יש עתיד.

עמר בר-לב: מצאתי את עצמי לא פעם – היינו אז באופוזיציה, גם אנחנו, גם מפלגת העבודה וגם החרדים, גם יהדות התורה וגם ש"ס – מצאתי את עצמי לא פעם הכותל המערבי של חברי הכנסת של יהדות התורה וש"ס.

עמר בר-לב: ואני חושב שבמקרים רבים הם צדקו, כי החוק שיש עתיד הביאה היה חוק לעומתי, היה חוק שברור שהוא יעצור את הרוח הגבית שהייתה לגיוס חרדים לצבא, וזה יגרום לתוצאה הפוכה.

עמר בר-לב: ולכן, מצאתי את עצמי לא פעם יחד איתם, מנסה לצבוע את חוק השוויון בנטל לא בצבעים של שחור ולבן כי אם בצבעים של אפור כאלה ואחרים.

עמר בר-לב: התוצאה הייתה שבכנסת הזאת, ברגע שיש עתיד יצאה מהקואליציה והחרדים נכנסו לקואליציה, הם הביאו חוק אחר – נדמה לי שזה היה בשנה הראשונה של הכנסת הזאת – והחוק האחר שהם הביאו אמר בעצם: אין חוק גיוס, זאת אומרת, אין לחרדים חובה להתגייס עד 2022.

עמר בר-לב: זאת המשמעות של החוק.

עמר בר-לב: ולכן, כשהחוק הזה הגיע לבג"ץ, אני לא מתפלא שבג"ץ פסל אותו.

עמר בר-לב: הוא פסל את החוק הזה כי החוק הזה הוא לא חוקתי.

עמר בר-לב: ועכשיו הגישו לנו חוק – את יודעת, גברתי היושבת-ראש, עכשיו השעה מאוחרת, אני לא חושב שכל כך רבים צופים בנו בערוץ 99 – –

טלי פלוסקוב: עוד מעט תהיה שעה מוקדמת.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: – – אז אפשר להתייחס ברצינות, בכמה נקודות רציניות, לחוק שהוגש היום לקריאה טרומית.

עמר בר-לב: אני עברתי עליו – עדיין לא ביסודיות אבל עברתי עליו – ואין ספק שהחוק הזה הוא לא חוקתי.

עמר בר-לב: יש בו כמה נקודות שאני רוצה להפנות את תשומת הלב.

עמר בר-לב: נקודה ראשונה – כל תלמידי הישיבות אוטומטית משוחררים משירות בצה"ל.

עמר בר-לב: אוטומטית.

עמר בר-לב: זאת אומרת, יש סעיף שתלמיד ישיבה שרוצה לשרת בצה"ל צריך להצהיר שתורתו היא לא אומנותו, זאת אומרת, אתה חייב להצהיר שתורתך אינה אומנותך, ורק אז אתה יכול להתגייס לצה"ל.

עמר בר-לב: אני לא רואה את המצב, ואין ספק שבישיבות יש כאלה שבאמת מוכנים ורוצים להשקיע את כל חייהם בלימוד תורה, וזה בסדר.

עמר בר-לב: אבל יש כאלה שהם חצי-חצי, ויש כאלה שהם רבע-שלושה רבעים, ויש כאלה שהם בכלל לא.

עמר בר-לב: גם אם מישהו שהוא בכלל לא, או מישהו שהוא חצי-חצי – לבוא לדרוש ממנו שהוא יצהיר שהוא לא לומד – ההצהרה הזאת פשוט אומרת: כל בחורי הישיבה, כולם כאחד, לא ישרתו בצבא.

עמר בר-לב: זה סעיף אחד שמופיע בחוק.

עמר בר-לב: יש סעיף שני שבזמנו, חבר הכנסת מיקי לוי – בזמנו, אם אתה זוכר, בחוק השוויון בנטל, נדמה לי זה היה רעיון של חבר הכנסת שטרן, שכל שני בחורים חרדים לוחמים שהתגייסו לצה"ל, במספרים זה ייחשב לשלושה.

עמר בר-לב: היה שם משהו כזה.

עמר בר-לב: הרעיון היה לעודד שירות קרבי בצה"ל.

עמר בר-לב: גם הסעיף הזה נמחק מהחוק הזה.

עמר בר-לב: זה ממש להגיד: אל תתגייסו, ואלה שיתגייסו – אל תלכו לקרבי.

עמר בר-לב: זה ממש להכניס את האצבע – לילדים שלנו שמשרתים בצה"ל – להכניס את האצבע לעין ולסובב.

מיקי לוי: ואם לא יעמדו בתוך חמש שנים אז החוק יימחק.

עמר בר-לב: עכשיו, הסעיף הבא אומר שאם עומדים שנה אחת במכסות, אוטומטית החוק מוארך בחמש שנים, זאת אומרת, במצב הזה החוק יימשך לנצח.

עמר בר-לב: אבל יש גם סעיף – מה הוא אומר?

עמר בר-לב: אם לא יעמדו במכסות – לא שמישהו יודע מה המכסות, כן?

עמר בר-לב: זה לא מצוין בשום מקום.

עמר בר-לב: אם לא יעמדו במכסות אז הכול בסדר – יביאו את זה לדיון בוועדת חוץ וביטחון, יביאו את זה לדיון שם, ואז בסוף יביאו את זה לכנסת, והכנסת תצטרך לשנות את המכסות.

עמר בר-לב: זאת אומרת, יש בחוק הזה – זה אולי אפילו חוק יותר גרוע מהחוק שעבר כאן

עמר בר-לב: בכנסת, שבג"ץ פסל אותו לפני שנה או שנתיים, של לא להתגייס לצה"ל.

עמר בר-לב: והדבר האחרון שיש בחוק הזה – חבר הכנסת לוי, אני לא יודע אם אתה הספקת לקרוא אותו בעיון – כתוב שם באחד הסעיפים האחרונים שגם כאלה שהם לא תלמידי ישיבה, שלומדים, נניח, בחינוך הממלכתי, והם מצהירים שהם לומדי תורה, גם הם יהיו על פי שיקולו של שר הביטחון משוחררים מצה"ל.

עמר בר-לב: זו עוד פעם עילה, סיבה ואפשרות לעשות מניפולציות פוליטיות על חשבוננו ועל חשבון כל אלה שמשרתים בצה"ל.

עמר בר-לב: לכן, ברור לי שהחוק הזה הוא לא חוקתי, אבל הוא ממש חוק מביש.

עמר בר-לב: כמה מילים אחרונות לגבי תקציב ולגבי תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: בשבועות האחרונים – אני כמובן לא יכול להיכנס כאן לפרטים, אבל בשבועות האחרונים הציגו לנו, לחברי הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, מצגות מאוד מפורטות לגבי תקציב הביטחון והיעדים שלו, והסעיפים השונים, וחיל אוויר, וחיל מודיעין, ומז"י, וכולם, באמת – חלקנו ישבנו פעורי פה; לא רוצה לומר כולנו.

עמר בר-לב: פתאום, ביום ראשון שעבר, היה לנו דיון עם שר הביטחון ועם הרמטכ"ל, והתברר שאת ה-flat שהחילו על כל משרדי הממשלה החילו גם, כמובן, על משרד הביטחון, ומשמעותו של ה-flat בהקשר של תקציב משרד הביטחון היא 1.1 מיליארד שקלים.

עמר בר-לב: ואז באו הרמטכ"ל ושר הביטחון – אבל בעיקר שר הביטחון אמר: לא, אנחנו לא מקבלים את זה.

עמר בר-לב: למרות שהציגו לכם, ואמרו שהכול בסדר – לא, אנחנו לא יכולים לנהל את תקציב הביטחון ללא 1.1 מיליארד שקל.

עמר בר-לב: ראשית, היינו בהלם.

עמר בר-לב: גם יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון הוציא על זה אחרי זה מכתב:

עמר בר-לב: איך זה, אחרי שבועות של דיונים על התקציב, למרות שהם הציגו שהכול בסדר הם אומרים שבעצם הכול לא בסדר?

עמר בר-לב: ואז הפליא שר הביטחון בדבריו והמליץ לכל חברי ועדת חוץ וביטחון להתנגד לאישור תקציב הביטחון.

עמר בר-לב: זה היה ככה גם לפני שלוש שנים, כשיעלון הציע, ביקש את זה מחברי ועדת חוץ וביטחון, ואחרי יומיים או שלושה, בעקבות הסכם כחלון–יעלון, הוא חזר בו.

עמר בר-לב: שר הביטחון של מדינת ישראל ביקש מכל חברי ועדת חוץ וביטחון – אמר:

עמר בר-לב: אני לא יכול לשאת באחריות לביטחון מדינת ישראל עם קיצוץ ה-flat הזה.

עמר בר-לב: אני מבקש מכם לא להצביע בעדו.

עמר בר-לב: אז אני אמרתי: אם אתה לא יכול לשאת באחריותך כשר הביטחון, אז תתפטר.

עמר בר-לב: אנחנו כן אישרנו את זה בסופו של דבר, והיום, בדיון נוסף בבוקר, התברר לנו שוב דבר פשוט לא ייאמן – התברר לנו שבתקציב המדינה יש רזרבה למשרד הביטחון של קרוב ל-2.5 מיליארד שקל.

עמר בר-לב: הרזרבה הזאת – זו פעם ראשונה שיש רזרבה לתקציב הביטחון בתקציב המדינה.

עמר בר-לב: אני מאוד מברך על זה, אבל אני לא מבין: אז על מה היו כל הוויכוחים?

עמר בר-לב: אם יש רזרבה של 2.5 מיליארד – ואני יכול גם להבין שלא רוצים לחלק אותה עכשיו בהכרח.

טלי פלוסקוב: אז מה היו הכותרות בעיתונים?

עמר בר-לב: אני לא מדבר על הכותרות בעיתונים, אני מדבר על הדיונים הסודיים והמסווגים של הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, שלא אמרו לנו, לא סיפרו.

עמר בר-לב: אני לא יודע אפילו אם משרד האוצר סיפר את זה למשרד הביטחון.

עמר בר-לב: אני פשוט המום.

עמר בר-לב: זו עוד דוגמה לכך שלצערי גם משרד האוצר וגם משרד הביטחון חזרו למאבקים הישנים שלהם, מאבקי אגו שבסופו של דבר אין בהם טעם גדול, והפראיירית שיוצאת הכי גדולה זו ועדת החוץ וביטחון.

עמר בר-לב: לכן, בוודאי אני אמליץ ואני אתנגד לחוק התקציב שמונח כאן.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: ועכשיו אני באתי למשמרת של שלוש שעות, ונראה לי שעד סוף המשמרת אתה ואני כאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: האמת היא, גברתי, ביקשתי עד 08:00.

מיקי לוי: משום מה משהו השתבש.

טלי פלוסקוב: אז לא נענו לבקשתך ונתנו לך רק שעתיים ו-45 דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: לילה טוב לכולם, אדוני השר – שבטח מאזין למוזיקה קלאסית – אני מתנצל בפניך על הטרחה.

מיקי לוי: גברתי, אני עומד כאן לפניכם בלילה הזה – – –

טלי פלוסקוב: השעון לא עומד במספר הדקות שנתתי לו.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: טוב, בוא נגיד ככה: השעה 00:40, ומכאן נתחיל.

מיקי לוי: אני עומד כאן לפניכם הלילה הזה ונושא נאום ארוך ואחרון לכנס החורף הנוכחי, עם תחושות לא קלות.

מיקי לוי: אני מסתכל אחורה על המושב שעבר עלינו – על המאבקים, על הנאומים, על ההסתייגויות וההצעות לדיון מהיר שהגשתי, על הניסיונות לבלום פה הצעות חוק משחיתות ומושחתות, לעיתים, ואני רוצה להודיע לכם כי גם במושב הבא אני לא אעשה לממשלה הזאת ולקואליציה הזאת חיים קלים.

מיקי לוי: הסוגיות שעליהן הצבעתי והעליתי לסדר-היום בכנס החורף ברובן לא הגיעו לפתרונן.

מיקי לוי: בתי החולים הציבוריים עדיין סובלים מגירעונות וממחסור חמור בתקציבים.

מיקי לוי: אני הזהרתי אתמול ושלשום, כשהעברנו את התקציב בוועדת הכספים, כי בתי החולים – לא הממשלתיים, הציבוריים – חלקם עומדים בפני קריסה, חלקם כבר לא מסוגלים לתת שירות, ונתתי לדוגמה את בית החולים שערי צדק.

מיקי לוי: ואני בוגר המשבר של בית החולים הדסה עין כרם, שהמדינה נאלצה להכניס יד לכיסה, כשהייתי סגן שר האוצר, ולממן את בית החולים ב-1.2 מיליארד שקל לחמש שנים כדי לכסות את הגרעון.

מיקי לוי: בתי החולים הלא-ממשלתיים, הציבוריים, עומדים בפני קריסה, כי הם אמורים להביא את הכסף של עצמם הן מהכנסות פנימיות של טיפול בחולים שמבוטחים בביטוחי בריאות על פי הסכמים והן מתרומות, וזה לא פשוט להחזיק מין מפעל כזה כמו בית חולים, והתקציבים שהמדינה נותנת להם אינם מספיקים.

מיקי לוי: אני כבר אומר ומזהיר את עצמנו שהם לא יוכלו לעמוד בנטל התקציב.

מיקי לוי: שאלתי גם את שר הבריאות – את סגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן – בוועדה, וגם את חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: באחת הישיבות נוכח פרופ' יונתן הלוי, מנהל בית החולים שערי צדק.

מיקי לוי: שאלתי: מה יקרה אם אותם מנהלי בתי החולים יחזירו את המפתחות למדינה ויגידו: טפלו אתם, לא עומד לנו הכוח התקציבי להמשיך לטפל?

מיקי לוי: ואז, מה המדינה תעשה – תנהל את בית החולים?

מיקי לוי: היא תצטרך לכסות את החסר התקציבי.

מיקי לוי: ולכן, הזהרתי את עצמנו ואמרתי: יפה שעה אחת קודם כדי לטפל בכל נושא משבר בתי החולים הציבוריים.

מיקי לוי: לדוגמה, מחלקת השיקום בבית החולים פוריה, בית החולים בצפון הארץ, צפון-מזרח הארץ, שמצוי בטבריה.

מיקי לוי: בית החולים נאבק כבר שנים רבות על תוספת למיטות שיקום.

מיקי לוי: תושבי טבריה, רמת הגולן והאזור – ראש פינה, קריית שמונה – שזקוקים לבית החולים, צריכים לנסוע למרכז כדי לקבל מיטת שיקום.

מיקי לוי: והינה, סוף-סוף, מדינת ישראל – כן, אני אומר, גם שר האוצר וגם שר הבריאות הקצו סכום כסף כדי להקים מחלקת שיקום בבית החולים פוריה בטבריה.

מיקי לוי: ועדיין חסרים כ-40 מיליון שקל, ואמרו למנהל בית החולים: תביא את ה-40 מיליון שקל מתרומות.

מיקי לוי: די, אנחנו מדינה.

מיקי לוי: שם האוצר 120 מיליון – תשלימו את השאר, נגמור את זה.

מיקי לוי: זה אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: יושב כאן שר האנרגיה – ושוחחתי עם מנכ"ל משרדו בשבוע האחרון כמה פעמים.

מיקי לוי: מדינת ישראל ניצלה על ידי כך שראש הממשלה אריאל שרון, זכרו לברכה, קיבל החלטה בניגוד לכל הממליצים והיועצים שלו להקים מפעלי התפלה לאורך חופי מדינת ישראל; השקעה ענקית, אבל הוא ראה את הנולד לטווח ארוך והציל את מדינת ישראל מכל מחסור במים.

מיקי לוי: יש חמישה מתקני התפלה לאורך חופי מדינת ישראל.

מיקי לוי: חסר מתקן התפלה בחלק הצפוני של מדינת ישראל, מראש הנקרה ועד עכו, עד הקריות, ואם המפעל הזה לא יקום במהרה – והתקציבים הם לא תקציבי ממשלה; צריך רק לקבל החלטה.

מיקי לוי: מעבירים את זה לקבלן פרטי ואחר כך הוא יקבל תשלומים עבור כל קוב מים שהוא מתפיל ממדינת ישראל, וככה המדינה תממן את ההקמה.

מיקי לוי: רק יש ויכוח היכן יוקם המתקן.

מיקי לוי: אז צריך לקבל החלטה ולקבוע עובדה.

מיקי לוי: אני יכול להגיד שמנכ"ל המשרד כבר אמר לי שכנראה המתקן יוקם ליד בסיס שרגא בצפון.

מיקי לוי: אני אמשיך לעקוב אחרי העניין הזה.

מיקי לוי: בעוד שנה וחצי עד שנתיים לא יהיו מים בברזים של הקריות עד כרמיאל אם לא תיפתר הבעיה.

מיקי לוי: חוק נוסף שטיפלתי בו פעם נוספת ועוד פעם, כבר שלוש פעמים – חוק הקלון, שימנע מנבחרי ציבור שסרחו לחזור לזירת הפשע – החוק הזה עדיין לא עבר; הממשלה הזאת מפילה פעם אחר פעם.

מיקי לוי: מה החוק אומר?

מיקי לוי: החוק אומר במילים פשוטות: חבר כנסת, שר, ראש ממשלה, שעבר עבירה שיש עימה קלון, נשפט והורשע, לא יוכל לחזור כל חייו לבית הזה, לשירות הציבורי.

מיקי לוי: ואני שואל את הכנסת – רק חברת כנסת אחת יושבת כאן.

טלי פלוסקוב: שתיים.

מיקי לוי: שתיים.

מיקי לוי: סליחה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: ואני שואל את אזרחי מדינת ישראל: בכלל צריך חוק לעניין הזה?

סתיו שפיר: יש גם הפגנת אנרגיה מרשימה מצד שר האנרגיה.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: האם צריך חוק, חוק הקלון, שימנע חברי כנסת שנשפטו בעבירה שיש עימה קלון לחזור לבית הזה?

מיקי לוי: הרי זה כל כך ברור.

מיקי לוי: זה עניין של יושרה ומוסר.

מיקי לוי: נראה שהערכים האלה בבית הזה אינם קיימים עוד.

מיקי לוי: אבל לא, אני לא אשתוק, ואני אחזיר את החוק הזה פעם אחר פעם, כל חצי שנה, כפי שמאפשר לי החוק.

מיקי לוי: גם הצעת החוק לחילוט כספי סרסרות לקרן ייעודית לשיקום נשים ממעגל הזנות לא זכתה לתמיכת הבית הזה.

מיקי לוי: ואני, מהכובע הקודם שלי, שואל את אזרחי מדינת ישראל, שואל את הכנסת הנכבדה: מה לא ברור?

מיקי לוי: נתפס סרסור שנוסע על מרצדס, ויש ברשותו, נתפס, כסף מזומן וחשבונות בנק, הרי ברור מהיכן הוא קיבל את הכספים האלה – אלה כספי פשיעה, כספי סרסרות.

מיקי לוי: מה שביקשתי – לבוא ולחלט את הכספים האלה, לא לטובת מדינת ישראל אלא לטובת הקמת קרן אשר תפקידה יהיה לתמוך באותן נשים, ולעיתים גם גברים, שנפלו למעגל הזנות, כל אחד מסיבות כאלה או אחרות, על מנת לתת להם תמיכה ולשקם אותם.

מיקי לוי: אז גם החוק הזה יובא על ידי פעם נוספת, ועוד פעם נוספת, עד אשר הוא יוכל לעבור בבית הזה.

מיקי לוי: המאבק שלי להפחתת עמלות הסליקה וליישום מסקנות ועדת שטרום להגדלת התחרות בשוק האשראי יימשך, כמו גם המאבק לצד העסקים הקטנים והזעירים בתעשייה הישראלית.

מיקי לוי: דיברתי על זה כבר עשרות פעמים.

מיקי לוי: עמלת הסליקה במדינת ישראל היא מטורפת.

מיקי לוי: מצאתי עסקים בפריפריה – ואני לא אוהב להגיד פריפריה – שמשלמים עמלת סליקה של 2.85%, 2.65%, 2.3% וכן הלאה.

מיקי לוי: עמלת ההצלבה, זאת אומרת העמלה החוקית שמדינת ישראל קבעה, היא 0.7%.

מיקי לוי: ככל שהעסק חזק יותר כושר המיקוח שלו עולה, והעמלה מעבר לעמלה הצולבת יורדת.

מיקי לוי: למשל, שופרסל משלמת 0.8%, עשירית מעל העמלה הקבועה בחוק.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: כי יש לה יכולת מיקוח.

מיקי לוי: אבל אותו עסק קטן בשדרות, בקריית שמונה ובבית שאן, שאין לו יכולת מיקוח, משלם עמלה גבוהה, של 2.8%, 2.6% וכן הלאה.

מיקי לוי: המצחיק הוא שהם לא משלמים את העמלה רק על הדלתא של הרווח – הם משלמים את העמלה על כל חבילת המכירה.

מיקי לוי: טירוף, לא יאומן.

מיקי לוי: וככה נסגרים במדינת ישראל 40,000 עסקים זעירים וקטנים.

מיקי לוי: אני רק רוצה לתת כדוגמה את אותם בעלי עסקים שהתארגנו ועניינתי אותם בכל נושא עמלות הסליקה באשדוד.

מיקי לוי: בעל פיצרייה שהחליט לעשות מעשה קבע יום אחד לבעלי העסקים הזעירים והקטנים: לא לוקחים ביום הזה כרטיסי אשראי.

מיקי לוי: אצו רצו חברות כרטיסי האשראי כדי להידבר איתם, וראו זה פלא: כשכולם התאגדו בעיר אשדוד, הצליחו להוריד את עמלת הסליקה ל-0.9%.

מיקי לוי: לא יאומן.

מיקי לוי: מאות בעלי עסקים באשדוד עזבו חברת סליקה אחת ועברו לחברת סליקה אחרת – פשוט פתחו את התחרות.

מיקי לוי: ואני מציע לכל העסקים במדינת ישראל: תחליטו על יום אחד שבו נשבות ולא נקבל כרטיסי אשראי, ונלמד את חברות כרטיסי האשראי לקח.

מיקי לוי: עכשיו, אחת מחברות כרטיסי האשראי, בניגוד להמלצות ועדת שטרום – חברת כ.א.ל – קיבלה מתנה מהמדינה – אני חייב לציין שבניגוד לדעתו של שר האוצר – קיבלה ארכה, נדמה לי, עד 2021, אם אינני טועה.

מיקי לוי: וחברת כרטיסי האשראי, שהייתה בינונית מינוס, בין קטנה לבינונית, הפכה פתאום ל-giant, לאיזה ענקית.

מיקי לוי: שופרסל, אם אני לא טועה, עברה אליה, כולם; פחדו שהיא תתמוטט.

מיקי לוי: והינה, בגלל שהיא הפכה להיות איזה מין מפלצת כזאת, גם העמלות עלו.

מיקי לוי: ואני שואל: למה?

מיקי לוי: למה צריך לתת לאותה חברה, חברת סליקה, את היתרון על פני האחרות?

מיקי לוי: נתנו לה אישור שלא למכור עד 2021; הפרדת פיננסיים מריאליים.

מיקי לוי: כמו כן, אני אמשיך לפעול מול משרד האוצר להתאמת אמנת המס מול ארצות הברית כך שחברות הייטק הישראליות לא יפסידו ויעזבו את מדינת ישראל.

מיקי לוי: יש מקום לדאגה, כי היום מס החברות בארצות הברית נמוך ממס החברות במדינת ישראל.

מיקי לוי: שוחחתי על כך עם שר האוצר, וקראתי לו לתת את תשומת ליבו לעניין הזה, כדי למנוע מההייטק הישראלי, מחברות ההייטק, להעביר את מקום הפעילות שלהן לארצות הברית.

מיקי לוי: אמשיך להיאבק להפחתת מס רווחי הון על מנת לעודד את הציבור להשקיע בבורסה הישראלית.

מיקי לוי: נכון, היום העברנו חוק שמיטיב עם הבורסה הישראלית, אבל אמרתי לשר האוצר: על רווחי הבורסה הישראלית מוטלים 25% מס רווחי הון באופן אוטומטי.

מיקי לוי: הבורסה הישראלית אינה עשירה כרגע בהנפקות חדשות, אינה מצטיינת, בלשון המעטה, והיא די מדשדשת בביצה הישראלית.

מיקי לוי: כדי להחזיר את הבורסה למה שהיא הייתה פעם, כדי להדיר את רגליהם של המשקיעים מהנדל"ן, לצורך העניין, ולכוון אותם להשקעה בבורסה – מה שייתן מנוע צמיחה נוסף, כי השקעות בבורסה, ככל שיגדלו, יאפשרו פתיחה נוספת של תעשייה, חברות שונות נוספות בשוק הישראלי – בוא, אדוני השר – באומץ, זה לא פשוט, אני יודע – תבוא ותגיד שאתה בצו מוריד את המס על רווחי הבורסה ל-5% לארבע שנים, חמש שנים, כדי למשוך משקיעים אל תוך הבורסה הישראלית.

מיקי לוי: ממילא הרווחים שם כל כך קטנים.

מיקי לוי: כל כך קטנים.

מיקי לוי: בוא ננסה להפריח את השממה של הבורסה הישראלית.

מיקי לוי: הרכבת הקלה בתל אביב – מי שהזדמן לתל אביב ראה לאורך כל תוואי הרכבת הקלה – אני מטפל בעניין הזה כבר שנה וחצי, או שנתיים – עסקים קורסים ונסגרים.

מיקי לוי: וזה בסדר, צריך לעשות רכבת קלה בתל אביב; היה צריך לעשות את זה לפני 20 שנה.

מיקי לוי: העבודות גורמות לכך שעסקים קטנים לאורך התוואי ייסגרו, ומה שביקשתי זה להקל על אותם עסקים, להפחית את הארנונה בתוואי הרכבת הקלה בתל אביב לעסקים קטנים, זעירים ובינוניים כדי שישרדו.

מיקי לוי: מדובר במשפחות.

טלי פלוסקוב: אגב, זה לא רק – אני רוצה להגיד לך, שנתעורר קצת, שכשהייתי ראש עיריית ערד אז היו לי שיפוצים במרכז העיר, וכמובן, כל החנויות מסביב אלו חנויות שזאת הייתה הפרנסה שלהן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך שפניתי למשרד הפנים – כי ראש עיר, אין לו סמכות לקבל החלטה על הטבות בארנונה מסוג זה, אז פנינו למשרד הפנים, וביקשנו, ונענינו בשלילה.

טלי פלוסקוב: ואני אומרת לך, באמת, 50% מהעסקים בתקופה הזאת פשוט נסגרו, כי זו מכה.

טלי פלוסקוב: צריך באמת לחשוב מה עושים במקרים כאלה, כשיש שיפוצים מסוג זה.

מיקי לוי: גברתי, תראי, אני מבין שזו סמכותו של משרד הפנים.

מיקי לוי: שר הפנים קיבל 70 מיליון שקל עכשיו, עכשיו, מרשות שדות התעופה.

מיקי לוי: רשות שדות התעופה לא שילמה ארנונה לאותן ערים שנמצאות מסביבה מאז קום המדינה.

טלי פלוסקוב: אז הוא צריך, אתה אומר, לפצות את הרשויות האלה, כן.

מיקי לוי: בוועדת הכספים בא האוצר ואמר: אני מוסיף עוד 50 מיליון שקל, 80 מיליון לשנה לאותם חמישה ראשי רשויות – לוד וכו' – שנמצאים מסביב.

מיקי לוי: אבל בתוך הצו דרש שר הפנים שמה-100 מיליון שנותנת רשות שדות התעופה – וזו חברה ממשלתית, זה בסדר שהאוצר לוקח חלק מהרווחים שלהם.

מיקי לוי: אני, כשהייתי שם, הראשון שהתחלתי, כשהיה חסר כסף – תביאו את הכסף.

מיקי לוי: 70 מיליון שקל הוא קיבל עכשיו כדי לחלק.

מיקי לוי: למי הוא יחלק, גברתי?

מיקי לוי: לעיר אלעד?

מיקי לוי: לביתר עילית אולי?

טלי פלוסקוב: אבל איך הוא יכול לבחור ככה?

מיקי לוי: גברתי, זו סמכותו.

טלי פלוסקוב: אבל יש קריטריונים, יש – – –

מיקי לוי: נכון, הוא ייקח – סוציו-אקונומי ועניינים.

מיקי לוי: היית ראשת עיר, את מבינה בזה יותר ממני.

מיקי לוי: אבל בסוף זו סמכות שלו.

מיקי לוי: ואני יכול להציע עוד משהו.

טלי פלוסקוב: דיברת על רשויות – אני אדבר כבר למיקרופון – דיברת על רשויות, שבאמת רוב האוכלוסייה שמה – ואנחנו יודעים על אנחנו מדברים – אבל ברגע שאתה קובע שאלה הקריטריונים, אז אני לא חושבת שהעיר ערד, לדוגמה, שנמצאת במדד פריפריאלי מאוד מאוד גבוה, שונה מעיר שנמצאת יותר קרובה לתל אביב אבל עם אוכלוסייה חלשה יותר.

טלי פלוסקוב: אז איך אתה קובע שבסוף כסף הולך רק לרשויות שהוא קובע?

טלי פלוסקוב: הוא לא יכול לקרוא לעיר בשם x ולתת כסף לעיר הזאת.

מיקי לוי: זה נכון.

טלי פלוסקוב: אין דבר כזה.

מיקי לוי: אבל כשמודיעין עילית וערים נוספות ברמה סוציו-אקונומית שהן קרובות לשדה, לא בדיוק סובלות מהשדה, לפי מה שחוקקנו בוועדת הכספים, הוא יכול לתת להן מתוך ה-70 מיליון שקלים האלה.

מיקי לוי: עכשיו, יותר מכך – הצלחנו לשכנע את עיריית תל אביב לתת 5 מיליון שקלים – את זה כן אפשר לעשות – כסיוע לעסקים קטנים לאורך תוואי הרכבת הקלה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

מיקי לוי: אם יימצאו עוד 10 מיליון שקלים לטובת העניין אנחנו פותרים את הבעיה של הארנונה; לוקחים מכיס אחד, מעבירים לכיס שני.

מיקי לוי: הינה, לא צריך את הסיוע של שר הפנים כדי לבטל את הארנונה – הם ישלמו את הארנונה באמצעות קרן שתוקם כל זמן שמבוצעות העבודות.

מיקי לוי: אפשר.

מיקי לוי: אם רוצים אפשר, גברתי.

מיקי לוי: את היית ראשת עיר.

מיקי לוי: את בעצמך אומרת איך ראית שעבודות שהיו במרכז העיר שלך גרמו לכך שעסקים ייסגרו.

טלי פלוסקוב: בהחלט.

טלי פלוסקוב: אפשר.

מיקי לוי: אני אמשיך להיאבק, ואני ארחיב את הדיבור יותר – – –

סתיו שפיר: מיקי, אתה יודע מה עוד מעניין?

סתיו שפיר: אתמול היה לי דיון עם מנכ"לית משרד התחבורה, אחרי שקראתי דוח של חברת ייעוץ שמשרד התחבורה הזמין כדי להסתכל על אסטרטגיה לתחבורה ציבורית.

סתיו שפיר: מסתבר שהרכבת הקלה – כשהיא סוף-סוף תיבנה – נבנתה מאוחר מדי ומעט מדי ומעט מדי בשביל לעמוד בצרכים של האוכלוסייה שתהיה כשהיא תיגמר.

סתיו שפיר: ולכן היא לא הולכת להיות פתרון תחבורתי, על אף כל ההשקעה והניסיון – – –

טלי פלוסקוב: אז מה הם כן רואים כפתרון?

סתיו שפיר: מה?

טלי פלוסקוב: אז מה הם כן רואים כפתרון?

סתיו שפיר: פתרון תחבורתי היום זה לצמצם רכבים פרטיים, להשקיע בתחבורה הציבורית, בעיקר – –

טלי פלוסקוב: נו, אבל הרכבת הקלה זה לא תחבורה ציבורית?

סתיו שפיר: – – אוטובוסים מהירים.

סתיו שפיר: אבל צריך כמויות שמתאימות להיקף האוכלוסייה.

טלי פלוסקוב: אה, פשוט לא מספיק, את אומרת?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: יצטרכו להוסיף עוד.

סתיו שפיר: לצמצם במדינה שבה יש בשנה 150,000 כלי רכב חדשים – – –

טלי פלוסקוב: טוב, אבל להתחיל צריך?

טלי פלוסקוב: זאת התחלה, מה לעשות.

מיקי לוי: כן, כן, כן, אין ברירה.

מיקי לוי: אין ברירה.

סתיו שפיר: – – – נהנית ממיסוי כלי רכב.

מיקי לוי: יש פיגור של עשר שנים ברכבת הקלה.

טלי פלוסקוב: כן.

מיקי לוי: היום זה עולה כמה מאות מיליוני שקלים, הרבה יותר מהתקציב הבסיסי שהיה לפני עשר שנים.

טלי פלוסקוב: המתוכנן.

מיקי לוי: והוויכוח היה על ארבעה קילומטרים תחתיים בקו האדום: האם זה יהיה שמונה קילומטרים – אני לא זוכר בדיוק את המספרים – או יהיה 12 קילומטרים מתחת לאדמה?

מיקי לוי: זה היה כל העיכוב.

סתיו שפיר: כדי – – – את הממוצע ב-OECD, אנחנו צריכים – – –

טלי פלוסקוב: קילומטר?

מיקי לוי: כן.

טלי פלוסקוב: 12 קילומטרים מתחת לאדמה?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: חלק – – –

טלי פלוסקוב: זה המון.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: חלק יהיה בתל אביב, כי גם אין מקום למעלה.

טלי פלוסקוב: אבל 12 קילומטרים?

טלי פלוסקוב: אתה – – –

מיקי לוי: היום, נדמה לי – או 11 או 12 קילומטרים – –

טלי פלוסקוב: באמת?

טלי פלוסקוב: זה המון.

מיקי לוי: – – תהיה רכבת תחתית בתל אביב, נדמה לי, מתחת לרחובות המרכזיים.

סתיו שפיר: מיקי, אבל האמת – –

טלי פלוסקוב: טוב, אני אבדוק את זה, כי זה נשמע לי – – –

סתיו שפיר: – – בהתחשב במצב המליאה, אני חושבת שאפשר להביא את החוק להצבעה, ואנחנו נקבל החלטה ממלכתית אפילו.

טלי פלוסקוב: לא, היא לא קיבלה פטור מחובת ההנחה, אז אני מצטערת.

סתיו שפיר: לא, עכשיו את הצעת חוק התקציב.

טלי פלוסקוב: כן, אבל תקשיבי, כדי שהחוק יעלה לדיון הוא צריך לעבור בנשיאות, הנשיאות צריכה לאשר אותו, או שצריך להגיע להסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה.

סתיו שפיר: לא, החוק הזה עכשיו.

טלי פלוסקוב: איזה חוק?

סתיו שפיר: עכשיו.

טלי פלוסקוב: מה?

סתיו שפיר: החוק הזה.

טלי פלוסקוב: אה, את מדברת על התקציב?

סתיו שפיר: כן, כן, ממש אפשר להצביע.

טלי פלוסקוב: אה, כן?

טלי פלוסקוב: טוב.

סתיו שפיר: למה שלא נצביע עליו?

טלי פלוסקוב: אז, חברת הכנסת סתיו שפיר, את פשוט כנראה לא מעודכנת בכך שיש כזה דבר שנקרא ועדת הסכמות.

טלי פלוסקוב: בוועדת ההסכמות הקואליציה יחד עם האופוזיציה מגיעה להסכמות.

טלי פלוסקוב: וההסכמות מדברות על כך שאם פתאום עכשיו אתם מחליטים להפסיק את הדיבור, אני מכריזה על הפסקה בדיון ואנחנו חוזרים לכאן בשעה 09:00, בבוקר.

טלי פלוסקוב: זו ההסכמה שאליה הגיעה הקואליציה עם האופוזיציה, אז כנראה שאת לא מעודכנת.

סתיו שפיר: על מה הגיעו להסכמות הקואליציה והאופוזיציה?

טלי פלוסקוב: איך?

סתיו שפיר: על מה הגיעו להסכמות הקואליציה והאופוזיציה?

מיקי לוי: על סדרי – – –

טלי פלוסקוב: אז תשאלי את רכז האופוזיציה, כדי שיעדכנו אותך.

סתיו שפיר: – – – להגיע להסכמות, הרי שבמצב הזה, עם קואליציה שמוצפת בשחיתות, אין שום סיבה – – –

טלי פלוסקוב: טוב, גברתי, על זה אני לא פותחת דיון.

טלי פלוסקוב: שוב, אני אומרת, אנחנו לוקחים מהזמן של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: אין לו מספיק, אז בואי ניתן לו.

מיקי לוי: המתקפות הפרועות – ואני אדבר על זה בצורה רחבה יותר; עכשיו רק במשפט – של חלק מיושבי הבית הזה, וראש הממשלה בפרט – הוא נושא הדגל הזה – המתקפות הפרועות כנגד שומרי הסף: משטרת ישראל; הפרקליטות; בתי המשפט – כל אלה שעושים עבודה נאמנה.

מיקי לוי: חוקי ההמלצות – הם לא חוקי המלצות אלא סיכום התיק על ידי המשטרה – וההשתקות, ככל שיעלו שוב על שולחן הבית הזה, ימצאו אותי, יוזמי ההצעות, נאבק בהן כחומה בצורה.

מיקי לוי: ולמרות הכול אני אופטימי – אופטימי בגלל שזוהי מדינת ישראל, המדינה שלנו.

מיקי לוי: הפוליטיקה היא גלגל, אמר פעם ראש הממשלה המנוח אריאל שרון; פעם אתה למטה ופעם אתה למעלה.

מיקי לוי: פשוט תישאר על הגלגל.

מיקי לוי: אנחנו לא נשב לעד באופוזיציה, אני מבטיח לכם, אבל כל עוד אנחנו באופוזיציה, נמשיך להיאבק עבור הערכים שאני מאמין בהם; עבור הערכים שחברי המפלגה שלי מאמינים בהם; עבור הערכים שהציבור הישראלי רוצה שנילחם בשבילם: שוויון, צדק, חלוקה שווה של העושר הלאומי, חיזוק תחושת הביטחון האישי, וכמובן – חיזוק מעמדה של מדינת ישראל וכוחה של ישראל בעולם.

מיקי לוי: הכנסת העשרים, לצערי, לא פוזרה הלילה, אבל השעון החול מתקתק, והגרגיר האחרון שבו ייפול עוד בסוף שנה זו – 2018.

מיקי לוי: את הממשלה הזאת ואת ראש הממשלה הזה נחליף בקלפי.

מיקי לוי: אנחנו פה, עובדים קשה, לומדים מה צריך לתקן ומה נכון לעשות, לומדים גם מה נכון לא לעשות וגם איך לעשות, ובקרוב מאוד, בתמיכת הציבור הישראלי, נוביל את ישראל לעתיד מזהיר יותר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה מחליף נושא.

טלי פלוסקוב: בינתיים אני רוצה להפנות את תשומת ליבה של חברת הכנסת סתיו שפיר להחלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון.

טלי פלוסקוב: אם את רוצה, את יכולה להגיע למזכירות ולקחת.

סתיו שפיר: באיזו עילה חוקית ועדת הכנסת מקבלת החלטות על סדרי דיון?

טלי פלוסקוב: ועדת הכנסת – כן, ברוב קולות כנראה.

סתיו שפיר: איפה מופיע בתקנון הכנסת שמותר לוועדת הכנסת להחליט על שעות דיון במקרה של הגשת הסתייגויות מרובות – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, את כל הטענות שאת מפנה אליי עכשיו את יכולה להפנות לוועדת הכנסת או ליועץ המשפטי של הכנסת.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: אני פשוט אבקש ממך, אם תרצי, ללמוד את הפרוטוקול של ועדת הכנסת.

סתיו שפיר: אני אשמח שתביאי אותם לפה, כי אני חושבת – –

טלי פלוסקוב: בבקשה.

סתיו שפיר: – – שברגע זה אנחנו יכולים להעלות את החוק הזה להצבעה, ולכם אין שום אפשרות לעשות הפסקה במהלך הדיון, כי אין שום דבר בתקנון הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אני אמרתי.

סתיו שפיר: תביאי את היועץ המשפטי.

טלי פלוסקוב: ברשותך, את יכולה לפנות למי שאת רוצה.

טלי פלוסקוב: אני ממשיכה את הדיון במליאה.

מיקי לוי: אפשר לצלם לה את הסיכום של ועדת הכנסת?

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: כן.

סתיו שפיר: לא, זה לא משנה.

טלי פלוסקוב: אפשר בבקשה להעביר לחברת הכנסת סתיו שפיר סיכום של ועדת הכנסת?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

סתיו שפיר: מיקי, גם אם ועדת הכנסת הגיעה לסיכום, הסיכום הזה הוא סיכום בלתי חוקי, ואני מציעה להעביר – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: זמנך פה היה.

טלי פלוסקוב: תקבלי עכשיו את הפרוטוקול – – –

סתיו שפיר: רק להבהיר: אם עכשיו נחליט להפסיק, להוריד את ההסתייגויות ולהביא את החוק להצבעה, אין לכם שום אפשרות חוקית לעשות הפסקה בדיוני הכנסת, וחייבים להעלות את החוק להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני פועלת כאן על פי החלטה של ועדת הכנסת, וההחלטות שם מתקבלות ברוב קולות.

טלי פלוסקוב: שאר הדברים – את רשאית לפנות אל היועץ המשפטי.

סתיו שפיר: אז בואי אני אומר לך – – –

טלי פלוסקוב: לא, גברתי, אל תשיבי לי, כי זה פשוט חבל.

טלי פלוסקוב: את יכולה לפנות, את רשאית לפנות ליועץ המשפטי של הכנסת ולבקש – – –

סתיו שפיר: תביאי אותו.

טלי פלוסקוב: את יכולה לפנות אליו.

טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת תביאי אותו?

טלי פלוסקוב: ממתי אנחנו מביאים לכאן את היועץ המשפטי?

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: את יכולה לפנות אליו ולשאול את חוות דעתו בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: זה הכול.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אנחנו מדברות כרגע על חשבון חבר הכנסת מיקי לוי.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת ממך, אם את רוצה להבהיר משהו, את רשאית ללכת ולבדוק.

סתיו שפיר: סעיף 98 – – –

טלי פלוסקוב: ואנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

סתיו שפיר: אך ורק אם היה פה דיון דחוף.

טלי פלוסקוב: תודה.

סתיו שפיר: הדיון הזה הוא לא דחוף, מאחר – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, תודה, תודה, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תמיד – – –

סתיו שפיר: מיקי, אני מציעה לך ללכת על זה, כי אני לא חושבת שהם יכולים להפסיק את הדיון.

סתיו שפיר: אין להם שום עילה חוקית לעשות את זה.

מיקי לוי: אז בואי, אז תנסי, תראי אם יש כאן יועץ משפטי.

סתיו שפיר: ואנחנו יכולים עכשיו להצביע נגד התקציב.

סתיו שפיר: זה הדבר האחראי למען המדינה.

מיקי לוי: תבדקי אם יש יועץ משפטי.

מיקי לוי: תמיד הכי חשוב – אני חוזר: תמיד הכי חשוך, תמיד הכי חשוך לפני עלות השחר.

מיקי לוי: משפט נהדר.

מיקי לוי: תמיד הכי חשוך לפני עלות השחר.

מיקי לוי: הרי זה ברור.

מיקי לוי: אמרה שלשום שרת המשפטים איילת שקד.

מיקי לוי: זהו המשפט המדויק ביותר שיכול לסכם את כהונתה של הכנסת העשרים ואת כהונת הממשלה ה-33 בראשותך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, גברתי היושבת בראש, אמש פתח ראש הממשלה את דבריו ואמר: היום הזה הוא יום מטלטל בפוליטיקה הישראלית.

מיקי לוי: כך אמר ראש הממשלה.

מיקי לוי: וזה נכון חלקית, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: ולמה רק חלקית?

מיקי לוי: כי זה תקופה שהפוליטיקה הישראלית והבית זה מטלטלים את החברה הישראלית.

מיקי לוי: ולא בגלל מחסור במיטות בבתי החולים, לא בגלל החשש מקריסה כללית של מערכת הבריאות הציבורית; גם לא בעקבות המחסור החמור במים שנמצא על סף דלתנו, או בהמשך לחשש מקריסה של שוק האופנה הישראלי, או בגלל הפערים החברתיים, והמחסור ההולך וגדל במהנדסים לענף ההייטק ולבינה המלאכותית, העומסים הבלתי-נגמרים בכבישים ועוד ועוד ועוד.

מיקי לוי: הממשלה הזאת והעומד בראשה מטלטלים את החברה הישראלית בגלל החשדות הכבדים מאוד שיש מעל לראשו של ראש הממשלה – תיק 1000, תיק 2000, ב-3000 הוא רק נקרא לתת עדות, עדיין לא באזהרה, תיק 4000 והספיח של תיק 4000.

מיקי לוי: ואני רוצה לספר לכם, אזרחי מדינת ישראל וגברתי, איך זה התחיל.

מיקי לוי: לפני כשנתיים צדה את עיניי מודעה קטנטנה שמצביעה על רווחי העתק של בזק – מעל 1.3 מיליארד שקל.

מיקי לוי: ביקשתי את הדוחות הכספיים, כי זו חברה ציבורית, ובדקתי גם באוצר – נשארו עוד כמה שיש לי איתם קשרים טובים – ושאלתי: וכי למה?

מיקי לוי: אמרו לי: הרפורמה לא יצאה לדרך.

מיקי לוי: מה זאת אומרת הרפורמה לא יצאה לדרך?

מיקי לוי: הגשתי בקשה דחופה לחבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה, בדרישה לקיים דיון דחוף בעניינה של בזק.

מיקי לוי: ושם, בפתיח ארוך, אני שואל את מנכ"ל משרד התקשורת מומי פילבר: מדוע הרפורמה לא יצאה לדרך?

מיקי לוי: תסביר.

מיקי לוי: מדובר במאות מיליונים, מעל חצי מיליארד שקל, שהרפורמה הייתה אמורה להחזיר לכיסי האזרחים.

מיקי לוי: ואני סופר ומונה את כל המספרים ואת כל הרווחים, ואני שואל שאלות קשות: מדוע לא נתתם גם – הרפורמה הייתה אמורה לאפשר לחברות האחרות לעשות שימוש בתשתיות של בזק כדי להוזיל את העלויות.

מיקי לוי: ושלא תטעו, התשתיות הן לא של בזק – התשתיות הן של מדינת ישראל.

מיקי לוי: להזכירכם, פעם זה היה משרד הדואר.

מיקי לוי: התשתיות שייכות למדינת ישראל, על אדמת מדינת ישראל, בתוך תעלות שנחפרו על ידי מדינת ישראל, והרפורמה קבעה שבזק אמורה וצריכה להעביר את השימוש בתשתיות האלה לחברות הטלפוניה האחרות, והם לא עשו את זה.

מיקי לוי: וכשעברה רשות הדיבור למנכ"ל משרד התקשורת, ואני שואל: תסביר לי, אדוני המנכ"ל, ותסביר לוועדה, מדוע הרפורמה לא יצאה לדרך?

מיקי לוי: מדובר בפיגור של כמעט שנתיים; מדובר בכספי ציבור; מדובר בכספים שהיו צריכים להוזיל את השימוש בטלפוניה לציבור אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: ומה עונה לי מנכ"ל משרד התקשורת?

מיקי לוי: הכול מוקלט ומצולם.

מיקי לוי: שנתיים, חברים.

מיקי לוי: משם התחיל תיק בזק.

מיקי לוי: ואני שוטר.

מיקי לוי: מה לעשות, עדיין יש לי, אני מריח כמו שוטר את נושא החקירות.

מיקי לוי: אומר לי מנכ"ל משרד התקשורת: קיבלתי החלטה.

מיקי לוי: אני לא מתעסק בפרוטות.

מיקי לוי: אני שואל: סליחה, 700 מיליון שקל זה פרוטות?

מיקי לוי: כספי ציבור.

מיקי לוי: הוא אומר: קיבלתי החלטה להשקיע את זה בתשתיות.

מיקי לוי: אני אומר לו: מה זאת אומרת?

מיקי לוי: מי שמך?

מיקי לוי: יש החלטת ממשלה?

מיקי לוי: יש אישור שר האוצר?

מיקי לוי: מה?

מיקי לוי: הוא אומר: אני החלטתי.

מיקי לוי: אמרתי: מה זאת אומרת?

מיקי לוי: מאיפה החלטת?

מיקי לוי: מי שמך?

מיקי לוי: ואז הוא אומר את משפט המפתח: זה באישור ראש הממשלה.

מיקי לוי: אתם שומעים את זה?

מיקי לוי: זה מוקלט, זה מצולם.

מיקי לוי: אומר מנכ"ל התקשורת שכל הרפורמה עוכבה באישור ראש הממשלה.

מיקי לוי: ומי היה שר התקשורת?

מיקי לוי: ניחוש אחד – ראש הממשלה.

מיקי לוי: הוא היה שר התקשורת.

מיקי לוי: הוא אישר שלא להוציא את הרפורמה אל הפועל, ובכך העניק לבזק מאות מיליונים על חשבון משלם המיסים הישראלי.

מיקי לוי: וזה נמצא במרכזה של החקירה.

מיקי לוי: ואיני מגלה כאן שום דבר מתוך החקירה אלא מתוך ועדת הכלכלה של הכנסת.

מיקי לוי: החשדות הכבדים מאוד שיש מעל לראשו של ראש הממשלה הם בעבירות של שוחד, הפרת אמונים, קבלת טובות הנאה, כאילו מתנות, ואולי, חלילה – אני מקווה מאוד שלא, בשבילך, אדוני ראש הממשלה – פגיעה בביטחון המדינה בנושא הצוללות.

מיקי לוי: היום צלחת את המכשול הזה ומילטת את עצמך ואת ממשלתך מבחירות מקדימות.

מיקי לוי: זה לא ייקח הרבה זמן; משטרת ישראל, חוקריה וקציניה יסיימו את החקירות בבוא היום.

מיקי לוי: ואתה יודע מה, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: אני מאחל לך לצאת נקי.

מיקי לוי: אני מאחל לך, אני אומר את זה במלוא הרצינות.

מיקי לוי: נמאס לנו מראש ממשלה בכלא, נשיא בכלא, שר אוצר בכלא, שר פנים בכלא, ועוד איזה שמונה, עשרה חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: לשעבר.

מיקי לוי: לשעבר.

מיקי לוי: אפשר להקים ממשלת צללים בכלא.

מיקי לוי: זה לא מוסיף כבוד לאזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: ואני מאוד מקווה שתצא נקי.

מיקי לוי: אבל אם לא תצא נקי, היועץ המשפטי לממשלה יצטרך לקבל החלטה בנושא הזה.

מיקי לוי: איך אמרת כשסיכמו את התיק?

מיקי לוי: אפשר לזרוק את המלצות המשטרה.

מיקי לוי: ואין שם המלצות, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: צר לי להגיד לך את זה פעם ועוד פעם ועוד פעם: משטרת ישראל, 15 שנה, אינה ממליצה להעמיד לדין.

מיקי לוי: היא מסכמת את התיק – נמצאו ראיות לכאורה או לא נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: ואתה אומר: אפשר לזרוק את המלצות המשטרה, שלמעשה הן סיכומי התיק, לפח האשפה.

מיקי לוי: ככה מדברים?

מיקי לוי: ככה ראש ממשלה מדבר על ארגון, על מערכת אכיפת החוק?

מיקי לוי: אדוני, כשיצאתי היום בסיום הדיונים ב-20:30, 21:00 הביתה להפסקה קטנה לפני חזרתי הנה למליאה פגשתי בדרך החוצה שוטרים – שוטרים, גברתי.

מיקי לוי: עצרתי לידם, בירכתי אותם בערב טוב, שאלתי לשלומם.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, השוטרים האלה, שמלווים את הפמליה שלך, את השיירה שלך כל יום, שנוסעים לפניך במכונית המיוחדת עם האנטנות, שמפנים לך דרך בכבישי הארץ כשאתה ממהר בדרכך, הם אותם שוטרים ששייכים לאותה משטרה שאתה משמיץ כל יום מחדש.

מיקי לוי: זו אותה המשטרה, אדוני ראש הממשלה, ששוטריה מחרפים את נפשם, מסתערים אל מול הטרוריסטים, מצילים חיים, ולא פעם משלמים מחיר יקר – משלמים בחייהם כדי להגן על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: זו אותה המשטרה שנלחמת במשפחות הפשע ובארגוני הפשיעה וראשיה.

מיקי לוי: זו אותה המשטרה שכשאתה, אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, חוגגים את חגינו, את ליל הסדר ואת ראש השנה – אלה הם אותם שוטרים שלא נמצאים עם משפחתם, נמצאים ברחובות כדי להגן על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לך: החלטת ממשלה – אם אני לא טועה, 911 או 411, איני זוכר בדיוק – הטילה את האחריות לביטחון הפנים על משטרת ישראל.

מיקי לוי: החלטת ממשלה.

מיקי לוי: זו אותה משטרה שאתה מזלזל בה כל יום מחדש.

מיקי לוי: רק דבר אחד אתה שוכח, אדוני ראש הממשלה – שבתיקי החקירה יש פרקליטים בכירים מפרקליטות המדינה שמלווים את התיק.

מיקי לוי: זה לא רק חוקרי המשטרה ועורכי הדין השוטרים, זה פרקליטים בכירים מפרקליטות המדינה, שמכירים כל שורה וכל משפט מהחקירה שלך.

מיקי לוי: אני אומר את זה כאיש עם ניסיון, מעברי.

מיקי לוי: אז האמירה שלך: לזרוק את זה לפח – מעבר לעניין, לזלזול בארגון כל כך חשוב ובשוטרים עצמם – אין לה משמעות.

מיקי לוי: זה מראה פניקה וחולשה, כי אתה יודע בדיוק מה התיקים האלה כוללים.

מיקי לוי: מדובר בראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, ואין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש – אני חייב להגיד: אמיתי ולא בלתי מבוסס – שהוא יכריע הכרעות על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות הפוליטית שלו ולא על בסיס האינטרס הלאומי.

מיקי לוי: אני חושב שהדבר הנכון שצריך לעשות בלאו הכי הוא שהממשלה הזאת תלך הביתה ותחזיר את המנדט לבוחר.

מיקי לוי: אבל במצב הזה, שהממשלה הגיעה לסוף דרכה ושראש הממשלה נמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך עמוקה, הרי הצעדים כאן נעשים כדי להסיח את הדעת בכל הקשור להתפתחות בחקירה.

מיקי לוי: לא אני אמרתי את זה, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: לא, ממש לא.

מיקי לוי: את הדברים האלה אני לא כתבתי, רק העתקתי.

מיקי לוי: לא אני אמרתי אותם, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: זהו ציטוט מדויק, אדוני ראש הממשלה, שלך, ראש הממשלה נתניהו, בריאיון לדני קושמרו בערוץ 2 לפני עשר שנים.

מיקי לוי: אם לא הבנתם, אזרחי מדינת ישראל, חברי כנסת נכבדים, גברתי, אני אחזור על הדברים פעם נוספת, למען יובנו: מדובר בראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, ואין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש – אני חייב להגיד: אמיתי ולא בלתי מבוסס – שהוא יכריע הכרעות על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות הפוליטית שלו ולא על בסיס האינטרס הלאומי.

מיקי לוי: אני חושב שהדבר הנכון שצריך לעשות בלאו הכי הוא שהממשלה הזאת תלך הביתה ותחזיר את המנדט לבוחר.

מיקי לוי: אבל במצב הזה, שהממשלה הגיעה לסוף דרכה ושראש הממשלה נמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך עמוקה, הרי הצעדים כאן נעשים כדי להסיח את הדעת, והכול קשור להתפתחויות בחקירה.

מיקי לוי: זהו ציטוט מדויק, אדוני ראש הממשלה, שלך, חבר הכנסת נתניהו, בריאיון לדני קושמרו בערוץ 2 לפני עשר שנים בדיוק.

מיקי לוי: איני מסכים עם חלק גדול מדבריו של ראש הממשלה, אבל לדברים אלו אני שותף מלא.

מיקי לוי: ואני מאמין שהממשלה הזאת הגיעה לסוף דרכה ושראש הממשלה צריך לסיים את כהונתו ולא להתמודד שוב.

מיקי לוי: אני מבקש לצטט את הדברים הבאים, גברתי, חבריי חברי הכנסת, וחשוב שזה יהיה ברור: אתה יודע למה השחיתות הזאת חודרת?

מיקי לוי: אגיד לך למה היא חודרת.

מיקי לוי: אני אגיד לך למה היא חודרת, כי עכשיו אני אומר לך מניסיון החיים שלי – לא פחות גדול משלך – בתוך מערכת השלטון: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים.

מיקי לוי: היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות החוק והאכיפה הן מאוד מאוד, איך הייתי אומר, רכות וסלקטיביות.

מיקי לוי: כך אמרת אתה, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, במהלך קמפיין בחירות ב-2009.

מיקי לוי: אתה אכן הראשון לזהות, אדוני ראש הממשלה – לא היה כלום כי אין כלום.

מיקי לוי: הבחירות לכנסת העשרים ואחת יירשמו בדפי ההיסטוריה כבחירות שנולדו מהחקירות שלך, בחירות שהתבשלו עם החתימה של עדי המדינה בתיקים שלך, עסקאות עם קברניטי מערכת אכיפת החוק; בחירות שאנחנו יודעים איך אנחנו יוצאים אליהן ומקווים איך נחזור מהן.

מיקי לוי: אנחנו, בבחירות הללו, נציע את האלטרנטיבה היחידה לשלטון רב-השנים שלך, אלטרנטיבה שתוכל להוביל את מדינת ישראל קדימה, בביטחון רב ובידיים נקיות; אלטרנטיבה שלה יהיו שותפים כל מפלגות הבית הזה – זה יכול להיות ליכוד, זה יכול להיות מפלגות דתיות וחרדיות, זה יכול להיות המחנה הציוני – כל באי הבית הזה, מפלגות ציוניות.

מיקי לוי: הבחירות הללו הן בחירות על פניה של המדינה הזאת, בחירות בין מפלגה נקיית כפיים ורעננה לבין מפלגה שאחרי 40 שנות שלטון שכחה את מי היא מייצגת ועבור מי חבריה נשלחו לכנסת.

מיקי לוי: ואני מבקש להתייחס לעניין התקציב שמונח על שולחן הכנסת, התקציב שביקשת להקדים אישורו, ולבסוף הוא שגרר אותך – במכוון, לדעתי – לפיזור הכנסת העשרים, אבל לא פיזרת, כי שר האוצר שם אקדח מעשן על השולחן.

מיקי לוי: אתה, אדוני ראש הממשלה, יודע שהתקציב – שבחלקו הוא טוב, אני לא אומר שכולו הוא רע, בחלקו הוא בהחלט טוב, אבל התקציב הזה נולד בחטא, ומאושר בחטא, כי זהו תקציב פוליטי שנבנה, לראשונה מאז קום המדינה, בתחילת שנת הכספים; כי אתה לחצת, כי אתה רצית, כי אתה רצית להימנע מלחצים פוליטיים לקראת סוף השנה, וזאת בלי שיש בפני חברי הכנסת ובפני אנשי משרד האוצר הנתונים הכלכליים הנדרשים, הם יכול לחזות, הם יכולים לחשוב.

מיקי לוי: אבל, גברתי, אני לא כמו אלה שפוסלים את התקציב מלכתחילה עד השורה האחרונה; לא, יש בו גם דברים טובים.

מיקי לוי: אבל אף כלכלן לא יכול לחזות, כמעט שנה מראש, מה טומנת בחובה השנה הבאה: מה יהיה מצב התעסוקה, מה יהיה מצב הכנסות המדינה ממיסים – הינה, אנחנו כבר רואים שיש האטה ברכישת כלי רכב, שחלק ניכר מהתקציב היה בנוי עליו, מהמיסים – עמידת משרדי הממשלה ביעד ההוצאה והוצאות לא צפויות נוספות במהלך השנה.

מיקי לוי: התקציב הזה, בחלקו, הוא תקציב ללא בשורה למשק, תקציב ללא בשורה לציבור; חלקו כן, והנושאים שכן חיוביים בו – נקודות זיכוי להורים, סבסוד צהרונים – הם זמניים בלבד.

מיקי לוי: הם בסדר, גברתי, אבל הם לשנתיים.

מיקי לוי: הם לשנתיים.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: מה תעשה האימא ששמה את ילדה בצהרון, יצאה לעבודה, בעוד שנתיים, אם יהיה משבר, חלילה, והגבייה לא תהיה מספיק טובה ולא יהיה כסף לתת לצהרונים?

מיקי לוי: מה היא תעשה?

מיקי לוי: שאלה.

טלי פלוסקוב: אבל עדיף היה לא לתת בכלל?

מיקי לוי: לא, עדיף היה לעשות את זה – – –

טלי פלוסקוב: יש עודפי כספים – קיבלו.

מיקי לוי: היה צריך לעשות את זה לטווח ארוך יותר.

טלי פלוסקוב: אנחנו בתקווה להמשיך את הדברים האלה.

מיקי לוי: הלוואי.

מיקי לוי: אני אומר עוד פעם: המימון להם הוא לשנתיים בלבד, ולא בבסיס התקציב, דהיינו, זה תקף רק כל עוד הממשלה הזאת מכהנת.

מיקי לוי: התקציב הזה לא מחזק את ההשכלה הגבוהה – לא, לא, לא.

מיקי לוי: הוא פוגע קשות בתקציב הרשות לחדשנות, שממנה מועברים כספים לטובת פיתוח מיזמים ופרויקטים, וכן למחקרים שונים.

מיקי לוי: תקציב החדשנות, הרשות לחדשנות, קוצץ, אם אני לא טועה, בסדר גודל של 30%.

מיקי לוי: יש בו פגיעה קשה בפעילות מכון וולקני.

מיקי לוי: מכון וולקני הוא פלא ישראלי.

מיקי לוי: קיצצו לו את הכנפיים, לא מעבירים לו תקציבים; אנחנו השתגענו – אותו מכון וולקני, שמפתח את החקלאות, את הזנים השונים, מוצרים לענף החקלאות, שהוא בעל משמעות אדירה, במיוחד בעולם שהולך ומתייבש.

מיקי לוי: אין בו בשורה להשקעה הנדרשת במשק המים – דיברתי על זה.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שמה שאמרתי, ומה שהתחייב בפניי מנכ"ל משרד האנרגיה, אכן יבוא לכדי ביטוי, ומתקן ההתפלה האחרון והעמקת הבארות בחלק הצפוני של מדינת ישראל יקרמו עור וגידים.

מיקי לוי: הממשלה הזאת, גברתי, באמצעות תקציב 2019, מעודדת את המשך אי-תעסוקת החרדים בהיעדר מתן כלים בסיסיים הנדרשים להם לטובת שילוב בשוק התעסוקה.

מיקי לוי: וכך, תקציב הישיבות, תקציב הישיבות מגיע לשיא של כל הזמנים – 2.4 מיליארד שקלים; כסף שנועד לממן חינוך במוסדות שלא מלמדים אנגלית, ביולוגיה, מחשבים, כימיה, מדעים מתמטיקה ועוד.

מיקי לוי: אנחנו, במו ידינו, לא מאפשרים לעדה החרדית את ארגז הכלים שבו הם צריכים להצטייד כדי לצאת לעולם החדש.

מיקי לוי: חלק מתקציב המדינה הוא פיקטיבי.

מיקי לוי: למה פיקטיבי?

מיקי לוי: הנתונים המספריים המונחים על שולחן חברי הכנסת ומפורסמים לציבור חלקם אינם נכונים, היות שרגע אחרי אישור התקציב צפויים בו קיצוצי ענק של כמעט 10 מיליארדי שקלים.

מיקי לוי: 10 מיליארד שקלים, גברתי.

מיקי לוי: שמעתי את הדברים שאמרת על כל מיני תוספות – בחלקם באמת נכונים.

מיקי לוי: רק דבר אחד, של מי שמתעסק באמת בנתונים המקרו-כלכליים, נעלם מעיניו ומעיניהם של רוב חברי הכנסת:

מיקי לוי: ב-2017 בוצע קיצוץ רוחבי של 5.8%, וב-2018 – עוד 5.8%.

מיקי לוי: זה סדר גודל של 11.6% בתקציב.

מיקי לוי: זה קיצוץ שגרם לפחות שירותים במשרדי הממשלה, רק הוא נעשה – – –

טלי פלוסקוב: ולאן הכסף הלך?

מיקי לוי: לא, התקציב הזה קוצץ כי לא היה מספיק כסף.

מיקי לוי: בתקציב היו יותר מדי סעיפי תקציב לזה, לזה, לזה, לזה.

מיקי לוי: בסוף, כדי לא להגדיל את הגירעון – תבדקי אותי באוצר – הובאו שני קיצוצים באישור הממשלה: 5.8% בתקציב 2017, 5.8% בתקציב 2018, כדי לאזן את התקציב.

מיקי לוי: תבדקי אותי.

טלי פלוסקוב: מיקי, כשהיית סגן שר האוצר לא עשיתם את אותו הדבר?

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני אגיד לך מה.

טלי פלוסקוב: אני גם את זה אלך לבדוק באוצר.

מיקי לוי: תבדקי.

מיקי לוי: אנחנו קיבלנו – יושב כאן שר האוצר הקודם – 39 מיליארד שקל גירעון, ועוד כמעט 10 מיליארד שקל – 9 נקודה משהו – עלות צוק איתן.

מיקי לוי: תחשבי מה זה כמעט 50 מיליארד שקל גירעון – מוות – – –

טלי פלוסקוב: להתחיל עכשיו להגיד לך כמה מיליארדים הלכו לזה ולזה ולזה ולזה?

מיקי לוי: מה זאת אומרת?

טלי פלוסקוב: אני כרגע מדברת על פרויקטים חברתיים.

מיקי לוי: אני לא אמרתי.

טלי פלוסקוב: הנכים, אגב – מאיפה הכסף?

מיקי לוי: זה מהרזרבה.

מיקי לוי: אני לא אמרתי שכל התקציב רע, אני רק אמרתי שהמספרים או הנושאים המקרו-כלכליים נעלמים מכאלה שלא כל כך מבינים.

מיקי לוי: תבדקי אותי – 11.8%.

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: אני רק אומרת שהכול טוב לא יכול להיות; זה יהיה יותר מדי טוב.

מיקי לוי: 11.8% זה הקיצוץ הרוחבי שנעשה ב-2017–2018.

מיקי לוי: הממשלה הזאת, שמכהנת בחטא ומאריכה ימיה בחטא – ראינו את זה רק היום – פעם על ידי חוק המרכולים, ופעם אחרת זה על ידי חוק ההמלצות, ופעם נוספת זה על ידי קידום תקציב פוליטי.

מיקי לוי: וזה הזמן להגיד: תודה לך, מר נתניהו, ראש הממשלה.

מיקי לוי: הגיע הזמן שתלך.

מיקי לוי: תן למדינה הזאת להתנהל.

מיקי לוי: אתה אמרת בריאיון שנעשה רק לפני 14 שנים לדן שילון: אני רוצה רק שתי קדנציות.

מיקי לוי: ראש ממשלה שלא עשה מה שצריך בקדנציה השנייה, אולי יעשה את זה – בראשונה, סליחה – אולי יעשה את זה בשנייה, וזה מספיק לי.

מיקי לוי: אני הולך הביתה.

מיקי לוי: אתה הכרזת על שתי קדנציות בריאיון שנתת לדן שילון.

מיקי לוי: אז נאה דורש, גם נאה מקיים.

מיקי לוי: כנראה שהעניין הזה אצלך אינו מחזיק מים.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אתמול קראת לנו, למפלגת יש עתיד, להניח חוק לפיזור הכנסת.

מיקי לוי: אתגרת אותנו.

מיקי לוי: למרות שאמרנו שיושב-ראש הכנסת אסר להגיש חוקים בשבועיים האחרונים, אתגרת אותנו.

מיקי לוי: אצנו רצנו, וראה זה פלא, הגשנו את החוק הזה לפיזור הכנסת, עם פטור מחובת הנחה, והינה, היום זה הגיע לכאן.

מיקי לוי: אתגרת אותנו, ואתה ברחת מזה – ברחת מזה כי הרגליים רעדו לך.

מיקי לוי: מה קרה?

מיקי לוי: התקפלת.

מיקי לוי: ומה שראינו פה, אדוני ראש הממשלה, זה לא פתרון למשבר פוליטי; זה פלסטר זמני בלבד.

מיקי לוי: פנינו לבחירות, אדוני ראש הממשלה, ואם זה לא יקרה היום אז זה יקרה בשבועות הבאים, ואם זה לא יקרה בשבועות הבאים, זה יקרה לקראת סוף השנה.

מיקי לוי: ראש ממשלה מחליפים בקלפי, אני חוזר ואומר, וגם אתה אמרת לנו את זה, אז אנחנו באמת רוצים להחליף אותך בקלפי.

מיקי לוי: אז בבקשה, אדוני ראש הממשלה, בוא ונבחן את זה; בוא וניפגש בקלפי.

מיקי לוי: אנחנו ניפגש בקלפי ונחליף את ממשלתך.

מיקי לוי: היום חתמת על הסכמים חדשים, מזוויעים, עם השותפות הקואליציוניות שלך, שכל אחת החזיקה אקדח מעשן על השולחן.

מיקי לוי: כן בחירות, לא בחירות, כן בחירות, לא בחירות, כן בחירות, לא בחירות – הכנסת את כל מדינת ישראל לסחרור.

מיקי לוי: אף אחד לא הבין מה אתה רוצה.

מיקי לוי: לנו היה ברור מה אתה רוצה: אתה רוצה בחירות ביוני, כדי לצאת אחר כך ולהגיד: אני ראש ממשלה לארבע שנים; אולי, אם היית נבחר – לא בטוח, אזרחי מדינת ישראל חכמים.

מיקי לוי: אבל כשראית אתמול איזה סקר שנעשה בסך הכול על 500 איש, 500 איש, נבהלת.

מיקי לוי: חלק מהשותפות הקואליציוניות שלך, על פי הסקר, היו מאבדות את כוחן וחלק היו נעלמות.

מיקי לוי: והיום, אחרי הסקר הזה – סקר בערוץ טלוויזיה, לא סקר עומק – נבהלת.

מיקי לוי: אצת רצת, הזעקת את השר לוין ממיטת חוליו כדי שיסייע בידך לנהל משא ומתן, ומה הבאת בתמורה?

מיקי לוי: חוק השתמטות משירות בצה"ל.

מיקי לוי: חוק השתמטת משירות בצה"ל.

מיקי לוי: זו הנדוניה שהקרבת עבור ההישרדות של ממשלתך.

מיקי לוי: היום בנאומך, ראש הממשלה, פנית לאופוזיציה ואמרת: חסכתי לכם מפח נפש גדול.

טלי פלוסקוב: תביאי עוד מים, בבקשה – – –

מיקי לוי: האומנם, ראש הממשלה?

מיקי לוי: האמת היא, אדוני ראש הממשלה, שחסכת לעצמך מפח נפש גדול.

מיקי לוי: אתמול, כאשר ראית את הסקרים, כפי שאמרתי, רעדו לך הרגליים; הבנת שאולי חלק ממפלגות הקואליציה ייעלמו מהמפה הפוליטית או יאבדו את כוחן; הבנת שאין לך רוב גם – חוץ מיש עתיד והסיעות הערביות ומרצ – שהיו מצביעים בעד הקדמת הבחירות ליוני.

מיקי לוי: ראית פתאום שגם חלק מהבית הזה לא נותן לך רוב להקדים את הבחירות ליוני – למרות שאנחנו מאוד רצינו.

מיקי לוי: ופתאום הופ לאפ, מה קרה – נבהלת והתחלת במאמצים להציל את ממשלתך.

יובל שטייניץ: – – –

מיקי לוי: וראו, אחרי שגמרנו, אדוני השר, את הבחירות – סליחה, את ההצבעות – והממשלה שרדה, צלחה דרכה, אני פותח את ynet ומה אני רואה?

מיקי לוי: חבר הכנסת יואב קיש יודח מיו"רות ועדת הפנים של הכנסת.

מיקי לוי: אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: חבר הכנסת יואב קיש.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: מדוע, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: אני אסביר לך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: אני אסביר לאזרחי מדינת ישראל איך אתה מתנהל.

מיקי לוי: גם בתוך הקואליציה שלך חלק מחברי הכנסת הצביעו עבור חוק ההשתמטות מצה"ל בלב כבד, בגלל משמעת קואליציונית.

מיקי לוי: אבל לגבי חבר הכנסת יואב קיש – יודח מראשות ועדת הפנים של הכנסת מכיוון שחבר הכנסת יואב קיש – טייס קרב, שמטיס מטוס F-16, סגן אלוף בדרגתו – בחר להימנע מטעמים של ערכים ויושרה ומוסר.

מיקי לוי: הוא לא הצביע נגד, הוא רק נמנע.

מיקי לוי: טייס קרב.

מיקי לוי: ערכים.

מיקי לוי: הוא נמנע מכיוון שערכים של יושרה ומוסר – תכונות שכנראה אתה, אדוני ראש הממשלה, איבדת זה מכבר.

מיקי לוי: אני ממליץ בפניך, אדוני ראש הממשלה, לחזור בך מהדחתו של חבר הכנסת יואב קיש.

מיקי לוי: כל צבא ההגנה לישראל – חיילים, קצינים, טייסים, אנשי שייטת, חי"ר, שריון וסיירת מטכ"ל; כן, אותה סיירת שאתה נמנית עמה בעבר – שואלים: מה קרה לך, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: אל תסביר להם, הם יודעים ומבינים.

מיקי לוי: אתה איבדת את הדרך ואתה מאבד את האמון שלהם.

מיקי לוי: אתה יודע, שמעתי אותך בימים האחרונים יוצא כנגד ריבוי עדי מדינה.

מיקי לוי: ואלכ.

מיקי לוי: אז אני רוצה רק להסביר לך, אדוני ראש הממשלה: עדי מדינה הם כלי שנתן המחוקק בידי מערכת אכיפת החוק, משטרת ישראל ופרקליטות המדינה כדי לחזק את הראיות.

מיקי לוי: שתבין, אדוני ראש הממשלה, הם לא מחליפים את הראיות.

מיקי לוי: ואתה מזלזל בעדי המדינה ומשדר לאזרחי מדינת ישראל שכאילו עדי מדינה הולחצו על ידי המשטרה כדי לספק עדות של שקר.

מיקי לוי: זוהי לא דרכה של משטרת ישראל; לא דרכה של הפרקליטות.

מיקי לוי: כמו שאמר פרקליט המדינה, לעולם, לעולם משטרת ישראל ופרקליטות המדינה לא יגייסו עד מדינה ויחייבו אותו להגיד עדות שקר.

מיקי לוי: אבל, אדוני ראש הממשלה, יש לי שאלה אליך: חבר הכנסת ביטן – שאני מחבב אותו מאוד באופן אישי.

מיקי לוי: באמת, כשהוא כיהן כמרכז הקואליציה הייתה לו הידברות גם עם החלק הזה.

מיקי לוי: הכול נעשה ביותר טוב טעם, ביותר רכות, בחיוך, עם קיזוזים, עם שאלות – אתם מצביעים בעד החוק?

מיקי לוי: לא מצביעים בעד החוק?

מיקי לוי: באמת, שיתוף פעולה ראוי לציון.

מיקי לוי: באמת, איש חביב ונעים הליכות, חבר הכנסת ביטן, ואני מאחל לו לצאת נקי מכל מה שעומד מולו.

מיקי לוי: והבית הזה איבד אותו.

מיקי לוי: הוא התחלף בחבר הכנסת דודי אמסלם כמרכז הקואליציה.

מיקי לוי: כשהתבשרנו על גיוס עדי מדינה כנגד חבר הכנסת ביטן, גברתי – ואיני יודע מה ההאשמות, ואני ניזון כמו כולם מהתקשורת, ואני מאוד מקווה, ומאחל לחבר הכנסת ביטן, שהוא איש נחמד, ואני מחבב אותו מאוד באופן אישי, לצאת נקי מכל הדברים שעומדים מולו.

מיקי לוי: אבל כשבת

מיקי לוי: קשורת אמרו שגויס עד מדינה, לא שמעתי אותך, אדוני ראש הממשלה, יוצא כנגד עדי המדינה שגויסו נגד חבר הכנסת ביטן.

מיקי לוי: הצדק הוא רק כאשר מדובר בך?

מיקי לוי: איפה היית?

מיקי לוי: זוהי דרכך.

מיקי לוי: גמרת לעשות שימוש במישהו – זרקת אותו כמו ממחטת אף.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, עשה לנו טובה, לך לדרכך.

מיקי לוי: תן לנו להתנהל, לנהל את המדינה הזאת.

מיקי לוי: היום עבר חוק נוראי – חוק פטור משירות בצה"ל; חוק שבנוי טלאי על טלאי, חוק ששרת המשפטים אומרת שהוא לא חוקתי.

מיקי לוי: נכון, החוק עבר רק בקריאה טרומית, והוא אמור לבוא לוועדה, וצריכים לעשות בו תיקונים ולהביא אותו לקריאה ראשונה ולעבד אותו.

מיקי לוי: אולי אחרי שתעבדו אותו הוא יעמוד בדרישות בג"ץ.

מיקי לוי: במתכונת הנוכחית הוא אינו חוקתי.

מיקי לוי: כן, יש חרדים שמתגייסים, ואני גאה בהם.

מיקי לוי: אם לא רוצים להתגייס – תלכו לשירות לאומי, תלכו לעבודה.

מיקי לוי: הדם שלנו לא יותר זול מהדם שלכם בהגנה על הארץ הזאת.

מיקי לוי: עמד חבר הכנסת בן צור כאן, יוזם החוק, ואמר: המדינה קיימת בזכות לומדי התורה.

מיקי לוי: מכיוון שאני בא מבית דתי, חבר הכנסת בן צור, אני רוצה להגיד לך: יכול להיות שגם בזכותם, אבל בעיקר בגלל כוחו של צה"ל, שעליו נשענת המדינה; בגלל המשרתים, הקצינים, החיילים לסוגיהם, הקרביים והלא-קרביים – כל אחד בחלקת אלוהים ששמה הושם כדי לשרת את העם והמולדת.

מיקי לוי: ואני מבקש להקריא, גברתי, מאמר מופלא של נחמיה שטרסלר.

מיקי לוי: הוא כלכלן בדרך כלל, אבל הוא כנראה בחר – – –

סתיו שפיר: לפעמים.

מיקי לוי: מה?

סתיו שפיר: לפעמים.

מיקי לוי: כן, בדרך כלל, אמרתי.

מיקי לוי: אבל אני נותן לו את הכבוד המגיע לו.

מיקי לוי: ואני רוצה להקריא מאמר מופלא בכלל בנושא אחר, נושא השירות בצה"ל, שהכותרת שלו, גברתי: "רק בלי לוויות מבני ברק": "סגן דוד גולובנציץ עשה טעות.

מיקי לוי: הוא היה צריך 'להתגייס' לישיבת פוניבז' ולא לצה"ל.

מיקי לוי: אבל הוא לא טיפוס משתמט, ולכן התגייס לגולני, הלך לקורס קצינים, ולפני כמה חודשים – נהרג", לצערי.

מיקי לוי: "אימו ספדה לו בלוויה בכאב עצום: 'ילד אהוב שלי.

מיקי לוי: ..', ארבעת אחיו ואחיותיו מיררו בבכי.

מיקי לוי: " זכרו לברכה.

מיקי לוי: "ושלא תהיה כאן טעות.

מיקי לוי: ההתנגדות החרדית החריפה לשירות צבאי נובעת בעיקרה מהטעם הזה.

מיקי לוי: הם לא רוצים שהלוויות יצאו מבני ברק.

מיקי לוי: הם לא רוצים שאימא חרדית תבכה על בנה.

מיקי לוי: הם לא רוצים שאבא חרדי, מוכה יגון, יטרוף את נפשו בכפו מרוב צער.

מיקי לוי: הם מוכנים לוותר קצת לחילונים בנושאי שבת וכשרות, אבל לא על העיקרון הקדוש מכול: שהבנים לא ייפצעו ולא ייהרגו.

מיקי לוי: בשביל זה יש מספיק חמורים, קוראים להם חילונים ודתיים.

מיקי לוי: " "אז מה אם משה רבנו אמר על המשתמטים, שבטי גד וראובן: 'האחיכם יבואו למלחמה ואתם תשבו פה'?

מיקי לוי: כן, הם ישבו פה.

מיקי לוי: בכיף.

מיקי לוי: גם לא אכפת להם מה אומרת המשנה על החובה להשתתף במלחמת מצווה: 'הכול יוצאין, אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה'.

מיקי לוי: " כך אמרה המשנה – כדי להגן על העם והמולדת.

מיקי לוי: "אז מה, שחז"ל יגידו מה שהם רוצים.

מיקי לוי: הם לא יוצאים מהישיבות – מפוניבז' – לא עוזבים את קרנות המזבח.

מיקי לוי: " "הגישה הלא-מוסרית הזאת, המרגיזה והמתריסה, נובעת מכך שהחרדים רואים בכנסת ובממשלה שלטון זר, בדיוק כמו בגולה.

מיקי לוי: הם רואים את עצמם כמי שחיים ממש עכשיו בגטו דתי, שצריך 'להסתדר' עם השלטון הזר כמיטב יכולתם.

מיקי לוי: הם לא רואים בשירות הצבאי ובמדינת הלאום היהודי ערך שראוי להילחם עליו, ואם הציונים רוצים להילחם, שיילחמו לבד.

מיקי לוי: " לכן אין זה זה פלא שחבר הכנסת גפני, חבר הכנסת סגן השר ליצמן, השר אריה דרעי, "תקפו בחמת זעם את בג"ץ שקבע שחוק הגיוס, המאפשר לחרדים להשתמט, יבוטל תוך שנה.

מיקי לוי: הם הבטיחו לקהל, ששלח אותם לכאן, שיעבירו בקרוב חוק חדש, שיאפשר את המשך ההשתמטות.

מיקי לוי: בשביל זה הם הרי נשלחו לכנסת.

מיקי לוי: " ומה שראינו פה היום – הצגה גרועה שלא עוברת את סף דלתם של המבקרים: חוק ההשתמטות מצה"ל.

מיקי לוי: אומנם, כפי שאמרתי בקריאה טרומית: בושה לבית הזה, בושה לקואליציה, בושה לך, אדוני ראש הממשלה, על מזבח ההישרדות שלך הקרבת את צה"ל.

מיקי לוי: "בג"ץ רואה את החרדים באור שונה לחלוטין.

מיקי לוי: הוא רואה בהם אזרחים שווי זכויות", אבל גם חובות.

מיקי לוי: "לכן הוא פסל את חוק הגיוס, המפלה בין דם לדם ופוגע קשות בעקרון השוויון.

מיקי לוי: כל זה היה צפוי לקרות ברגע שנחקק החוק.

מיקי לוי: הוא נתן בפועל פטור לכל תלמידי הישיבה, כלומר לרוב הגדול.

מיקי לוי: כתוצאה מכך, מספר המתגייסים הוא קטן עד כדי גיחוך" – אם כי אני מסיר את הכובע בפניהם, ובדרך כלל הוא מורכב מהחברים שלא נמצאים בדיוק בישיבות עצמן.

מיקי לוי: הרי לא כולם הם מצטיינים בתורה, עילויים מה שנקרא.

מיקי לוי: חלקם מסתובבים ברחובות, כמו בכל חברה – חילונית, דתית, חרדית – חסרי מעש, מחוץ לכל מסגרת.

מיקי לוי: "לעומתם, ליבת החברה החרדית, וכמובן האליטות והרבנים, לא חלמו אפילו לרגע להתגייס.

מיקי לוי: הם נשארו בערי המקלט.

מיקי לוי: " לכן גברתי, חבריי חברי הכנסת, צריך לשנות גישה ולהפסיק לחוקק חוקים שקריים, כמו שנעשה פה בערב הזה.

מיקי לוי: אתם עושים שקר בנפשכם.

מיקי לוי: "יש להפעיל את חוק גיוס החובה גם על החרדים.

מיקי לוי: יש לכך הסכמה חברתית רחבה.

מיקי לוי: " ואם אתם לא רוצים ללכת לשרת בצבא – בבקשה, תלכו לשירות הלאומי-אזרחי, רק תעשו משהו לטובת המדינה הזאת שמעניקה לכם תשתיות, שירותי רווחה, בריאות, חינוך; כן, חינוך, כבר אמרתי – 2.4 מיליארד שקל, התקציב הגדול ביותר שקיבלו החרדים מאז ומעולם.

מיקי לוי: "החרדים צריכים להתגייס לצבא בגיל 18, כמו כל אחד אחר, בלי הקלות, בלי מכסות ובלי תרגילים.

מיקי לוי: הרי זה פשוט משגע שח"כים חרדים מצביעים בחדווה בעד יציאה למבצע צבאי בעזה" – הם היו שותפים – "כאשר הם יודעים שבניהם לעולם לא יהיו בקו האש.

מיקי לוי: " "ברור גם שלא צריך להתרגש מהאיומים על העדפת הכלא על פני הגיוס.

מיקי לוי: בואו נראה את כל הגיבורים האלה יושבים בכלא שלוש שנים.

מיקי לוי: גם הטענה שפסיקת בג"ץ תגרום לעצירה מוחלטת של הגיוס לא משכנעת.

מיקי לוי: הרי בלי הלחץ, הבג"צים והחוק שהעביר יאיר לפיד, לא היה מתגייס אפילו חרדי אחד לרפואה.

מיקי לוי: " לא אני כתבתי את זה, אני רק מצטט את הכתבה המופלאה של נחמיה שטרסלר.

מיקי לוי: העמדה המוצגת כאן נובעת מגישה שוויונית, של מי שפונה לחרדים בגובה העיניים, בלי התנשאות ובלי פטרנליזם.

מיקי לוי: לכן הוא יכול לדרוש מהם את מה שהוא דורש מבניו; לכן הוא רוצה שגם הם יוכלו ליהנות מעתיד טוב יותר בזכות לימודי ליבה, שירות בצה"ל ויציאה לעבודה, בדיוק כמו בנינו שלנו.

מיקי לוי: "ברור שהם זכאים ללמוד תורה" – אנחנו לא כופרים בכך – "ככל שירצו, אבל בד בבד עם מילוי חובותיהם האזרחיות.

מיקי לוי: כך הם יצאו סוף-סוף מהגטו, אל לב החברה הישראלית.

מיקי לוי: " בכל 16 שנה, גברתי, מי שלא יודע – ואני מברך, כן ירבו; אני אומר את זה על הצד החיובי – הם מכפילים את עצמם.

מיקי לוי: בכל 16 שנים.

מיקי לוי: מה יקרה על נינינו, שיצטרכו לשאת בנטל של שירות בצבא, של עבודה ותשלום מיסים ונטל החובות הכלכליים במדינת ישראל?

מיקי לוי: הגוף הולך ומתרחב ומשמין, ובסופו של דבר נינינו יצטרכו לשאת את הגוף הגדול הזה על רגליים דקות כאלה, ואוי למדינה שתתבסס על רגליים דקות, וחס וחלילה היא עלולה להתמוטט.

מיקי לוי: חזרנו הנה לאחר אלפיים שנות גלות לא כדי לאבד את המדינה הזאת.

מיקי לוי: לא ולא.

מיקי לוי: חלק מכוחנו – כוחנו הצבאי, כמובן – הוא כוחנו החברתי.

מיקי לוי: אבל כשפורומים שלמים מבטלים את עצמם ומבדלים את עצמם מהחברה הישראלית, סופה של מדינת ישראל לשלם תשלום כבד מאוד.

מיקי לוי: לצערי, ואני אומר את זה בצער רב, ניניו הם אשר ישלמו את המחיר הכבד הזה, כי לא יוכלו לשאת את הנטל הזה על כתפיים כל כך צרות.

מיקי לוי: הינה בדיוק, גברתי, מצאתי שאלות לשר שלך, לשר האוצר.

מיקי לוי: אני נותן לו את הכבוד המגיע לו – – –

טלי פלוסקוב: אני דווקא גאה בזה.

מיקי לוי: אני נותן לו את הכבוד המגיע לו.

יובל שטייניץ: שר האוצר שלנו.

מיקי לוי: גם ראש ממשלה של כולנו, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, רק שתדע לך, השעון מעודכן, אז אם זה מעניין אותך – – –

יובל שטייניץ: גם האופוזיציה שלנו.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: גם הקואליציה שלכם.

יובל שטייניץ: כולנו של כולנו, בלי קשר למפלגת כולנו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, 82 דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: כולנו של כולנו, נכון.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: נטו אופוזיציה.

מיקי לוי: באמת רציתי לשאול אותו למה הוא צריך להעביר.

מיקי לוי: אני מבין שראש הממשלה לחץ אותו והוא התנגד לעניין הזה.

מיקי לוי: בסוף הוא התיישר עם הקו של ראש הממשלה והוא הביא את תקציב המדינה בתחילת השנה כאשר יש כמעט עוד שנה שלמה.

מיקי לוי: אני אומר עוד פעם: ב-2017 עשו קיצוץ רוחבי – תבדקי אותי – של 5.8%, ובתקציב 2018 עוד 5.8%, כי ההוצאות גברו על ההכנסות, למרות הגבייה האדירה שהייתה.

מיקי לוי: בסך הכול 11.6%.

מיקי לוי: זה פחות שירותים, פחות רווחה, פחות חינוך, פחות הכול, פחות תשתיות, וזה פשוט חבל.

מיקי לוי: אני רציתי לשאול אותו – כי יש כבר בפתח, למרות שהתקציב כבר יצא לדרך, קיצוצים רוחביים חדשים נוספים, שלא יהיו לכם שום ספקות.

מיקי לוי: כי אני, בוועדת הכספים, נוכח וכבר רואה איך אוספים כספים מכל הבא ליד.

מיקי לוי: וזה בסדר, כי עוד כשאני הייתי באוצר והיו בעיות כספיות, אמרתי: בואו ניקח מרשות שדות התעופה; זו חברה ממשלתית, וחובתו של שר האוצר לקחת משם כסף כדי לסגור כל מיני פערים.

מיקי לוי: היום כבר הלכנו לסולר, לביטול פטור מהסולר, ומיסים כאלה או אחרים.

מיקי לוי: אני באמת מאוד מאוד מודאג, והייתי אומר לו: עזוב אותך ממכסים על טלפונים ובגדים.

מיקי לוי: באמת, עזוב אותך.

מיקי לוי: אם לא היית עושה את זה אולי לא היית צריך קיצוצים רוחביים, כי הקיצוץ הרוחבי מכה בכולם.

טלי פלוסקוב: אבל איפה צמצום יוקר המחיה, אם זה ככה?

מיקי לוי: אבל הקיצוץ הרוחבי, גברתי, מכה בכולם.

מיקי לוי: את צריכה להבין באמת כלכלה בגרוש, לא יותר מזה.

טלי פלוסקוב: אגב, אני רק רוצה להגיד לך שיש לי לימודי כלכלה לא בגרוש.

מיקי לוי: לא, אני לא – – –

טלי פלוסקוב: פשוט אמרת את זה ככה, אז בסדר, אני די מבינה את מה שאתה אומר.

מיקי לוי: לא, אני אומר את זה בצורה חיובית.

מיקי לוי: אני אומר את זה לעצמי, כי הסעיף הכי נמוך בכלכלה – שברגע שיש קיצוץ רוחבי, פוגעים גם בשירותים שהם חיוניים.

מיקי לוי: לזה כוונתי.

מיקי לוי: לזה כוונתי.

מיקי לוי: חס וחלילה, אם הובנתי לא נכון, אז אני מתנצל על זה.

טלי פלוסקוב: קיבלתי.

מיקי לוי: ואני אומר, אני מאוד מקווה שלא נגיע לקיצוצים הרוחביים, אבל אם יהיו, הם ישפיעו על כולנו, וזה יהיה חבל.

מיקי לוי: מאוד מאוד הייתי רוצה שנבוא ונשים תקציב ללא קיצוצים רוחביים, ואז כל משרד יודע מה הוא אמור לעשות.

טלי פלוסקוב: אגב, חבר הכנסת מיקי לוי, נגעת בסוגיה למה אנחנו צריכים להעביר את תקציב 2019.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שכשהציגו פה את התקציב דווקא דיברו איתנו על כך שכבר עכשיו, ב-2018, יש לא מעט כספים שהם סוג של מקדמה על חשבון תקציב 2019.

טלי פלוסקוב: האם שמעת את זה?

טלי פלוסקוב: לאן אנחנו ממהרים?

מיקי לוי: גברתי, ההרשאה להתחייב – – –

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: אני לא מדברת כרגע על קיצוצים רוחביים.

סתיו שפיר: הם עוברים לתקציב 2019.

מיקי לוי: ההרשאה להתחייב בתקציב 2019 אינה קשורה לשאלה אם התקציב יעבור היום או – בדרך כלל – בסוף השנה, כשכבר אפשר יותר לדעת מה מצפה לנו בשנה הבאה.

טלי פלוסקוב: לא, אבל אני רוצה להגיד לך, לדוגמה, שכשחבר הכנסת אלאלוף הציג רפורמה בסיעוד, אני יודעת שחלק מהרפורמה בסיעוד כבר נכנס לתוקף מחודש יולי.

מיקי לוי: גברתי, זה הולך מהרזרבה.

מיקי לוי: גם תקציב הנכים הולך מהרזרבה שיש במשרד האוצר.

טלי פלוסקוב: אז הינה תשובה לחברת הכנסת סתיו שפיר על הרזרבות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: אז לאן הכסף הולך – הינה.

סתיו שפיר: קודם כול, אני ממליצה לגברתי לקרוא את פסיקות בג"ץ ואת דוח מבקר המדינה בעניין הזה.

סתיו שפיר: אני ממליצה לך להסתכל בפרטים של כל רזרבה וההעברות התקציביות לאורך השנה.

סתיו שפיר: כשאת עוקבת אחרי ההעברות התקציביות לאורך השנהף שבהן עוברים בשנה 65 מיליארד שקלים – 65 מיליארד שקל בהעברות תקציביות, כלומר מעל ל-10% – – –

טלי פלוסקוב: אבל לאן הכסף הולך?

טלי פלוסקוב: זה שמחליטים: לא מנוצל פה – להעביר את זה למטרה אחרת שיש כרגע צורך, מה רע בזה?

סתיו שפיר: זה לא "לא מנוצל".

סתיו שפיר: חלק מהכספים האלה שמדברים עליהם כלא מנוצלים בכלל עוברים לרזרבה אחרת.

סתיו שפיר: חלק מהכספים עוברים למימון כל מיני הסכמים פוליטיים לח"כים לאורך השנה.

טלי פלוסקוב: לא רק, לא רק.

טלי פלוסקוב: זה לא נכון.

סתיו שפיר: אבל גם.

סתיו שפיר: אם את רוצה סכימה – – – אני יכולה – – –

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד שוב את מה שאמרתי לך: אין כרגע הסכמים מסוג זה שחבר כנסת כזה או אחר מקבל 10 מיליון, 20 מיליון, 50 מיליון – – –

סתיו שפיר: סליחה, גברתי, נתתי לך דוגמאות.

סתיו שפיר: כשנאמתי נתתי לך דוגמאות להסכמים פוליטיים שנחתמו עכשיו על התקציב הזה.

טלי פלוסקוב: לפני שנה.

סתיו שפיר: לא, לא, בתקציב 2019.

טלי פלוסקוב: אני הולכת לבדוק את זה, אבל אני לא מכירה את זה, ואני יודעת שזה הדבר – – –

סתיו שפיר: את מוזמנת לבדוק.

סתיו שפיר: יש לי את זה פה, אני מוכנה להביא לך – – –

טלי פלוסקוב: אז אני אבקש, כן.

טלי פלוסקוב: את יודעת מה?

טלי פלוסקוב: עד שאני שומעת את מיקי לוי, תעבירי לי.

סתיו שפיר: זה הוגש לוועדת כספים, כמו כל הסכם פוליטי.

סתיו שפיר: אבל ברגע שעושים קיצוץ רוחבי – – –

טלי פלוסקוב: אז בואי, מיקי לוי כבר מוכן לחזור.

סתיו שפיר: אנחנו נותנים למיקי לוי הזדמנות רגע לשתות מים ולקחת אוויר.

טלי פלוסקוב: נתנו לו, נתנו לו, לא?

סתיו שפיר: ברגע שמעבירים קיצוצים רוחביים שנכנסים לבסיס התקציב – כלומר התקציב הבא כבר נמצא כתקציב מקוצץ – אז בעצם אנחנו מייצרים מצב שכל השנה ההוצאה החברתית מצטמצמת.

טלי פלוסקוב: אני לא מקבלת, ולא ראיתי שההוצאה החברתית מצטמצמת.

טלי פלוסקוב: מצטערת.

טלי פלוסקוב: אני רואה רק פרויקטים חדשים לטובת החברה.

סתיו שפיר: אם היית נוכחת – – –

טלי פלוסקוב: טוב, אנחנו לא נתווכח פה – – –

סתיו שפיר: – – – רווחה – – –

טלי פלוסקוב: סתיו, אנחנו סיכמנו שנעשה שיחה בצד.

סתיו שפיר: את דוח ה-OECD קראת?

טלי פלוסקוב: ודאי שקראתי, מן הסתם.

סתיו שפיר: ומה יש לך להגיד על זה שההוצאה הישראלית על חינוך היא מהנמוכות בעולם?

טלי פלוסקוב: אני אגיד.

טלי פלוסקוב: את יודעת, כשיבוא הזמן שלי לדבר מכאן אז אני אתייחס.

טלי פלוסקוב: פשוט אסור לי מהדוכן, בתפקיד של סגנית יו"ר, להביע את עמדתי.

טלי פלוסקוב: אבל אני אומרת לך – אני רוצה להגיד לך רק משפט אחד: מה שאת אומרת כאן זה כאילו כל חברי הכנסת לא למדו, וכל חברי הכנסת לא מבינים, וכל חברי הכנסת לא נימקו.

טלי פלוסקוב: זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת – את פוגעת.

טלי פלוסקוב: איפה הקולגיאליות, הלויאליות לחברים שלך?

סתיו שפיר: סליחה, הלויאליות שלי לציבור הישראלי – – –

טלי פלוסקוב: גם.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: יש פה אנשים שגם עובדים לילות כימים.

טלי פלוסקוב: לילות כימים.

סתיו שפיר: טלי, אז בואי אני אספר לך: אמרת הערה לגביי – – –

טלי פלוסקוב: טוב, גברתי, אני חייבת להפסיק את השיח בינינו מתוקף תפקידי.

סתיו שפיר: אמרת הערה אישית לגביי, אז תני לי להשיב.

טלי פלוסקוב: לא, אני אשמח כשאנחנו נשב, לא מהדוכן.

מיקי לוי: טוב, יש לי משהו משמח, גברתי.

טלי פלוסקוב: הינה, הינה, חבר הכנסת מיקי לוי ממשיך, הוא קצת נח.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

סתיו שפיר: – – – אני עצרתי שחיתויות בכספים שהוכחו אחר כך בדוחות של מבקר המדינה – – –

טלי פלוסקוב: יישר כוח, אני לא אומרת.

סתיו שפיר: – – – במיליארדי שקלים.

סתיו שפיר: אם הייתי "נאמנה", במירכאות, לקולגות, כל חברי הכנסת, לא הייתי יכולה לעצור את השחיתויות האלה.

טלי פלוסקוב: אל תיקחי את המילים האלה למקום אחר.

סתיו שפיר: הנאמנות שלי היא לציבור – – –

טלי פלוסקוב: כשאת אומרת מהדוכן: אתם לא מבינים, אתם לא קראתם, אתם לא בדקתם – אני מצטערת, זה לא מתאים.

סתיו שפיר: – – –

מיקי לוי: אני רוצה להגיד משהו משמח.

טלי פלוסקוב: הינה, הינה, זהו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – ברגע שהוא מבקש, זה זמנו.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: סתיו, תודה.

מיקי לוי: אני מבקש את רשותך, גברתי, אחד היועצים הפרלמנטריים שלי, ניר שוהם, לא שמתי לב, אבל אחרי השעה 00:00 חל יום הולדתו.

מיקי לוי: אז אני מבקש בהזדמנות זו לאחל ליועץ הנאמן שלי ניר שוהם שהיום חל יום הולדתו, יום הולדת שמח, בריאות, הצלחה.

מיקי לוי: תודה רבה לך על כל הסיוע.

מיקי לוי: אני מעריך זאת מאוד.

מיקי לוי: תודה רבה לך מעומק הלב.

טלי פלוסקוב: אני מצטרפת, והלוואי שכל היועצים שלנו יקבלו ברכה כזאת.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד משהו.

מיקי לוי: אני מברך על כך שיש עודף תקציב, ואני מברך על כך שהגבייה היא טובה, ואני מברך על כך שיש איתנות פיננסית ושהאבטלה בירידה.

מיקי לוי: אני באמת מברך על כך.

מיקי לוי: אני מברך גם על כך שהחוב החיצוני של מדינת ישראל ירד ושהגענו, נדמה לי, ל-63.5% חוב–תוצר.

מיקי לוי: אנחנו העברנו את זה ב-65.5%, הצליחו להוריד כמעט 2% נוספים.

מיקי לוי: ואללה, שאפו ענק.

מיקי לוי: כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מרוצה.

מיקי לוי: אבל אני רוצה להגיד משהו בנושא חוק הפחתת הגירעון.

מיקי לוי: יש חלק שהיו מרוצים שהעלו אותו ל-2.9%.

מיקי לוי: האמת היא שאני לא כל כך ביניהם, למרות שזה מאפשר לכאורה יותר כסף – או לא לכאורה, זה מאפשר יותר כסף ויותר תקציבים לכל מיני נושאים, חלקם חברתיים.

מיקי לוי: אבל חוק הפחתת הגירעון חוקק על מנת לאפשר לממשלה לבנות תקציב מדינה תוך שמירה על אחריות פיסקלית ויצירת מסגרת פיסקלית יציבה ואמינה, שתאפשר למשק להתמודד בהצלחה עם זעזועים כלכליים בטווח הבינוני והארוך.

מיקי לוי: למעשה – אני רוצה להסביר במילים פשוטות – החוק הזה קובע את הגירעון המרבי שאותו ניתן לקבוע בעת אישור תקציב המדינה במונחים של אחוזי תוצר, שיוצר מגבלה אפקטיבית על תקציב המדינה בעת בנייתו.

מיקי לוי: לעמידה במגבלות אלו חשיבות מכרעת בשמירה על אמינותה הפיסקלית של הממשלה.

מיקי לוי: יצוין כי קביעת מגבלות פיסקליות נהוגה ברוב המדינות המפותחות בעולם.

מיקי לוי: לעמידה במגבלות אלו יש חשיבות מכרעת בכל הקשור להמשך הפחתת הגירעון ויחס החוב–תוצר החיוניים לחיזוק האיתנות של כלכלת מדינת ישראל.

מיקי לוי: עם זאת, לעיתים עולה הצורך לאזן בין חיזוק האיתנות הפיסקלית, לצורך של עמידה במשברים בטווח הבינוני והארוך, וכן לצורכי המשק בטווח הקצר.

מיקי לוי: הדבר נכון במיוחד בשנים שבהן הצמיחה נמוכה יותר ואתגר השמירה על העוגנים הפיסקליים עומד כנגד צרכים נוספים, כגון הגדלת הוצאות תקציביות הנחוצות לעידוד הפעילות המשקית, וכן התמודדות עם אתגרים חברתיים וביטחוניים.

מיקי לוי: שלוש הנקודות המפורטות לעיל מנוסחות בצורה נהדרת ומשקפות דעה מקצועית הנהנית מתמיכה רחבה ביותר בקרב הכלכלנים במדינת ישראל ובעולם, באקדמיה, במגזר העסקי, במוסדות השלטון, בבנקים מרכזיים ובארגונים כלכליים בין-לאומיים.

מיקי לוי: ההיגיון של הנקודה השנייה נובע מכך שאי-שמירה על יעד הגירעון בתקופה של גאות תמנע מהממשלה אפשרות לקיים מדיניות אנטי-מחזורית בעיתות של שפל.

מיקי לוי: ההיגיון של הנקודה השלישית נובע מהצורך לנהל מדיניות אנטי-מחזורית בעיתות שפל.

מיקי לוי: בנוסף לכך, בהקשר הישראלי קיים שיקול חשוב נוסף לשמירה על משמעות פיסקלית והקטנה מהירה של החוב בישראל, הגבוה יותר מאשר בשווייץ.

מיקי לוי: במקרה של מלחמה, חלילה, העלות הישירה של ההוצאות הביטחוניות, כמו שהיה בצוק איתן, ואולי גם האזרחיות, בזמן המלחמה ואחריה – הפגיעה בפעילות הכלכלית עלולה להיות משמעותית.

מיקי לוי: ככל שהמצב הפיסקלי בעת פרוץ המלחמה איתן יותר, ישראל תהיה חזקה יותר ומוגנת יותר בעת המלחמה ואחריה.

מיקי לוי: לכן מפליאה מאוד ההצעה המפורטת – ואני מתייחס לחוק הגירעון, שבו מוצע לדחות את תוואי הפחתת הגירעון הקבוע בחוק בשנה, ולהעלות את תקרת הגירעון ל-2019 ל-2.9%, וכן למתן בהלימה את קצב הפחתת הגירעון בשנים הקרובות.

מיקי לוי: כלומר, בניגוד גמור לנאמר בשלוש הנקודות שהזכרתי, למעשה תזכיר החוק שעבר מציע לוותר על האחריות הפיסקלית, לפגוע ביציבות ובאמינות של המסגרת הפיסקלית, להחליש את יכולתו של המשק הישראלי להתמודד בהצלחה עם זעזועים כלכליים בטווח הארוך והבינוני, להתנער מהמגבלה על תקציב המדינה בעת בנייתו, לכפור בחשיבות המכרעת בשמירה על אמינותה הפיסקלית של הממשלה, לחרוג מהנורמות הבין-לאומיות הנוהגות ברוב המדינות המפותחות בעולם, להתעלם מהחשיבות המכרעת בכל הקשור להמשך הפחתת הגירעון ויחס החוב ולפגוע בחיזוק איתנותה של כלכלת ישראל.

מיקי לוי: במילים אחרות, רבותיי, תזכיר החוק שעבר מציע לנהוג בצורה שתחריף את המשבר הכלכלי הבא – הבא – ותסכן את חוסנה של מדינת ישראל אם חס וחלילה תפרוץ מלחמה.

מיקי לוי: בחוק שעבר אין אף משפט שמתייחס לנקודה שהזכרתי, כגון הצורך להקל על מגבלות הגירעון במקרה של משבר כלכלי, או המקשר את ההצעה להגדלת יעדי הגירעון באופן כלשהו לנסיבות המפורטות בנקודה השלישית.

מיקי לוי: זה לא במקרה או בטעות; פשוט אין נסיבות כאלה היום.

מיקי לוי: אין כיום צמיחה נמוכה, אין כיום אבטלה – שאפו בעניין הזה – ואין כיום צורך מיוחד בתמריץ הפעילות המשקית על ידי הרחבה פיסקלית; אין כיום מלחמה, תודה לאל, ואין כיום משבר פיננסי, תודה לאל.

מיקי לוי: להפך, יש היום מצב מיוחד שבו המשק נמצא במצב טוב מאוד, לאחר שנהנה במשך כמה שנים מצמיחה נאה ורציפה.

מיקי לוי: יש היום שיעור אבטלה נמוך בקנה מידה היסטורי, בהשוואה בין-לאומית, ושיעורי תעסוקה באמת מעולים.

מיקי לוי: יש היום מצב ביטחוני טוב מאוד.

מיקי לוי: יש מחירי נכסים גבוהים הן בשוק הנדל"ן והן בשווקים הפיננסיים.

מיקי לוי: הצריכה הפרטית משגשגת, וזה אור אדום – אור אדום, כי אם הצריכה הפרטית תרד, יש לנו בהחלט בעיה.

מיקי לוי: הפערים הכלכליים-חברתיים כפי שהם באים לידי ביטוי ברמת האי-שוויון בהכנסות ובשיעורי העוני היחסי באמת נמוכים יחסית לעבר.

מיקי לוי: לאור מגמת שיפור שנמשכת כבר כמה שנים, ההוצאה הציבורית החברתית על חינוך, בריאות, רווחה, עלתה בשיעורים משמעותיים בשנים האחרונות.

מיקי לוי: ההכנסות ממיסים נמצאות בשיא היסטורי.

מיקי לוי: הכלכלה העולמית נמצאת בפעם הראשונה, לאחר שנים רבות, בתנופה של צמיחה רחבה ומתואמת על פני רובן המוחלט של המדינות, הן בכלכלות המתקדמות והן בשווקים המתעוררים.

מיקי לוי: מגזר ההייטק הוא החשוב ביותר במשק הישראלי.

מיקי לוי: הוא נהנה מפריחה ושגשוג.

מיקי לוי: מדד הנאסד"ק נמצא בשיא היסטורי.

מיקי לוי: המדיניות המוניטרית, על רקע היעדר לחצים אינפלציוניים, מרחיבה ביותר, וריבית בנק ישראל נמצאת בשפל.

מיקי לוי: בהקשר של ניתוח זה עשויות לעלות שתי השגות:

מיקי לוי: אולי ההצלחות הכלכליות והחברתיות בשנים האחרונות נגרמו דווקא על ידי המדיניות הפיסקלית, שהייתה יחסית מרחיבה, ואם כך, מדוע לא להמשיך בהרחבה זו?

מיקי לוי: בשנת 2017 נרשם עודף גדול ביחס לתכנון התקציבי.

מיקי לוי: מדוע להניח שזה עודף חד-פעמי?

מיקי לוי: אולי הוא יחזור גם בשנת 2018?

מיקי לוי: הלוואי.

מיקי לוי: בהחלט ייתכן שההרחבה הפיסקלית תרמה משהו לצמיחה ולשיפור בשוק העבודה.

מיקי לוי: כמעט אף אחד לא טוען שהמכפיל הפיסקלי בשנים האחרונות היה אפס.

מיקי לוי: לא כך הדבר.

מיקי לוי: אבל העובדה שהמכפיל היה גדול מאפס לא אומרת שנכון היה לבצע הרחבה פיסקלית.

מיקי לוי: על זה אני מלין – על הגידול ל-2.9%.

מיקי לוי: את אותה תחמושת – האפשרות לביצוע הרחבה פיסקלית על מנת לסייע לפעילות במשק – היה ניתן לשמור במחסנית לעת הצורך ולהשתמש בה רק בשעה שחלילה המשק יהיה בהאטה וחלילה במיתון; אז ההשפעה שלה יכולה להיות הרבה יותר גדולה, המכפיל היה גדול יותר.

מיקי לוי: כמעט כל העודף בשנת 2017, לעומת התכנון בתקציב, נבע מהמבצע במיסוי דיבידנדים.

מיקי לוי: המבצע הזה היה גרוע מבחינה כלכלית וחברתית, אבל לא היה מנוס ממנו.

מיקי לוי: אני דווקא תמכתי בו.

מיקי לוי: אותן חברות ארנק – שהיה צריך לחסל אותן אחת ולתמיד – שהתחילו בחטא כאשר רצו הסדר מול הביטוח הלאומי, ובסופו של דבר גם בעלי שכר אישי גבוה, לעיתים שלא מיגיעה, פתחו חברת ארנק.

מיקי לוי: דרך חברת הארנק עשו שימוש בכספים שנצברו לצורכיהם-שלהם: נסיעות לחו"ל, רכישת כלי רכב, הלוואה לצורך רכישת דירה.

מיקי לוי: באותן חברות שילמו רק 25%.

מיקי לוי: פתרנו את זה אחת ולתמיד; נכון, במהלך לא פשוט, במהלך כואב, אבל היינו צריכים ליישר קו.

מיקי לוי: חברות הארנק של אדם יחיד – הבעיה הזאת נפתרה.

מיקי לוי: למעשה היו צריכים לשלם 30% ועוד 3% מס יסף – סך הכול 33% – כדי לתמרץ את אותם בעלי חברות הארנק לחסל את אותן חברות שפגעו במשק ובהכנסות המדינה.

מיקי לוי: ניתנה להם – באופן חד-פעמי לאורך של תשעה חודשים, ולא שלושה חודשים כפי שהאוצר רצה – הנחה 5% במס המשולם ועוד 3% מס יסף, בסך הכול 8%, על כל הכספים שצברו בחברת הארנק.

מיקי לוי: למעשה זכו ב-8%, אבל מכאן ואילך אין יותר חברות ארנק של אנשים פרטיים, ומי שרוצה ונשאר איתן, ברגע שימשוך דיבידנד, ישלם מס מלא.

מיקי לוי: בשנת 2017, כפי שאמרתי, לעומת התכנון בתקציב, שנבע מהמבצע הזה של הדיבידנדים, הוא הגדיל את הכנסות המדינה, ואולי הוא יגדיל את הכנסות המדינה בשנים הבאות או יקטין אותן.

מיקי לוי: למעשה, מה שקרה – כל הכספים נכנסו ב-2017 ו-2018 – ואני מפנה את הזרקור לשר האוצר, כמו שאומרים, לתשומת ליבך, או דיר באלכ: צפויה לך ירידה בהכנסות מאותן חברות ארנק, כי כל בעלי חברות הארנק מימשו אותן ב-2017.

מיקי לוי: זאת אומרת שהכסף נכנס בבת-אחת, והוא יהיה חסר בשנים הקרובות – לתשומת ליבך ותשומת לב אנשי אגף התקציבים ורשות המיסים.

מיקי לוי: הגדלת הגירעון ל-2.9%, כאשר בחוק הוא 2.5% לשנה הזאת, ובשנה הבאה צמצום ל-2.5% ואחר כך ל-2%, למעשה מוטלת על כתפיו של שר האוצר.

מיקי לוי: אבל אין פה חוכמות.

מיקי לוי: אין חוכמות.

מיקי לוי: ובעניין הזה, אם משה כחלון ימשיך להיות שר האוצר, בכל ממשלה, זו אחריות שלו – הוא גרם לכך, הוא יישא בעול הזה, והוא אמור לפתור את זה.

טלי פלוסקוב: יש לך ספק.

מיקי לוי: אני מאחל לו.

מיקי לוי: את רואה איזה פייר אני.

טלי פלוסקוב: נכון, אין מה להגיד.

טלי פלוסקוב: 58 דקות.

מיקי לוי: אולי חברת הכנסת נחמיאס תרצה ללכת לישון, אז אני מוכן להחליף אותה.

טלי פלוסקוב: חשבתי שאתה מבקש שהיא תחליף אותך.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אה, היא רוצה לדבר?

מיקי לוי: יש אחרים שרוצים להישאר לישון?

קריאה: – – –

מיקי לוי: לא, אני יכול למשוך עד 08:00 בלי בעיה.

טלי פלוסקוב: מיקי לוי הביא קלסר של כל הנושאים שהוא מטפל בהם.

מיקי לוי: עלתה כאן היום סגנית שר החוץ, שבדברים שלה היא מאפיינת את מה שקורה לנו בבית הזה.

איילת שקד: – – –

טלי פלוסקוב: הנה, השעון מעודכן.

טלי פלוסקוב: עוד שעה.

איילת שקד: – – –

מיקי לוי: לא, זה בסדר, גברתי שרת המשפטים.

מיקי לוי: יש דברים שאמרתי על החוק שחוקק.

מיקי לוי: כשאת תהיי פה אני אקריא לך איזו כתבה נהדרת.

יובל שטייניץ: היא דיברה על התהליך.

מיקי לוי: אה, על התהליך?

יובל שטייניץ: – – –

מיקי לוי: זה דווקא לא פיליבסטר.

מיקי לוי: אם היה פיליבסטר היינו מושכים 27.

מיקי לוי: זה הרע במיעוטו, מה שקורה.

יובל שטייניץ: – – – זה בסדר, אף אחד לא רוצה לפגוע בך.

מיקי לוי: לא, אני לא נפגע, אדוני השר שטייניץ.

מיקי לוי: הייתה כאן סגנית שר החוץ לפני כמה שעות – ואני מתנצל למפרע על המילה שאני הולך להגיד, אבל בדברי הבל גרמה בדבריה, כמו שנעשה בבית הזה בעת האחרונה: שמאלנים, חמוצים, לא ראויים, אשכנזים, ספרדים.

מיקי לוי: אלוהים ישמור, לאן אתם רוצים לקחת אותנו?

מיקי לוי: סוף-סוף, אחרי 70 שנה שחזרנו למולדת, יש נישואי תערובת, ספרדים עם אשכנזים, אשכנזים עם ספרדים.

מיקי לוי: מה הקשקוש הזה של סגנית שרת החוץ?

מיקי לוי: אבל דברי ההבל האלה הם בהמשך לדברי ההבל שהיא השמיעה כלפי יהדות העולם.

מיקי לוי: היא, שעשתה את השירות הלאומי-אזרחי שלה באטלנטה, אם אני לא טועה, דרך הסוכנות, אומרת שמי שיושב שם אינו יכול לחוות דעה, כאילו לא אחים שלנו הם.

מיקי לוי: אז, סגנית השר חוטובלי, מדובר בשישה מיליון יהודים שחיים בתפוצות – שישה מיליון באמריקה הצפונית ועוד שניים בשאר רחבי העולם.

מיקי לוי: זה העם שלנו, מה לעשות?

מיקי לוי: אני מקבל אותם כמו שהם, ואני מחבק אותם כמו שהם.

מיקי לוי: אז נכון, הם לא אורתודוקסים.

מיקי לוי: אדם באמונתו יחיה.

מיקי לוי: בדברים שלך את מפלגת את העם.

מיקי לוי: זאת ועוד – מייד יצאת, כי לא רצית לשמוע את דברי הביקורת של שאר חברי הכנסת בבית הזה.

מיקי לוי: אני באמת שואל את עצמנו: מה קרה לנו כעם?

מיקי לוי: כאזרחי מדינת ישראל?

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אתה מוביל מהלך מסוכן של פילוג, של הסתה.

מיקי לוי: כל הצד הזה – או רוב הצד הזה; אני מתנצל בפנייך – צורח מהצד הזה לצד הזה: שמאלנים, אשכנזים, מה לא.

איילת נחמיאס ורבין: והצד הזה לא צועק שמאלנים.

מיקי לוי: לא יאומן, חברת הכנסת נחמיאס.

מיקי לוי: חלקים מהשלטון, וראש הממשלה בראשם, מדיחים, מפצלים את העם הזה – חרדים וחילונים, דתיים וחילונים, אשכנזים ועדות המזרח, ערבים ויהודים.

מיקי לוי: מה קרה לכם?

מיקי לוי: השתגעתם?

מיקי לוי: הרי אנחנו צריכים להמשיך לחיות בארץ הזאת.

מיקי לוי: מה יקרה לנו בעתיד?

מיקי לוי: אנחנו עם אחד, אבל עדיין שבטים-שבטים, לצערי.

מיקי לוי: מתי נהיה לעם אחד?

מיקי לוי: אלפיים שנה לקח לנו לחזור הנה.

מיקי לוי: הקמת המדינה – נס.

מיקי לוי: נס.

מיקי לוי: איזה עם שרד אלפיים שנה?

מיקי לוי: באמת, כשאני מסתכל מסביב אז האבות שלנו, אנחנו, בנינו, העולים מרוסיה שהצילו את המדינה במלחמת יום כיפור, והביאו לכאן מדע וטכנולוגיה, ורופאים ואנשי רוח – – –

טלי פלוסקוב: צריך לתקן: ברית המועצות לשעבר, אתה מתכוון, כן?

מיקי לוי: כן, תודה על התיקון.

מיקי לוי: הקמנו מדינה לתפארת: סטארט-אפ ניישן; הצבא החזק ביותר במזרח התיכון; בריאות ברמה גבוהה ביותר.

מיקי לוי: 70 שנה של הישגים, למרות האיומים.

מיקי לוי: ואני שואל אתכם: מתי נהיה לעם אחד, לעזאזל?

מיקי לוי: מתי?

מיקי לוי: תפסיקו.

מיקי לוי: אבל כשראש הממשלה נוקט את העמדה הזאת וקורא: אתם חמוצים, אתם שמאלנים – אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להגיד לך משהו, אני חושב שפעם אמרתי לך: אבא שלי ואימא שלי היו חברי אצ"ל.

מיקי לוי: אימי הבריחה על גופה כלי נשק מעמדה לעמדה פה בירושלים.

מיקי לוי: אבא שלי הושם על ידי האנגלים בלטרון במשך שנתיים על חברותו באצ"ל והשתתפותו במבצע כזה או אחר.

מיקי לוי: אני בכלל קיבלתי חינוך – שיר הערש ששרו לי זה "שתי גדות לירדן, זו שלנו, זו גם כן".

מיקי לוי: אנחנו יכולים.

מיקי לוי: אבל אני במקרה יושב בצד הזה ואתה קורא לי "חמוץ", "שמאלן".

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אני לא פחות פטריוט ממך, אולי יותר.

מיקי לוי: איזה זן של פוליטיקאים, מנהיגים, דרושים לנו כחברה, כעם, להוביל אותנו?

מיקי לוי: אולי, אדוני ראש הממשלה, תשנה את הניסוח שלך.

מיקי לוי: נשאלת השאלה אם מותר לעשות הכול כדי לשרוד, כדי לרמוס את הדמוקרטיה, את החוק – – –

יובל שטייניץ: מיקי, לילה טוב לך.

מיקי לוי: לילה טוב, אדוני השר.

מיקי לוי: נסיעה טובה.

יובל שטייניץ: הספקתי בזכותך לשמוע באך – – –

מיקי לוי: תעביר את זה בבקשה לשרה.

יובל שטייניץ: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, את באך, שגם לשרה לא יהיה משעמם.

יובל שטייניץ: – – –

מיקי לוי: תראה מה זה, איזה הספק, אדוני.

מיקי לוי: רמיסת הדמוקרטיה והחוק ברגל גסה על ידי ראש הממשלה, דברי הבלע שלו כנגד רשויות אכיפת החוק, משטרת ישראל, פרקליטות המדינה, בתי המשפט – כולם חברו יחדיו, כולם נגדו.

מיקי לוי: הפלת השלטון בצורה לא דמוקרטית, צעק מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: אז אדוני ראש הממשלה, לא.

מיקי לוי: אנחנו רוצים לנצח אותך בקלפי.

מיקי לוי: אנחנו ננצח אותך בקלפי.

מיקי לוי: כבר אמרתי: משהו לא טוב עובר עלינו.

מיקי לוי: אמרת אתה, אתמול, אדוני ראש הממשלה: יש טלטלה.

מיקי לוי: מדינת ישראל עוברת בימים אלה טלטלה פוליטית, דרמטית.

מיקי לוי: אמרתי קבל עם ועדה – מה, אני עוד חמש דקות מסיים?

מיקי לוי: מה, השתגעתם?

טלי פלוסקוב: לא לא, יש לך עוד 48 דקות.

טלי פלוסקוב: מי אמר לך חמש דקות?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אה, אוקיי, זו זכותכם.

מיקי לוי: מה, אתם מקצרים?

מיקי לוי: מה קרה?

טלי פלוסקוב: לכן אני תמיד אומרת: עד.

קריאה: – – –

מיקי לוי: איילת הלכה.

מיקי לוי: בכל יום אנחנו נחשפים לעוד ועוד פרטים מסמרי שיער מחקירות ראש הממשלה.

מיקי לוי: בזה אחר זה כל מקורביו של ראש הממשלה נחקרים ומעידים במשטרה.

מיקי לוי: אני קצת מכיר את תאי המעצר מהצד השני.

מיקי לוי: אז כשאחד מעדי המדינה נעצר ויצא חוצץ נגד תנאי המעצר – מה לעשות, זה לא מלון חמישה כוכבים, ומדינת ישראל לא מקצה הרבה כסף כדי לשפר את מקומות המעצר, אז כן, יש שם פשפשים וריח של ליזול, ולא נעים שם, וכשאחד מעדי המדינה טען שלא נוח לו ולא נעים לו, אני הבנתי אותו.

מיקי לוי: והינה אצו רצו כל שרי ממשלת ישראל, ושרת התרבות בראשם, נגד תנאי המעצר בשירות בתי הסוהר.

מיקי לוי: כותרות: "הייתכן"; "פשפשים"; "לא נותנים לו לראות רופא".

מיקי לוי: אחרי כמה ימים, כשהתברר שהעצור הפך להיות עד מדינה, אף אחד לא טען שתנאי המעצר שלו אינם נוחים, שיש לו פשפשים בתא ושלא נותנים לו לראות רופא.

מיקי לוי: לא אגזים אם – כמה חברים בבית הזה יכלו להגיד: שלא יראה רופא.

מיקי לוי: בזה אחר זה כל אנשי סודו של ראש הממשלה הופכים לעדי מדינה ופורסים בפני גורמי אכיפת החוק עדות על התנהלות עבריינית בלשכה החשובה ביותר במדינה.

מיקי לוי: כבר עכשיו דבר אחד ברור: המנטרה הקבועה – איילת, את רוצה עכשיו?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מיקי לוי: אז רק תיתני לי להגיד כמה מילים.

מיקי לוי: תקשיבי, זה חשוב.

מיקי לוי: כבר עכשיו ברור שהמנטרה הקבועה, "לא יהיה כלום כי אין כלום", נשמעת חלולה מתמיד.

מיקי לוי: יש גם יש; מספיק; יותר מדי; יש הרבה בצורה מבהילה, שטף של יש – והסוף לא נראה.

מיקי לוי: מכובדי ראש הממשלה, אתה צודק, אנחנו במשבר פוליטי, ונשאלת שאלה איך הגענו למשבר הזה.

מיקי לוי: תעמוד מול הראי, תשאל את עצמך.

מיקי לוי: אני לא אחזור על הדברים שאמרת אתה: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי לקבל החלטות בענייני המדינה, שמא החלטות אלה הן החלטות שמאפשרות את הישרדותו הפוליטית.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, לך לדרכך, שחרר אותנו מהעול הזה, שאם לא כן, עוד בשנה הזאת, לקראת סופה, ננצח אותך בקלפי.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: נשארו לך 43 דקות, הזמן שנותר.

טלי פלוסקוב: איכשהו תסתדרו אחר כך עם הזמן הזה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אני מזמינה את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך 30 דקות.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכול?

טלי פלוסקוב: בוקר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: בוקר טוב, בוקר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: מיקי לוי, אתה נורא גבוה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא נראה כך כשעומדים לידך.

איילת נחמיאס ורבין: כן, השיער שלי.

איילת נחמיאס ורבין: תרשו לי לסדר את השיער.

איילת נחמיאס ורבין: עוד מעט תחזור לכאן השרה שקד, אני רואה שהייתה קצת עייפה.

איילת נחמיאס ורבין: ניתן לה קצת, נחוס עליה, כי אתמול היא הייתה בכנס מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: תשמעי, בכל זאת, יש איזו הזדהות בין איילת לבין איילת, אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי שהיא עוד רגע – – –

קריאה: נטו איילת.

איילת נחמיאס ורבין: נטו איילת.

איילת נחמיאס ורבין: שתהיי לנו בריאה, זהבה אילני, מנהלת סיעת המחנה הציוני – – –

טלי פלוסקוב: מצוינת ומצטיינת.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה מצוינת, משהו משהו; כל הנהלת הסיעה הזאת, אבל זהבה מנצחת עלינו ביד רמה.

איילת נחמיאס ורבין: זו גם הזדמנות להגיד לך תודה בשעה הארוכה הזאת של הלילה, וגם לאסף גולדפרב.

איילת נחמיאס ורבין: חשבתי לעצמי איך להתחיל.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, אנחנו כבר רגילים לעשות פה פיליבסטרים, וטלי פלוסקוב, חברת הכנסת היקרה, סגנית יו"ר הכנסת, רגילה לבלות פה איתנו בלילה – נכון, חבר הכנסת לוי?

איילת נחמיאס ורבין: חשבתי לעצמי איך אני אתחיל את הנאום, ואז נזכרתי ברגע מכונן, לפני בערך חודש וחצי, אולי חודשיים, כשישבנו בוועדת הכנסת באישון לילה והתחלנו לדבר על פיצול החוקים לוועדה – אני חברת ועדת הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני שואלת את חבר הכנסת כבל: תגיד, חבר הכנסת כבל, הכול מסודר מבחינתנו, מבחינת מה עובר לוועדת הכלכלה?

איילת נחמיאס ורבין: הוא אומר לי: כן, למעט דבר אחד, שפתאום הבנתי, ובגלל זה אני רוצה שתבואי לוועדת הכנסת – למעט החוק של הרשות המטרופולינית.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין משהו: הרשות המטרופולינית היא רשות שנועדה, אחת ולתמיד, לעשות סדר בתחבורה הציבורית באזור המרכז – בעיקר, אבל לא רק; כשמה כן היא, מטרופולינית, כלומר איך מייצרים עיר, בכל מקום, שהיא סוג של כוכב, וממנה שלוחים ושלוחות הזרועות והמפה של התחבורה הציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה שיושב-ראש הקואליציה מאוד מאוד מאוד נחוש שלא להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: פר אקסלנס, תשאלי כל בן אדם שהוא שתי דקות בבית הזה והוא יגיד לך: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: כל הנושא של התחבורה הציבורית בוודאי שייך לוועדת הכלכלה – נכון, חבר הכנסת לוי?

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו ככה מסתכלים וצופים מהצד ואנחנו אומרים לחבר הכנסת גפני: גפני, מה קרה פתאום שהרשות המטרופולינית עוברת לוועדה מיוחדת?

איילת נחמיאס ורבין: אגב, יבוא יום – – –

טלי פלוסקוב: אז רגע, לאן הם רצו להעביר?

טלי פלוסקוב: לא הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, חכי.

איילת נחמיאס ורבין: לוועדה מיוחדת פתאום.

טלי פלוסקוב: לא, פשוט אמרת כלכלה, ובגלל זה לא הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא לא לא, הם לא רצו להעביר לכלכלה.

טלי פלוסקוב: אז עכשיו זה ברור לי.

איילת נחמיאס ורבין: את רואה?

איילת נחמיאס ורבין: טוב שאת פה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, יום אחד, יבוא יום בדברי ימי הכנסת, ושני דברים מרכזיים ייזכרו מהכנסת הזאת:

איילת נחמיאס ורבין: האחד זה סבבי התיקים האין-סופיים בממשלה הזאת, והדבר השני – כמות הוועדות המיוחדות.

איילת נחמיאס ורבין: באופן היסטורי – – –

טלי פלוסקוב: זה לא דבר רע, אגב.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך שהקמת ועדות כנסת מיוחדות היא "נון" גדול מאוד של הכנסת הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: לכנסת יש 12 ועדות עומדות – נכון, אדוני נאזם, סגן מזכירת הכנסת?

קריאה: היו עשר – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל היום אנחנו עם 12 קבועות.

טלי פלוסקוב: 12 ועדות, כן.

איילת נחמיאס ורבין: 12 ועדות, standing committees, מה שנקרא.

איילת נחמיאס ורבין: בכל פרלמנט בעולם שמכבד את עצמו – 12 ועדות עומדות, תקפות, אלה הוועדות המרכזיות של הבית.

איילת נחמיאס ורבין: בוועדות האלה אמורים להתנהל ענייני הבית.

איילת נחמיאס ורבין: אלא מאי, שבקואליציה הזאת רבות כל כך המחלוקות – ראינו איזה המחשה פה ב-24 השעות האחרונות – רבות כל כך המחלוקות, שאת הרשות המטרופולינית צריך להבריח לוועדה מיוחדת, אפילו לא לוועדת הרפורמות.

איילת נחמיאס ורבין: למה, חבר הכנסת לוי?

איילת נחמיאס ורבין: משום שהחרדים לא רוצים שזה יגיע גם לוועדת הרפורמות, בין שמדובר בגלל – – –

טלי פלוסקוב: אבל איזה מיוחדת?

טלי פלוסקוב: איזה?

איילת נחמיאס ורבין: רצו להקים ועדה בראשותו של חבר הכנסת אמסלם.

טלי פלוסקוב: אה, עכשיו הבנתי.

טלי פלוסקוב: היא לא קיימת עדיין, רק רצו להקים.

איילת נחמיאס ורבין: תנו לי, אני אעשה לכם ספוילר.

איילת נחמיאס ורבין: הרשות המטרופולינית כבר פוצלה מתוך חוק ההסדרים, כי הבינו שאנחנו לא ניתן להמית אותה מיתת נשיקה.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, האופוזיציה הזאת, בניגוד לכל הטענות החמוצות של ראש הממשלה, שטוען שאנחנו חמוצים – זה הרי הוא החמוץ – בניגוד לכל הטענות האלה אנחנו ענייניים וממלכתיים, ואנחנו טוענים שדברים שהם חשובים, צריך לעזור להעביר אותם, לא למנוע להעביר אותם.

איילת נחמיאס ורבין: גם היום הצבענו במליאה לפני חוק הגיוס ולפני חוק פיזור הכנסת, הצבענו פה – בין שמדובר על הצו בנושא הסיגריות ובין שמדובר בדברים אחרים – הצבענו בעד – – –

טלי פלוסקוב: נכון, והיו כמה פיצולים.

איילת נחמיאס ורבין: הצבענו בעד נושאים שהיו חשובים בעינינו.

איילת נחמיאס ורבין: הרשות המטרופולינית – רצתה הקואליציה להמית מיתת נשיקה.

איילת נחמיאס ורבין: בואו, צריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני אומרת מיתת נשיקה?

איילת נחמיאס ורבין: סתם רצתה להמית.

איילת נחמיאס ורבין: החלטתי להגיד מיתת נשיקה, זה יפה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה מדהים לראות את זה, חברת הכנסת פלוסקוב, איך במסגרת המסחרה הפוליטית – ולא, אני לא מסכימה איתך; הקמת ועדות מיוחדות זו רעה חולה וחוסר כבוד פרלמנטרי אדיר בתוך הבית הזה כלפי מי שנבחרו לעמוד בראש ועדות, החל מוועדת הרפורמות, שלא הייתה ועדה מוצדקת, ועדיין קיימת, וכלה באין-ספור ועדות שהוקמו פה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רוצה שאני אתן לך דוגמאות?

איילת נחמיאס ורבין: חוק הלאום, ועדת קיש, ועוד כל מיני קיש קיש קריא.

טלי פלוסקוב: אז רגע, זה לא ועדות מיוחדות, זה ועדות משותפות.

איילת נחמיאס ורבין: זה ועדות מיוחדות, חברת הכנסת פלוסקוב, שנועדו לעשות רק דבר אחד: לוודא שאו שדבר עקום יעבור עקום או שדבר בלתי עקום לא יעבור או שדבר לא יעבור כי הוא עקום.

איילת נחמיאס ורבין: זה הדבר היחיד שהוועדות האלה נועדו לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: הן משותפות, הן מיוחדות, הן ועדות שרוצות לעשות צרות לחוקים שמובאים לפניהן.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: אין שום הצדקה לדבר הזה, ואני אומרת לך שההמחשה הטובה ביותר הייתה סביב הנושא הזה של הרשות המטרופולינית, שהובאה בחוק ההסדרים.

איילת נחמיאס ורבין: הינה, תראו, הרי יש לנו דיונים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יושבת בוועדת הכלכלה, כאמור, ואני מאוד משתדלת, מה שנקרא, להיות שותפה לחבר הכנסת כבל; כמו שאנחנו קוראת לעצמי, אני עובד הקבלן שלו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חיילת שלו, באמת, כי זה נורא נורא נורא מסובך, זאת ועדה עמוסה והצוות אצלנו מאוד מאוד עמוס.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו גם התחלנו את דיוני ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא האשראי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שאין פה ולא הייתה פה שום הצדקה, למעט זה שעושים דילים מאחורי הגב.

איילת נחמיאס ורבין: כי אגב, לפני שניסו להעביר את זה לוועדה המיוחדת של מיתת הנשיקה – כדי לא להעביר אותה לוועדת הרפורמות, כי אז אולי בוועדת הרפורמות בטעות זה גם יצליח – זה היה אמור לעבור לוועדת הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה חלק מהסיכום.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים שלפני שיש דיוני תקציב יש סיכומים, מסכמים מה עושים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אנחנו היינו פה, באמת – מה היה עצוב לראות בעניין הזה?

איילת נחמיאס ורבין: ראינו בזמן אמיתי – אתה זוכר את זה?

איילת נחמיאס ורבין: ראינו בזמן אמיתי איך הדבר הזה מתרחש מתחת לאפנו.

איילת נחמיאס ורבין: לשמחתנו הדבר הזה נמנע, כי הרשות המטרופולינית פוצלה מחוץ לחוק ההסדרים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, זו שאלה אמיתית אם בסופו של דבר הדבר הזה יבוא לעולם או לא יבוא לעולם, הנושא של הרשות המטרופולינית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לכם שמבחינתי זו הייתה גם הזדמנות להגיד: כנסת יקרה, יש כאן 12 ועדות עובדות ומתפקדות.

איילת נחמיאס ורבין: אין שום צורך בכל הזדמנות לבזות את הוועדות האלה ולהגיד: בעצם הוועדות האלה לא רלוונטיות, תקנון הכנסת לא רלוונטי.

איילת נחמיאס ורבין: בשביל מה צריך לעשות את זה?

איילת נחמיאס ורבין: כמובן שלעשות מניפולציות פוליטיות זה אחד מהכישרונות הבולטים שבאים לידי ביטוי בממשלה הזאת מדי יום, אבל זה חלק מהמשחק הפוליטי.

איילת נחמיאס ורבין: פה היה לראות איך תוקעים אצבע בעין על עניין שהוא קריטי לאזרחי מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אנחנו רואים בכל הנושא של העומס בכבישים – אנחנו רואים שהמצב קשה ומורכב, ואם לא יהיה טיפול רב-מערכתי בנושא של התחבורה הציבורית שום דבר לא באמת ישתנה פה, כי כמות הרכבים שעולה פה מדי חודש על הכביש היא פשוט באופן חסר פרופורציה לעולם המערבי.

איילת נחמיאס ורבין: כבר אמרתי פה מעל בימת המליאה כמה וכמה פעמים שבמדינות כמו אסטוניה משקיעים 14,000 יורו לאדם בשנה בתחבורה ציבורית; במדינת ישראל, חבֶרתי, 1,400 יורו לאדם.

איילת נחמיאס ורבין: אלה מספרים של ה-OECD, לא מספרים של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: האתגר הגדול בעיניי בתקציב הזה – ככל שהתקציב באמת יעבור מחר; לכי תדעי מה יקרה בקואליציה הזאת, אבל ככל שהתקציב באמת עובר מחר – בסוף האתגר הכי גדול פה זה המימוש שלו, המימוש; שהכסף שיוצא מקופת האוצר יגיע לאנשים.

איילת נחמיאס ורבין: הסיבה שאני אומרת את זה היא משום שאחת הבעיות הכי קשות היא העובדה שמדי שנה, כשעושים בקרה תקציבית, מגלים שבהרבה מאוד החלטות – מי שמציץ שם יכול להיכנס.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מפריעים לאף אחד להיכנס.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו זקוקים לעוד קצת קהל פה, כדי שחברת הכנסת פלוסקוב לא תירדם.

טלי פלוסקוב: אני ממש איתך, לא יכולה להירדם.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, אני רואה.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו דייט קבוע פה בפיליבסטרים.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים המרתקים זה לראות כיצד תקציב מדינה לא ממומש.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני מתכוונת?

איילת נחמיאס ורבין: ממש לפני חודש ימים, אולי קצת יותר, המרכז להעצמת האזרח, שהוא אחד הארגונים האזרחיים הטובים שיש, פרסם דוח מאוד מאוד מעניין על 30 החלטות שהוא בדק וגילה איך הכסף לא מגיע.

איילת נחמיאס ורבין: מה שמעניין בהחלטות האלה – זה יכול להיות החלטות שקשורות לדיור ציבורי, זה יכול להיות החלטות שקשורות לניקוי נחלים, שזה מאוד מאוד מאוד חשוב, זה יכול להיות החלטות שקשורות לחיזוק מבנים מפני רעידות אדמה, מיגון בצפון, החלטות סופר-סופר-קריטיות, רווחה לקשישים – הכסף לא מגיע ליעדו.

טלי פלוסקוב: זה הדבר הכי גרוע שיכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: לא מגיע ליעדו.

איילת נחמיאס ורבין: הכסף לא מגיע ליעדו – זה אומר שזה לא מגיע לאנשים שזקוקים לו; זה אומר שכסף שיוצא מקופת המדינה – עכשיו אנחנו למדנו, למשל, על אותם כספים קואליציוניים של אחת מחברות הכנסת, 10 מיליון שקל שככה חולקו בנדיבות בשנה שעברה, ולפחות זה לא קרה השנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד ממליצה לקואליציה להביא חוק בעניין מניעת הכספים הקואליציוניים.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד הדברים הכי גרועים שיש פה.

איילת נחמיאס ורבין: לפחות השנה זה לא קרה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אותו כסף שחולק לה חזר לקופת האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, זה 10 מיליון שקלים שנמנעו מאנשים במדינת ישראל – וכרגע זה לא משנה באיזה נושאים, מאיזה החלטות.

איילת נחמיאס ורבין: זה יכול להיות מיטות אשפוז בבתי חולים או טיפול בנושא החופשות בבתי הספר – קיצור חופשות או התאמת חופשות, מה שלא תרצו – נושא שאני טיפלתי בו מקרוב, או באמת, נושא שקרוב לליבך, הנושא של הקשישים.

איילת נחמיאס ורבין: תראי, אני, למשל, יש לי חוק עם חבר הכנסת גפני, שהוא אחד – הייתי אומרת בקלות, אני חושבת שכולם יסכימו – אחד האנשים האהובים בבית הזה, והמוערכים – יש לי חוק שעוסק בטייס אוטומטי לניצולי שואה, חוק שאומר שניצולי שואה מבוגרים לא יצטרכו ללכת בכל שנה להעלות את אחוזי הנכות שלהם אלא יהיה להם טייס אוטומטי.

טלי פלוסקוב: אני השותפה שלכם, השלישית.

איילת נחמיאס ורבין: זוכרת, נכון, בגלל זה העליתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לך – כי אני באמת חושבת שהעניינים האלה מדירים שינה מהעיניים.

טלי פלוסקוב: חד-משמעית.

איילת נחמיאס ורבין: אם הם יהיו זקוקים ליותר מ-3%, הם ילכו ויפנו לוועדה, וזה בסדר גמור, אבל אם לא, הם לא יצטרכו לרוץ במבוכי הביורוקרטיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: בסך הכול, העלות של ההחלטה הזאת היא לא מאוד מאוד גבוהה, זה היה גם בבדיקות של משרד האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: זה עשרות מיליוני שקלים בשנה, כן, בהחלט, אבל אנחנו לא מדברים פה בהוצאה הכי כבדה שיכולה להיות.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לך שגפני – ופה אני מסכימה לגמרי איתך – בדיוני התקציב עכשיו הוסיף לניצולי שואה – לא זוכרת בדיוק, לפי דעתי 145 מיליון שקל.

טלי פלוסקוב: מדובר פה גם על אלמנים ואלמנות, וגם תוספת לכל הניצולים שמקבלים רנטה מגרמניה.

טלי פלוסקוב: זו תוספת מאוד משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך מה הבעיה עם התוספות האלה: הן לא – למה אני רוצה טייס אוטומטי?

טלי פלוסקוב: גם אני רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה?

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אני אסביר לך למה, ובואי נדחף לזה, כי אני חושבת שזה דבר שאנחנו יכולות לעשות תוך כדי חיי התקציב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני רוצה לעשות את זה?

איילת נחמיאס ורבין: משום שאנחנו יודעות שבסופו של דבר הבעיה הכי קשה של האנשים האלה היא מיצוי זכויות.

איילת נחמיאס ורבין: זו הבעיה הכי קשה – מיצוי זכויות.

איילת נחמיאס ורבין: ואם אנחנו ניתן להם טייס אוטומטי, פתרנו לפחות חלק משמעותי מסוגיית מיצוי הזכויות.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו לא נעשה את זה, אנחנו נמשיך להסתמך על זה שאיכשהו הכסף הזה יתגלגל אליהם.

איילת נחמיאס ורבין: זה חלק מהבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה שאת עוזבת אותי.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להתנצל.

איילת נחמיאס ורבין: זה קשה לי נפשית, אבל אנחנו מקבלים כמובן בברכה את חבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: בוודאי, בוודאי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, ושיהיה לילה טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל חבר הכנסת עמאר, יש לך אחריות לצחוק מהבדיחות שלי כמו חברת הכנסת פלוסקוב, כי אחרת זה עושה לי את החיים הרבה יותר קשים.

איילת נחמיאס ורבין: לחברת הכנסת פלוסקוב ולי יש סיכום בעניינים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: לכן, בסופו של דבר, אנחנו צריכים לראות איך מימוש התקציב הופך להיות דבר טריוויאלי.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, במסגרת אותו מחקר של המרכז להעצמת האזרח, לדעתי גם היה שם כסף שנוגע ליישובים דרוזיים – גם החלטות שבסופו של דבר ראו שלא מומשו.

איילת נחמיאס ורבין: וכשהחלטה לא ממומשת, האנשים שזקוקים לכסף הזה לא מקבלים אותו.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו היה דיון מעניין, אגב, שיזמתי בוועדה לביקורת המדינה בראשות חברת הכנסת יחימוביץ בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הגיע משרד ראש הממשלה – אני מוכרחה להגיד שנראה שאגף הבקרה שם עושה תהליכים מעניינים בסוגיה הזאת – תודה רבה, נינוצ'קה – עושה תהליכים מעניינים בנושא של מעקב אחר ביצוע החלטות, שהוא ממש אלף-בית של ביצוע החלטות ממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מגיעה מהמגזר העסקי.

איילת נחמיאס ורבין: במקום שבו לא בודקים ולא מבקרים את ביצוע ההחלטות ואין מעקב אחר ביצוע ההחלטות יש בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: מה השאלה בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: יש בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: וזה דבר שהוא בלתי נסבל מבחינת הציבור בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – אגב, ממש נראה שעשו מערכת מחשוב חדשה שאמורה לפקח אחר ביצוע החלטות הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה, אם אני לא טועה, מקבלת כ-1,000 החלטות לביצוע בשנה, ובסופו של דבר האחריות הכי גדולה שלה בעיניי היא לראות שההחלטות האלה מבוצעות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה לאהוב אותן ואני יכולה לא לאהוב אותן, זה בכלל לא חשוב.

חמד עמאר: שתדעי לך, אני – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה בכלל לא חשוב.

חמד עמאר: אני מבצע מעקב אחרי תוכנית החומש של המגזר הדרוזי.

איילת נחמיאס ורבין: כן, ו-?

חמד עמאר: והביצוע שם פחות מ-20%.

איילת נחמיאס ורבין: בבקשה, הינה, הינה, אני לא – מה שנקרא, אני אפילו לא התאמצתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא התאמצתי, 20% ביצוע?

איילת נחמיאס ורבין: אה.

חמד עמאר: יש סעיפים ששלוש שנים מאושרים ואפס ביצוע.

איילת נחמיאס ורבין: 20% ביצוע – –

חמד עמאר: שלוש שנים מאושרים ואפס ביצוע.

איילת נחמיאס ורבין: – – זה דבר נוראי, כי הכסף הזה בסופו של דבר חוזר למשרד האוצר, והציבור שאמור ליהנות ממנו – במקרה הזה הציבור הדרוזי – לא נהנה ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: ואחר כך אנחנו שוברים את הראש: למה דברים לא קורים?

איילת נחמיאס ורבין: למה דברים לא מתקדמים?

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, לכאורה מתקבלות ההחלטות הנכונות, תוכנית החומש הנכונה, אבל אם היא סובלת בסוף מתת-ביצוע אז מה עשינו בזה?

איילת נחמיאס ורבין: ואני נתתי פה דוגמאות לפני שנכנסת, חבר הכנסת עמאר.

איילת נחמיאס ורבין: נתתי פה דוגמאות לחקיקה בנושא חיזוק מבנים מפני רעידות אדמה; שיקום נחלים, שזה דבר מאוד מאוד קריטי במונחים של איכות הסביבה ובכלל בריאות הציבור; נושא של רווחה לקשישים – 10 מיליון שקל, אם אינני טועה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש ממליצה לך להניח את ידך על המחקר הזה של המרכז להעצמת האזרח, הוא ממש ממש ממש חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, המעקב אחר ביצוע ההחלטות הוא הדבר הכי קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: כי אני אומרת שוב, כחברת אופוזיציה אני יכולה לאהוב החלטה כזאת או לא לאהוב החלטה כזאת, אבל אני אומרת לכם שכאזרחית מדינת ישראל, בעיניי האינטרס הכי גדול של כולנו הוא שהתקציב וההחלטות שנגזרות ממנו יבוצעו.

איילת נחמיאס ורבין: יבוצעו.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר המחלוקת, קשה ככל שתהיה, בסופו של דבר במונחי תקציב – ואני מעריכה שסדרי העדיפויות שלנו היו שונים במידה כזאת או אחרת, ועדיין אני אומרת, על המרחב של ה-80% מהתקציב אנחנו מסכימים.

איילת נחמיאס ורבין: נתתי כדוגמה לפני שנכנסת את הצעת החוק שאני מובילה יחד עם חברת הכנסת פלוסקוב וחבר הכנסת גפני בנושא טייס אוטומטי לניצולי שואה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, למה אנחנו הולכים בכלל למקומות של טייסים אוטומטיים?

איילת נחמיאס ורבין: בגלל סוגיה של מיצוי זכויות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, הכול מתחבר אחד לשני.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אתה רוצה תקציב שקל להוציא אותו לפועל, שיהיה לאנשים קל ליהנות ממנו, קל לממש אותו.

איילת נחמיאס ורבין: ובהקשר הזה אני רוצה לדבר על עניין מאוד מאוד חשוב שאני עוסקת בו בחודשים האחרונים, וזה הגירעון האקטוארי בביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין – אתמול היה לנו דיון.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת לוי, אם זכור לך, דנו בזה קצרות בוועדת הכספים, אבל צפוי לנו דיון בקרוב הרבה יותר מקצועי וארוךף וצריך להבין משהו: זה לא שהגירעון הזה נוצר יש מאין, זה לא שהגירעון הזה נוצר באופן בלתי חוקי; הממשלה השתמשה בעודפים בביטוח הלאומי באופן לגיטימי.

איילת נחמיאס ורבין: יש הסכם שנחתם בסוף שנות ה-70, אם אינני טועה, או בתחילת שנות ה-80, שבגינו בעצם כל שנה מנפיקה המדינה איגרות חוב, הביטוח הלאומי רוכש אותן, ובעצם ככה מועבר הכסף באיזה מין דלת מסתובבת.

איילת נחמיאס ורבין: והביטוח הלאומי גם מקבל ריבית בגין איגרות החוב האלה.

איילת נחמיאס ורבין: שיטה מדהימה – נדמה לי 13 מיליארד שקל ריביות, נכון, חבר הכנסת לוי?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זוכרת את המספרים כרגע במדויק, אז יסלח לי ציבור המאזינים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כך, מכאן לכאן הגענו ל-200 מיליארד שקלים שבעצם יהיו חסרים ברזרבות של הביטוח הלאומי כבר ב-2035.

איילת נחמיאס ורבין: אז באים מהביטוח הלאומי, או באים ממשרד האוצר, ואומרים: תראו, אנחנו משלמים ככה, ואנחנו משלמים ככה, ואתה מבין, אתה מבין שעושקים את הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: מדוע?

איילת נחמיאס ורבין: משום שהריביות שמשולמות לביטוח הלאומי בגין איגרות החוב האלה, שהן איגרות חוב של מדינת ישראל, הן איגרות חוב בעליל של ממשלת ישראל; הן השקעה טובה – באמת אני אומרת את זה, גם אני אומרת את זה – הן השקעה טובה, אבל הן לא השקעה כלכלית.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, אם הייתי יושבת בוועדת ההשקעות של הביטוח הלאומי, לא בטוח ששם הייתי אומרת לשים את הכסף.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו באים ואומרים: תראו, צריך לטפל טיפול שורש, טיפול עומק.

איילת נחמיאס ורבין: יצא מכאן השר שטייניץ – אגב, ב-2012, כשר אוצר, הוא הקים ועדה שעסקה באיתנות הפיננסית של הביטוח הלאומי; הינה, עוד החלטות שלא מבוצעות.

איילת נחמיאס ורבין: האם ההחלטות האלה של אותה ועדה בוצעו?

איילת נחמיאס ורבין: החלטה 145 של הממשלה הזאת מיוני 2015 עוסקת בנושא הגירעון האקטוארי בביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: האם החלטה 145 של ממשלת ישראל הנוכחית בוצעה?

איילת נחמיאס ורבין: לא ולא.

איילת נחמיאס ורבין: אוה, שלום, השרה שקד, אני התעוררתי ממש לכבודך.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, האמת היא שזה עניין מעניין, כי אני הצעתי בעניין הביטוח הלאומי – הצעתי לממשלה לבחון איך עושים הסדר חוב, איך עושים הסדר חוב בין הביטוח הלאומי לבין מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו לי טוב: לילדים שלנו כבר לא יהיה מאין לממן את הקצבאות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת לא סוגיה קטנה, זאת לא סוגיה שולית, זאת סוגיה מורכבת, וצריך להגיד, זאת לא הממשלה הזאת שאחראית לזה לבד; ממשלות ישראל אחרות שקדמו, כמו שאמרתי קודם, עשו ועמדו באותו ההסכם בדיוק, ובסופו של דבר אנחנו נימצא במצב שאין פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: וחבר הכנסת לוי, אני רוצה רגע שתשמע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני הצעתי ללכת להסדר חוב?

איילת נחמיאס ורבין: כי אם אנחנו נמתין עם העניין הזה יותר מדי זמן, לא רק שאנחנו לא נוכל לחזק את האיתנות הפיננסית של הביטוח הלאומי – גם לא יהיה לנו מספיק זמן כדי לפתור את הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: כי אני, למשל, סבורה שצריך להעלות את גיל הפרישה לנשים, אבל אלמלא הדלת המסתובבת הזאת של איגרות החוב הללו, בעצם היה כסף כדי לממן את הפערים עבור אותן נשים שיש להן בעיה – בסופו של דבר לאורך שנים נשים מוחלשות שזקוקות לרשת ביטחון מול הביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני רוצה להבין משהו, הביטוח הלאומי לא מעניין אתכם?

איילת שקד: – – –

מיקי לוי: אם נשחרר אותך.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני אחכה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת עמאר, אתה איבדת שליטה על מה שקורה במליאה.

מיקי לוי: השרה יכולה להשתחרר, אבל זה אומר שזה יכול להיות אין-סופי.

קריאה: איילת, את יכולה בבקשה לספר על ועדת החקירה?

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט.

קריאה: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אין לך אפשרות להשתתף בדיון, אני מאוד מצטער.

חמד עמאר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא משתתפת.

חמד עמאר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, סליחה, אדוני היושב-ראש, אתה היית עסוק עם סגן מזכירת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אני דיברתי על הסדר החוב החיוני בין הביטוח הלאומי לבין המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: היא ביקשה, כמו שאמרתי – זהבה אילן היא המפקד העליון פה של הספינה הזאת, ובסך הכול נעזרתי בה לשנייה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: לא קרה שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר אגיע לנושא ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא אשראי הבנקים, אבל באמת, הסוגיה הזאת של הביטוח הלאומי – – –

מיקי לוי: אפשר, אבל אז לא יהיה לכם זמן.

איילת נחמיאס ורבין: תשמעו משהו, אני פשוט – בחיי, זהבה, קשה לי.

איילת נחמיאס ורבין: הסוגיה הפוליטית, הסוגיה העניינית של הביטוח הלאומי ושל הגירעון האקטוארי היא סוגיה קשה ביותר.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט קשה לי.

חמד עמאר: אני יודע, אבל אנחנו חייבים לסגור כאן.

איילת נחמיאס ורבין: כי גם אני, תאמינו או לא, היושב-ראש, השעה מאוחרת, ותאמינו או לא, עם כל האנרגיה שיש לי פה, גם לי קשה.

חמד עמאר: רואים שאת עשר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני בכל זאת צריכה את עזרתך בזה שלפחות לא תשוחח עם סגן מזכירת הכנסת, וגם אני מאוד אוהבת אותו באופן אישי, אבל זה פשוט קשה לי.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקרה, אני חושבת שבעניין הביטוח הלאומי אנחנו עכשיו בדקה ה-90, וזאת אחריות של כל מי שנמצא בבית הזה, לא רק של הממשלה, לראות שהעניין הזה יטופל, ויש דרכים לעשות את זה מבחינה פיננסית, וצריך לראות איך עושים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, צריך להבין משהו: כשהדירקטורים – ואני פניתי לפני חצי שנה לשר הרווחה ולשר האוצר ואמרתי: הצילו, בואו נטפל בעניין הזה,ואז קמו שני דירקטורים מהביטוח הלאומי ואמרו: תראו, מדובר כבר ב-220 מיליארד שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: כל אחד מאיתנו יכול לדמיין מה אפשר היה לעשות ב-220 מיליארד השקלים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: ההסכמים האלה עם המדינה, שהיו רלוונטיים בסוף שנות ה-70, לא בטוח שהם רלוונטיים היום.

איילת נחמיאס ורבין: לא בטוח שלנוכח מה שקורה מבחינת האיתנות הפיננסית של הביטוח הלאומי הם רלוונטיים היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה באמת לעבור לנושא ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא אשראי הלווים הגדולים.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, לוועדה הזאת היו חבלי לידה מאוד מאוד מאוד מאוד קשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני עמדתי מעל הבימה הזאת ממש לפני שנה – אבל בדיוק לפני שנה – וקראתי להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית אחרי שלווה ענק קרס קריסה טראומטית, צריך להגיד, כי הקריסה של פישמן היא קריסה טראומטית; היא לא הייתה ככל הקריסות הקודמות.

חמד עמאר: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון שהיו עוד לווים גדולים מאוד שקרסו, אבל למה זאת הייתה הקשה מכולן?

איילת נחמיאס ורבין: לא רק בגלל הסכום – שזה היה 5 מיליארד שקלים – אלא משום שהיה מדובר במשהו שהיה ברור שהוא בשר מבשרה של המערכת הפיננסית במובנים מסוימים, ובעיקר כי מי שהלך בסופו של דבר לבית המשפט היה רשות המיסים.

איילת נחמיאס ורבין: רשות המיסים, על 200 מיליון שקלים חוב, אמרה: זהו, נגמר.

איילת נחמיאס ורבין: נגמר העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: 5 מיליארד שקלים נלקחו, מיליארד שקלים כנראה הוברחו, ואנחנו שואלים את עצמנו: איך זה יכול להיות שזה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, מה היה במערכת היחסים בין הלווה הזה לבין הבנקים שאפשר את העניין הזה?

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אנחנו נידרש גם לנושא של המוסדיים ואיך הם נותנים אשראי.

איילת נחמיאס ורבין: וצריך להגיד בצד הדבר הזה שלאורך תקופה הרגולטורים שהתנגדו להקמת הוועדה, שבראשה אני הייתי אמורה לעמוד – הוועדה המיוחדת, שאגב, באמת צריך – היה פה שיתוף פעולה בין רועי פולקמן, דוד ביטן ואני בעניין הזה יחד עם יושב-ראש הכנסת, שבאמת עזר, בשעתיים אמר: כן, צריך להקים ועדה מיוחדת בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הרגולטורים התנגדו, עשו באמת – טעו.

איילת נחמיאס ורבין: בואו, אני רוצה להגיד בעדינות, אני חושבת שיש רגולטורים מוכשרים, רגולטוריות – צריך להגיד – מוכשרות מאוד במדינת ישראל, אבל הם עשו טעות בעניין הזה, כי אנחנו יכולנו להיות כבר אחרי מסקנות הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בצד הדברים האלה כל הזמן אמרו לי: רגע, אבל הבעיה הזאת כבר נפתרה, כבר עשינו נהלים חדשים, כבר הכול נגמר, כבר הכול מאחורינו.

איילת נחמיאס ורבין: קרס עוד לווה ענק מאותן סיבות: רכישה ממונפת עם הון עצמי מצומצם.

איילת נחמיאס ורבין: ובמקרה של הלווה הזה, שרכש את בזק, אנחנו מבינים, לפחות על פי הנטען ועל פי כתב האישום שהוגש, שמה שהוא עשה כדי שהחברה שהוא רכש תהיה מסוגלת לשרת את החוב לבנקים – היו דברים פליליים ומטורפים.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, זה מסוכן למשק בסדרי הגודל של ישראל, שהוא משק שאנחנו כל הזמן אוהבים להתגאות בפרמטרים הטובים שלו.

איילת נחמיאס ורבין: תבינו משהו: מניפולציות כאלה זה דבר גרוע ביותר למשק כמו המשק הישראלי, כי הוא משק קטן.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו, בדברים מסוימים – צריך להבין, בדברים מסוימים יש לנו יתרון לקוטן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שרצית נורא שאני אדבר על זה, אבל זה – – –

יוסי יונה: את מעוררת פה המון סוגיות, כל מיני סוגיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, זה מסעיר, מסעיר.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקרה, יתרון לקוטן.

איילת נחמיאס ורבין: המשק הזה סובל מחיסרון של קוטן.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני?

איילת נחמיאס ורבין: אני מתעוררת כשאני עולה לפה, כמו רובנו.

איילת נחמיאס ורבין: בקיצור, חיסרון לקוטן.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, ועדת החקירה הפרלמנטרית, שבסופו של דבר לא מחפשת לצוד אף אחד, היא מחפשת באמת לבדוק איזה כשלים היו, ואיך – צופה פני עתיד – אנחנו מונעים את הכשלים האלה בעתיד.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שמשק האשראי בישראל סובל מחוסר תחרותיות קשה.

איילת נחמיאס ורבין: כולם חושבים: הינה, הייתה רפורמת בכר בשנת 2005.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי דירקטורית באחד מהגופים הגדולים במשק באותן שנים.

איילת נחמיאס ורבין: השוק הזה השתנה לנו לנגד העיניים, אבל רפורמת בכר לא הושלמה.

איילת נחמיאס ורבין: הוצאו הנכסים הפיננסיים; לימים הייתה ועדת הריכוזיות והופרדו הנכסים הפיננסיים והריאליים – גם זה עוד לא נגמר; אנחנו מפרקים את פירמידת השכבות.

איילת נחמיאס ורבין: נעשים פה תהליכים אט-אט, אבל האמת צריכה להיאמר: פה, בכנסת הזאת, שקידמו את ועדת שטרום – הינה, השרה איילת שקד גם יודעת מה נעשה במשרד המשפטים בעניין הזה – אבל צריך להגיד את האמת: מעט מאוד מבוצע בפועל כדי לקדם את התחרותיות במגזר הפיננסי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: לא מוקמים כאן בנקים חדשים.

איילת נחמיאס ורבין: זה שוק קטן.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אם אנחנו רוצים שבאמת דברים יקרו, צריך להיות מאוד מאוד אקטיביים בעניין הזה, ואת זה צריך להבין.

איילת נחמיאס ורבין: ובסופו של דבר, בוועדת החקירה הפרלמנטרית, הדבר היחיד באמת שיכול להשפיע על מה שקורה במגזר האשראי זה תחרות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: ודווקא הצד הזה של הבית, שתמיד אומר לנו שאנחנו סוציאליסטים ודואגים לעובדים – זה נכון, אני סוציאל-דמוקרטית, ואני מאוד מאוד מוטרדת מעתיד העובדים, אבל אני יודעת בסופו של דבר שהדבר הכי חשוב מבחינת עובדים זה תחרות.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר תחרות – תחרות הגונה, תחרות הוגנת – היא שמשמרת מקומות עבודה אם היא נעשית בצורה ראויה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם על כנס שעשיתי פה אתמול, שהשתתפה בו השרה שקד – אגב, צריך להגיד, תוך כדי הריצות בין ועדת השרים; זה היה מאוד מאוד חשוב, הנוכחות שלה הייתה מאוד חשובה.

איילת נחמיאס ורבין: השרה שקד, את איתי?

איילת שקד: אני חצי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני התחלתי להיות דירקטורית בחברות ציבוריות ב-1999.

איילת נחמיאס ורבין: אני הבנתי שזה סוג של מעוז גברי שצריך להשתלב בו – בכוח, צריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא כובשת מעוזים ולא כובשת יעדים; אני פשוט יודעת שצריך לשחק במשחק הזה בכללים שלו ולאט-לאט לשנות את המציאות.

איילת נחמיאס ורבין: השרה שקד סיפרה שהיא בעצם היום בסביבה הכי נשית שהיא הייתה בה אי פעם, כי משרד המשפטים נהנה מריבוי נשים בתפקידים בכירים, שזה בסוף העניין.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנשים מספרים לי שהם נמצאים בחברה עם הרבה נשים, אני תמיד שואלת אותם את אותה שאלה: כמה נשים יש בהנהלה?

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אדוני, אתה מוזמן להגיד: כמה נשים דרוזיות, או כמה נשים לא יהודיות?

איילת נחמיאס ורבין: גם חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: הייתה אצלנו אתמול בכנס רואת החשבון ננסי זכאכ, ואני חושבת שהנוכחות שלה הייתה מאוד מאוד חשובה, כי השתלבות של נשים מכל המגזרים – ויש נשים מוכשרות בכל מגזר היום – היא עניין קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הכנס עסק באמת בכהונה של דירקטוריות בחברות ציבוריות.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אני חסידה מאוד קטנה של רגולציה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שרגולציה בדרך כלל היא הפתרון, וגם לא הנחתי פה אף הצעת חוק שמשמעותה הגברת הרגולציה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך תמיד לבדוק רגולציה דרך זכוכית מגדלת של האם היא מטפלת באמת בבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: דווקא בנושא הזה של נשים בדירקטוריונים אנחנו גילינו לאורך השנים דבר מטורף: ב-1993 שונה לראשונה חוק החברות כך שתהיה לפחות אישה אחת בדירקטוריונים; ב-2018, אני אומרת לכם, הרצפה נהייתה התקרה – ברוב הדירקטוריונים יש אישה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: ב-2010 תוקן החוק פעם שנייה, כך שמי שהיא קרובת משפחה של בעל השליטה לא תיחשב אישה שמייצגת את הציבור בדירקטוריון, וזה דבר – – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: וואו, אני חייבת להגיד לכם, אתם פשוט – אני אומרת לכם את זה עכשיו כבר בכעס, אתם ממש מפריעים לי, זה ממש – יוסי, ממש קשה לי לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אתם פשוט מדברים חזק, אתם לא שומעים את עצמכם.

יוסי יונה: סליחה, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, אתה תעמוד פה – אני מבטיחה לך שאני לא אפריע לך, אני אלך הביתה.

יוסי יונה: תלכי הביתה, אני יודע.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, ולכן אני לא אפריע לך.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, העובדה שעדיין אנחנו נמצאים באותו אחוז נשים בדירקטוריונים היום – שזה נע בין 15% ל-20%, וזה לא משתנה, כלומר, הרצפה נהייתה התקרה – אומרת שאנחנו חייבים לבחון מהלך אחר.

איילת נחמיאס ורבין: שמחתי שאתמול השרה שקד התגייסה כבר לעניין אחד מאוד קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: בחברות הממשלתיות יש רק ארבע נשים בתפקידי יושבות-ראש דירקטוריון.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, תקשיבו, יש אלפי נשים ראויות במדינת ישראל, ונבחרת הדירקטורים מוכיחה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לי יש ויכוח עם נבחרת הדירקטורים, וזה לא משנה, אני אומרת לכם; רואים שיש פה אין-ספור נשים ראויות.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר הן לא מצליחות לשבור את הקליקה, ובעניין הזה אנחנו נצטרך לעזור להן.

איילת נחמיאס ורבין: אני שמחתי שהשרה שקד אמרה – אני מסיימת – שהשרה שקד אמרה שהיא מוכנה גם לבחון את הצעת החוק שלי, שהיא מאוזנת ולא פוגעת בקניין של בעלי השליטה, באמת בניסיון למצוא דרך להביא לכך שכמו באירופה, נגיע לפחות לשליש דירקטוריות.

איילת נחמיאס ורבין: זה יאפשר מוביליות גם לנשים דרוזיות, גם לנשים ערביות וגם לנשים חרדיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהגיעה השעה לעשות את השינוי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: איילת, good night.

חמד עמאר: עד שתגיע אני אספיק לשים לך את השעה שלך.

חמד עמאר: יש לך שעה שלמה לדבר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת שאינם נמצאים איתנו, אבל בכל אופן השרה איילת – – –

חמד עמאר: חברות הכנסת.

יוסי יונה: אה, חברות וחברי הכנסת שאינם נמצאים איתנו – –

חמד עמאר: נכון.

יוסי יונה: – – והשרה איילת שקד, שנמצאת איתנו, אנחנו מקווים שבמהלך הדיון היום אנחנו למעשה נקיים, לך תדע, אדוני היושב-ראש, סוג של דיאלוג – – –

חמד עמאר: אולי תצליחו לשכנע כמה מחברי הכנסת שנמצאים כאן שיצביעו נגד הצעת התקציב.

חמד עמאר: אולי תצליחו.

יוסי יונה: תשמע, גם אם הם לא פה, אני בטוח שהם צמודים למסך הטלוויזיה.

חמד עמאר: הטלוויזיה, ורואים אותך עכשיו.

יוסי יונה: כן, בביתם, וצופים באדיקות.

יוסי יונה: אמרו לי שהגם שחברות וחברי הכנסת לא נמצאים כאן, הם צמודים באדיקות למסך הטלוויזיה בבית וצופים ומנהלים איזשהו דיאלוג וירטואלי איתנו.

קריאה: – – –

יוסי יונה: כן.

חמד עמאר: מתאמנים, מתאמנים לראות את הטלוויזיה, לראות את הכנסת ב-99.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, מעבר להלצות ולבדיחות ולחוש ההומור המפותח של כולנו – וזה טוב שיש חוש הומור מפותח, במיוחד בשעות מאוחרות כאלה של הלילה, כי מה יכול לתפוס אותנו?

חמד עמאר: זה כבר בוקר.

יוסי יונה: בוקר.

יוסי יונה: ישנם כמה נושאים שאני מבקש לדבר עליהם, אדוני היושב-ראש, ובסופו של דבר, הגם שבהתחלה הם נראים אולי מנותקים ונפרדים זה מזה, בסופו של דבר הם קשורים.

יוסי יונה: אני דווקא רוצה להתחיל בנושא שהוא לא חלק מהדיון הרשמי שלנו פה בכנסת בימים האחרונים, וזה ההצהרות של אלי מויאל.

יוסי יונה: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, הוא אמר דברי בלע.

יוסי יונה: ואני לא זוכר – – –

חמד עמאר: קראתי את דבריו.

חמד עמאר: לא שמעתי, קראתי את דבריו.

יוסי יונה: קראת את דבריו.

יוסי יונה: אני לא זוכר התבטאויות כל כך דוחות ומבחילות של אדם – בעצם אני תיארתי את זה כך שהוא פשוט הטיל את צואתו על עצמו ועל פני הקהילה שלו; בעיקר על עצמו, כי בני הקהילה שלו, באמת, אם אלו יוצאי צפון אפריקה או מזרחים בכלל, קהילה מפוארת עם עבר היסטורי מאוד מאוד מרשים – אם זה צפון אפריקה, אם זה ארצות המזרח האחרות.

יוסי יונה: ולדבר בצורה כל כך – בוא נאמר שיש בה משום ביזוי ותיעוב עצמי.

יוסי יונה: אני לא זוכר שנתקלתי בסוג כזה של התבטאויות שהיו כאן בשנים האחרונות בחברה הישראלית באופן שכזה.

יוסי יונה: אני תוהה מהיכן מגיע התיעוב העצמי.

יוסי יונה: תאר לך שיעמוד כאן אדם ששייך לקהילה הדרוזית, אדם ששייך לקהילה המוסלמית, אדם ששייך לקהילה האשכנזית, וידבר ככה בצורה כל כך מבזה על עצמו.

יוסי יונה: ואתה תוהה באמת, לעיתים אתה אומר: תראה, זה כבר לא חלק – ברור שאדם יכול לומר מה שעולה על דעתו, אנחנו חיים בחברה דמוקרטית, אבל אתה תוהה באשר לנבכי הנפש של אנשים כאלה שמדברים בתיעוב עצמי כל כך גדול.

יוסי יונה: והאינסטינקט שלך – כאשר אתה שומע דבר שכזה, אתה אומר: תראו, זה כבר מעבר לדיון של דיאלוג של להגיד לו: למה אמרת ככה?

יוסי יונה: ואתה תביא לו טענות הפוכות ותיכנס איתו לדיאלוג, כמו שניסה לעשות חברנו אתמול – חברי באמת, חברי הטוב חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, שהוא עימת אותו בכמה טענות שלכאורה, או לא לכאורה, אמורות להפריך את דבריו של האיש.

יוסי יונה: ואני אמרתי לחברי יעקב מרגי: מה אתה בכלל נכנס לדיון איתו?

יוסי יונה: אלה דברי בלע, דברי תועבה שאין להם מקום בשיח הציבורי.

יוסי יונה: ואני חוזר למה שהתכוונתי לומר.

יוסי יונה: במקרים האלה אתה אומר – תשמע, כאשר אדם אומר דבר כזה, אתה אומר לו: תשמע, אדוני היקר, הינה, יש לי פה מספר טלפון עבורך, תתקשר, כי אתה צריך איזשהו טיפול.

יוסי יונה: כי זה נמצא כבר בתחום כאיזושהי בעיה פתולוגית, ולא איזושהי הצהרה שנמצאת בשיח הציבורי.

יוסי יונה: אז קח את מספר הטלפון, תלך לאיזה פסיכיאטר, ייתן לך כדורים.

יוסי יונה: אני מתכוון אל אלי מויאל, כי אתמול היה איזשהו דיון – –

איילת נחמיאס ורבין: אהה.

יוסי יונה: – – שיעקב מרגי בא והחל לשטוח טענות כאילו נגד.

יוסי יונה: אני אומר, כשאומרים דברי בלע כאלה, כשאדם בא ומטיל את צואתו על עצמו בפרהסיה, הרי שזה לא מצב שאת באה ומידיינת איתו, אלא את אומרת לו: אדוני, יש לך בעיה אישיותית, משהו אצלך התרופף, ולכן מן הראוי שתידרש לאיזשהו טיפול ברמה האישית.

יוסי יונה: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, הדברים האלה קשורים – בעצם על מה יצאה חמתו של האדם?

יוסי יונה: יצאה חמתו של האדם על התוכנית של הסדרה של דוד דרעי, "סלאח, פה זה ארץ ישראל", והוא בא לסנגר על האחראים לקליטה של יהודי ארצות המזרח בשנות ה-50.

יוסי יונה: ופה גם אתמול ראינו, בקשר לסוגיה הזאת, את סגנית שר האוצר חוטובלי – ואני רוצה לומר פה משהו אישי.

קריאה: לא סגנית שר האוצר, שר החוץ.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: זאת השעה, זהבה.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: סגנית שר החוץ חוטובלי, שהשתמשה בסוגיות האלה, בנושאים האלה – במקום לבוא ולומר איך אנחנו מתגברים והולכים מעבר אליהם כדי ליצור חברה יותר בריאה, כדי ליצור חברה יותר סולידרית, כדי ליצור באמת אחווה בין חלקי החברה השונים, היא עוד פעם, כפי שראש הממשלה עושה לעיתים קרובות, לקחה את הנושא הזה כדי לשסות, כדי לפלג, כדי לשסע, כדי ליצור את החלוקה הנוראית מכול של "אנחנו" ו"אתם", של "אנחנו" ו"אתם", כדי בסופו של דבר לעשות בזה שימוש לצרכים פוליטיים-מפלגתיים-אלקטורליים.

יוסי יונה: וזה, אני חושב, אלה מופעים של אנשי ציבור שנעדרים לחלוטין אחריות אזרחית, אחריות לאומית, אחריות לגורלה של החברה הזאת, אחריות לאחדותה של החברה הזאת, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני בן להורים יוצאי עיראק, ואתה יודע, יש כאלה שרוצים לעשות את ההבחנה הזאת: מפלגת העבודה, האנשים של מפ"י, ככה וככה הם רצו.

יוסי יונה: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: עשו, ברור.

יוסי יונה: אני הלוא עומד כאן במפגן של אפולוגטיקה לגבי הדברים הללו.

יוסי יונה: לא בא להגן.

קריאה: לא נעים לי ללכת.

יוסי יונה: שבי, שבי, זהבה, את אמורה להחליף את – ליה אמורה להחליף אותך?

קריאה: כן.

יוסי יונה: אבל אני חשבתי שאנחנו באנו פה – – –

חמד עמאר: זהבה, את משוחררת, את יכולה ללכת.

יוסי יונה: אבל היא לא רוצה.

קריאה: אין עליך, חמד.

חמד עמאר: את משוחררת, את יכולה ללכת.

יוסי יונה: אבל היא לא רוצה.

חמד עמאר: כל הכבוד.

קריאה: שחררתם אותנו מהבחירות, שחררתם אותנו מהכול.

חמד עמאר: כל הכבוד לך.

יוסי יונה: אני רוצה להגיד משהו על הנושא הזה.

יוסי יונה: ואמרתי את זה המון פעמים – זהבה, את יודעת, שמעת בהמון נאומים; איילת, אני אומר, חברה שרוצה להיות חברה בריאה, חייבת להתמודד עם פרקים אפלים בעבר שלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך.

איילת שקד: נכון.

יוסי יונה: לא כדי ללכת ולנבור בהם ולחפור כדי ליצור איזשהו פילוג בעם, לא כדי להתחפר, לא כדי ליצור את החלוקה הזאת בין שתי קבוצות בעם.

קריאה: זה סוג של סלחנות לעצמנו.

יוסי יונה: סליחה?

קריאה: זה סוג של סלחנות לעצמנו.

יוסי יונה: בוודאי, בוודאי.

יוסי יונה: לכן, אני אף פעם לא נמנעתי מדיונים שיש בכנסת בעניין של חטופי ילדי תימן, הבלקן והמזרח.

יוסי יונה: ואז אומרים לי: תגיד, למה אתה יושב שם?

יוסי יונה: הרי הם – – –

קריאה: – – –

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: אז אומרים לי: תגיד, מה אתה יושב שם?

יוסי יונה: אתה לא מבין שבדיון בנושאים האלה הם בעצם באים לנגח אותך, לנגח את מפלגת העבודה?

יוסי יונה: לבוא ולומר שמפלגת העבודה היא שאחראית לדברים הנוראיים האלה, ועל ידי כך שוב לקושש זרדים, על ידי כך לחזק את המפלגה הזאת, שכאילו עכשיו היא באה וחושפת, בין שזה הליכוד ובין שמפלגות אחרות?

יוסי יונה: אמרתי: לא, הביטו, זה עניין לאומי.

יוסי יונה: כולנו צריכים ללכת לשבת שם, לחקור ולנבור כדי להסתכל נכוחה אל העבר, כדי לבוא ולומר: אכן היו העוולות הללו – עוולות נוראיות, אדוני היושב-ראש – ולעשות את הצעד המשותף כדי להתגבר וללכת הלאה.

יוסי יונה: לא כפי שבאמת עשתה אתמול סגנית שר החוץ הגב' חוטובלי, שהשתמשה בזה עוד פעם לבוא ולומר: יוצאי המזרח לא יסלחו לכם, הינה, אנחנו נחשוף את המסמכים כדי להראות מה עשיתם, והם מבינים מה הדבר הנכון ועם מי ללכת.

קריאה: ולכן לא נקבל קיזוז.

יוסי יונה: ולכן – חשבונות שבאמת מנהלת הסיעה שלי, זהבה אילני, בדרכים ובשיטות ובאמצעים שעומדים לרשותה, משתמשת בזה כסנקציה נגד אנשים שאינם ראויים לקבל הטבות מההטבות שאת יכולה להעניק, ויש להעריך – – –

קריאה: אצלנו אין מתנות.

יוסי יונה: אין מתנות.

יוסי יונה: לכן, אדוני היושב-ראש, באמת, הנושא הזה הוא מאוד מאוד חשוב, הוא מאוד מאוד חשוב במובן הבא – שכאשר יש לך, כפי שאמרתי לפני כן, פרקים אפלים בעברה של אומה והיא מתגברת עליהם, הרי שהיא מתגברת עליהם והופכת אותם אפילו לחלק מההיסטוריה שלה.

יוסי יונה: למה היא צריכה את זה כחלק מההיסטוריה שלה?

יוסי יונה: כדי להגיד: הינה, עוולנו, עשינו כך וכך, ואנחנו רוצים פיוס, אנחנו לא רוצים פלגנות, אנחנו לא רוצים מריבות.

יוסי יונה: אבל נכון שאם לא מתעמתים עם הפרקים הללו תמיד יישאר הזעם, תמיד יישאר הניכור.

חמד עמאר: לומדים מהעבר ומתקנים את העתיד.

יוסי יונה: ברור, נכון.

יוסי יונה: כי אנחנו לא יכולים לפסוע הלאה.

יוסי יונה: אדרבה, אם אתה לא מכיר בעוולה שנעשית לאדם, זה לא שכאילו עכשיו היא נדחקה לקרן זווית, לתהום הנשייה, ולא ידברו עליה לעולם.

יוסי יונה: לא, היא תצוץ לך שוב ושוב ושוב.

יוסי יונה: ואם האדם עצמו שנעשה לו עוול ילך לעולמו ולא ניתן לעשות איתו צדק, יבואו בתו ובנו לתבוע צדק.

חמד עמאר: נכון.

יוסי יונה: ואם גם בנו ובתו ילכו לעולמם ולא יעשו עם אבותיהם צדק, יבוא הנין שלו, הנכד שלו, ויגיד: היי, אני תובע את עלבונו של אבי, אני תובע את כבודם של הוריי, ואני רוצה צדק.

יוסי יונה: עכשיו, אני לא רוצה צדק בהכרח, למרות שבמקרים – תכף נדבר גם על כלכלה – לא בהכרח צדק זה עניין של תן לי עכשיו, אני רוצה נקמה, או אני רוצה איזשהו גמול חומרי, למרות שלפעמים גם זה נכון, אלא הדבר החשוב ביותר בעניינים הללו זאת הכרה; קודם תכיר בעוול שנעשה לאדם.

יוסי יונה: והעניין הזה של הכרה הוא מאוד מאוד חשוב, ואני ציינתי אותו בהקשרים שונים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ההכרה שאנחנו נותנים זה לזה הן באשר לזהות שלנו, הן באשר לתרבות שלנו, הן באשר לעוול שנעשה לנו – הכרה היא אחד מהמרכיבים המרכזיים שמכוננים יחסי אנוש נורמליים ובריאים בין בני האדם.

יוסי יונה: אני מכיר בך, אתה מכיר בי, אפילו – לא אפילו, גם בעניין המדיני.

יוסי יונה: אתם יודעים, אני רוצה להפתיע אותך בעניין הזה של הכרה.

יוסי יונה: מתחו ביקורת על אדם שאנחנו עוד נמתח עליו ביקורת במהלך הדיון כאן, וזה יהיה ראש הממשלה נתניהו, כאשר בזמנו הוא בא ואמר: אני תובע הכרה מהרשות הפלסטינית, או מהעם הפלסטיני, במדינת ישראל כמדינה יהודית.

יוסי יונה: ויש כאלה שטענו, טענות שלטעמי הן טענות הבל, ואמרו: מי צריך הכרה מהם?

יוסי יונה: ואני אומר: כן, צריך הכרה, כי מטבעה של האינטראקציה האנושית הכרה הדדית היא דבר מאוד מאוד חשוב.

יוסי יונה: מאוד מאוד חשוב.

יוסי יונה: הם רוצים הכרה מאיתנו, ואנחנו, כן, אנחנו רוצים הכרה מהם.

יוסי יונה: הבעיה הייתה שבמקרה הספציפי הזה, כאשר נתניהו בא וביקש ותבע את ההכרה מהצד הפלסטיני, הוא בעצם רצה לשים עוד איזשהו מקל בגלגלים שתהליך השלום לא יתקדם, אם בכלל יתרחש.

יוסי יונה: אבל הכרה זה דבר מאוד מאוד בסיסי, דבר שמכונן את הזהות שלנו בעיני האחר, והיא חשובה.

יוסי יונה: וכמו שאני רוצה להכיר בהם, אני רוצה שגם הם יכירו בי.

יוסי יונה: ואם תרצה, מהרמה הזאת של יחסי הגומלין בין עמים, אנחנו גם מכירים ביחסי הגומלין בין קבוצות בתוך החברה.

יוסי יונה: העניין של הכרה זה עניין מאוד מאוד חשוב, במיוחד הכרה בעוול, כי רק על ידי כך שאתה מכיר בעוול שנעשה לאדם אתה יכול לבסס בסופו של דבר יחסים בריאים בין הקבוצות.

יוסי יונה: אני שמעתי את השרה איילת שקד לפני כמה ימים.

יוסי יונה: איילת – ואני מעריך זאת – אמרת שאנחנו נפעל כדי לחשוף את המסמכים הללו, אבל – – –

איילת שקד: כן, כנראה – מסתבר שרובם חשופים, ואני בודקת.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: אני חושב שזה דבר מאוד מאוד חשוב.

יוסי יונה: ובאמת, אני פונה אלייך ומבקש את הדבר הבא: אני בעד חשיפה; אני תובע חשיפה.

יוסי יונה: דרך אגב, אני רוצה כאן לציין במאמר מוסגר שחלק – לפחות בפרק האחרון של דוד דרעי ב"סאלח, פה זה ארץ ישראל", הם נשענו על חומרים שאני למעשה חשפתי והעמדתי לרשותו בשאלות הללו, איילת, של הסללות בחינוך המקצועי.

יוסי יונה: אלה מחקרים שעשינו יחד, ד"ר יצחק ספורטא ואני, לפני למעלה מעשור, ובהם עמדנו על השיטתיות שבהסללה של ילדים יוצאי ארצות המזרח למסלולים מקצועיים, בעיקר בפריפריה.

יוסי יונה: אנחנו התמקדנו במחקר שלנו בעיירות הפיתוח ובעיירות השונות, ובערים השונות דווקא בדרום הארץ.

יוסי יונה: עכשיו, למה אני מתכוון כשאני פונה אלייך ואני אומר לך: איילת, זה הדבר הנכון ביותר לעשותו – לחשוף את המסמכים הללו?

יוסי יונה: פה צריכה להיות זהירות מאוד מאוד רבה באופן שבו אנחנו מתמודדים עם המסמכים הללו; זהירות מאוד מאוד רבה כאשר אנחנו חושפים עוולות של העבר.

יוסי יונה: לא כדי לעשות בזה שימוש ציני – ואני לא אומר שאת מתכוונת, אני רק אומר, את יודעת, כמטרים איזושהי אפשרות, לא דווקא על ידך, אבל על ידי אנשים אחרים.

יוסי יונה: כפי שאמרתי אתמול, הנאום שנשאה כאן סגנית שר החוץ חוטובלי היה באמת מביש, משום שהחשיפה לא נועדה, את יודעת, להגיע לאיזשהו פיוס והכרה ולגבש את האחדות בתוך העם, אלא עדיין לבוא להתנגח ולהגיד: אתם ואנחנו, לכאורה יושבות פה שתי קבוצות שונות שהתהום מפרידה ביניהן.

יוסי יונה: ברור שיש בינינו הבדלים, אם מבחינה אידיאולוגית, חברתית, כלכלית ואם הבדלים מבחינה מדינית.

יוסי יונה: יש הבדלים, והבדלים גדולים, אבל אנחנו רוצים להגיד את הדבר הנוסף: שמתחת להבדלים הללו ישנה תשתית משותפת – ערכית, תרבותית, לאומית, סולידריות בסיסית.

יוסי יונה: זה המסד שמעליו יש חילוקי דעות.

יוסי יונה: כי אם אנחנו נהיה חלוקים עכשיו בדברים הכי בסיסיים, מה יתפוס את החברה הזאת כחברה לכידה, כחברה אחת?

יוסי יונה: זו הסכנה המאוד-גדולה.

יוסי יונה: אני רואה, באמת, בעיניים מתקוממות, כשאני מקשיב פעמים רבות לנאומים.

יוסי יונה: אתמול בוודאי זאת הייתה עוד אחת מהדוגמאות הנוראיות שבהן עושים שימוש במסמכים הללו או בגילויים הללו כדי להפריד או לפלג.

יוסי יונה: וזו אומנות שבאמת מי שהביא אותה לשלמות זה ראש הממשלה שלנו בנימין נתניהו, שלא רק שהוא משסע ומפלג בין ערבים לבין יהודים – ושוב, גם זה נורא ואיום, כי בסופו של דבר אזרחי ישראל הערבים, ואנחנו בוודאי, ובני העדה הדרוזית, בסופו של דבר אנחנו כאן כדי להישאר, ואנחנו צריכים לעמול על הדרכים הטובות ביותר כדי שאנחנו נהיה חברה לכידה עד כמה שניתןף זאת אומרת, שיהיה לנו איזשהו בסיס של ערכים ומטרות משותפות, שהם הם אלה המסד שמעליו יש גם חילוקי דעות – ויהיו חילוקי דעות.

יוסי יונה: אמרה הפילוסופית איימי גוטמן: חברה ששואפת להומוגניות וחברה שנראית הומוגנית בסופו של דבר מסתירה מתחת לפני השטח חילוקי דעות ואי-הסכמות ומחלוקות מאוד מאוד עמוקות, ולכן, מן הראוי שהן תצאנה החוצה.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כי כל פעם שמשהו מנסה ליצור חברה הומוגנית, אז מה בעצם הוא רוצה או היא רוצה לעשות?

יוסי יונה: להשליט את תפיסת העולם שלהם על כל האנשים.

יוסי יונה: ואנחנו בסופו של דבר שונים – בני אדם שונים, דתות שונות, תפיסות אידיאולוגיות שונות.

יוסי יונה: לכן, היא אומרת, הפילוסופית הזאת:

יוסי יונה: האם אנחנו רוצים בכלל להסתכל על הומוגניות כאידיאל?

יוסי יונה: והיא באה וטוענת שהומוגניות לא יכולה להיות אידיאל, משום שבהכרח היא מסתירה מתחתיה מחלוקות מאוד מאוד עמוקות באשר לכיוון שבו אנחנו רוצים ללכת בחברה שאותה אנחנו רוצים לבנות.

יוסי יונה: לכן אני חוזר ואומר, אדוני היושב-ראש, לגבי הסוגיות הללו, שגם כשאנחנו חושפים אותן, כשאנחנו חושפים עוולות, אנחנו חושפים את העוולות כדי להתפייס; אנחנו חושפים את העוולות כדי לתת הכרה לאנשים שנעשה להם עוול; אנחנו עושים זאת כדי להגיע למקום טוב יותרף אבל לא כדי להגיע למקום רע יותר.

יוסי יונה: ואנשים עומדים כאן, נבחרי ציבור שהם באמת משוללי אחריות ציבורית בצורה מקוממת, ומגלים חוסר אחריות גורפת, צרופה, כשהם באים כאן ועומדים על הדוכן ומדברים, עומדים על הפודיום ומשתמשים בדברים האלה כדי לפלג ולשסע.

יוסי יונה: הליכוד ומפלגות אחרות הן מפלגות שהן הטרוגניות: יש בהן מזרחים, יש בהן אשכנזים.

יוסי יונה: מפלגת העבודה, המחנה הציוני, היא מפלגה הטרוגנית: יש בה מזרחים ויש בה אשכנזים.

יוסי יונה: וכאשר אני עוסק בסוגיות הללו – ואני הייתי שותף לחשיפה של הדברים הללו; אני לא חשפתי אותם כדי לבוא ולריב, כדי להתפלג, אלא כדי להגיד: היי, בואו נכיר בדברים הללו כדי שנוכל לפסוע הלאה, כדי שנוכל לתקן, לא כדי שנוכל להתחפר בתוך העמדות שלנו ולהגיד: אתם ואנחנו, אנחנו ואתם.

יוסי יונה: ופה אני רוצה להזהיר.

יוסי יונה: אחד מהגילויים, אחד מהמופעים של פאשיזם, אדוני היושב-ראש, זאת החלוקה המאוד-מאוד דיכוטומית, העמוקה, של אתם ואנחנו, ידידים ואויבים.

יוסי יונה: ופה גם צריכים להזהיר את אלה שמשתמשים בטקטיקה הזאת, וגם את ראש הממשלה, כי מהרגע שאתה מתחיל את המלל הזה, את הרטוריקה הזאת, את הדינמיקה הזאת של ידידים ואויבים, היא נוטה גם להיות גורפת.

יוסי יונה: זאת אומרת, בתוך הקבוצה של האויבים נכללים עוד ועוד אנשים שאתמול הם היו חברים, שאתמול הם היו חלק מהידידים.

יוסי יונה: ואתה רואה, באמת, בשנים האחרונות, במיוחד בכנסת הזאת, כל מיני הצעות חוק הזויות שכל מטרתן זה להגיד: אתה זה לא אני; זה להגיד: אתה האויב ואני הידיד.

יוסי יונה: ואז יגידו לך: למה?

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, נניח – אנחנו כולנו בטקסים רשמיים נשיר את ההמנון הלאומי, ואז יגידו לך: כמה פעמים אתה אומר את ההמנון הלאומי ביום?

יוסי יונה: אתה תגיד לו: כשיש טקס; ואני אומר שלוש פעמים, אז אתה לא, אתה האויב.

יוסי יונה: תגיד, בבית יש לך דגל?

יוסי יונה: הוא אומר: לא, בבית אין לי דגל, אבל זה בסדר, אתה יודע, כשאני הולך לאירוע לאומי יש דגל.

יוסי יונה: הוא אומר לך: אה, לא, לא, לא.

יוסי יונה: זה כמו בתחום של הדת, המתחזק: כמה מצוות אתה עושה?

יוסי יונה: עד כמה אתה אדוק?

יוסי יונה: הוא בוחן אותך: אז אתה יותר קרוב לאלוהים?

יוסי יונה: או פחות קרוב לאלוהים?

יוסי יונה: הוא אומר: אתה רואה, אתה עושה את זה ככה, אני עושה המון.

יוסי יונה: המחמירים, המחמירים.

יוסי יונה: הדבר הכי נורא שאנחנו יכולים לעשות בתחום הזה של פרקטיקות, שבעצם לא נועדו לעודד אדיקות, לא נועדו, כפי שנגיד בשיח הדתי, כדי שאנשים יתחזקו, אלא כדי להגיד: אתה זה לא אני, אתה לא מספיק טוב, אתה לא מספיק לאומי, אתה לא מספיק פטריוט.

יוסי יונה: ראינו שהכנסת מוצפת בהצעות חוק לחלוטין הזויות שמטרת כולן היא ליצור את ההבחנה הזאת, לחזק את ההבחנה הזאת בין אלה שאינם שייכים לבין אלה ששייכים.

יוסי יונה: זאת אחת מהסכנות שמרחפות ובעצם מתממשות במידה מאוד רבה בשיח הציבורי שלנו, בפוליטיקה הישראלית.

יוסי יונה: ואני משתמש בהזדמנות זו שבה כל אזרחי ישראל וכל חברות וחברי הכנסת צופים בי עכשיו, ובא ואומר להם: היזהרו בלשונכם, היזהרו בפרקטיקות שבהן אתם עושים שימוש, משום שבכך אתם יוצרים פילוג הולך וגדל.

חמד עמאר: לא רק חברי כנסת, צופים בכלל.

חמד עמאר: אני חושב שכל עם ישראל עכשיו יושב מרותק – –

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: בדיוק.

חמד עמאר: – – לטלוויזיה, רוצה לראות מה אנחנו כאן בכנסת מחליטים.

יוסי יונה: אני מלא הערכה גם ליציעים פה, הגדושים באזרחי ישראל, שהם עוקבים מקרוב אחר ההליכים הפוליטיים שקורים פה.

חמד עמאר: היה שבוע מאוד מעניין.

יוסי יונה: היה שבוע מאוד מאוד מעניין, בהחלט היה שבוע מאוד מעניין.

יוסי יונה: ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על התקציב.

יוסי יונה: נכון, באמת יש לנו את חוק התקציב, ואנחנו מתבקשים לאשר אותו.

יוסי יונה: שמענו פה נאומים רבים.

יוסי יונה: גם בימים האחרונים שמענו נאומים, ובעיקר חברות וחברי קואליציה עלו על הפודיום ולא הפסיקו לשבח ולהלל את מדיניותה הכלכלית של מדינת ישראל, על ההישגים המאוד-מרשימים ויפים.

יוסי יונה: אז אני רוצה להתחיל ולומר שאכן, הכלכלה שלנו איתנה; אני רוצה לומר שנעשים בארץ דברים מופלאים; אני רוצה לומר שהיצירתיות שמאפיינת את הפעילות של רבים בחברה הישראלית בתחום הזה – לא רק בתחום הזה, אבל בתחום הזה – או בואו נאמר, היוזמות והפעילויות שתורמות לאיתנה, לצמיחתה, ולחוזקה של הכלכלה הישראלית הן באמת מדהימות, ויש לנו הישגים שאכן יש להתפאר בהם: אנחנו מובילים בטכנולוגיה, אנחנו מובילים בהייטק, אנחנו מובילים בתעשיות כאלה ואחרות, סייבר, ועוד.

יוסי יונה: אבל אחת מבעיות השורש שלנו – והבעיה היא פועל יוצא של מדיניות – היא שהעושר הלאומי של ישראל, שהולך וגדל, אינו מתחלק באופן הוגן בין אזרחיה.

יוסי יונה: אנחנו למעשה מדי יום קמים ומתוודעים לעובדה – שאינה נוחה לראש הממשלה ולשרים אחרים בממשלתו – שתפיסתם הכלכלית היא כושלת.

יוסי יונה: ולמה אני מתכוון, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: הצמיחה אינה מחלחלת.

יוסי יונה: הצמיחה אינה מחלחלת.

יוסי יונה: עומד כאן ראש הממשלה ועומדים שריו והם אוהבים לדבר על ממוצעים; הם אוהבים לדבר על שיעורי הצמיחה; הם אוהבים לדבר על הכנסה פר נפש; הם אוהבים לדבר – ולאחרונה הם מדגישים זאת שוב ושוב – על שיעורי האבטלה המאוד-נמוכים בישראל.

יוסי יונה: אני מקדם בברכה את חברתי קסניה סבטלובה על כך שהיא השקיעה.

קסניה סבטלובה: באתי במיוחד.

יוסי יונה: היא באה במיוחד, ומן הסתם – עוד אנחנו נחשוב שהיא הסנונית שמביאה את האביב, שבעקבותייך יגדשו את ספסלי המליאה חברות וחברי כנסת רבים.

קסניה סבטלובה: יש שמועה שנוהרים בשלב הזה.

יוסי יונה: כן, נוהרים, נוהרים אל הכנסת.

חמד עמאר: נוהרים לכנסת.

יוסי יונה: כן, דיברנו על כך בהרחבה לפני כן, חברתי קסניה, שכל חברות וחברי הכנסת מרותקים בביתם למסכי הטלוויזיה.

יוסי יונה: היו צריכים, למען האמת, לא?

יוסי יונה: נכון, לאה?

יוסי יונה: ואני חוזר לעניין שעליו אני מבקש להרחיב.

יוסי יונה: אמרתי, חברתי קסניה סבטלובה, שאכן הכלכלה הישראלית מאוד מאוד חזקה ומאוד מאוד איתנה, ויש לנו המון דברים להתפאר בהם.

יוסי יונה: ואמרתי שראש שממשלה שלנו ושריו אוהבים לדבר על ממוצעים, אוהבים לדבר על הגידול בהכנסה פר נפש, ועוד דברים כאלה ואחרים, אבל אחד מהדברים שהם לא אוהבים לעסוק בהם – אם תרצה, שוב, אחד הגילויים והמופעים של הכלכלה הישראלית שהם לא אוהבים לעסוק בהם זה העניין של חלוקת העושר הלאומי.

יוסי יונה: וחלוקת העושר הלאומי היא בעליל, בכלכלה שלנו – – –

קסניה סבטלובה: ביראת כבוד אני הולכת אחורה, אבל אני נוטשת אותך לזמן קצר בלבד.

יוסי יונה: אני מייחל לשובך, גברתי.

חמד עמאר: הוא הסתדר גם לבד כאן.

חמד עמאר: הוא הסתדר יפה מאוד.

קסניה סבטלובה: – – –

יוסי יונה: מייחל לשובך, גברתי.

יוסי יונה: אז אני חוזר ואומר: הבעיה היא חלוקת העושר הלאומי.

יוסי יונה: אז מה?

יוסי יונה: אז יש לנו שיעורי אבטלה מאוד מרשימים, 3.7%, ועמד כאן שר האוצר והתפאר והשתבח בנתון הזה, עמד ראש הממשלה כאן התפאר והשתבח בנתון הזה.

יוסי יונה: אבל אתה יודע מה הבעיה, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: רובם של אלה שנכנסו לשוק העבודה בשנים האחרונות, רובם נכנסו בדרגים הנמוכים של שוק העבודה.

יוסי יונה: רובם.

יוסי יונה: ואחת התופעות הכי מקוממות שמאפיינות את המשק הישראלי היא שיש מספר הולך וגדל של עובדים עניים.

יוסי יונה: הרי אמרו לנו המון פעמים שהעבודה גואלת מעוני: אם רק תיכנסי לשוק העבודה ולא תסתמכי על קצבאות של ביטוח לאומי, ולא תחיי על עטיני האוצר, אוצר המדינה, תיכנסי לשוק העבודה, בכך תרכשי את כבודך העצמי.

יוסי יונה: אני בהחלט מסכים לגישה הזאת.

יוסי יונה: עבודה אכן מכבדת את בעליה, ואני מאמין גם שרוב האנשים, בסופו של יום, כאשר אתה מציע להם שכר הוגן, הם מעדיפים לעבוד מאשר לכלות את זמנם בטל.

יוסי יונה: אני מאמין.

יוסי יונה: אבל מהי הבעיה?

יוסי יונה: הינה, אנחנו רואים שגם כשאנשים נכנסים לשוק העבודה – רבים נכנסים לשוק העבודה ואינם מצליחים לגמור את החודש.

יוסי יונה: יתרה מזו – התופעה המקוממת של העובדים העניים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אז נכון שזה נפלא, אם כולם נכנסו לשוק העבודה, אוה, חסכת המון כסף לביטוח לאומי.

חמד עמאר: תדע לך שיש עובדים שיוצאים לעבודה בקטיף, יוצאים ב-04:00, בבוקר, אפילו לפני 04:00, חוזרים בערב, ומקבלים 150 שקל ליום, ללא שום זכויות.

יוסי יונה: מקומם.

חמד עמאר: וזה נמצא במדינת ישראל.

יוסי יונה: מקומם.

יוסי יונה: מבזה.

יוסי יונה: זה מבזה אותנו ככלכלה, מבזה אותנו כמדינה נאורה, מבזה אותנו כמדינה ששואפת להיות הומנית וסולידרית.

יוסי יונה: לא יעלה על הדעת.

יוסי יונה: ולכן אני אומר, בואו ונדבר על הדברים הללו.

יוסי יונה: בואו ונדבר על חלוקת העושר הלאומי; בואו נדבר על העובדה המאוד-מטרידה שפערי ההכנסה בישראל הם בין הגבוהים בעולם המערבי.

יוסי יונה: זה מה שצריך להדאיג את ראש הממשלה; זה מה שצריך להדאיג את שר האוצר; זה מה שצריך להדאיג את שרי הממשלה.

יוסי יונה: עכשיו, אתה בא ושואל את השאלה המתבקשת: מה עושים?

יוסי יונה: אז ברור מה צריך לעשות, אדוני היושב-ראש:

יוסי יונה: צריך להשקיע באופן מסיבי בשדרוגו של שוק העבודה הישראלי, פשוט צריך ליצור מצב שבו אתה יוצר מקומות עבודה חדשים ואתה יוצר את התשתיות, הן התשתיות הפיזיות והן התשתיות של הון אנושי, כדי שבעצם אתה תוציא יותר ויותר אנשים ממערכת החינוך הישראלית ותאפשר להם, או כדי לעודד מצב שבו יש לך מקומות עבודה שהם גם מוטי השכלה גבוהה ומוטי שכר גבוה.

יוסי יונה: זה הפתרון.

יוסי יונה: ואז צריכים לשאול ביושר את שר האוצר, את ראש הממשלה: תגידו, האם יש לכם תוכנית חומש שבה אתם משדרגים את החינוך, שבה אתם משדרגים את התשתיות, כדי שלא יהיה מצב שבו מאות אלפי אנשים לא מצליחים לגמור את החודש עם המשכורות הבזויות שהם מקבלים, עם משכורות החרפה שהם מקבלים?

יוסי יונה: הרי זה האתגר.

יוסי יונה: זה האתגר הגדול.

יוסי יונה: לבוא ולהגיד: הי, שיעורי האבטלה הם מהנמוכים, או באמת מהנמוכים בעולם המערבי – ביג דיל.

יוסי יונה: יפה מאוד.

יוסי יונה: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אוקיי, אני מברך על כך.

יוסי יונה: אבל האם נתתם את דעתכם לעובדה שרובם של אלה שנכנסו לשוק העבודה הישראלי בשנים האחרונות נכנסו בדרגים הנמוכים ואינם יכולים להבטיח לעצמם הכנסה ראויה, אינם יכולים להבטיח לעצמם תנאי מחיה סבירים?

יוסי יונה: בואו נזכור מה היה ב-2011, אדוני היושב-ראש, כאשר מאות אלפים יצאו אל הרחובות במפגן מדהים של מחאה חברתית.

יוסי יונה: מה הם ביקשו?

יוסי יונה: מה הם אמרו?

יוסי יונה: פה, במאמר מוסגר, צריך לציין את העובדה שהמחאה של 2011 – שלי היה הכבוד להימנות על בכיריה, יועציה – היא הייתה בסופו של יום מחאה של מעמד הביניים.

יוסי יונה: לאה, את ידעת זאת?

יוסי יונה: מחאה של בני מעמד הביניים.

יוסי יונה: מי אלה בנות ובני מעמד הביניים?

יוסי יונה: הם לא היו בהכרח העניים של ישראל; אדרבה, מעמד הביניים.

יוסי יונה: מה הם בעצם באו ואמרו, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: מה הם אמרו למדינת ישראל?

יוסי יונה: לפני שאני אציג את השאלה הזאת, השאלה החשובה היא אם עכשיו, לאחר שש-שבע שנים, חל שיפור במצבם.

יוסי יונה: אז הם אמרו למדינה את הדבר הבא, אדוני היושב-ראש – הם אמרו:

יוסי יונה: ישנו סוג של איזשהו חוזה בינינו לבין המדינה, ומה טיבו של החוזה בינינו לבין המדינה?

יוסי יונה: באה המדינה ואמרה לנו, אם באופן פורמלי ואם בלתי פורמלי, את הדבר הבא: כשהם היו ילדים קטנים, מה שגם ההורים שלהם אמרו מן הסתם לילדים: ילדה יקרה, ילדתי היקרה, למדי, השקיעי בלימודייך, שיהיו לך הישגים טובים, כדי שלאחר שתסיימי את הלימודים שלך תוכלי להיכנס לפקולטות יוקרתיות באוניברסיטה, רכשי לך מקצוע, שתהיה לך מוטיבציה, שתהיה לך רוח יזמות, ולאחר שתסיימי את לימודייך באוניברסיטה תשתלבי בשוק העבודה, ומשעה שהשתלבת בשוק העבודה הבטחת את עתידך: תוכלי לרכוש דירה, תוכל, תוכלי להתחתן, להביא ילדים, ועתידך הכלכלי יהיה מובטח.

יוסי יונה: ואז באים החבר'ה האלה שיצאו לרחובות בשנים הללו, ואמרו: עשינו את חלקנו, למדנו, השקענו, יזמנו, רכשנו מקצוע, נכנסנו לשוק העבודה, הא, ועדיין עתידנו אינו בטוח.

יוסי יונה: מדינה יקרה שלנו, לא קיימת את חלקך בחוזה.

יוסי יונה: בעצם, זה היה האתוס שאפיין את המחאה החברתית ב-2011.

יוסי יונה: אנשים – אתם יודעים מה, אני אומר, לצערי – לא באו עם איזשהן תפיסות סוציאל-דמוקרטיות שבהן אני מאמין, או לפחות חלקם הגדול לא באו עם התפיסות הללו.

יוסי יונה: הם באו עם תפיסות אינדיבידואליסטיות, זאת אומרת: אני עשיתי את חלקי, אני השקעתי – מגיע לי, והינה, לא קיבלתי את מה שמגיע לי, פועל יוצא של ההשקעה שלי, של ההשכלה שרכשתי, של המקצוע שרכשתי.

יוסי יונה: ואני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להכליל.

יוסי יונה: הינה, גם בתוך נאום שבו יש תוכחה וביקורת אני אומר שחלק מהדברים שהממשלה עשתה בסדר.

יוסי יונה: העובדה שהגיעו להסכם שכר עם המורים, שמורים מתחילים יקבלו שכר גבוה יותר, זה נכון, זה טוב, ככה צריך להיות.

יוסי יונה: אבל בואו חשבו על בעלי המקצוע הבאים: רואי חשבון, פסיכולוגים חינוכיים, עובדות ועובדים סוציאליים, מתמחים וטרינריים.

יוסי יונה: דוגמה מהמשפחה שלי – אחיין שלי, הוא אומר לי: תשמע, אני למדתי כך וכך שנים במכללת רופין, אני רואה חשבון, אני עכשיו צריך לעסוק במשך שלוש שנים בהתמחות, ואני מקבל שכר מינימום; בחור בן 29.

יוסי יונה: איך אני בדיוק מתחיל את החיים שלי?

יוסי יונה: ומה, יש לו איזה 40,000–50,000 שקל חובות על הלוואות שהוא לקח כדי להשלים את לימודיו.

יוסי יונה: דוגמה.

יוסי יונה: מה המדינה אומרת לו, לבחור הצעיר הזה, שעכשיו בגיל 29, לאחר שלמד והשקיע וקיבל על עצמו את החוזה הזה עם המדינה: לך למד, רכוש מקצוע, השתלב בשוק העבודה, וכך תבטיח את עתידך – והוא אומר: עשיתי את המוטל עליי והינה, אני לא מצליח להבטיח לעצמי קיום בכבוד.

יוסי יונה: באו לכאן, התדפקו על שערינו פסיכולוגים חינוכיים.

יוסי יונה: חשוב, אדוני, על המקרים שהם מקרים טיפוסיים.

יוסי יונה: אישה בת 30-29, עשתה תואר ראשון, עשתה תואר שני, עשתה התמחות.

יוסי יונה: כמה אתה חושב שהיא משתכרת כפסיכולוגית חינוכית?

יוסי יונה: 4,500 שקל, 5,000 שקל.

חמד עמאר: קיימנו דיון בנושא בוועדת החינוך לפני שבועיים-שלושה.

יוסי יונה: אכן, אתה נכחת שם.

חמד עמאר: נכון.

יוסי יונה: אתה זוכר את המקרים הכואבים הללו?

חמד עמאר: אני זוכר.

חמד עמאר: והשכר שלהם לא התעדכן שנים רבות.

יוסי יונה: ממש ככה.

יוסי יונה: עכשיו תראה, מה הבעיה?

יוסי יונה: אנחנו מדברים על הפסיכולוג, הפסיכולוגית החינוכית שלא מצליחה להתקיים בכבוד ממקצועה.

יוסי יונה: אבל בוא נדבר גם על הילדים.

יוסי יונה: פסיכולוגית חינוכית שאחראית ל-1,000 או 1,500 תלמידים, ריבונו של עולם, לא יכולה בכלל לעסוק בטיפול של מניעה, בין שזה בשיימינג, בין שזה בהטרדות מיניות, בין שזה באלימות, בין שזה בבעיות קשות שיש בחיק המשפחה.

יוסי יונה: היא עוסקת רק בכיבוי שרפות.

יוסי יונה: אני אומר כאן באחריות מעל הדוכן הזה, אדוני היושב-ראש:

יוסי יונה: שירותי הפסיכולוגיה החינוכית במערכת החינוך הישראלית קורסים, כן; ואני אומר באופן חד-משמעי, אחת הסיבות המאוד-מרכזיות לעובדה הזאת היא השכר המבזה שמעניקים לפסיכולוגים החינוכיים.

יוסי יונה: עכשיו, רבים מהם – מה הם עושים?

יוסי יונה: הוא אומר לך: בשביל מה?

יוסי יונה: מה, אני אעבוד במערכת הציבורית?

יוסי יונה: אני לא יכול לחיות מהמערכת הציבורית.

יוסי יונה: ולכן יש משהו שהוא מאוד פרדוקסלי: היא צריכה והוא צריך להתמחות בתוך בתי הספר, אין מקום אחר להתמחות.

יוסי יונה: אז מה?

יוסי יונה: משעה שהם מסיימים את ההתמחות הם עוזבים את המערכת הציבורית, ואז יש לנו חוסר קבוע בפסיכולוגים חינוכיים במערכת הציבורית הישראלית.

יוסי יונה: מדהים.

יוסי יונה: יודעים את זה.

יוסי יונה: אנחנו יודעים את זה.

יוסי יונה: ממשלת ישראל יודעת את זה.

יוסי יונה: עתידם, בריאותם הנפשית של התלמידים תלויה בקיומם של שירותים איכותיים של פסיכולוגים חינוכיים בבתי הספר.

יוסי יונה: תגיד, אדוני ראש הממשלה, כשאתה הולך לישון, פעם זה עלה על דעתך, הדבר הזה?

יוסי יונה: אדוני שר האוצר, אדוני הממונה על השכר במשרד האוצר, חשבת על המאות ועל האלפים הללו שאינם מצליחים לסיים את החודש, שמשכורתם היא חרפה, שעצם העובדה הזאת שהמשכורת שלהם היא כה נמוכה לא מאפשרת להם גם לתת שירות טוב לילדים?

יוסי יונה: אז יופי, אנחנו כלכלה חזקה ואיתנה.

יוסי יונה: בהחלט יש מה להתגאות – פיתוחים טכנולוגיים, פיתוחים בתחום של ההייטק, פיתוחים בתחום של הבריאות, פיתוחים בתחומים של חקלאות.

יוסי יונה: רק להתפאר, בוודאי, ויש להתפאר, ויש להשתבח, וכולנו גאים בכך.

יוסי יונה: אבל שוב, אחת מהבעיות האקוטיות שאיתן אנחנו מתמודדים זאת החלוקה הבלתי-הוגנת של העושר הלאומי בישראל.

יוסי יונה: לא בכדי, לפני כמה ימים, אדוני היושב-ראש, לא איזושהי עמותת שמאל, בוא נאמר, סוציאליסטית רדיקלית, באה ואמרה את דבריה; ה-OECD לפני כמה ימים בא ואמר:

יוסי יונה: אחד מהאיומים הגדולים ביותר על החברה הישראלית זה השסע החברתי ההולך ונפער בתוכה.

יוסי יונה: ה-OECD, ה-OECD לא ידוע כחסיד תפיסות סוציאל-דמוקרטיות.

יוסי יונה: ה-OECD, עד כמה שאני מבין, דווקא יש לו נטיות קפיטליסטיות; ה-OECD מאמין גדול בכלכלת השוק.

יוסי יונה: ועדיין, גם מתוך תפיסת העולם הזאת הוא בא ומתריע ואומר לנו: איום מספר אחת על החברה הישראלית זה השסע החברתי ההולך וגדל בתוכה.

יוסי יונה: וזה האתגר שעומד לפני ממשלת ישראל, זה האתגר שעומד לפני ראש הממשלה, שרי הממשלה, והם מעדיפים לדבר על מה שהם עשו.

יוסי יונה: אבל המבחן, אדוני היושב-ראש, המבחן האמיתי לכלכלה זה לא רק מה עשיתי – גם אם נכון, הייתה עליית תקציב ניכרת; זה לבוא ולומר מהם האתגרים שעומדים לפנינו.

יוסי יונה: ומהם האתגרים?

יוסי יונה: איך אני יכול ליצור חברה שוויונית יותר; איך אני יכול להבטיח תנאי חיים טובים יותר לדור הצעיר בישראל, לפתח תוכנית של חומש, של עשור.

יוסי יונה: יושב כאן שר האוצר, והייתי אומר לו: אדוני, אלה הם הפערים החברתיים-כלכליים במשק הישראלי.

יוסי יונה: תן לי בבקשה תוכנית עבודה של חמש שנים, תגיד לי מהם היעדים המדידים שאתה קובע פה.

יוסי יונה: יש לנו משבר בדיור, במיוחד בדיור הציבורי.

יוסי יונה: אז הם עושים.

יוסי יונה: עומד כאן השר גלנט ואומר: קנינו 1,500 דירות.

יוסי יונה: אתה אומר לו: אדוני, אתה יודע מה שיעורו של החסר בהשוואה בין-לאומית?

יוסי יונה: אתה יודע מה טיבו של החסר?

יוסי יונה: החסר הוא דרמטי.

יוסי יונה: המדינה, בוא נאמר, משתרכת הרחק מאחורי כל המדינות בעולם המערבי במצאי של דירות של הדיור הציבורי.

יוסי יונה: היו לנו 200,000, היום יש לנו 60,000, והאוכלוסייה דווקא גדלה.

חמד עמאר: כמה דיור ציבורי יש אצל המיעוטים?

יוסי יונה: האם זה בכלל תופעה מוכרת?

יוסי יונה: אפס.

חמד עמאר: אפס דיור ציבורי.

יוסי יונה: אפס.

יוסי יונה: אפס.

יוסי יונה: לכן, אתה מבין?

יוסי יונה: כי הבנתי מהשאלה שלך, ואני גם מכיר קצת את העובדות.

יוסי יונה: שהמענה יהיה דרמטי, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אפס.

יוסי יונה: יש קצת, אני חושב, עמידר בעכו, ביפו או במקומות אחרים.

חמד עמאר: בערים מעורבות, שיש בהן יהודים, אבל ביישובים – – –

יוסי יונה: הערביים – אין.

חמד עמאר: הכפרים – אין.

חמד עמאר: אין.

חמד עמאר: אין.

יוסי יונה: והדרוזיים – ודאי.

חמד עמאר: אגב, היה פעם.

חמד עמאר: בשנות ה-50 היה דיור ציבורי במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: היה בעוספייא והיה בשפרעם.

יוסי יונה: לא ידעתי.

יוסי יונה: זה מאוד מעניין.

יוסי יונה: באמת, מעניין.

חמד עמאר: כן, של עמידר.

חמד עמאר: היה בעוספייא והיה בשפרעם.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: כפי שאני יודע, קיים דיור ציבורי בערים מעורבות, שהוא גם, בוא נאמר – בטח שלא ניתן להגיד שהוא נגיש.

יוסי יונה: מה זה נגיש?

יוסי יונה: לא נגיש כלום.

יוסי יונה: יש לך תור של 3,000 אנשים שזכאים לדיור ציבורי – ואין.

יוסי יונה: עכשיו מה קורה גם, אדוני היושב-ראש, מה קורה עם העניין של הזכאות הזאת לדיור ציבורי?

יוסי יונה: וגם כאן חברתי שבה אלינו – –

קסניה סבטלובה: הבטחתי וקיימתי.

קסניה סבטלובה: כמו ראש הממשלה.

יוסי יונה: – – ויכולה להרחיב על היבטים אחרים של הסוגיה הזאת של היעדר דיור ציבורי, אם לאוכלוסייה ותיקה ואם לאוכלוסייה שהגיעה בשנים האחרונות או בעשורים האחרונים מחבר המדינות.

יוסי יונה: יש מצוקה מאוד מאוד אקוטית, מאוד מאוד אקוטית.

יוסי יונה: ציינתי כאן, חברתי חברת הכנסת קסניה סבטלובה, את הפער הבלתי-נתפס בין המצאי של דיור ציבורי שקיים בישראל לבין מדינות מפותחות ומתקדמות.

יוסי יונה: לכן אמרתי: זה לא עניין ששר השיכון בא ואומר: רכשתי 1,500 דירות.

קסניה סבטלובה: איפה שר השיכון?

קסניה סבטלובה: למה הוא לא כאן, להאזין לדברי החוכמה האלה?

קסניה סבטלובה: האם הוא הגיח למליאה אפילו לדקה, להאיר את החדר בנוכחותו?

יוסי יונה: אני מתבל את דברי הביקורת שלי פה ושם במחמאות כשצריך.

יוסי יונה: את יודעת, המון לא טוב, אבל יש גם פה ושם נקודות אור.

יוסי יונה: שר השיכון, במסגרת התקציב שלו, אומר: אני קונה.

יוסי יונה: כמה הוא קנה?

יוסי יונה: 1,500 דירות.

יוסי יונה: כמה חסר?

יוסי יונה: מאות אלפים.

יוסי יונה: אז ברור שכאן צריכה להיות מדיניות לאומית.

קסניה סבטלובה: – – – בשעה כזאת, במשרד העלייה והקליטה, שגם הוא ניזון מאותו מאגר?

יוסי יונה: בדיוק.

קסניה סבטלובה: – – – עומד על 25,000 ממתינים, וחלקם ממתינים 15 שנה ויותר.

יוסי יונה: אתה מבין את האבסורד?

יוסי יונה: עכשיו, אמרתי לשר גלנט: תשמע, אדוני, אני מעריך מאוד את ה-1,500 דירות שנקנו, אבל צריכים להבין, אם אתה לא בא ופורס לפנינו תוכנית חומש של איך מגדילים באופן דרמטי את המצאי של הדיור הציבורי, לא נתת פתרון.

יוסי יונה: כוס רוח למת.

יוסי יונה: כוס רוח למת.

יוסי יונה: לכן אני מדבר על היבטים מסוימים, אדוני, חשובים, של חברה-כלכלה, ורוצה, איך לומר זאת, להסב את תשומת ליבו, ליבם – מן הסתם הם יודעים – של ממשלת ישראל ושריה, ושל הציבור, לא לגבי השינויים, שבחלקם הם שינויים טובים, אלא מה טיבו של החסר, מה טיבם של האתגרים שניצבים לפנינו, אם אנחנו באמת בסופו של דבר רוצים לומר: כן, אנחנו רוצים שתהיה חלוקה הוגנת של הרכוש הלאומי.

יוסי יונה: ולא דיברתי מספיק על חינוך.

יוסי יונה: אתה גם ישבת בוועדת החינוך בחלק מהדיונים שקיימנו על התופעה המקוממת – 4.5 מיליארד שקל כספי תל"ן מגיעים למערכת החינוך.

קסניה סבטלובה: מקוממת ומכעיסה, ברשותך אוסיף.

יוסי יונה: מכעיסה, מקוממת, אני מחפש עוד כמה מילות adjective כדי להגיד עד כמה התופעה הזאת במערכת החינוך היא בעייתית.

יוסי יונה: ואתה רואה שם, אדוני – אנחנו יודעים גם את הנתונים.

יוסי יונה: למה אני מתכוון?

יוסי יונה: הנתונים – קיימת הלימה מאוד מאוד גבוהה בין מקום מגוריו של הילד, של הילדה, לבין הישגיו, בין ההכנסות של הוריו לבין הישגיו – שזה, אם תרצו, הפרה בוטה של העיקרון של שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסי יונה: כי בעצם, מה עקרון שוויון הזדמנויות בחינוך בא ואומר?

יוסי יונה: עתידו של האדם יהיה פועל יוצא של שני דברים, אדוני היושב-ראש – או אם תרצה, מיקומו החברתי העתידי – שני דברים, שני גורמים: יכולות ומוטיבציה לפתח אותן.

יוסי יונה: כלומר, יכול להיות מצב שאדם הוא מאד מאוד מוכשר, ומה נעשה – עצל, לא בא לו לפתח את היכולות שגלומות בו.

יוסי יונה: לכן צריך את שני המרכיבים הללו – גם שיהיו לךָ, לָך, יכולות, וגם רצון לפתח אותן, ושנוכל להגיד, במצב אידיאלי – כשנסת

יוסי יונה: כל על החברה, ונגיד איפה אנשים נמצאים בתוכה, נגיד: כל אחד נמצא במקום שבו הוא נמצא כפועל יוצא של היכולות שלו, של המוטיבציה.

יוסי יונה: זה אידיאלי.

יוסי יונה: אבל אנחנו יודעים, מצד שני, שאנחנו מאוד מאוד רחוקים מהאידיאל.

יוסי יונה: לא מספיק מוטיבציה, לא מספיק יכולת; צריך כסף.

יוסי יונה: ומשעה שהכסף הוא גורם דומיננטי, משעה שהיכולת הכספית היא גורם דומיננטי, אנחנו אומרים שיש כאן הפרה בוטה של שוויון ההזדמנויות בחינוך.

יוסי יונה: וקיימת הפרה בוטה של עקרון שוויון הזדמנויות בחינוך בחברה הישראלית, משום שאנחנו עדיין עדים להלימה המאוד-מאוד גדולה בין ההכנסה של ההורים, היישוב שבו הם גרים, לבין ההישגים של הילדים שלהם.

יוסי יונה: והינה, מערכת החינוך נותנת לזה יד.

יוסי יונה: אתן לך דוגמה, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: חבל שהשרה איילת שקד לא נמצאת כאן.

קסניה סבטלובה: גם שר החינוך.

קסניה סבטלובה: לא היה מזיק לו לשמוע.

יוסי יונה: אבל היא תורנית.

קסניה סבטלובה: כן, והוא שר החינוך.

יוסי יונה: נכון.

יוסי יונה: לכן, אם היא הייתה פה, היא הייתה מעבירה לו את המסר.

חמד עמאר: הם מאותה מפלגה.

חמד עמאר: היא תגיע לכאן, תקלוט כל מילה שתגיד ותעביר לו את זה, אני חושב.

יוסי יונה: אז תשמע, אדוני, אנחנו מחזרים על פתחו של משרד החינוך, של שר החינוך, בפגישות אין-ספור, ואני אומר לו: אדוני שר החינוך, מונחת על שולחנה של הכנסת הצעת חוק שכתבתי – – –

איילת שקד: שמעתי אותך בטלוויזיה.

איילת שקד: כל מילה.

יוסי יונה: אה, הינה, הינה, איילת.

יוסי יונה: אני כל כך שמח שאת פה.

יוסי יונה: אני רוצה לעניין אותך בדבר – אולי בסופו של דבר יצאו דברים קונקרטיים מכאן.

יוסי יונה: ואני רוצה גם – אגב, לא היית כאן בזמן שהחוק שלי על האדריכלים עלה לקריאה שנייה ושלישית.

איילת שקד: אה, עלה?

איילת שקד: כבר?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: והזכרתי אותך, והודיתי לך על התמיכה הבראשיתית בחוק הזה.

יוסי יונה: היה בינינו הסכם ג'נטלוומני, אפשר לכנות אותו, ג'נטלמני, שבו השרה איילת שקד אמרה לי: תשמע, יוסי, אני תומכת בקריאה טרומית בחוק הזה, אבל תחת תנאי, ששום התקדמות שנעשית בו לא נעשית בלי שאני יודעת ואנחנו מסכימים.

יוסי יונה: אמרתי לך כן, ואכן כך זה היה.

יוסי יונה: וגם כשאנחנו לא מסכימים, היא ואני, בסוגיות חשובות ביותר – בעניין הזה היא שמרה על הבטחתה, ואכן, החוק הזה עבר.

יוסי יונה: אני רוצה לדבר על הדבר הבא, ואני שמח שאת כאן.

יוסי יונה: התקיים דיון לפני כמה ימים – השבוע.

יוסי יונה: אתמול?

יוסי יונה: מתי זה היה?

יוסי יונה: היום?

יוסי יונה: אני כבר לא זוכר.

חמד עמאר: היום לא יכול להיות.

יוסי יונה: אנחנו בטירוף מערכות.

יוסי יונה: אתמול.

יוסי יונה: איזה יום היום?

חמד עמאר: איזה יום היום?

יוסי יונה: יום שלישי?

חמד עמאר: לא.

יוסי יונה: אנחנו כבר ביום רביעי.

חמד עמאר: רביעי.

חמד עמאר: ונצביע על התקציב ונגמור אותו עד יום חמישי.

יוסי יונה: גברתי השרה, התקיים אתמול דיון בוועדת החינוך של הכנסת, ונציגיו של משרד החינוך באו ואמרו באופן חד-משמעי שהם פועלים כדי לחזק את מערכות הבקרה והפיקוח על תשלומי הורים במערכת החינוך.

יוסי יונה: ואז אמרתי להם: אם זה ככה, תסבירו לי את הפרדוקס: על שולחנה של הכנסת נמצאת הצעת חוק, גברתי, שמבקשת לעשות פיקוח על תשלומי תל"ן.

יוסי יונה: את יודעת שתשלומי תל"ן – –

איילת שקד: יודעת.

יוסי יונה: – – הם בעצם מפירים באופן מאוד מאוד משמעותי את העיקרון של שוויון הזדמנויות בחינוך, כי גם את לא מסכימה, גם אם התפיסות שלכם, אני מכנה אותן – – –

איילת שקד: אני לא מסכימה.

איילת שקד: אני בעד רפורמה שוויונית.

יוסי יונה: את שוויוניסטית, לא?

איילת שקד: כן.

יוסי יונה: שוויון הזדמנויות, נכון?

יוסי יונה: שוויון הזדמנויות זה לא שוויון, אגב, שוויון הזדמנויות זה אפילו לא תפיסה סוציאליסטית.

יוסי יונה: אדרבה, הוא תפיסה קפיטליסטית.

יוסי יונה: זה אומר: יודעים מה?

יוסי יונה: לא אכפת לנו שלא יהיה שוויון בעולם, אבל לפחות שאנשים יקבלו הזדמנות שווה להתברג בתוך שוק העבודה בעמדות פריבילגיות.

יוסי יונה: יאללה, בסדר.

יוסי יונה: אז אני אמרתי כאן, כשהיית מחוץ למליאה, שאחת הבעיות המאוד-מרכזיות שלנו זה בעיה של שוויון הזדמנויות.

יוסי יונה: אז עכשיו באנו, ואני מדבר עם השר, השר נפתלי בנט – יש בינינו דיבור – ואמרתי לו: אדוני השר, יש את החוק הזה.

יוסי יונה: הוא לא קובע בינתיים שבואו נבטל תשלומי הורים, אבל בוא לפחות – וזה עומד בקנה אחד, ואני באמת שמח, חבל שהשרה לא כל הזמן פה, ויש דיון כזה, באמת דיון ענייני.

יוסי יונה: למה אני מתכוון?

יוסי יונה: יש לך תפיסת עולם, ניסחת אותה בכתב עת השילוח, ודיברת עליה כאן פעמים רבות.

יוסי יונה: את אומרת שיש בעיה בפעילות של הכנסת: מצד אחד – המון הצעות חוק פרטיות, שאולי כדאי להיפטר מהן, כי הן לא מועילות, כי רובן לא עוברות, נכון?

יוסי יונה: מצד שני, אמרת – – –

קסניה סבטלובה: אל תגזים.

קסניה סבטלובה: 100, 150 מתוך 5,000 זה לא מעט.

יוסי יונה: כן, אבל מה הבעיה?

יוסי יונה: אנחנו חברי כנסת, וטוב שיש לנו הדיון הזה עם השרה כאן, וכשהיא מעלעלת בדפיה היא מקשיבה.

יוסי יונה: העניין הוא איזה יחסי גומלין מחודשים וקונסטרוקטיביים אנחנו יכולים ליצור כאן בעבודתה של הכנסת.

יוסי יונה: השרה באה ואמרה: אני רוצה דווקא להגדיל את יכולת הפיקוח והבקרה של ועדות הכנסת, ומנגד – פחות עם העניין הזה של הצעות חוק, שלא מובילות להמון מקומות.

יוסי יונה: גברתי, את מבינה שבשעה שהכנסת מקטינה את הכוח שלה ככוח מבקר ומפקח, אנחנו, חברי הכנסת, במיוחד מהאופוזיציה, אנחנו יושבים בוועדות, ומצד שני, אנחנו רוצים בכל זאת לעשות משהו – מציעים הצעות חוק; חלקן עוברות וחלקן לא עוברות.

יוסי יונה: אבל זה גם משקף איזושהי מצוקה שלנו.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כי אנחנו חשים שהעבודה שלנו בגופים מפקחים, בוועדות מפקחות ומבקרות, היא לא אפקטיבית – המון פעמים; לא תמיד.

יוסי יונה: למה היא לא אפקטיבית?

יוסי יונה: משום שאנחנו נמצאים תחת המגף הדורסני של הקואליציה.

יוסי יונה: אנחנו מחפשים את המקום שלנו להתבטא.

יוסי יונה: אז הינה, אני מציג בפניך את האופציה הזאת, לדוגמה, את החוק הזה שאני מבקש להעביר, של בקרה ופיקוח על תשלומי תל"ן.

יוסי יונה: אין שום סיבה שמשרד החינוך, ואת, גברתי, כשרת משפטים, לא תיתנו יד לדבר שהוא כל כך טריוויאלי.

יוסי יונה: הוא בא ואומר: חבר'ה, יש כאן 4.5 מיליארד שקל.

יוסי יונה: אנחנו לא יודעים איך הם עוברים מפה לשם, משם לכאן; פוגם בשוויון הזדמנויות; אין תקרה לדבר הזה.

יוסי יונה: בואו נעשה דבר מאוד מאוד פשוט.

יוסי יונה: מה תפקידה של ועדת החינוך של הכנסת?

יוסי יונה: לפקח ולבקר את פעילות משרד החינוך.

איילת שקד: ומה אומר שר החינוך?

יוסי יונה: שר החינוך עד עכשיו לא היה מוכן לשתף פעולה, ובאמת, אני חושב, באמת, גברתי השרה – וזו הזדמנות מצוינת, את יודעת, שמהשעות המאוחרות של הלילה יצא משהו חיובי; אני מנצל את ההזדמנות של השעה המאוחרת מאוד – שעות הבוקר, כמעט; איך קוראים לזה, האשמורת השלישית של הלילה?

יוסי יונה: אנחנו עכשיו באשמורת השלישית של הלילה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר לך, יש לנו פה הזדמנות, שוב, לעשות איזושהי פעולה שמצביעה ולו במעט על כך שכאשר, כפי שאת אמרת המון פעמים בנאומיך כאן, מעל במת הכנסת – אמרת: שמעו, זה לא נכון שאנחנו לא מעבירים חוקים של האופוזיציה.

יוסי יונה: כשעולה על שולחנה של הכנסת הצעת חוק שהיא סבירה וטובה, אין שום מניעה שאנחנו נתמוך בה.

יוסי יונה: אז הינה, אני מציב את האתגר הזה בפניך, שיהיה המשך של שיתוף פעולה פורה – הצעת החוק שהנחתי לגבי פיקוח ובקרה על תשלומי תל"ן היא ממהותה של עבודת הכנסת.

יוסי יונה: ממהותה.

יוסי יונה: היא לא חורגת, לא יותר ולא פחות.

איילת שקד: תגיד, אבל למה צריך חוק בשביל לפקח?

יוסי יונה: כי גם בדברים האחרים יש חוקים.

איילת שקד: אם אתה רוצה לפקח על תשלומי תל"ן, אתה לא יכול להזמין את מי שאתה צריך לוועדת החינוך, שתפקח כוועדה?

יוסי יונה: אין.

יוסי יונה: אין היום כלום.

יוסי יונה: היום אף אחד לא יודע כמה כסף נכנס לבתי הספר בתשלומי תל"ן.

יוסי יונה: לא יודעים.

יוסי יונה: זה כאילו בור שחור.

יוסי יונה: אין פיקוח.

יוסי יונה: אין גם תקרה, גברתי.

יוסי יונה: כל מה שאני קורא בחוק הזה זה לבוא ולהגיד שוועדת החינוך של הכנסת תעשה את עבודתה, לא פחות ולא יותר.

יוסי יונה: ובאמת, אני אומר לך – זה אחד הדברים שמשבשים בצורה דרמטית את שוויון ההזדמנויות בחינוך, בצורה דרמטית את שוויון ההזדמנויות בחינוך, ואנחנו לא רוצים לתת שזה יקרה.

איילת שקד: החוק הזה משבש, תאמין לי.

איילת שקד: הילדים שלומדים תל"ן רק ישובשו.

יוסי יונה: לא, אני אגיד לך, לפני שאת הולכת.

איילת שקד: לא הולכת.

איילת שקד: קודם כול, אני שומעת כל מילה שאתה אומר בטלוויזיה.

איילת שקד: אני רק נחה על הספה.

יוסי יונה: מגיעות אלינו המון תלונות מבוססות, כי אנחנו לא – עושים הצלבות של מידע, שהמון משתמשים בתל"ן, מממנים גם שעות תקן בבית הספר.

יוסי יונה: אפילו מלמדים בגרויות באמצעותן.

איילת שקד: באמת?

יוסי יונה: כן.

איילת שקד: ואין לכם דרך לפקח היום?

יוסי יונה: אין לנו.

יוסי יונה: משרד החינוך לא יכול לפקח.

איילת שקד: אני אדבר עם שר החינוך.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: אז הינה.

קסניה סבטלובה: יש תועלת.

חמד עמאר: יש תועלת – בשעה 04:15 – תדבר עם שר החינוך.

חמד עמאר: אבל אני חושב שגם אתה דיברת עם שר החינוך.

יוסי יונה: דיברתי עם שר החינוך.

איילת שקד: אבל עם כל הכבוד, כשיוסי מדבר זה לא כמו כשאני מדברת.

חמד עמאר: בטח, מה.

יוסי יונה: האם את מוכנה, השרה איילת, להסביר את ההבדל בהשפעות?

איילת שקד: למרות ששר החינוך מאוד אוהב ומעריך את חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: הרבה חברי כנסת כאן מעריכים אותו.

יוסי יונה: אני מאוד שמח, וגם לי יש הערכה להמון מחברות וחברי הכנסת בבית הזה, במיוחד לגבי השרה, אני חייב לומר לך.

יוסי יונה: אנחנו לא מסכימים בהמון תחומים.

איילת שקד: זה בגלל ששנינו עיראקיים.

יוסי יונה: את רואה?

יוסי יונה: הדברים שמתגלים בשעות המאוחרות של הלילה.

קסניה סבטלובה: יש פה העדפה עדתית, אני שומעת.

יוסי יונה: כן, אנחנו שנינו עיראקים.

יוסי יונה: באמת.

יוסי יונה: אמרתי לשרה לפני כן לגבי עניין המחלוקת המדינית.

יוסי יונה: בסופו של דבר, את יודעת שהדברים יוכרעו בקונסטלציות גלובליות כאלה ואחרות, וזה מה שיהיה, אבל מה שכן בידינו – גם זה לא לחלוטין בידינו – –

קסניה סבטלובה: ואז תעשו טיול שורשים לעיראק?

קסניה סבטלובה: אני באה איתכם.

יוסי יונה: – – כי בכל זאת אנחנו חלק מהתנהלות, אנחנו חלק מהתנהלות בין-לאומית גם בתחומים הללו.

יוסי יונה: אבל עדיין עומדות בפנינו אפשרויות רבות, ככה שהמחלוקות, נניח בתחום החברתי-כלכלי, שהן מחלוקות מאוד עמוקות, בין השרה לביני – אני מעריך את עמדתך.

יוסי יונה: אני חושב שאת מציגה עמדה שיטתית ויפה.

יוסי יונה: אני לא מסכים איתה לחלוטין, אבל בסדר.

יוסי יונה: אז מתקיימת בינינו מחלוקת עמוקה, ואני מקווה, ואני אומר ברצינות מלאה – אחד הדברים שאנחנו חסרים כאן בכנסת זה העניין של הכבוד ההדדי בין האנשים.

יוסי יונה: אני לא רוצה אפילו להגיע ליום שלא תהיינה מחלוקות.

יוסי יונה: אני חושב שאחד הביטויים של חברה נורמלית ובריאה זה שיש בה מחלוקות.

יוסי יונה: זה בסדר שיהיו מחלוקות.

יוסי יונה: אנחנו שונים, יש לנו עמדות אידיאולוגיות שונות, ואני חושב שמחלוקות גם מעשירות אותנו.

יוסי יונה: אבל עדיין מה שחסר זה הכבוד ההדדי, והשימוש במחלוקות האלה כדי להסית ולפלג בתוך העם – זה מה שחורה לי.

יוסי יונה: כי בסופו של דבר אני חושב שדווקא אנשים שמדברים בשם הלאומיות ומשתמשים בה כקרדום לחפור בו כדי לפגוע בלגיטימציה של קבוצות אחרות, לא עושים טוב ללאום, נגיד את זה כך; לא עושים טוב לבסיס המשותף שבכל זאת קיים בינינו.

יוסי יונה: לכן אני חוזר לעניין הזה.

יוסי יונה: כפי שאמרת, ודאי כשאת מדברת עם השר בנט זה שונה מאשר כשאני מדבר עם השר בנט, למרות ההערכה המאוד-גדולה ששוררת בין כל הגורמים שעכשיו ציינת.

איילת שקד: בין השלישייה.

יוסי יונה: כן, בין השלישייה.

יוסי יונה: אשמח מאוד אם תפעלי אצל השר כדי לקדם את העניין הזה.

יוסי יונה: תשמע, אדוני, נותרו לי עוד 54 שניות פה.

יוסי יונה: האמת, אני חש כאילו עכשיו זה היה רק קטע חימום.

חמד עמאר: גם אני חש.

חמד עמאר: אני לא צוחק.

חמד עמאר: חשבתי שאתה רק במבוא.

יוסי יונה: אני באמת במבוא, כי יש לי עוד המון נושאים שעליהם אני מבקש, ביקשתי לדבר.

חמד עמאר: לא הספקת כלום.

יוסי יונה: לא הספקתי כלום, באמת, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: באתי לכאן ערוך לדבר אפילו שעות ארוכות יותר, אבל אני חושב שהצלחנו להעביר לפחות חלק מהמסרים.

חמד עמאר: המאוד-חשובים.

איילת שקד: יוסי, אני יוצאת.

איילת שקד: אני שומעת כל מילה שלך.

יוסי יונה: אני מסיים עוד 20 שניות.

יוסי יונה: אז הנה, תסתכלי.

יוסי יונה: אני אומר, גברתי שרת המשפטים, אני מקווה שהשעה הזאת,המאוחרת, שהיא האשמורת השלישית – יש כאלה טוענים – של הלילה, תניב בסופו של דבר משהו חיובי בכך שאנחנו ניצור מערכת שהיא יותר מפוקחת, יותר מבוקרת, ובסופו של דבר טובה יותר.

יוסי יונה: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני חייב לציין ששלא כיושבי-ראש או יושבות-ראש אחרים, הוא פשוט ישב כאן והקשיב בקשב רב ובעניין רב.

יוסי יונה: אני מעריך זאת.

חמד עמאר: חשוב מאוד להגיד שאף חבר כנסת לא הפריע לי.

חמד עמאר: באמת.

חמד עמאר: לפעמים אתה צריך להתאמץ כאן.

חמד עמאר: היום, הלילה, אף אחד לא הפריע.

יוסי יונה: באמת, אני מאוד מעריך את הסדר המופתי.

קסניה סבטלובה: השרה שקד ואנוכי השתדלנו לשמור על כבודה של הכנסת.

יוסי יונה: אני רוצה להודות לך גם על האופן שבו ניהלת את הישיבה, ולא אפשרת לאף אחד להפריע.

יוסי יונה: תודה רבה.

חמד עמאר: כי הם מרותקים לטלוויזיה, אמרנו.

חמד עמאר: חברת הכנסת קסניה, שיהיה לך בהצלחה בחצי השעה הקרובה.

קסניה סבטלובה: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

קסניה סבטלובה: אכן רגע מרגש.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על תקציב המדינה.

קסניה סבטלובה: ולמרות שהקהל, איך נאמר, לא רב, ויש אפילו, אני רואה, הרבה כיסאות ריקים, גם פה וגם מהצד השני של האולם – יש פה שוויון מפתיע בין הקואליציה לאופוזיציה.

חמד עמאר: זו פעם ראשונה שאני רואה את זה, אגב.

קסניה סבטלובה: נכון?

קסניה סבטלובה: יצא לי לראות כמה פעמים מצב כזה.

חמד עמאר: ניהלתי גם ב-03:00, אבל ישבו אנשים כאן והקשיבו.

חמד עמאר: זה לא פעם ראשונה שאני מנהל ב-03:00.

קסניה סבטלובה: קרה לי גם בזמן הצעות לסדר-היום, ב-20:00, שהייתי לבדי.

קסניה סבטלובה: השרה התורנית הייתה השרה מירי רגב, וגם היא לא הייתה.

קסניה סבטלובה: טוב, אלה אתגרים שאנחנו חברי הכנסת מורגלים בהם, ויודעים להתמודד איתם בגבורה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מעריכים את הקהל המועט שנמצא פה.

חמד עמאר: כן, אבל אל תשכחי, את בשידור ישיר ומדברת אל הציבור הישראלי.

חמד עמאר: יש אלפים עכשיו שצופים בך.

קסניה סבטלובה: ודאי.

קסניה סבטלובה: מוסרים דרישת שלום חמה.

קסניה סבטלובה: אמר יוסי עכשיו שאנחנו באשמורת השלישית של הלילה, ואני לא יודעת אם זה אומר שעלינו לברך בלילה טוב את הציבור או בבוקר טוב.

חמד עמאר: בוקר טוב.

קסניה סבטלובה: אשמורת שלישית זה כבר בוקר טוב.

קסניה סבטלובה: אז בוקר טוב.

קסניה סבטלובה: למי שזה לילה, כמובן הוא ישן, אז שיהיה להם לילה טוב.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאין זמן נוח כמו 4:21, בבוקר או בלילה, כדי לדבר על תקציב המדינה.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי תקציב המדינה משפיע על החיים של כולנו, ואין אחד שיכול להגיד שהדבר הזה לא מעניין אותו, שזה סתם ספר עם הרבה מאוד מספרים שאנחנו לא מבינים ואנחנו לא קשורים לזה.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על תקציב לעוד תשעה חודשים.

קסניה סבטלובה: כן, תקציב לעוד תשעה חודשים, ודאי.

קסניה סבטלובה: זה דבר שהוא מדהים בפני עצמו.

קסניה סבטלובה: אנחנו עכשיו בחודש מרס בסך הכול.

קסניה סבטלובה: אנחנו עוד לא סיימנו את השליש הראשון של השנה, את הרבע הראשון של השנה עוד לא סיימנו, וכבר אנחנו עומדים להצביע, מחר, על תקציב המדינה, תקציב 2019.

קסניה סבטלובה: על 2018 אין לנו מחלוקת, יש לנו תקציב.

קסניה סבטלובה: אנחנו באופוזיציה, כידוע, לא הסכמנו להרבה סעיפים שהיו בתקציב הזה, וגם תקציב 2019, לצערי הרב, גם הוא מעורר מחלוקת, ויש בו סעיפים שלדעתי הם קשים מאוד.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שכולנו יכולים להסכים על כך שיחסי החוץ חשובים למדינת ישראל, כי אנחנו לא אי בודד, ולא עם לבדד ישכון, ואנחנו מחויבים על כן להשקיע את מרצנו, את זמננו וגם את כספנו – כי אנחנו יודעם שסדר התשלומים הוא סדר התעדופים – ביחסי החוץ.

קסניה סבטלובה: וכשעוברים על תקציב המדינה ל-2019, רואים שם קיצוצים נרחבים במחלקת יחסי החוץ.

קסניה סבטלובה: הדבר הזה לא יכול שלא להדיר שינה מעינינו, כי אנחנו הרי מסתכלים גם על התמונה הגלובלית.

קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו מקצצים ביחסי החוץ, כאשר אנחנו עומדים לסגור את הנציגויות שלנו ברחבי העולם, ישנם, כבוד חבר הכנסת יוסי יונה, יש מדינות רבות בעולם – חלקן לא ידידותיות, חלקן אפילו אויבות, מדינות כמו איראן – שמשקיעות כסף רב מאוד ופותחות כל שנה שגרירות ונציגות נוספת.

קסניה סבטלובה: אז איך אנחנו, מדינת ישראל, יכולים במצב כזה לומר: טוב, אז אנחנו לא צריכים, יש ערים לא חשובות מבחינתנו, יש מדינות שהן מדינות לא חשובות מבחינתנו, אנחנו לא מאוימים שם, אנחנו זונחים את התחום הזה לגמרי, ואנחנו פשוט סומכים על כך שיהיה בסדר?

קסניה סבטלובה: תרבות הסמוך.

קסניה סבטלובה: הסמוך מעולם לא עבד לטובתנו, לא בעיתות המלחמה וגם לא בעיתות השלום.

קסניה סבטלובה: אז אם יש לנו מצב שבו – אני אתן את הדוגמה של לטביה, כי אני יושבת-ראש של ארגון הידידות בינינו לבין הפרלמנט הלטבי.

קסניה סבטלובה: ביקרתי במדינה הזאת ביוני בשנה שעברה, ואני יכולה להגיד לכם שהמצב שם הוא באמת מצב טוב מאוד.

קסניה סבטלובה: זה לא מצב שנוצר יש מאין ופשוט אוהבים אותנו כל כך ולכן אוהדים אותנו ואין לנו שם בעיה, ואפילו יש התקדמות ביחס לאיך שהמדינה הזאת מצביעה במוסדות הבין-לאומיים, מוסדות של האו"ם וכו', אלא יש שגרירות שלנו, ויש שגרירה מצוינת שלנו, ויש סגן השגרירה, ושניהם עשים עבודה יוצאת מן הכלל: מפתחים קשרים עם האליטה המקומית, עם הפוליטיקאים המקומיים.

קסניה סבטלובה: סגן השגרירה, ממה שידוע לי, גם דובר את השפה הלטבית, שזה דבר נדיר בפני עצמו.

קסניה סבטלובה: ומה אנחנו למדים מהמצב של השגרירות הזאת?

קסניה סבטלובה: שגם היא, יש שם שאלות רבות באשר להמשך קיומה, ויש איום, ממש חרב שמורמת מעל ראשה, חרב הקיצוצים.

קסניה סבטלובה: ואנחנו אומרים, במקום שאנחנו נתמוך במהלך הזה – כדי שלא פתאום נמצא את עצמנו במצב שבו מדינות ומעצמות אחרות מנסות, על הגב שלנו, כשאנחנו לא מסתכלים, בוואקום שיכול להיווצר שם, להיכנס ולנסות להטות את הכף ולגרום למדינות האלה כן לשנות את מדיניות החוץ שלהן, וקרו כבר דברים כאלה.

קסניה סבטלובה: אם ככה, אנחנו מבינים שהמטרה שלנו היא כן פתיחה של שגרירויות ונציגויות נוספות ברחבי העולם בכל מקום שהוא.

קסניה סבטלובה: כל מקום הוא חשוב, אין מדינה שהיא לא חשובה, גם מדינה קטנה, ואנחנו יודעים את זה היטב.

קסניה סבטלובה: ממה?

קסניה סבטלובה: מההצבעה ההיסטורית באו"ם, 1947, תוכנית החלוקה.

קסניה סבטלובה: לא הייתה מדינה שחשובה יותר מהמדינה השנייה.

קסניה סבטלובה: הייתה הצבעה לא במועצת הביטחון אלא ב-general assembly, המועצה הכללית של האו"ם, ולכל מדינה, גם קטנה, גם ענייה, גם מרוחקת, היה משקל סגולי אותו דבר, בדיוק כמו לכולן, בין שזו מדינה קטנטונת באיחוד האירופי, בין שזו מדינה אפריקנית, בין שזו עוד עיר בארצות הברית.

קסניה סבטלובה: ואנחנו יודעים מה קורה בקמפוסים בארצות הברית.

קסניה סבטלובה: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, המצב שם הוא קשה מאוד.

קסניה סבטלובה: אני חזרתי עכשיו מוועידת איפא"ק לפני כמה ימים, ושם שוחחתי עם כמה סטודנטים יהודים, וחלקם גם ישראלים, שלומדים בקמפוסים בארצות הברית.

קסניה סבטלובה: והם אומרים שלמרות כל מה שקורה, למרות העדנה ביחסי ישראל–ארצות הברית, החרמות נמשכים.

קסניה סבטלובה: החרמות – מפריעים לסטודנטים שלנו, תוקפים אותם, תוקפים את המרצים שבאים לנאום שם.

קסניה סבטלובה: ובעצם, אנחנו יודעים מה ההשקעה בשגרירויות ונציגויות קטנות יחסית בארצות הברית, מה התקציב שעומד לרשותם על מנת שיעשו את עבודת ההסברה וינסו גם להשפיע על מה שמתרחש שם באוניברסיטאות – זה נאמד בעשרות אלפי דולרים בלבד לשנה.

יוסי יונה: ברשותך, אני הולך, בסדר?

קסניה סבטלובה: חבר הכנסת יוסי יונה, אתה מוזמן להישאר פה.

קסניה סבטלובה: אני יודעת שהנושא הזה קרוב לליבך, במיוחד שאני עומדת לדבר על נושא המחלוקת הסונית–שיעית בעולם הערבי, אבל אני יודעת שיש גם שידורי און-ליין של מליאת הכנסת, ואם תחפוץ בכך, תוכל גם להמשיך ולהיות מעודכן במה שקורה פה גם מרחוק.

יוסי יונה: כמו כל חברות וחברי הכנסת חברינו.

יוסי יונה: מן הסתם, גם אם נחמיץ משהו בדרך, אנחנו נקרא בפרוטוקול ונהיה מעודכנים עד תום.

קסניה סבטלובה: כן, יש פה אנשי פרוטוקול ששוקדים על הכנתו – –

חמד עמאר: במיוחד בדיוני תקציב, שהם דיונים מרתקים אל תוך הלילה.

קסניה סבטלובה: – – ורושמים כל מילה וכל אות וכל פסיק.

קסניה סבטלובה: אנחנו נשמח לעדכן אותך בתכנים, מה שתפספס, וגם, אנחנו מקווים שתוכל להצטרף אלינו בהקדם.

יוסי יונה: ברשותך, בסדר?

קסניה סבטלובה: היה שלום.

קסניה סבטלובה: נמשיך בדיון על מה שקורה ביחסי החוץ שלנו.

קסניה סבטלובה: אמרתי שאנחנו מחויבים – וכאן נכנס לתמונה תקציב המדינה, ששם אנחנו לא יכולים להרשות שתהיה פגיעה במערך החוץ שלנו, באנשי החוץ המעולים, שהם אלה שעושים את העבודה.

קסניה סבטלובה: מערך החוץ שלנו לא מתחיל ונגמר באדם אחד, שהוא שר החוץ, הרי הוא ראש הממשלה; מערך החוץ לא יכול להתקיים בלי שיהיו אנשים, נשים וגברים, שעובדים בשגרירויות, בנציגויות.

קסניה סבטלובה: גם בני הזוג שלהם, שנמצאים שם יחד איתם במשימות האלה, מרוחקים מהבית, מגדלים את הילדים הרחק ממה שמוכר להם ומה שאהוב עליהם ומה שהם הורגלו אליו, גם הם חשובים מאוד.

קסניה סבטלובה: הם לא מתוגמלים מספיק.

קסניה סבטלובה: אנחנו נלחמים על זה כאן בכנסת.

קסניה סבטלובה: ושוב – מי שסוגר את השגרירויות ואת הנציגויות ברחבי העולם, שלא יופתע אחרי זה שנכנסים לזירה הזאת כוחות אחרים ומנסים להשפיע ומנסים לפגוע באינטרסים הקיומיים שלנו.

קסניה סבטלובה: כי כן, אנחנו מדברים על המערכת המאוד-מסובכת, המערכת הבין-לאומית, ושם צריך לחשוב טוב טוב איפה מוציאים עוד שקל ועוד שקל.

קסניה סבטלובה: ואני חושבת שמי שחוסך כמה מאות שקלים, כמה אלפי שקלים, ואפילו כמה מאות אלפי שקלים, יצטער על כך.

קסניה סבטלובה: על זה אמר פעם צ'רצ'יל, המנהיג הדגול של בריטניה, שעל כל דולר – בעצם הוא אמר פאונד; אצלם זה פאונד, בבריטניה: על כל פאונד שאני לא משקיע במערך החוץ אני עומד לשלם 10 פאונד בנשק – נשק שאני עומד לקנות אותו לאחר מכן; כי מה שלא משיגים בדיפלומטיה, כאמור, משיגים רק במטרות צבאיות ובהיערכות צבאית, שהיא כמובן הרבה יותר מסובכת.

קסניה סבטלובה: עוד עניין שרציתי להתייחס אליו קשור פחות לצד הכספי, פחות לצד של התקציב אלא לתוכן של מה שבאמת קורה ביחסי החוץ שלנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו שומעים כמעט מדי יום על היחסים המצוינים שלנו עם העולם הערבי, ועל כך שאנחנו עכשיו נמצאים בזמן שיא של היחסים עם רבות ממדינות העולם – במיוחד במפרץ הפרסי, אבל לא רק איתן – ואנחנו מפתחים את הקשרים האלה, ובעצם זהו, נגמרו הבעיות שלנו: התקבלנו כחלק בלתי נפרד כאן, במזרח התיכון, מקבלים אותנו, ואו-טו-טו ייפתחו פה שגרירויות של כל המדינות האלה; אנחנו נוכל לטוס לשם, השר כץ כבר נדמה לי בונה מסילת רכבת שתוביל מירושלים עד הצפון, ומהצפון לעמאן, ומעמאן הדרך לג'דה היא כבר מאוד קצרה, אנחנו יודעים את זה.

קסניה סבטלובה: כל זה נשמע טוב ונראה טוב במיוחד על הנייר.

קסניה סבטלובה: הסתכלתי על המפות האלה, זה נראה יפהפה, ואמרתי לו: כשאתה תגמור את העבודה על המסילות האלה ועל מה שמחבר בינינו לבין ערב הסעודית, בבקשה תרשום אותי לרכבת הראשונה, אני רוצה להיות שם.

קסניה סבטלובה: זה חלום שלי, כי אני מזרחנית, הייתי כתבת לענייני ערבים, ביקרתי בהרבה מאוד מדינות ערב – בריאד, מה לעשות, לא הייתי.

קסניה סבטלובה: בערב הסעודית לא הייתי.

קסניה סבטלובה: הייתי במדינות השכנות: במפרץ, באיחוד הנסיכויות ובכווית ובבחריין, אבל מה לעשות שבסעודיה לא הייתי.

קסניה סבטלובה: אז הוא אמר לי שהוא ישקול את זה, למרות שהוא לא חושב שבשלב הראשוני – אני לא יודעת מתי הוא יבוא – שבשלב הזה מדובר בתיירות.

קסניה סבטלובה: האומדן שלו כרגע הוא שזה יהיה לצורכי מסחר בלבד, ובאשר לחילופי תיירים וסטודנטים וכו', זה ייקח עוד קצת זמן.

קסניה סבטלובה: ממה שאני רואה וקוראת, קודם כול, אנחנו לא בשיא עכשיו עם מדינות המפרץ הפרסי.

קסניה סבטלובה: השיא – אתה יודע היטב מתי זה היה: זה היה בשנות ה-90, אותן שנים של הסכמי אוסלו, שאז פעלו בתל אביב לא רק נציגויות – שגרירויות לכל דבר.

קסניה סבטלובה: נכון שהן נקראו trade chambers, זה היה השם המכובס, אבל הם מילאו כל פונקציה של שגרירות שנמצאת בארץ זרה.

קסניה סבטלובה: הייתה שגרירות של קטאר, הייתה פה שגרירות של עומאן, הייתה פה שגרירות של בחריין ועמדו להיפתח עוד שגרירויות.

קסניה סבטלובה: אלא שמה שקרה הוא שבשנת 2000 השגרירויות האלה נסגרו, והאחרונה בהן הייתה השגרירות של קטאר, ואחרי זה, ב-2009, גם סגרו את הנציגות שלנו בדוחה.

קסניה סבטלובה: זה היה זמן שיא.

קסניה סבטלובה: עכשיו אנחנו רואים שיתוף פעולה, במיוחד ביטחוני, צמוד מאוד, אבל מה לעשות שעד לנורמליזציה של היחסים יש עוד כברת דרך, אוי אוי אוי כמה יש.

קסניה סבטלובה: יש לנו עוד מלא זמן עד שנוכל להגיע לעדנה ולהגיד: אנחנו נמצאים פה בישורת האחרונה לקראת הסדרת היחסים שלנו.

קסניה סבטלובה: ומה מפריע, בעצם?

קסניה סבטלובה: בואו נשמע את המנהיגים האלה, מה הם אומרים בפיהם; מה הם אומרים, מהו התנאי, מה צריך לקרות פה ומה צריך להתרחש פה כדי שהדברים האלה ישתחררו.

קסניה סבטלובה: שוב, אני לא אומרת שחייבים לעשות את זה, אבל מי שכבר משוויץ בזה שיש לנו יחסים מצוינים במפרץ, צריך להביא בחשבון שאותם מנהיגים – דרך אגב, כמובן גם מצרים וירדן – חוזרים ואומרים כל הזמן: (אומרת בערבית: פתרון שתי מדינות לשני עמים.

קסניה סבטלובה: ) בואו תיפרדו מהפלסטינים, בואו תתקדמו, תתחילו להתקדם, לפחות במישור הפלסטיני, ואנחנו כבר נבוא יחד איתכם בדרך הזאת, אנחנו נעלה על הדרך הזאת.

קסניה סבטלובה: בעצם ההזמנה כבר נמצאת שם משנת 2002.

קסניה סבטלובה: תחשבו על זה – משנת 2002.

קסניה סבטלובה: אתה זוכר?

קסניה סבטלובה: בחודש בפברואר הייתה הפסגה הערבית בביירות, ולאחר מכן, היה שם הכתב האמריקני תומס פרידמן, והוא הציע אז את מה שנקרא – במאמר שלו הוא כתב על המתווה של היוזמה הסעודית הערבית, אל-מובדרה אל-ערבייה; בהתחלה אל-מובדרה אל-סעודייה.

קסניה סבטלובה: ואחרי זה אשררו אותה כל מדינות ערב – אגב, כולל סוריה.

קסניה סבטלובה: כל מדינות ערב אשררו אותה, ועל זה אף מנהיג ישראלי עוד לא נתן תשובה.

קסניה סבטלובה: מצער מאוד.

קסניה סבטלובה: אני לא מדברת רק על המנהיג הנוכחי.

קסניה סבטלובה: גם אלה שהיו לפניו – אריאל שרון ז"ל, אהוד אולמרט, כשהיה ראש ממשלת ישראל ואלה אחריו – בנימין נתניהו, שכבר סוגר שנה עשירית פה, סגר כבר – אז אנחנו מבינים שאין בעצם מענה ליד המושטת.

קסניה סבטלובה: ואיך התהפך המצב – תסתכלו איך התהפך המצב.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו מסתכלים על 67' ושלושת הלאווים של ועידת חרטום, שאז אמרו: לא, לא, לא – לא לנורמליזציה, לא לכינון היחסים, לא לשלום עם ישראל, לא להכרה הדדית – אנחנו פתאום שומעים כן וכן וכן.

קסניה סבטלובה: אנחנו שומעים את הנימה החיובית כל כך בפיהם של מנהיגי ארצות ערב, בין אם זה המלך עבדאללה – שאז היה יורש העצר, כשהציע את התוכנית הזאת, ולאחר מכן הפך למלך – ועכשיו ממשיכו.

קסניה סבטלובה: מי שבפועל ממלא מקום של מנהיג המדינה, יורש העצר מוחמד בן סלמאן, שוקד גם בימים אלה על יוזמת השלום, יוזמת השלום של הנשיא טראמפ, שאנחנו כמעט לא שומעים עליה מרוב שמתפטרים שם כל פעם אנשים ונציגים ואלה שעמלו על הכנתה של התוכנית הזאת.

קסניה סבטלובה: אבל שוב, בשביל טראמפ ובשביל הממשל שלו, יכול להיות שהדברים האלה הם יותר שוליים, אבל בשבילנו כאן זה העיקר; בשבילנו כאן זה הדבר החשוב.

קסניה סבטלובה: אנחנו אומרים, אנחנו עכשיו מסתכלים על זה – נגיד שהנשיא טראמפ יביא יוזמה, ואם הוא לא יביא אותה, לא יהיה כלום.

קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת, אנחנו יכולים להרשות דבר כזה, שלא יהיה כלום?

קסניה סבטלובה: אנחנו פשוט נזנח את המצב כמו שהוא וניתן לו להידרדר לתהום?

קסניה סבטלובה: איך ולמה?

קסניה סבטלובה: אנחנו אלה שחיים פה – לא טראמפ, לא ג'ייסון גרינבלט, לא ג'ראד קושנר, לא כל השליחים שלו, שנמצאים פה, מגיעים ואחרי זה חוזרים הביתה, ואנחנו לא יודעים איפה הם יהיו מחר, ואם יהיו בתפקיד זה או בתפקיד אחר.

קסניה סבטלובה: זה דבר שמפריע מאוד.

קסניה סבטלובה: אנחנו ממש עומדים בפני סכנה קיומית, כי אנחנו עומדים לאבד את היקרה לנו מכול – את המדינה שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

קסניה סבטלובה: לפני כמה ימים הייתי במפגש מרתק יותר במזרח ירושלים, במלון אמריקן קולוני, פה, ממש לא רחוק מהכנסת, של אנשי עסקים פלסטינים וישראלים, צעירים מאוד בגילם, שגם משתפים פעולה זה עם זה ומנסים לבנות פה סוג של עתיד, כלכלי לפחות, כשהם בונים סטרטאפים וכל מיני תוכניות.

קסניה סבטלובה: נכח שם איש פלסטיני, שבעיניי לפחות, לא מייצג את הרוב; הוא גם אמר שהעמדה שלו היא עדיין לא עמדת הרוב, אבל בהדרגה זה הולך לידי זה.

קסניה סבטלובה: בעוד אני דיברתי על הצורך של להיפרד, על שתי מדינות לשני עמים – לא דיברנו על הגבולות, כי הדברים האלה, הזמן לדבר עליהם יהיה בזמן משא ומתן, ולא סוגרים דברים בהצהרות פומביות ולא סוגרים דברים כאשר נמצאים באיזו הרצאה במקום כזה או אחר – הוא דיבר, מעניין על מה הוא דיבר: הוא לא דיבר על שתי מדינות לשני עמים; הוא דיבר על מדינה אחת שבה יהיה שוויון מלא ליהודים ולערבים, אלה שחיים בין הים לירדן.

קסניה סבטלובה: זהו זה, שלום על ישראל.

קסניה סבטלובה: או על ישראטין, כמו שקרא לזה פעם – אתה זוכר – המנהיג הלובי מועמר קדאפי.

קסניה סבטלובה: ב-2004 הוא הציע את החזון שלו כאן למזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: הוא אמר לערפאת – ערפאת כבר לא היה בחיים אז, או עדיין כן היה, אולי, ממש זמן קצר לפני שהלך לעולמו בדרכים כאלה ואחרות – ולאריאל שרון הוא אמר: אתם טיפשים.

קסניה סבטלובה: אתם לא תוכלו להסתדר.

קסניה סבטלובה: אני יודע שאתם לא תוכלו לחתוך את הארץ הזאת.

קסניה סבטלובה: זה כמו המלך שלמה, שנתנו לו את הילד ואמרו: יאללה, מה אתה מחליט?

קסניה סבטלובה: והוא אמר: יש לי רעיון בשבילכם.

קסניה סבטלובה: הספרון שיצא אז, יש לי אותו בבית באנגלית וגם בערבית – זה נקרא הספר הלבן של מועמר קדאפי.

קסניה סבטלובה: רואים שם את המפה של ארץ ישראל השלמה, או פלסטין השלמה, תלוי את מי אתה שואל, וכתוב שם "ישראטין", שזה ישראל ופלסטין.

קסניה סבטלובה: ישראל ופלסטין זה יצור כלאיים בין – אחת מדינה, שנייה אוטונומיה – מה שכאן בעיניו של קדאפי: זה העתיד, כי לא תוכלו להידבר; לא תוכלו כמו בני אדם הגיוניים להיפרד אחד מהשני; העתיד שלכם הוא לחיות במדינה אחת.

קסניה סבטלובה: איני יודעת איזו מדינה זו עומדת להיות, אולי זאת תהיה אחלה מדינה.

קסניה סבטלובה: בוקר טוב לחבר הכנסת יואל חסון, שמצטרף לדיוני המליאה.

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: למה אין שר מהממשלה?

חמד עמאר: היא ביקשה עכשיו לצאת.

קסניה סבטלובה: כן, היא נמצאת פה.

קסניה סבטלובה: היא אמרה שהיא מאזינה לכל מילה.

קסניה סבטלובה: אנחנו יכולים אחרי זה לשוחח איתה ולבדוק איך היא התרשמה מהדברים שאמרתי.

יואל חסון: אנחנו נבחן אותה על זה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שגם היא צריכה להתחבר.

קסניה סבטלובה: אומנם אנחנו במקומות אידיאולוגיים שונים על המפה הפוליטית, אבל אני חושבת שהדאגה למדינת ישראל יהודית ודמוקרטית משותפת לשתינו, אני חושבת – לשלושתנו, אם אנחנו מדברים גם עליך, כבוד היושב-ראש.

חמד עמאר: אבל אני חושב שהספר של מועמר קדאפי נקרא הספר הירוק.

קסניה סבטלובה: לא.

קסניה סבטלובה: הספר הירוק זה הספר עוד משנות ה-70; יצא לו ספר עבה כזה, ששם הוא מספר על ראייתו את האסלאם, איך הוא רואה את האסלאם.

איילת שקד: קסניה, את מדברת מאוד מעניין.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: הינה, לחבר הכנסת חסון היו ספקות שאת – – –

איילת שקד: שמעתי כל מילה.

איילת שקד: אני מקווה שאתה לומד ממנה גם.

קסניה סבטלובה: אז הספר הירוק של מועמר קדאפי זה ספר משנות ה-70.

חמד עמאר: נכון.

חמד עמאר: את צודקת.

חמד עמאר: אני מחבר בין שניהם.

חמד עמאר: היו לו שני ספרים.

קסניה סבטלובה: אולי אפילו היו לו עוד ספרים, אבל מבחינת צבעים – הוא הלך על שני צבעים, אלה צבעים יפים דווקא.

קסניה סבטלובה: הספר הירוק – שם הוא כתב על האסלאם, מה זה דת האסלאם.

חמד עמאר: אגב, עשו מזה בדיחה גדולה, אבל הרבה דברים שהוא אמר אז, באחד הנאומים שלו, יצאו כמעט אחד לאחד.

קסניה סבטלובה: אז הרבה דברים יצאו אחד לאחד, מה שהוא אמר.

קסניה סבטלובה: מה שכן, את העתיד הוא לא ניבא, לא צפה אותו, וסיים את חייו כפי שהוא סיים.

חמד עמאר: לא, עם המנהיגים הערבים הוא כמעט צפה; מה שהוא אמר, הרבה מנהיגים שהוא דיבר עליהם שהם ילכו – זה מה שקרה.

קסניה סבטלובה: בשנת 2005, זמן קצר לאחר שטוני בלייר הגיע ללוב ופירק – חתמו על ההסכם הזה של פירוק מנשק להשמדה המונית, וגם בלוב הם התחילו לפתח את הנשק הזה ואז פירקו אותו בשנת 2004 – יצא לי לבקר בלוב בשנת 2005, הוזמנתי על ידי אותו מכון של הספר הלבן, ושם הם הציגו את הראייה של אל-קעאיד, אל-אח אל-קעאיד, הם קראו לו – האח המנהיג.

קסניה סבטלובה: אז האח המנהיג כתב ספרון כזה דק, ששם אין יותר מדי פירוט, רק מה שהוא כתב שם – הוא צייר את המפה הזאת ואמר: המפה הזאת, זה מה שהולך להיות; אתם לא תוכלו להיפרד, אבל גם לא תוכלו – זה כלפינו, הישראלים: אתם הרי מתגאים בזה שאתם הדמוקרטיה היחידה בזמן התיכון, ואכן זה המצב, עד רגע זה, למרות האביב הערבי, למרות שגם בתוניסיה יש ניצנים של דמוקרטיה; הם עדיין לא שם, אבל אני מקווה, בשבילם וגם בשביל האזור שלנו, שיגיעו לשם.

קסניה סבטלובה: הוא אמר: אבל אתם לא תוכלו שלא לתת לפלסטינים את הזכויות שלהם, הזכויות הפוליטיות שלהם, לא רק זכויות אזרחיות, אז תצטרכו לחיות אתם במדינה שתיקרא ישראטין – שם שאני לא מתחברת אליו; אישית אני אוהבת את ישראל, אני מעדיפה את השם ישראל – וכך זה יהיה.

קסניה סבטלובה: שלושה ימים ישבנו שם, בטריפולי, עם הרבה מנהיגים של החברה האזרחית הלובית – אני לא כל כך אומרת "החברה הפוליטית" כי האופוזיציה דוכאה שם ביד קשה – ודיברנו על הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: אני אמרתי שבעיניי זה חזון שלא יתממש לעולם; אנחנו רוצים לשמור על הצביון היהודי והדמוקרטי של המדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: מדינה שהיא מדינה אחת לשני עמים אולי תהיה מדינה נפלאה – אני אישית חושבת שזה לא יהיה ככה – אבל היא לא תהיה מדינה יהודית ודמוקרטית, וזה מה שמפריע לי בזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא עלינו – אני ומשפחתי, באנו ממוסקבה – לא עלינו לפה כדי לחיות בעוד מדינה ממדינות העולם.

קסניה סבטלובה: יכולנו כבר אז להגר לכל מיני מקומות, אבל בחרנו לחיות בישראל.

קסניה סבטלובה: אימא שלי אמרה אז: אנחנו ספגנו אנטישמיות במהלך כל חיינו.

קסניה סבטלובה: המשפחות שלנו – המשפחה האישית שלנו הושמדה גם בשואה וגם על ידי הגולאגים של סטלין, אז אנחנו שילמנו מחיר מאוד מאוד כבד על זה שאנחנו יהודים.

קסניה סבטלובה: עכשיו לא נחיה במדינה יהודית?

קסניה סבטלובה: עכשיו להתפשר על זה שהמדינה הזאת לא תהיה יהודית אלא מדינה של כולם, מי שיבוא לפה ומי שיעבור לפה ומי שיחיה פה?

קסניה סבטלובה: לא הגיוני.

איילת שקד: קסניה, תוכלי לספר על הגולאג?

קסניה סבטלובה: על הגולאג?

קסניה סבטלובה: כן, ודאי, אגיע גם לזה.

קסניה סבטלובה: אז כדי לסיים את הפרק על קדאפי, אנחנו יודעים שאז – זה היה ב-2005 – ראיינתי אז אנשים ברחוב הפלסטיני.

קסניה סבטלובה: אמרו לי: מה פתאום?

קסניה סבטלובה: זה (אומרת בערבית ומתרגמת:) – כאילו, טיפש, לא מבין, לא מתחבר אלינו.

קסניה סבטלובה: גם אנחנו רוצים עצמאות, רוצים לחיות בנפרד מהיהודים.

קסניה סבטלובה: והיה מיעוט כזה קטן, ממש; כמעט לא נתקלתי בסטודנטים צעירים – אולי קצת אנשים מהדור הישן, אבל בטח לא צעירים שתמכו בזה.

קסניה סבטלובה: אני עכשיו יושבת עם מנהיגים צעירים של החברה האזרחית, אנשי עסקים, אגב, שהם פרגמטיים, והם לא אומרים סתם דברים, כי הם קודם כול רוצים להצליח; כל אחד מהם רוצה להצליח, חלקם כבר מצליחים.

קסניה סבטלובה: והם אומרים: אנחנו מאמינים שעם מה שקורה עכשיו במדינת ישראל לא תהיה לנו עצמאות, לא נוכל להגיע למדינה עצמאית, כלומר אנחנו צריכים לעבור קודם כול למאבק בלתי אלים – את זה שמעתי מכולם – למען השגת זכויות במדינה משותפת לכולם.

קסניה סבטלובה: אני אומרת שזו בעיניי סכנה יותר מתוכנית הגרעין האיראנית, יותר מכל האיומים של בשאר אסד עלינו, יותר מכל הדברים האלה – ואני לא מזלזלת בסכנה שלהם, גם הם כולם מאוד מסוכנים.

קסניה סבטלובה: לכן אנחנו צריכים את המטרייה הדיפלומטית שלנו.

קסניה סבטלובה: בתקציב המדינה יש קיצוץ נרחב בסעיף החוץ.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לפתח את הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא צריכים לוותר לאיראנים בשום מקום.

קסניה סבטלובה: איפה שהם פותחים שגרירות, איפה שהם פותחים נציגות, שם גם אנחנו צריכים להיות.

קסניה סבטלובה: מה יש לי לומר על הגולאגים.

קסניה סבטלובה: אבי נולד ב-1935, ובשנת 1937, לדירה שלהם במוסקבה, איפה שהוא היה כתינוק, גר עם אביו ואימו, הגיעו אנשים על אזרחי.

קסניה סבטלובה: למטה חיכה ג'יפ שחור.

קסניה סבטלובה: אנשים מאוד מנומסים – ככה סבתא סיפרה.

קסניה סבטלובה: אמרו להם באמצע הלילה, באישון לילה, הגיעו ואמרו: קונסטנטין – זה השם של סבי ז"ל, קונסטנטין ולריוס – אתה צריך להתלות אלינו.

קסניה סבטלובה: הוא היה מהיהודים הבכירים ביותר בתעשייה הצבאית של אז.

קסניה סבטלובה: השנה היא 1937, כאמור; סטלין עכשיו מחזק את העוצמות שלו ומשמיד את המתנגדים שלו, וגם כאלה שיכולים אולי להיות מתנגדים.

קסניה סבטלובה: זה מה שנקרא משטר טוטליטרי: היעדר כל אפשרות להביע דעה שהיא קצת נגדית.

קסניה סבטלובה: ואם האדם, גם בגדר של חשוד, משתייך לעם שהוא בגדר של חשוד תמיד, ואלה היהודים – הרי אנחנו השתתפנו גם במהפכה; לעם שלנו היה ייצוג מאוד גדול במהפכה, וסטלין זכר את זה.

קסניה סבטלובה: אז באו, לקחו את סבי, ומאותו יום אף אחד לא ראה אותו.

קסניה סבטלובה: הוא פשוט נעלם.

קסניה סבטלובה: אז סבתא עוד תקופה מסוימת ניסתה לחפש מה קרה לו.

קסניה סבטלובה: אמרו לה: אל תתעקשי על זה, כי אחרת גם את, עם התינוק, שהוא אבא שלי – גם את תלכי לאותו מקום.

קסניה סבטלובה: לאחר כמה שנים, כבר הסתיימה מלחמת העולם השנייה, התברר לה שהוא קיבל פסק דין של שליחה לגולאג ללא זכות להתכתבות לעשר שנים – בשפה מכובסת זה היה.

קסניה סבטלובה: בתרגום לשפה מציאותית עשר שנים ללא זכות להתכתבות זה עונש מוות, רק לא כתבו את זה.

קסניה סבטלובה: זהו.

קסניה סבטלובה: פשוט שלחו אותו, על לא עוול בכפו.

קסניה סבטלובה: הוא לא בגד.

קסניה סבטלובה: היה קומוניסט, השתייך למפלגה, וכמו רבים אחרים – גם רוסים כמובן, אבל גם המון המון יהודים, באופן לא פרופורציונלי – הוא נשלח למקום הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יודעים איפה בדיוק הוא מת, אם זה קרה במוסקבה או אם הוא כבר הגיע לסיביר, ושם בעצם ירו בו, אבל זה מה שקרה.

קסניה סבטלובה: הגולאגים היו מקומות – זה לא היה מקום אחד; אלה ראשי תיבות, אגב, גולאג.

איילת שקד: מתי זה קרה?

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יודעים באיזה שלב זה קרה.

קסניה סבטלובה: אני יודעת על רבים שנשלחו לשם.

קסניה סבטלובה: החיים היו כל כך קשים, העבודה הייתה כל כך מפרכת.

קסניה סבטלובה: מדובר בסיביר, עם מינוס 50 מעלות בחורף.

קסניה סבטלובה: אנשים מתו כמו זבובים, לא היה צריך לירות בהם.

קסניה סבטלובה: היו אחרים שכן, בטריבונלים צבאיים סגורים, ולא כל הפרוטוקולים נפתחו עד עצם היום הזה.

איילת שקד: מעולם לא גיליתם מה עלו בגורלו?

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שהוא מת.

איילת שקד: לא יודעים מתי?

קסניה סבטלובה: לא יודעים מתי.

קסניה סבטלובה: יש השערה שזה קרה עוד לפני המלחמה, כלומר לפני שהמלחמה התחילה בברית המועצות, לפני שנת 1941, אז בין 1937 ל-1941.

קסניה סבטלובה: לא יודעים בדיוק מה עלה בגורלו.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא ידענו עליו כמעט כלום.

קסניה סבטלובה: סבתא פשוט מילאה את פיה מים, כי מה שקרה ברוב המקרים הוא שגם המשפחה של מי שיש עליו הסימן הזה שהוא בוגד, גם המשפחה שלו נשלחה לאותו מקום; תינוקות, נשים הרות – לא משנה, כולם הלכו לאותו מקום.

קסניה סבטלובה: סבתא, שקראו לה שרה מייזל, התחנה שנית.

קסניה סבטלובה: היא שינתה את השם שלה, היא שינתה את השם של אבא, היא שינתה את הלאום שלו בדרכון, כדי שלא ידעו שהוא יהודי.

קסניה סבטלובה: גם לאחר הרבה שנים – גם סבתא שלי מצד אימא אמרה לי: קסניה, את יהודייה.

קסניה סבטלובה: אם מישהו ישאל אותך, את לא יהודייה.

קסניה סבטלובה: כל כך גדול היה הפחד.

קסניה סבטלובה: לכן, כשאני שומעת את המילה "בוגדים", וכשאני שומעת את המילים "אויבי העם", אני תמיד נזכרת במה שאנחנו עברנו שם.

קסניה סבטלובה: אף אחד מתוך העם שלנו לא ראוי לזה שיכנו אותו כך.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שמישהו אחר בתוך העם שלנו יקרא לשני "בוגד".

קסניה סבטלובה: על בגידה יש סעיף בחוק, ואת יודעת את זה היטב.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים מיהו בוגד.

קסניה סבטלובה: אז לכנות את האנשים שהדעה שלהם שונה, שגם הם שואפים לטובתה של מדינת ישראל אבל יש להם, מה לעשות, מחלוקת אידיאולוגית, יש להם ראייה אחרת של הדברים האלה – הדבר הזה לא ייתכן.

קסניה סבטלובה: וכשאנחנו שומעים את זה – אנחנו במחנה שלנו סופגים את זה כל הזמן; אין יום שאני לא מקבלת טוקבקים מהסוג הזה.

קסניה סבטלובה: גם תוהים אם אני יהודייה או לא.

קסניה סבטלובה: אני אומרת: אני לא צריכה להוכיח לאף אחד שאני יהודייה, המשפחה שלי עברה מספיק.

קסניה סבטלובה: אני לא צריכה להוכיח במדינת היהודים כל יום שאני יהודייה.

קסניה סבטלובה: זה דבר אחד.

קסניה סבטלובה: ובטח כיהודייה וישראלית וציונית גאה אני לא צריכה להוכיח שאני נאמנה למדינה שלי.

קסניה סבטלובה: כולנו נאמנים למדינה שלנו, ולא ייתכן שאנחנו פה נמצא עצמנו מותקפים רק על זה שיש לנו דעה אחרת.

קסניה סבטלובה: מי שבא ממדינה טוטליטרית יודע יותר מכולם, הוא יודע מה זה – יודע מה זה הפחד הזה, יודע עד כמה צריך להיות אמיץ כדי להביע עמדה אחרת.

קסניה סבטלובה: לכן אני גאה כל כך שאני חברת כנסת במדינת ישראל ואני כן יכולה לעמוד פה באמצע הלילה ולהביע ביקורת לגיטימית, בעיניי, על התקציב, וגם על המערך – על מה שקורה אצלנו במדיניות החוץ שלנו.

קסניה סבטלובה: אני יודעת שבעצם הדבר הזה הוא לגיטימי; לגיטימי שאתם בשלטון ואנחנו מבקרים אתכם, או הדבר יכול להיות אחרת.

קסניה סבטלובה: אבל לא לגיטימי לשלול קבוצה אידיאולוגית מסוימת ולכנותה בשם הנורא – לדעתי זה דבר נורא – לכנותה "בוגדים" ובשמות גנאי אחרים רק בגלל שהדעה שלה היא דעה אחרת.

איילת שקד: תגידי את זה לעיתון הארץ.

קסניה סבטלובה: אני לא עושה איפה ואיפה.

קסניה סבטלובה: אני אומרת שמי שבע

קסניה סבטלובה: צם קיצוני ומתחיל עם הרדיפה האידיאולוגית הזאת – אלה פאשיסטים, ואלה פה, ואלה בוגדים שמאלנים – לא מקובל עליי.

קסניה סבטלובה: פשוט לא מקובל עליי.

קסניה סבטלובה: בארץ אני צמחתי דווקא בציונות הדתית.

קסניה סבטלובה: אני מכירה את הציבור הזה היטב.

קסניה סבטלובה: זה הציבור האחרון שאני אי פעם אכנה אותו פאשיסט או כל מיני שמות אחרים שמשתמשים בהם.

קסניה סבטלובה: מי שלא מכיר, יש לו הנטייה הזאת.

קסניה סבטלובה: אני, נפל בחלקי שלמדתי בבית ספר דתי בירושלים, וכל החברות שלי היו מכל ההתנחלויות פה מסביב.

קסניה סבטלובה: אני מכירה היטב את החברה הזאת.

קסניה סבטלובה: לא מסכימה איתם, מה לעשות, אבל מכבדת אותם ואת דרכם.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שהאידיאולוגיה שלהם סלולה וברורה.

קסניה סבטלובה: מה שכן, יש לנו מחלוקת בינינו.

קסניה סבטלובה: וכמו שאמר חברי יוסי יונה – ונשארו לי שבע שניות, אשתמש בהן כדי לומר את הדברים האלה – לגיטימי להתווכח, ואני חושבת שאנחנו באמת מרוויחים מזה ולומדים דברים חדשים.

קסניה סבטלובה: אי-אפשר לשלול את טיעוני הביטחון.

קסניה סבטלובה: אי-אפשר לשלול גם את הטיעונים ההיסטוריים, שההיסטוריה שלנו נמצאת כאן, בכל המקומות האלה.

קסניה סבטלובה: אי-אפשר גם לשלול את הטיעונים האחרים על הדמוגרפיה, על מה שקורה ביחסי החוץ, על הסכנה שמרחפת מעלינו, שאנחנו נמצא פה את עצמנו נאבקים בעם שנאבק בנו לא בדרך אלימה, ודורש זכויות פוליטיות, כן, במדינה שלנו – מדינה שברגע שזה יקרה היא תפסיק להיות מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: את זה אנחנו רוצים למנוע בכל דרך, ואנחנו רוצים שהמדינה שלנו תפרח, תצליח, וכל פעם תגיע למעלה למעלה, ולא, חס וחלילה, יפגעו בה בדרך זו או אחרת, שכרגע זה נראה כמו אפשרות מאוד סבירה.

קסניה סבטלובה: טוב.

קסניה סבטלובה: אני יכולה להמשיך, בסדר.

קסניה סבטלובה: יש פה – –

חמד עמאר: אה, הגיע חבר הכנסת יואל חסון.

קסניה סבטלובה: – – חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון – יש לו שעתיים ורבע לדבר.

קסניה סבטלובה: שעתיים ורבע?

קסניה סבטלובה: סחתיין.

יואל חסון: זה אף פעם לא מספיק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: עד שעתיים ורבע.

יואל חסון: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב, חברת הכנסת סבטלובה, בוקר טוב, השרה שקד.

יואל חסון: אנחנו עושים דיון על תקציב המדינה, והאמת שזה אחד התקציבים המוזרים ביותר שהונחו על שולחן הכנסת.

יואל חסון: התקציב הזה מוזר משני טעמים:

יואל חסון: הטעם הראשון הוא שאף אחד לא באמת התעסק בתקציב הזה.

יואל חסון: הכנסת בשבועות האחרונים הייתה עסוקה בטירוף הפוליטי שהביא עלינו ראש הממשלה, וחברי הכנסת, שרי המשלה, כל מי שאמור להעמיק בתקציב, לא היה מסוגל בכלל להתעסק בתקציב הזה, וגם תשומת הלב הציבורית לא הייתה נתונה לתקציב הזה בשום אופן.

יואל חסון: הטעם הנוסף הוא שאנחנו מעבירים תקציב עכשיו לשנת 2019, שהיא רחוקה מאיתנו מרחק רב.

יואל חסון: ודווקא מהטעם הזה אני רוצה רגע להעמיק בעניין הזה.

חמד עמאר: גם בשעת בוקר מוקדמת כזאת אסור לחבר כנסת לשבת על כיסא שר.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אני מבקש, אנחנו צריכים לשמור על התקנון.

יואל חסון: כשאתה, אדוני היושב-ראש, בא ועובד על תקציב לשנת 2019 כל כך הרבה חודשים לפני שבכלל השנה הזאת מגיעה, צריך שנדע בצורה ברורה שאנחנו למעשה מצביעים על תקציב לא רלוונטי.

יואל חסון: זה תקציב לא רלוונטי, כי אתה לא יודע באמת אם הסעיפים, אם הנקודות, אם הנושאים, אם תקצובים – אם הסעיפים הרלוונטיים בכלל רלוונטיים.

יואל חסון: מי יודע מה יהיה בשנת 2019?

חמד עמאר: אבל אל תשכח, אדוני חבר הכנסת – אנחנו חייבים לנהל דיון בשעה כזאת – שהצבענו על 2016 ו-2017 ביחד, ועשינו את זה ב-2015.

יואל חסון: נכון מאוד.

יואל חסון: קודם כול, עשינו את זה בסוף 2015.

חמד עמאר: 2016–2017.

יואל חסון: כשאתה עושה את זה 2016–2017, אתה למעשה מקיש מ-2016 על 2017, כלומר יש לך בסיס לתקציב: 2017 מתבסס על 2016.

יואל חסון: אגב, אתה זוכר – ואתה חבר כנסת ותיק, אדוני – אתה זוכר כמה התאמות היו בוועדת הכספים – –

חמד עמאר: נכון.

חמד עמאר: הייתי חבר בוועדת הכספים.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: – – כמה שינויים היו בוועדת הכספים, כמה התאמות היו בוועדת הכספים על שנת 2017.

יואל חסון: ואתה יודע שגם עכשיו, אין לי ספק שכשאנחנו נבוא ל-2019 – –

חמד עמאר: נעשה התאמות.

יואל חסון: – – נעשה התאמות.

יואל חסון: לכן, התקציב לא רלוונטי.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על תקציב שבאמת, אני אומר לך, ברוב סעיפיו לא יהיה כפי שאנחנו מאשרים אותו או נאשר אותו מחר, או היום בשעה יותר מאוחרת.

חמד עמאר: בכל מקרה נאשר אותו ביום חמישי.

יואל חסון: נכון, אתה צודק.

יואל חסון: כנראה מחר לפנות בוקר.

יואל חסון: הוא לא יהיה רלוונטי בעניין הזה.

יואל חסון: אחד הדברים בתקציב הזה שאני רוצה לדבר עליו זה הנושא של החינוך.

יואל חסון: הרי מה אחד הדברים המובהקים בתקציב הזה?

יואל חסון: אחד הדברים המובהקים בתקציב הזה זה העניין ששר האוצר מדבר ואומר ומספר על העודפים הגדולים שיש – עודפים גדולים, תקציבים רבים, כאילו אנחנו נמצאים באיזושהי רווחה גדולה.

יואל חסון: נכון, מדינת ישראל נמצאת בגביית מיסים גבוהה, טובה, ההכנסות רבות.

יואל חסון: יש באמת יותר מרחב לתקציבים – לחלק אותם על פי סדרי עדיפויות.

יואל חסון: מדינת ישראל, במובן הזה, או שר האוצר, יכול היה באמת לנהל פה איזשהו תקציב גמיש, עם יכולות רבות ויכולות תמרון גבוהות של שר האוצר.

יואל חסון: ודווקא דבר אחד שר האוצר, באופן מוזר – והקואליציה, כמובן, הממשלה – בחרו לדחוק הצידה, ודווקא הייתה הזדמנות.

יואל חסון: אומר בהגינות: הרבה מאוד שנים הרבה ממשלות דוחות את היישום המלא של יום לימודים ארוך.

יואל חסון: באמת, ממשלות רבות עשו את זה, ממשלות רבות לא הביאו למצב שאנחנו מיישמים את החוק הזה באופן מלא – שבעיניי החינוך הוא הכלי המרכזי ביותר שיש למדינה הזאת; ההון האנושי, בני האדם שחיים כאן, ההשקעה בהם, זה הדבר האמיתי שהרים ומרים את מדינת ישראל קדימה.

יואל חסון: לא משנה, אגב, כמה גז יהיה לנו, לא משנה גם אם נגלה עכשיו נפט או זהב, הבסיס של המדינה הזאת זה ההון האנושי, בני האדם שחיים כאן, היצירתיות.

יואל חסון: זאת ישראל.

יואל חסון: כדי להשקיע בדבר הזה אתה צריך להשקיע בחינוך.

יואל חסון: ודווקא עכשיו – ואני חייב לומר, יש פה שר אוצר שבאמת נגע בפצעים הכי חשובים, החברתיים, של מדינת ישראל; הוא באמת נגע בהם.

יואל חסון: הוא פתח פה נושאים שלא נגעו בהם שנים – שר האוצר באמת עם ראייה חברתית.

יואל חסון: אני שמח לפרגן לו על הדבר הזה.

יואל חסון: אין לי בכלל ספק.

קסניה סבטלובה: לא שומעים פרגונים כאלה כל יום, ואני חושבת שזו שעתה היפה של המליאה.

קסניה סבטלובה: שומעים ביקורת, אבל גם פרגונים.

יואל חסון: אני באמת מאמין בזה.

יואל חסון: אני אומר בכנות, אני חושב שזה שר האוצר האהוב ביותר שהיה אי פעם בתולדות מדינת ישראל, ולא קל להיות אהוב כשאתה שר אוצר.

יואל חסון: כי באמת, גם אם לא בכל דבר הוא מצליח, הוא באמת נוגע בדברים חשובים של החברה הישראלית.

יואל חסון: צריך להגיד את זה בכנות.

יואל חסון: לא תמיד עוזרים לו בממשלה, לא תמיד ראש הממשלה מפרגן, אבל בגדול הוא עושה את זה.

יואל חסון: אז דווקא בדבר הזה, יום לימודים ארוך, אני חושב שפה הממשלה או שר האוצר טעו בכך שהמשיכו לדחות את היישום של יום לימודים ארוך בעוד שלוש שנים.

יואל חסון: וכאן יש אפילו משהו שהוא מעבר למדיניות.

יואל חסון: נגיד אתה אומר: אוקיי, זה לא בסדרי העדיפויות שלי; במקרה של הדחייה הנוכחית יש בזה גם קצת יוהרה, או הרבה יוהרה, ואפילו חוצפה.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: כי מילא, אתה אומר:

יואל חסון: אני דוחה – הרי גם עכשיו, ותכף נגיע לזה, ממש ברגע האחרון אנשים בקואליציה הצליחו למנוע מראש המשלה לפזר את הכנסת, אבל בכל מצב, אנחנו הכי מאוחר בנובמבר 2019 הולכים לבחירות במדינת ישראל, ואנחנו עושים תקציב ל-2019.

יואל חסון: לדחות את יום לימודים ארוך בשלוש שנים – כלומר אתה כבר קובע מה יהיה לממשלה הבאה.

יואל חסון: זה לא דבר שעושים.

יואל חסון: יכולתם לדחות את זה בשנה; להמשיך את הדחייה בשנה, כי זו המדיניות שלכם, כי זו החלטה שלכם כממשלה וקואליציה.

יואל חסון: אבל לבוא לדחות יום לימודים ארוך, לדחות יום לימודים ארוך ולקבוע את זה גם לממשלה הבאה – זאת אומרת, גם הממשלה הבאה לא יכולה לקבל החלטה שהיא רוצה את זה, או צריכה לעשות תהליכים מורכבים כדי להשיב את זה הלאה – זה לא דבר שעושים.

יואל חסון: זה לא דבר שעושים.

יואל חסון: ופה, נגד זה, יצאנו באופן באמת חזק מאוד נגד הממשלה ונגד התקציב.

יואל חסון: והיו לנו גם דברים אחרים שפעלנו בהם בתקציב.

יואל חסון: היו לנו חברי כנסת חרוצים מאוד שעבדו בוועדת הכספים: קודם כול, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שבאמת בשעות ובימים הכי קשים של העברות תקציב וחוק הסדרים היה נציגנו ומרכז האופוזיציה בוועדת הכספים וטיפל בתקציב; חברת הכנסת סתיו שפיר; חברי הכנסת ברושי, הרצוג.

יואל חסון: סתיו שפיר באמת מחברות הכנסת החרוצות כאן בכנסת, שעבדה פה על התקציב ועל הסעיפים בו, והתעמקה בו, ובאמת מהבודדים והבודדות שבאמת מתעמקים בסעיפי התקציב, ומחפשים ועוסקים בו בצורה חרוצה; חבר הכנסת ברושי כמובן; אפילו יושב-ראש האופוזיציה, שיש לו הרבה דברים לעשות, בחר להיות בתקציב ולעסוק בו.

יואל חסון: בטח בהמשך אני עוד אעסוק בתקציב, אבל אני רוצה דווקא לדבר עכשיו גם על המשבר הפוליטי שחווינו בימים האחרונים.

יואל חסון: ואני אשאל את השרה השקד: את קראת הספר של בן כספית?

איילת שקד: לא, רק רפרפתי.

יואל חסון: רק רפרפת.

יואל חסון: אני מציע, בטיסה הבאה שלך או משהו, תקראי אותו.

יואל חסון: יש משהו מעניין, שאני לפחות – הספר הוא מעניין, הוא מחדש אפילו קצת דברים, וגם קצת הייתי במערכת הפוליטית, אז ככה כמה דברים מהחיים יכולתי להצליב ולראות דברים שידעתי, וזה מעניין.

יואל חסון: ויש מסקנה מאוד ברורה שיוצאת מהספר הזה: שהכוח של נתניהו – החוזקות של נתניהו באות לידי ביטוי בעיקר מול החולשות של מתנגדיו ויריביו.

יואל חסון: זאת אומרת, כשאתה רואה לאורך הקריירה שלו סיטואציות או מצבים שבהם ראש הממשלה היה בקטעים משבריים כאלה ואחרים, שהוא היה צריך באופן הגיוני לרדת מהבמה הפוליטית, או לא להצליח ביעדים שהוא רצה – ברגעים האלה, מי שעמדו מולו, אם זה במחנה שלו או אם במחנה האחר, מצמצו.

יואל חסון: מצמצו.

יואל חסון: ואני חייב להגיד לך, השרה שקד, את יודעת, אני לא איזה מפרגן גדול בעניינים האלה בדרך כלל – למרות שאני אדם מפרגן בכללי, אבל בעניינים האלה פחות – אתם, אולי, אני חייב להגיד, בפעם הראשונה, לא מצמצתם, לא מצמצתם מול ראש הממשלה.

יואל חסון: וזה לא העניין שדחיתם בחירות – על זה אני באמת מצטער, רציתי שיהיו בחירות – אבל לא מצמצתם בעניין שראש הממשלה יקבע פה לוחות זמנים שאתם יודעים וכולנו ידענו שהם לא היו לוחות זמנים אידיאולוגיים, הם לא היו לוחות זמנים לאומיים – הם היו לוחות זמנים אישיים.

יואל חסון: ובסוף יש כאן מדינה, ואני חושב שגם אתם יודעים שיש מדינה.

יואל חסון: ואני חושב, גברתי השרה, שעם כל זה שאנחנו יודעים להיאבק ויודעים להילחם אחד בשני – אני רוצה על אידיאולוגיות ועל תפיסות – בסוף באמת אנחנו פטריוטים, אוהבים את המדינה הזאת, ורוצים שהמדינה הזאת תתנהל ותצליח ותגיע להישגים גבוהים.

יואל חסון: וכשאתה רואה – שלום לשרה גמליאל, בוקר טוב.

איילת שקד: אני ברשותך הולכת לישון, והשרה גילה גמליאל תחליף אותי.

יואל חסון: אז אני שמח, גברתי, שלא מצמצת.

איילת שקד: תודה רבה.

יואל חסון: ומה שראינו באמת במשבר הפוליטי הזה שהיה, ראינו את אחת הפעולות הפוליטיות הציניות ביותר שראש ממשלה העביר אותנו זה שנים.

יואל חסון: ובואו, היו פה ראש ממשלה ציניים, אני לא אומר.

יואל חסון: וראש ממשלה, מתוקף תפקידו, יש לו ראייה יש לו אסטרטגיה, תכנונים פוליטיים, לאומיים – זה בסדר גמור.

יואל חסון: אבל קודם כול יש כאן דבר שלדעתי גם עבר, מה שנקרא, בקלות.

יואל חסון: ממש לפני שלוש שנים, 2015, מספר לנו ראש הממשלה במסיבת עיתונאים חגיגית ששותפיו הקואליציוניים ציפי לבני ויאיר לפיד עשו עליו פוטש וניסו לפרק את הממשלה ולהרכיב אחרת בכנסת ההיא, הקודמת, הכנסת התשע עשרה.

חמד עמאר: התשע עשרה.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: והוא אמר, והופיע בפני המצלמה, והאשים את השרה לבני אז והשר יאיר לפיד אז – האשים אותם בפוטש; האשים אותם שהם רוצים להוביל ולנסות להקים ממשלה אחרת תחתיו ופעלו באופן לא קולגיאלי ומאחורי הקלעים, ותיאר איזושהי מסכת פוליטית מתוחכמת שתוכננה מעל הראש שלו כדי להחליף ראש ממשלה בישראל – או, איך הוא אוהב להגיד?

יואל חסון: להפיל ראש ממשלה בישראל.

יואל חסון: ובאמת כולם אז צפו בראש ממשלת ישראל ואמרו: וואו, מה היה כאן?

יואל חסון: באמת אחרי שנה וחצי באו שותפיו וניסו להפיל אותו ומאחורי הקלעים להקים ממשלה אחרת.

יואל חסון: לא משנה שאם זה היה נכון, גם זה הכי דמוקרטי בעולם.

יואל חסון: זו לא פעם ראשונה שזה קרה בכנסת ישראל, שניסו להקים ממשלה אחרת; זה לגמרי דמוקרטי ולגיטימי.

יואל חסון: וראש הממשלה אמר את זה בדרמה גדולה, ואז המחנה הפוליטי שלו התאגד סביבו, כולל שותפיו הטבעיים, וכך היה.

יואל חסון: זה מה שהוא אמר לכולם, ועל זה הלכנו לבחירות אחרי שנה וחצי.

יואל חסון: הוא פיזר כנסת אחרי שנה וחצי – מה חשובה הדמוקרטיה, היציבות, המשילות, את מי זה מעניין – כי כולם חשבו שעשו לראש הממשלה פוטש.

יואל חסון: זה מה שהוא אמר אז.

יואל חסון: וממש לפני כמה חודשים ראש הממשלה, במסיבת עיתונאים, פשוט סיפר את האמת: פיזרתי את הכנסת התשע-עשרה בגלל חוק ישראל היום.

יואל חסון: ואתה יודע, זה עבר ככה.

יואל חסון: זה עבר ככה שראש הממשלה עשה שני דברים: קודם כול שיקר, שיקר לציבור באופן – מה שנקרא בעיניים פקוחות, עם הרבה מצמוצים, כי הוא מאוד ממצמץ; שיקר, לא סיפר את הסיפור האמיתי בזמן אמת.

יואל חסון: וגם כששאלו אותו, או טענו כלפיו את הטענה הזאת, הוא דחה אותה בכל תוקף ואמר: מה פתאום, לא קשור לזה.

יואל חסון: בכל מדינה אחרת ראש ממשלה שמשקר לציבור שלו ברגעים לאומיים דרמטיים כאלה לא היה יכול להחזיק בכיסאו דקה.

יואל חסון: דקה.

יואל חסון: ואחר כך מספר שהוא פיזר כנסת – פיזר כנסת במדינת ישראל, הוביל מדינה לבחירות אחרי שנה וחצי – בגלל העיתון שהוקם עבורו.

יואל חסון: בגלל העיתון שהוקם עבורו.

יואל חסון: תראו באיזה עולמות אנחנו חיים.

יואל חסון: תראו באיזה עולמות.

יואל חסון: תראו את רמת הטירוף שאנחנו חיים בתוכו.

יואל חסון: זה באמת דבר שאני חושב שגם אם אתה שייך למחנה הפוליטי של ראש הממשלה, אתה צריך להגיד: עד כאן.

יואל חסון: עד כאן.

יואל חסון: דיברתי קודם על החוזקות של נתניהו מול החולשות של יריביו מבית, מהמחנה שלו, ומבחוץ, ויש את תנועת הליכוד המפוארת.

יואל חסון: תנועת הליכוד המפוארת, שאני באמת חושב שהיא תנועה מפוארת, אני באמת חושב שהיא תנועה שיש לה היסטוריה משמעותית, הפכה להיות – והיא מעולם לא הייתה כזאת, גם לא כשעמד המנהיג המיתולוגי שלה מנחם בגין בראשה, וגם לא מנהיגים אחרים – הפכה להיות ממפלגה מפוארת למפלגה של גמדים, לא פחות, שהפכו ממפלגת הליכוד למפלגת נתניהו.

יואל חסון: מפלגת נתניהו.

יואל חסון: סובלים ומקבלים את התנהלותיו – בניגוד, אגב, לשותפיו הקואליציוניים, מצמצו.

יואל חסון: מצמצו.

יואל חסון: שליש מפה, באופן לא ענייני, היו מוכנים להקריב את הכיסא שלהם, לא בשביל אידיאולוגיה – לא, נגיד, היה כאן משבר אידיאולוגי עמוק; הולכים לבחירות על תהליך מדיני, הולכים לבחירות, שלא נדע, על עניין ביטחוני, הולכים לבחירות על עניין כלכלי.

יואל חסון: רצה פה ראש ממשלה ללכת לבחירות כי הוא במרוץ עם היועץ המשפטי לממשלה מי יספיק קודם.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: זאת האמת, חד-משמעית.

יואל חסון: ראש הממשלה נמצא בתחרות עם היועץ המשפטי לממשלה ועם מערכת אכיפת החוק, שהוא גם משמיץ אותה באופן שאי-אפשר בכלל לתאר שזה אכן קורה, וניסה להספיק לעשות בחירות לפני שיוחלט על כתב אישום, והייתה לו איזושהי אסטרטגיה בראש – לא משנה שלדעתי היא הייתה קורסת בכל מצב, אבל הייתה לו.

יואל חסון: ואני לא מזלזל באסטרטגיות של ראש הממשלה נתניהו.

יואל חסון: אני מתנגד לו שנים, שנים; גם כשהייתי בליכוד אף פעם לא תמכתי בנתניהו.

יואל חסון: אבל אני חייב לומר, לזלזל – אני לא מזלזל בו.

יואל חסון: לא מזלזל בו.

יואל חסון: מעולם לא זלזלתי, לא ברמה האישית וגם לא ברמה הפוליטית.

יואל חסון: יש לו יכולות גבוהות.

יואל חסון: דווקא בגלל היכולות הגבוהות האלה, והבן אדם הוא באמת אדם מוכשר, האכזבה שלי ממנו הרבה יותר גדולה, כי לדעתי הוא היה יכול להיות פה מנהיג הרבה יותר גדול והרבה יותר משמעותי, אבל הוא לא.

יואל חסון: אבל בואו נדבר רגע על מה שקרה כאן באמת בימים האחרונים.

יואל חסון: נכון, אופוזיציה רוצה להחליף ממשלה; נכון, אנחנו רוצים להחליף ממשלה.

יואל חסון: ואנחנו, שלא תטעו, בכל שלב – עובדה שגם עשינו את זה; וגם אם זה יהיה עוד שבוע, עוד שבועיים – אם יהיה חוק להקדמת הבחירות, אנחנו נצביע בעדו, ללא ספק.

יואל חסון: אבל מי אמר שאנחנו צריכים לתאם עם ראש הממשלה את התאריך שנוח לו?

יואל חסון: מי אמר?

יואל חסון: בכלל, אגב, יש שיח צבוע לגמרי בעניין הזה: מצד אחד, התקשורת והעיתונאים, כולם יודעים, כולם יודעים למה ראש הממשלה בחר ביוני – כנראה ב-26 ביוני – כולם יודעים, כולם מפרשנים את זה, כולם מדברים על זה, וכשאופוזיציה אומרת לא לשתף פעולה עם נתניהו, הם אומרים לנו: אתם פוחדים מבחירות.

יואל חסון: אתם יודעים את האמת – שהוא רצה את התאריך המסוים הזה כדי להקדים את היועץ המשפטי לממשלה בהחלטה על כתב אישום.

יואל חסון: אתם יודעים שזה לא ענייני.

יואל חסון: אתם ידעתם שכל המשבר הזה הוא לא ענייני, שכל המשבר הזה הוא משבר מומצא לחלוטין.

יואל חסון: וגם אנחנו ידענו את זה, ומה לעשות – ואני מאמין בזה – אני לא רוצה להיות כלי משחק בידיו של נתניהו.

יואל חסון: וכשאני יודע את האמת, וכשאני יודע שראש הממשלה, כל החלטותיו ומעשיו הם בגלל ההתנהלות המשפטית שהוא עומד מולה וזה הדבר שמוביל אותו, אני לא אמור לעזור לו, ואני לא אמור להטריף את המערכת כאן.

יואל חסון: אתה רוצה בחירות?

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אתם רוצים בחירות?

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: נשב, נדון בתאריך.

יואל חסון: מה, אני צריך להצביע לראש הממשלה על התאריך שלו?

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: והיינו מצביעים בעד בחירות והיינו מקדמים את זה בתוך הוועדות שיהיו בחירות, אבל היינו גם נלחמים על התאריך שאנחנו חושבים שהוא טוב, או הכי טוב, למדינת ישראל.

יואל חסון: נקודה.

יואל חסון: אז צריך להיות פה אמיתיים בעניין הזה.

יואל חסון: אי-אפשר להגיד בכל מקום: אנחנו יודעים מה האינטרסים של ראש הממשלה, אבל אחר כך להשתתף בנרטיב שלו ולקדם את הנרטיב שלו.

יואל חסון: ויש כאן עוד עניין: ראש הממשלה מצליח להחדיר לתודעה הציבורית כבר הרבה זמן שהוא לא מנוצח, שהוא פופולרי, שהוא מנצח בבחירות, שכולם מאחוריו.

יואל חסון: אז קודם כול נגיד דבר אחד: ראש הממשלה מצליח בעת הזאת לגבש את המחנה, ה-base הפוליטי שלו, סביבו.

יואל חסון: זה נכון, מצליח.

יואל חסון: אבל מכאן ועד להגיד שהציבור, כמו שהוא אומר כל הזמן, תומך בראש הממשלה בכל הסקרים, בכל הנתונים העמוקים – ראש הממשלה, בהתאמה לראש ממשלה, מעולם לא עובר את ה-35%.

יואל חסון: זאת אומרת, 35% – וזה ה-base שלו, זה הבסיס הפוליטי שלו – חושבים שהוא שצריך להיות ראש ממשלה; הרוב הגדול לא חושב שהוא צריך להיות ראש ממשלה.

יואל חסון: בכל סקרי העומק שנעשו, גם כאלה שפורסמו לגבי פרשיותיו המשפטיות של ראש הממשלה, רוב הציבור לא מאמין לו, רוב הציבור מאמין לגורמי אכיפת החוק.

יואל חסון: רוב הציבור מתנגד להתנהגות של ראש הממשלה כלפי גורמי אכיפת החוק והדמוקרטיה.

יואל חסון: אלו הנתונים.

יואל חסון: וכשאמרתי לך קודם, אדוני, שראש ממשלה הוא חזק בגלל חולשות היריבים שלו, אז זה גם במחנה שלנו.

יואל חסון: במשך שנים ראש הממשלה מצליח לנצח פה בחירות בעיקר בגלל – בעיקר בגלל – החולשה של המחנה ממול, שלא מתגבש, שבדרך כלל מפולג, שגם ההצבעה של בוחריו היא בדרך כלל מחולקת ומפולגת.

יואל חסון: ואין לי ספק שאם היינו מתאחדים ועובדים ביחד – אין לי ספק שנתניהו כבר לא היה ראש ממשלה פה הרבה שנים אחורה.

יואל חסון: אבל זה לא המצב, ואני מקווה שזה יהיה המצב.

יואל חסון: אני מקווה גם שיבינו, אדוני היושב-ראש, גם המצביעים במחנה שלנו, שהדרך היחידה להחליף את נתניהו היא ליצור סיכוי גבוה להקמת קואליציה אחרת בכנסת הזאת.

יואל חסון: והדרך להחליף או ליצור קואליציה אחרת בכנסת הזאת היא רק דרך המחנה הציוני.

יואל חסון: רק דרך המחנה הציוני.

יואל חסון: ואנחנו רואים היום שהרבה מהציבור שלנו בוחר להצביע יאיר לפיד – לפי הסקרים זה כך נראה.

יואל חסון: וצריך להיות ברור בדבר הזה: מי שרוצה בהחלפת נתניהו צריך להצביע למחנה הציוני.

יואל חסון: הצבעה היום ליאיר לפיד היא פשוט הצבעה למנות אותו שוב לסיבוב נוסף, כנראה כושל שוב, של שר אוצר בממשלת נתניהו.

יואל חסון: זה מה שיהיה.

יואל חסון: מי שיצביע בצד שלנו, במחנה שלנו, עבור יאיר לפיד, וייתן לו 23, 24, 25 מנדטים, בסך הכול משפר את יכולת המשא ומתן שלו עם נתניהו להיות שר אוצר בממשלת נתניהו ולחזור על הסיבוב הכושל הקודם – של ממשלה, אגב, שאין לי ספק שהיא גם לא תחזיק מעמד.

יואל חסון: אין ליאיר לפיד שום סיכוי להקים כאן קואליציה.

יואל חסון: שום סיכוי.

יואל חסון: וכולם גם יודעים את זה.

יואל חסון: כולם יודעים את זה.

יואל חסון: גם בגלל החרדים, גם בגלל דברים אחרים.

יואל חסון: אין ליאיר לפיד קואליציה.

יואל חסון: גם אם יהיו לו 30 מנדטים, אין לו קואליציה.

יואל חסון: לעומת זאת, למחנה הציוני יש יכולת ללא ספק, עם מספר כזה – בהנחה שאנחנו מצליחים להיות גם המפלגה המובילה, יש לנו סיכוי להרכיב קואליציה ללא ספק.

יואל חסון: ללא ספק.

יואל חסון: ואת זה צריך לדעת.

יואל חסון: את זה צריך לדעת כשאתם באים להצביע ומחליטים איך אתם מצביעים וכשאתם באים לרצות להחליף את השלטון ולהחליף את נתניהו.

יואל חסון: והבחירות יבואו, והן יבואו מהר.

יואל חסון: הן יבואו.

יואל חסון: וכשהן יבואו, זה יהיה רגע דרמטי למחנה שלנו, שיצטרך לעבוד, ולהתרכז, ולהתגבש ולהצביע הצבעה שהיא תהיה הצבעה חזקה, שתאפשר את החלפת נתניהו, וזה – רק למחנה הציוני וליכולת להקים קואליציה אחרת בכנסת הזאת.

יואל חסון: כי הצבעה ליאיר לפיד היא פשוט השארת נתניהו לקדנציה חמישית בקואליציה בלתי אפשרית, ובעיקר בלי שום חזון, ושום תוכנית, ושום אסטרטגיה, וזה דבר שהוא לא טוב למדינת ישראל.

יואל חסון: זה דבר שאנחנו צריכים לעבוד קשה מאוד כדי לבנות באמת מחנה גדול וחזק שיעמוד מול נתניהו.

יואל חסון: עכשיו, אדוני היושב-ראש – אתה אומר פה שעה, אבל לדעתי יש לי עוד שעתיים, לא?

יואל חסון: אני צריך לתכנן פשוט.

חמד עמאר: יש לך – – –

יואל חסון: אני עד 07:00, לא?

חמד עמאר: על זה תוסיף שעה.

יואל חסון: זהו, כי אני צריך לתכנן.

חמד עמאר: כי השעון, אין לי אפשרות לתת לך – –

יואל חסון: יותר משעה וחצי?

חמד עמאר: – – יותר משעה ורבע, שעה וחצי.

חמד עמאר: אז שמתי שעה ורבע, אחרי זה נוסיף לך שעה.

יואל חסון: כי אני צריך לתכנן את הזמן שלי.

חמד עמאר: יש לך המון זמן לתכנן, המון המון זמן – –

יואל חסון: המון המון זמן.

חמד עמאר: – – לגעת בכל דבר שאתה רוצה.

חמד עמאר: שעתיים ורבע זה המון המון זמן, במיוחד כשעם ישראל מאזין לך.

יואל חסון: קודם כול, תתפלא, יש הרבה מה שנקרא ציפורי לילה.

חמד עמאר: אני אמרתי, אלפים.

יואל חסון: יש ציפורי לילה.

יואל חסון: עכשיו זה כבר ציפורי בוקר.

יואל חסון: אנשים מתחילים כבר להתעורר, אז אני מציע לכם הפעם – – –

חמד עמאר: הרבה אנשים כבר בעבודה.

יואל חסון: לא, לא בעבודה, לא יודע אם בעבודה.

חמד עמאר: בעבודה, בעבודה.

חמד עמאר: תאמין לי, כן.

יואל חסון: חלק, יש חלק שהם גם בעבודה.

יואל חסון: הינה, אנחנו בעבודה, אבל יש גם כאלה שהם בעבודה.

חמד עמאר: אני אמרתי הרבה אנשים.

חמד עמאר: התכוונתי גם אלינו – אנחנו יושבים כאן.

יואל חסון: כן, אנחנו פה.

יואל חסון: גם השרה גמליאל יושבת שם, בעבודה, בשעה מוקדמת.

חמד עמאר: כן, גם החבר'ה הסדרנים, המאבטחים – –

יואל חסון: עובדי הכנסת.

חמד עמאר: – – המזכירות – כולם כאן, כל הכנסת.

יואל חסון: נכון, נכון.

יואל חסון: אגב, צריך לומר עוד דבר: הרבה מחברי הכנסת לנים בחדריהם עכשיו.

חמד עמאר: אני יודע, אני הסתכלתי.

יואל חסון: כן, יש פה הרבה שהם בבניין.

יואל חסון: אבל זה בסדר, אנחנו עושים את מה שצריך – את השליחות הציבורית שלנו.

חמד עמאר: גם ילונו, ימשיכו ללון כאן.

יואל חסון: מי?

חמד עמאר: חברי הכנסת, גם בלילה הבא.

יואל חסון: לא.

חמד עמאר: נתחיל להצביע ב-21:00, 22:00, 23:00.

יואל חסון: זה ייגמר ב-02:00.

חמד עמאר: 03:00.

יואל חסון: 03:00, ואז ילכו לישון.

חמד עמאר: תלוי בכם.

יואל חסון: אתה יודע שהיה מושב לא פשוט, והאופוזיציה הייתה מאוד פעילה, כמו ששמת לב, במושב הזה, והיו לנו הרבה פיליבסטרים, ושעות ארוכות של דיונים, ודווקא באחד הפיליבסטרים הקטנים, כשהיינו מאוד מאוד פעילים, אני נכנסתי לאוטו בסוף הפיליבסטר, פתאום אני מסתכל על השעון ואני אומר: רגע, יש מצב שהייתי ער ברציפות 28 שעות?

יואל חסון: הייתי ער 28 שעות ברציפות ואפילו לא שמתי לב.

יואל חסון: היינו כל כך באנרגיה ובאדרנלין, שלא שמתי לב ש-28 שעות ברציפות פשוט לא ישנתי.

יואל חסון: גם לא הרגשתי שאני כאילו לא – 28 שעות לא ישנתי.

חמד עמאר: כשאני אסיים את המשמרת שלי כאן

חמד עמאר: אני אהיה כבר 24 שעות.

יואל חסון: בלי שינה.

יואל חסון: אז תמשוך עוד חמש, כדי שתשבור את השיא שלי.

יואל חסון: תמשוך קצת, מה אכפת לך?

יואל חסון: תקרא ספר או משהו, לך לאכול איזה משהו.

חמד עמאר: לא, אני הולך לעשות אימון.

יואל חסון: אימון?

יואל חסון: מה אתה אומר?

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: אז באמת השעה הזאת היא מוקדמת, ומצד שני היא גם מאפשרת לנו לדבר על נושאים שאנחנו רוצים לדבר עליהם, וזה חשוב.

יואל חסון: ובאמת, אני רוצה לעשות סוג של סיכום ביניים על שלוש השנים האחרונות שאנחנו עברנו, ואנחנו ממש על סף שלוש שנים של הכנסת הזאת.

יואל חסון: צריך לומר, קודם כול, שמבחינתי בשלוש השנים האחרונות עשיתי כל מה שאפשר, יחד עם חבריי במחנה הציוני ובאופוזיציה, להיאבק בממשלה שהיא ממשלת ימין, באמת, אולי הכי קיצוני שהיה כאן בשלוש השנים האחרונות.

יואל חסון: והיינו סביב כמה נושאים מרכזיים, במיוחד שני נושאים מרכזיים: הדבר הראשון זה הזחילה שלנו והכיוון שלנו, הנהירה שלנו לכיוון ישראל כמדינה דו-לאומית; השני – הרס שיטתי של מוסדות שלטון החוק.

יואל חסון: בחצי השנה האחרונה, כשהייתי יושב-ראש סיעות האופוזיציה ומרכז האופוזיציה, הובלתי יחד עם כל חבריי את המאבקים הגדולים שלנו בנושא חוק ההמלצות וחוק המרכולים, אבל נתחיל דווקא בהמלצות.

יואל חסון: חוק ההמלצות היה דוגמה לחקיקה שהיא מהדורסניות שהיו כאן, באמת, שאני זוכר בכנסת; חוק שכולו נולד מתוך אינטרסים אישיים של ראש הממשלה, מתוך כוונות שלו להשתמש בכוח הפוליטי כדי להתחמק מאימת הדין, ולהפעיל פה את חברי הכנסת, ולהפעיל פה את חברי הכנסת שלו, את הרוב הקואליציוני שלו, כדי לנסות להוביל פה חוק באמת באמת מושחת.

יואל חסון: צריך להגיד על הדבר הזה שאנחנו כאופוזיציה ניהלנו קרב באמת מהקשים שידענו נגד החוק הזה, והצלחנו.

יואל חסון: הצלחנו.

יואל חסון: הצלחנו להפוך את החוק הזה להרבה הרבה פחות משמעותי, והכי חשוב – פחות רלוונטי לעניינים או לפרשות שראש הממשלה חשוד בהם.

יואל חסון: למרות כוונתו המקורית שהחוק הזה יהיה נוגע לו וישרת אותו הצלחנו למנוע את הדבר הזה.

יואל חסון: וגם בנושא של חוק המרכולים – שאני חושב שגם הוא אחד החוקים החשוכים שהעבירו כאן, חוק שבניגוד לטענה, משפיע והשפיע על החברה הישראלית, ועוד ישפיע, גם ביום-יום, במציאות, וגם, אגב, בתקדים שהוא יצר.

יואל חסון: ובעניין הזה הבנו כולנו שהאופוזיציה חייבת לנהל כאן קרב ולא למצמץ מול ראש הממשלה.

יואל חסון: והייתה לנו כאן מדיניות, ניהלנו כאן מדיניות של אפס קיזוזים עם הקואליציה, וכל מה שיכולנו לעשות עשינו, למרות שלא היה לנו רוב, וידענו שאין לנו רוב, וידענו שבסוף הדרך אנחנו, כשיגיע החוק למליאה, יכולים להפסיד.

יואל חסון: אבל המאבק שלנו הביא למצב שגם חלקים מהקואליציה, בשלב מסוים, הבינו שהם לא צריכים לתת יד לחוקים האלה, ודאי לא בנוסחים המקוריים שהיו – –

גילה גמליאל: בוקר טוב, יואל.

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: מצטרפת אלינו לשולחן הממשלה.

יואל חסון: – – והבאנו למצב, גברתי השרה, שהחוקים הנוראיים באמת שרצה – – –

גילה גמליאל: אני שומעת את החפירות שלכם על הבוקר.

גילה גמליאל: לפחות תחדשו לנו משהו כאן, גם פילוסופיה קצת.

יואל חסון: אז קודם כול, אם יש לך רעיון לנושא, את יכולה – תני נושא, ואני מדבר עליו שעה עכשיו.

גילה גמליאל: זה מה שאתה אומר עכשיו.

גילה גמליאל: מישהו צריך להחליף אותך?

גילה גמליאל: איך זה עובד?

חמד עמאר: יש לו שעתיים ורבע לדבר.

חמד עמאר: נשארו לו כמעט שעתיים, קצת פחות, אז יש לו המון זמן לדבר.

גילה גמליאל: אתה צריך לדבר עוד שעתיים?

גילה גמליאל: אתה רציני?

גילה גמליאל: מישהו דאג לך למים?

יואל חסון: גילה, קטן עלייך, את עושה את זה גם – – –

חמד עמאר: יש לו שעה ו-47 דקות לדבר.

יואל חסון: אתה יודע מה הבעיה עם השרה גמליאל?

יואל חסון: מעבר לזה שהיא באמת אישיות יוצאת דופן, שרה באמת טובה וגם פוליטיקאית מוכשרת, יש לה תקלה אחת בקריירה הפוליטית שלה: היא מעולם לא הייתה באופוזיציה.

גילה גמליאל: נכון.

גילה גמליאל: זאת לא תקלה.

יואל חסון: היא מעולם לא הייתה באופוזיציה.

יואל חסון: ואני חושב ששר או ח"כ ותיק, פוליטיקאי מנוסה, חייב לחוות אופוזיציה – לא יותר מדי, אבל חייב לחוות אופוזיציה.

גילה גמליאל: אתה יודע, אומרים שאני מביאה מזל לתנועה: כל פעם שאני נמצאת, אנחנו בקואליציה.

יואל חסון: אני מאחל לך שתימצאי.

יואל חסון: יכול להיות שזה נכון, אבל בשבילך אני אומר לך, קודם כול, לדעתי, מהיכרות שלי איתך, את יכולה להיות אלופה באופוזיציה.

יואל חסון: אין לי בכלל ספק בזה.

יואל חסון: את תדעי לעבוד יפה מאוד.

יואל חסון: ואני גם חושב – את יודעת, אפרופו זה שכולם – כשאתה הולך ברחוב ופוגשים אותך גם פעילים פוליטיים, אומרים לך: באמת, איזו אופוזיציה טובה אתם, עשית עבודה מצוינת, אתה עובד מעולה, אתה יודע לעשות אופוזיציה.

יואל חסון: אמרתי להם: חבר'ה, אני מקווה שלא נהיה כל כך טובים באופוזיציה, שיגידו: אתם כאלה טובים – תישארו באופוזיציה.

יואל חסון: מה אתם צריכים להיות לא באופוזיציה?

חמד עמאר: אבל האמת, אתם מוכיחים את עצמכם טוב מאוד באופוזיציה, לכן אנחנו משאירים אתכם שם.

גילה גמליאל: לא רק זה – תגיד לו שפחדנו שהאופוזיציה לא תצטמק, אז החלטנו שלא לצאת לבחירות.

יואל חסון: אני מאוד מתרגש מהדאגה שלכם כלפי האופוזיציה.

גילה גמליאל: יואל, אותך היינו – – –

חמד עמאר: כשאתה טוב במקום מסוים אתה צריך להישאר שם, ואתם טובים מאוד.

יואל חסון: תמיד הייתה בכם חמלה.

יואל חסון: אני מאוד מודה לכם.

יואל חסון: אבל למרות שאנחנו מאוד טובים באופוזיציה, אנחנו נהיה עוד יותר טובים בקואליציה, בטח יותר טובים מכם, אני בטוח, ולכן אנחנו נפעל שזה ישתנה.

יואל חסון: ואני אפעל בכל כוחי, חברת הכנסת גילה גמליאל – בכל כוחי, השרה גילה גמליאל – שתהיי, חברת כנסת גמליאל, בכירה וחשובה באופוזיציה; אולי, מי יודע, מרכזת האופוזיציה.

גילה גמליאל: חשבתי שאתה רוצה איזו ממשלת אחדות.

גילה גמליאל: אני רואה שהלכת לקצה.

יואל חסון: תראי, אני אמרתי לך, אני רוצה – אם את שואלת אותי מה הפנטזיה שלי, או החזון שלי, זה שבכנסת הבאה, בטקס באולם שאגאל, אני מעביר לך את מפתח האופוזיציה.

יואל חסון: מרכז האופוזיציה מעביר למרכזת האופוזיציה – –

גילה גמליאל: טוב לשמור על חוש הומור בשעות האלה.

יואל חסון: – – החדשה והמוכשרת, חברת הכנסת גילה גמליאל, שתיקח להוביל את האופוזיציה – – –

חמד עמאר: באמת אני לא צריך להתערב, אבל אתה מאמין במה שאתה אומר?

יואל חסון: כן, כן.

יואל חסון: כן, אדוני.

חמד עמאר: אני – קשה לי.

יואל חסון: ואתה יודע מה?

יואל חסון: אני אגיד לך משהו, אני יודע שאתם פיתחתם זחיחות – אני חייב להגיד, אמורים להגיד זחיחות, אבל אני פשוט לא מסוגל להגיד את זה בצורה הזאת, אז אני אגיד זחיחות.

יואל חסון: אתם פיתחתם זחיחות, פיתחתם יהירות – ועכשיו אני אומר את זה ברצינות – אתם פיתחתם יהירות.

יואל חסון: אני חושב שמנהיגות, או ממשלה, או הנהגה, או מפלגה, שחושבת שלנצח היא תשלוט, ולנצח הציבור יהיה איתה, ואין סכנה שהציבור ישלח אותה הביתה – אתם יודעים מה?

יואל חסון: זה אפילו לא ליכודניקי להגיד את זה, זה בוודאי לא בית"רי וזה ודאי לא דמוקרטיה.

יואל חסון: כדאי שיהיה בכם טיפת הספק הקטן שהציבור אולי יום אחד יחליט שזהו, אתם צריכים ללכת גם לאופוזיציה, וזה בסדר, כי זו דמוקרטיה.

יואל חסון: לחשוב שתמיד תשלטו פה ותמיד הציבור יעמוד מאחוריכם זו קצת יהירות.

גילה גמליאל: יואל, אנחנו לא חושבים ככה, אבל אין בינתיים אלטרנטיבה.

גילה גמליאל: תנסו לאתגר אותנו קצת.

חמד עמאר: הוא בעצמו אמר את זה לפני.

גילה גמליאל: לא מאתגרים.

חמד עמאר: לא, לא.

חמד עמאר: אתה אמרת את זה לפני פחות מחצי שעה.

יואל חסון: אני אומר, אני – – –

חמד עמאר: אני חושב שלא שכחת מה שאתה אמרת.

יואל חסון: לא, הינה, אני – – –

חמד עמאר: אני יושב כאן, אבל מקשיב לכל מילה שאתה אומר, ואתה אומר דברים מאוד מאוד מעניינים וחשובים.

יואל חסון: אני מסכים, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, שהמחנה ממול למחנה שלכם לא התגבש ולא עמד בצורה משמעותית מולכם.

יואל חסון: חילק את קולותיו – המצביעים שלנו מחלקים את הקולות שלהם בצורה כזאת שלא מאפשרת לנו להיות המפלגה הגדולה ביותר.

יואל חסון: זה שלב ראשון; והשלב השני – גם לייצר איזשהו גוש.

יואל חסון: אני מסכים.

יואל חסון: כמו שאמרתי, נתניהו פה ראש ממשלה המון שנים בעיקר בגלל חולשת יריביו – חולשת יריביו, לא בגלל שהוא כזה חזק.

יואל חסון: תקראי את – אמרתי לשרה שקד – אני לא יודעת אם קראת את הספר של בן כספית.

יואל חסון: ומי שקורא אותו לעומק – ואני מציע לך לקרוא אותו, כדי שתדעי לפחות עם מי יש לך עסק, אז תקראי אותו ותראי שראש הממשלה הזה הוא באמת ראש ממשלה שהחוזק שלו – החוזקה שלו היא בזכות חולשת יריביו, גם בבית – או במפלגה שלו או במחנה שלו – וגם במחנה האחר, ממול.

גילה גמליאל: אולי מפאת העובדה שמידת הניסיון והאיכויות הן פשוט ליגה בין-לאומית, כפי שאתה שם לב?

גילה גמליאל: נתת את דעתך על זה עד הסוף?

יואל חסון: קודם כול, אני אמרתי שאני אף פעם – אולי שמעת – אף פעם לא זלזלתי בראש הממשלה.

יואל חסון: באמת, לא זלזלתי.

גילה גמליאל: בן אדם איכותי.

יואל חסון: ודאי שהוא בן אדם איכותי ומוכשר, ודווקא על פי זה הייתי מצפה למעשים הרבה יותר משמעותיים שלו בתשע השנים הרצופות האחרונות שהוא ראש ממשלה.

יואל חסון: ואני חושב שדווקא הוא מבזבז את זמנו הרבה על תככנות, פוליטיקה, עניינים אישיים, התנהלות שהיא לדעתי התנהלות לא מכבדת ומכובדת לראש ממשלה.

יואל חסון: הוא דווקא אדם שאני חושב שיש לו ראייה היסטורית ויש לו הבנה.

יואל חסון: ואני גם יודע, באמת יודע מקרוב, בגלל סיטואציה מסוימת שהייתה בשלוש השנים האחרונות, שהוא גם מודע לאתגר מסוים, משמעותי, גדול, שישראל עומדת בפניו, וגם הזדמנות, והוא מפספס את ההזדמנות הזאת.

יואל חסון: והוא גם יודע מה ההזדמנות הזאת, והוא מפספס אותה.

יואל חסון: ולכן, יש לי – עם כל הכבוד שהוא מוכשר, אני לא יודע מה הוא עושה עם הכישרון הזה.

יואל חסון: מה, מדבר יפה בטלוויזיה?

יואל חסון: מסתובב בעולם ונואם נאומים יפים?

יואל חסון: בזה לאף אחד לא היה ספק.

יואל חסון: בכלל, הפך להיות עניין – ולי אין רגשי נחיתות בעניין הזה, כי אני דובר את השפה – אבל בכלל, אתה שומע שאומרים לך: למה אתה מצביע?

יואל חסון: הוא מדבר אנגלית כל כך יפה.

יואל חסון: הוא מדבר אנגלית כל כך יפה.

יואל חסון: מתי זה הפך להיות מדד למי הוא ראש ממשלה?

יואל חסון: מה, מנחם בגין דיבר אנגלית קצת יותר גלותית, אז הוא היה ראש ממשלה פחות טוב בגלל האנגלית שלו?

יואל חסון: או ראשי ממשלות אחרים?

יואל חסון: האנגלית היא מדד?

גילה גמליאל: יואל, האינטליגנציה שלך גבוהה.

גילה גמליאל: הרי ברור לך שזה לא שהוא מדבר אנגלית טוב; זה זה שבזירה הבין-לאומית יש שינוי דרמטי מקצה לקצה כתוצאה מהפעילות האינטנסיבית שלו במדינות הללו, כולל ארצות הברית.

גילה גמליאל: אתה רואה את השינוי, לא היה כזה דבר מעולם, ואנחנו צריכים לברך על כך.

גילה גמליאל: אני אומרת, אפשר להיות חלוקים בהרבה דברים, אבל מה שברור מאליו ובקונסנזוס – אז גם מילה טובה אף פעם לא מזיקה.

יואל חסון: תראי, אין ספק שהשינויים בממשל האמריקני, שינויי המדיניות והנשיא, הביאו באמת למדיניות שהיא יותר תואמת את הממשלה הנוכחית ואת האינטרסים של הממשלה הנוכחית.

גילה גמליאל: גם האופוזיציה מברכת.

יואל חסון: חלקם גם בעיניי טובים לאינטרס הישראלי, חלקם פחות.

יואל חסון: אני לא יודע, אני צריך לראות.

יואל חסון: אני, לדוגמה, חושב שאם הממשל האמריקני הנוכחי, עם כל זה שהוא – ואני בירכתי על העברת השגרירות לירושלים ועל ההכרה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל, שזה מבחינתי דבר מובן מאליו, אבל טוב שאמריקה עושה את זה וטוב שאולי מדינות אחרות יעשו את זה.

יואל חסון: אני חושב שבכלל ממשלות קודמות, מקום המדינה ועד היום, בוודאי מ-67' – מדינת ישראל עשתה טעות שלא חייבה את כל השגרירויות לעבור לירושלים כהחלטה, והייתה צריכה לכפות את זה ולקבוע את זה.

יואל חסון: אבל בסדר, זה תהליך חשוב.

יואל חסון: אבל מצד שני – ויכול להיות שאני אופתע, והלוואי שאני אופתע – אבל העובדה שהממשל האמריקני היום עדיין לא מציג תוכנית מדינית בינינו לבין הפלסטינים ולעולם הערבי בכלל, בעיניי זו פגיעה במה שטוב לישראל.

יואל חסון: כי אני חושב שהפרדה בינינו לבין הפלסטינים תציל אותנו מגורל של מדינה דו-לאומית, וזה מה שמטריד אותי.

יואל חסון: אני בעד לשמור על גושי ההתיישבות, אני בעד גבולות בני-הגנה, אבל אני רוצה כבר החלטה על הפרדה בינינו לבין הפלסטינים – לא כי אני דואג להם, הם לא מעניינים אותי; מעניין אותי העם היהודי ומדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: והסטטוס קוו היום של חוסר הפרדה, של אנשים אצלך, במפלגה שלך, שמדברים על "ניתן להם אזרחות" – יש פה את חבר הכנסת גליק, שמדבר על לתת להם אזרחות, לתת להם אזרחות, לפלסטינים.

יואל חסון: הוא לא ממצמץ בכלל.

יואל חסון: איך תיראה פה הכנסת אחרי זה?

יואל חסון: ובשביל מה הקמנו את הבית הלאומי לעם היהודי אם אנחנו ככה רוצים לאבד את הרוב היהודי כאן ושמדינת ישראל כבר לא תהיה יהודית ודמוקרטית?

יואל חסון: ויש את חבר הכנסת מיקי זוהר וחבר הכנסת קיש, שמציעים לתת להם תושבות, זאת אומרת, לנהל את השטחים, לתת להם תושבות אבל לא אזרחות – כל מיני רעיונות כאלה הזויים – ופשוט להתחמק מהמציאות.

יואל חסון: ראש הממשלה יודע את זה.

יואל חסון: ראש הממשלה גם יודע, אגב, על הסכנה הדו-לאומית, ואני יודע שהוא יודע.

יואל חסון: וראש הממשלה גם יודע על ההזדמנות שיש היום עם מספר לא קטן של מדינות ערביות מתונות שרוצות לבנות עם ישראל ציר מתון שייאבק בצירים הקיצוניים שיש כאן, שבאמת מסכנים את כולנו.

יואל חסון: וההזדמנות הזאת – נדרש לה גם מחיר מסוים: התעסקות עם העניין הפלסטיני.

יואל חסון: וראש הממשלה, בגלל ה-base הפוליטי שלו, לא מוכן להתעסק בדבר הזה, ולא מוכן לשלם את המחיר הזה, והוא יודע לאן הדבר הזה מוביל אותנו.

יואל חסון: תראי מה קורה בירושלים.

יואל חסון: תראי מה קורה בירושלים.

יואל חסון: את הרי מכירה את ההיסטוריה, ואת אדם מאוד משכיל.

יואל חסון: הרי כששחררנו את ירושלים ב-67', חוברה לה יחדיו ירושלים שהייתה בשליטה ירדנית וירושלים שהייתה בשליטה ישראלית.

יואל חסון: זאת הייתה ירושלים – ירושלים ההיסטורית, התנ"כית, בגבולותיה.

יואל חסון: זאת ירושלים, והיא אוחדה, ועליה אין עוררין, אין עוררין – לא לחלק אותה, לא לשבור אותה, לא לשחק איתה.

יואל חסון: זאת ירושלים, ועליה צריך להגן, אין ויכוח.

יואל חסון: אבל בהחלטת ממשלה צירפו אז, כמה חודשים אחר כך, כפרים שהיו שייכים לגדה.

יואל חסון: כשהם היו בצד הירדני הם היו בגדה בכלל, הם לא היו חלק מירושלים.

יואל חסון: האנשים האלה לא היו תושבי כפרים בירושלים אלא כפרים פלסטיניים בגדה, וחיברו אותם לירושלים.

יואל חסון: הלכנו לפרוטוקולים לראות למה קיבלו את ההחלטה הזאת, ואחר כך, כשנפתחו הפרוטוקולים, התגלו דברים שאמר גנדי על הנושא הזה.

יואל חסון: גנדי דחף אז – הוא היה אלוף בצה"ל, והוא דחף לחיבור הזה, להעברת הכפרים.

יואל חסון: ואחר כך, כששאלו אותו ובדקו למה זאת הייתה ההחלטה שלו, הוא אמר: אני הייתי בטוח שאחרי 67', כמה חודשים אחרי 67', מדינת ישראל תיסוג מרוב השטחים שהיא כבשה או שחררה.

יואל חסון: הוא היה בטוח.

יואל חסון: אבל הוא ידע שמירושלים לא ייסוגו.

יואל חסון: יישארו.

יואל חסון: אף אחד לא ימסור את ירושלים.

יואל חסון: והוא אמר: כל מה שאני אכניס פנימה לירושלים – יישאר אצלנו.

יואל חסון: הוא אמר אז משפט מדהים.

יואל חסון: הוא אמר: אם הייתי יכול להכניס את יריחו ולהגיד שיריחו זו שכונה בירושלים, הייתי עושה את זה.

יואל חסון: ומה המציאות שנוצרה?

יואל חסון: מציאות שבה קרוב – בסך הכול זה 300,000 פלסטינים, אבל זה כולל חלק מהפלסטינים שהיו בירושלים המקורית; בערך 200,000 פלסטינים יושבים היום על הצוואר של ירושלים מבחינה כלכלית, ביטחונית וגם ריבונית.

יואל חסון: הם לא ירושלמים, הם מחזיקים תושבות ירושלמית.

יואל חסון: הם לא ירושלמים.

יואל חסון: קודם כול, ביטחונית זה הופך את ירושלים הרבה יותר קשה לניהול, להגנה וכל הדברים המשמעותיים הביטחוניים, והריבונות – זה מסכן את הריבונות שלנו על העיר, כי מחר, אם מסיבה כלשהי הם יחליטו להשתתף בבחירות המוניציפליות, אז מועצת העיר הירושלמית תיראה אחרת לחלוטין, כולל אפילו ראש עיר פלסטיני, אולי.

יואל חסון: והאמת שמה שקורה בירושלים היום זו הצגה של מדינה דו-לאומית – עיר דו-לאומית; מתנהלת כעיר דו-לאומית.

יואל חסון: את יודעת, רציתי לעשות סיור בכמה שכונות, ופניתי באופן מסודר דרך קצין הכנסת ועשינו את כל הנוהל שצריך – את מכירה את זה – והמשטרה לא אישרה; לא אישרה לנו להיכנס למקומות האלה.

יואל חסון: וכשדיברתי עם גורם בכיר מאוד מאוד מאוד במשטרה הוא אמר לי: תראה, שוטר אני לא מכניס לשם, אתה רוצה שאני אכניס חברי כנסת?

גילה גמליאל: חמור מאוד.

יואל חסון: נכון, אבל זאת המציאות.

גילה גמליאל: אבל זה חמור מאוד שיש מקומות – הרי זה לא רק בירושלים.

גילה גמליאל: הייתה מדיניות לאורך שנים שהמשטרה מעין מתנערת ממקומות מסוימים במדינה, בעיקר ממקומות של החברה הערבית, ואז אכיפת החוקים בתוך אותם יישובים ערביים ובדואיים פשוט לא הייתה.

גילה גמליאל: זה חלק משינוי המדיניות של הממשלה הנוכחית בהרבה מן ההחלטות, שבהן גם פתחנו תחנות משטרה בהרבה מהיישובים הערביים, ואנחנו מגייסים שוטרים מהחברה הערבית כדי להטמיע את כל הנושא של שלטון החוק בתוך היישובים הללו.

גילה גמליאל: הרי על פניו זה נשמע לך סביר, לא משנה איפה במדינת ישראל, שחבר כנסת או שר – ימנעו ממנו ללכת בגלל בעיה ביטחונית?

גילה גמליאל: אז אם יש בעיה ביטחונית לאיזה חבר כנסת ושר, זה אומר שבתוך המקומות הללו יש בעיה ביטחונית שצריכים לתת לה מענה.

גילה גמליאל: אז כאן זו כבר בעיה כוללנית, היא לאו דווקא, בהכרח, בעיה בהקשר מדיני כזה או אחר.

גילה גמליאל: זה עניין מהותי של מדיניות מושרשת שהייתה פה לאורך שנים, לא רק בתחום האלימות ואכיפת החוק – גם בהרבה דברים אחרים שהזנחנו סביב זה, ופה צריך לעשות את השינויים.

יואל חסון: אני מסכים, אבל את המציאות הזאת לא משנים היום בירושלים, וירושלים היא הפרומו של עיר דו-לאומית למדינה הדו-לאומית שאנחנו עומדים בפניה.

יואל חסון: אני חייב להגיד משהו בעניין הזה.

יואל חסון: אין לי עניין עכשיו לחלק את ארץ ישראל, לחלק את מדינת ישראל ולחלק קרקעות או אדמות למי שרק רוצה.

יואל חסון: יש לי מחשבה אחת ברורה: איך אתה משמר את ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; איך אתה עובד בצורה כזאת שאתה אולי מאבד חלקים מסוימים אבל אתה מבטיח את ישראל ברוב יהודי מוצק ובאופן דמוקרטי.

יואל חסון: ישראל, אם לא באופן דמוקרטי ירצו התושבים שלה שתהיה מדינה יהודית, ואם היא תאבד את הרוב הדמוקרטי שלה, היא לא תהיה המדינה שאנחנו בנינו, חלמנו עליה, ובטח לא לאורך זמן.

יואל חסון: ואגב, איבוד הרוב היהודי שלנו, גם אם זה יהיה בתהליך ארוך, יביא בסוף – אם הסכנה הזאת אכן תהיה, או תהיה עלולה להיות – לכך שהאנשים החזקים פה, מה שמחזיק את החברה הזאת, לא יישארו כאן; אנשים לא יישארו כאן יותר, וזה הדבר הכי מסוכן שיכול להיות כאן.

גילה גמליאל: ארץ זבת חלב ודבש.

יואל חסון: אין על זה ויכוח, אבל היא זבת חלב ודבש רק אם היא תישאר מה שאנחנו בנינו ורצינו – הבית הלאומי לעם היהודי.

יואל חסון: זה הסיפור.

יואל חסון: בשביל זה כולנו פה.

יואל חסון: בסוף אני מאמין שרוב חברי הכנסת שנמצאים כאן, הם נמצאים כי הם רוצים שמדינת ישראל תישאר מה שהיא – הבית הלאומי לעם היהודי.

יואל חסון: אין על זה בכלל ויכוח.

יואל חסון: ויש סכנה שאי-אפשר להתעלם ממנה.

יואל חסון: וזה לא בגלל הפלסטינים כך או אחרת, הם לא מעניינים אותי בכלל.

יואל חסון: זה בגלל מציאות שקיימת שצריך להכיר בה ולא לזלזל בה.

יואל חסון: את מדברת על פעולותיו הבין-לאומיות של ראש המשלה, שבאנגלית טובה ובהתנהלות מדינית מנסה להשפיע.

יואל חסון: אבל בשורה התחתונה, תסתכלי עד היום, נכון שיש – את יודעת, גם אהוד אולמרט – אתם לא יצאתם מגדרכם באותה צורה – – –

גילה גמליאל: קודם כול, אני מאוד מעריכה את ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט.

גילה גמליאל: אני חושבת שהוא היה ראש ממשלה מצוין, וכבודו, בהחלט – הוא מהאנשים שאני מאוד מעריכה.

יואל חסון: גם אני מאוד מעריך.

יואל חסון: ואהוד אולמרט גם בנה הוא מערכת בין-לאומית וקשרים בין-לאומיים מצוינים עם מנהיגי העולם בתקופתו כראש ממשלה.

יואל חסון: אני מזכיר לך, אגב, אחרי מבצע – אני כבר לא זוכר מבצעים שהיו בעזה, אבל המבצע הגדול שהיה בעזה בתקופתו, ממש ערב הבחירות של אז – כמעט כל מנהיגי אירופה הגיעו אליו לבית ראש הממשלה ממש מייד בתום הקרבות בעזה, הגיעו כדי לתמוך בישראל על מאבקה בטרור, ובאמת, לא היה דבר כזה בהיסטוריה שאחרי פעולה צבאית באים לחזק את ישראל על מאבקה טרור.

יואל חסון: ראש הממשלה באמת מדבר עם הרבה מנהיגים, אבל עדיין, עדיין, עדיין, מדינת ישראל, מול המוסדות הבין-לאומיים – אם זה האו"ם, אונסק"ו, אחרים – – –

גילה גמליאל: כן, אבל אתה מכיר את המוסדות הבין-לאומיים.

גילה גמליאל: אני לוקחת בהם חלק בהרבה מאוד מהנאומים, גם באו"ם וגם במועצת אירופה, ואתה, בכלל יש לך פעילות ענפה במוסדות הללו, ואתה רואה שלצערנו – לאו דווקא בהכרח מתוך שיקולים עניינים, אלא חלקם ממצוקות שקורות ממש לפתחם, בתוך המדינות, וחלקם זה מדינות ערביות שמצביעות אוטומטית ואין שום יכולת לפרוץ את הסכר הזה.

גילה גמליאל: הם לא באמת מפעילים שיקול דעת.

גילה גמליאל: הם רואים ישראל – יש אנטי.

גילה גמליאל: אז בוא נאמר שבעבר, מהצד השמאלי אמרו: או"ם שמום, ודי זלזלו במוסדות, ולא נעשתה באמת עבודה מקיפה לאורך שנים של ניסיון לשנות את דעת הקהל העולמית.

גילה גמליאל: אני חושבת שהמגמה העכשווית היא נכונה, כי כן צריך להשקיע בזירה הבין-לאומית, כן צריך לנסות ולהראות – והיום יש כל כך הרבה דרכים – גם הרשתות החברתיות, גם כל הנושא שהמוסדות הללו צריכים לשמוע אנשים כמו נתניהו, שמגיע לשם ומראה כיוונים אחרים.

גילה גמליאל: גם האופוזיציה – אני חייבת לציין שכשאנחנו נמצאים ביחד בחו"ל לייצג את מדינת ישראל, יש פה אחדות ותמימות דעים ואין מחלוקות, וזה דבר שהוא מבורך.

יואל חסון: בחו"ל אין אופוזיציה.

גילה גמליאל: בחו"ל אין אופוזיציה, שזה דבר חשוב וזה דבר נכון.

יואל חסון: כן, נכון.

גילה גמליאל: אני מנסה לעורר לך כל פעם נושאים, אז אני ככה מתערבת.

יואל חסון: לא, בסדר, יש לי גם רשימה.

יואל חסון: אל תדאגי, יש לי פה רשימה.

גילה גמליאל: אה, יש לך רשימה?

גילה גמליאל: כבר דאגתי לך.

יואל חסון: יש לי רשימה של דברים שאני רוצה לדבר עליהם.

יואל חסון: אבל אני מסכים על העניין הזה שיש אינטרסים למדינות ויש את מדינות ערב שמשפיעות על המוסדות הלאומיים.

יואל חסון: אני מבין את זה לגמרי.

יואל חסון: אבל בסוף השאלה היא, כל התמיכה והאהדה הזאת – מה אתה עושה איתה?

יואל חסון: מה אתה עושה איתה ולאן אתה מביא אותה?

יואל חסון: האם אתה יוצר איתה, לדוגמה, חזית בין-לאומית שיכולה לייצר הסכמה ותמיכה באינטרסים של ישראל כדי לשמר אותה מדינה יהודית ודמוקרטית?

יואל חסון: ודווקא בממשל אוהד כמו הממשל של הנשיא טראמפ, אני הייתי חושב שזאת ההזדמנות לייצר תוכנית מדינית יחד עם מדינות ערב המתונות, יחד עם גורמים בין-לאומיים נוספים, כדי לייצר אחת ולתמיד הסדר בינינו לבין הפלסטינים, כדי להימנע ממדינה דו-לאומית.

יואל חסון: זה הדבר המרכזי ביותר שאנחנו צריכים לדבר עליו.

יואל חסון: אני רוצה לדבר על דבר נוסף, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אני, בשנה האחרונה, ניהלתי קרב ציבורי נחוש מאוד למען יונתן היילו.

יואל חסון: יונתן היילו, למי שזוכר, הוא אדם, בחור צעיר, שבמשך תקופה ארוכה סבל מהטרדות, עד אפילו אונס, של גבר שהתעלל בו לאורך תקופה ארוכה.

יואל חסון: מתוך מצוקה ומתוך סיטואציה שאני באמת לא מאחל לאף אחד מאיתנו הוא בסוף לקח את החוק לידיו והרג את אותו בחור שהתעלל בו.

יואל חסון: ובמשך תקופה ארוכה מאוד – באמת בגלל, אני חושב, גם נסיבות חייו של יונתן, גם המשפחה שהוא בא ממנה – הוא התבייש במה שקרה לו, הוא התבייש בעניין הזה, ותקופה ארוכה בכלל לא ידעו שזאת הסיבה שהוא פגע בו ושהוא עבר את ההתעללות המינית הנוראית הזאת ואת האונס הנוראי הזה.

יואל חסון: הוא עבר באמת מסכת של חקירות קשות מאוד, ובצדק – אדם לקח חוק לידיו, הרג אדם אחר, ובאמת היה כאן עניין טרגי מאוד.

יואל חסון: אבל לאורך המשפט ועם הזמן התגלה וידעו כולם והבינו למה קרתה הסיטואציה הנוראית הזאת, למה הוא בסוף לקח את החוק לידיו, ואחרי תהליך משפטי מאוד מאוד ארוך הוכר מצבו כמי שהגן על עצמו מפני אנס, אדם שפגע בו והתעלל בו, והוא הרג אותו למעשה בגלל זה.

יואל חסון: אז קודם כול, לאורך כל המשפט שלו היו אנשים טובים מאוד שעבדו ולחמו כדי שהאמת תצא לאור וכדי שהסיבה למעשה הלא-פשוט שיונתן היילו עשה תצא החוצה וגם תוכר על ידי בית המשפט.

יואל חסון: צריך גם לומר מילה טובה על עורך הדין אלון אייזנברג, שבאמת ממש לא מענייני כסף אלא מתוך הלב והנשמה, עד היום מלווה את יונתן היילו בכל מאבקיו המשפטיים, והצליח במקומות שאחרים לא הצליחו: לשכנע את בית המשפט שיונתן היילו בסופו של דבר היה קורבן – קורבן לאונס, קורבן להתעללות, ואדם שנקלע לסיטואציה שהיה חייב, שהרגיש שזאת הדרך שלו לצאת ממנה.

יואל חסון: ואז, כשנחשפתי יותר ויותר לסיפור של יונתן היילו, החלטתי גם לנסות לעזור לו מפה, מהבית, מהכנסת, מהפרלמנט, מהזירה הציבורית, ועשינו מהלך שהוא באמת – אני, כשהתחלתי אותו, לא האמנתי עד כמה הוא יצליח – של החתמת חברי כנסת על בקשה לנשיא המדינה לחון את יונתן היילו.

יואל חסון: הדבר המדהים שהיה כאן – שלמעלה מ-65 חברי כנסת חתמו על בקשה לנשיא המדינה לחון את יונתן היילו.

יואל חסון: זה דבר שמעולם לא היה, מספר כזה של חברי כנסת; מעולם לא היה כלפי אדם פרטי, לעניין פרטי, לא לאומי, לא מדיני, לא סיפור גדול – אדם אחד שעבר טראומה והיה בסיטואציה, לקח את החוק לידיים.

יואל חסון: 65 חברי כנסת חתמו על מסמך שמבקשים מהנשיא לחון.

יואל חסון: ואני חייב לומר שנשיא המדינה טיפל בנושא הזה של יונתן היילו, הוא וצוותו, בצורה באמת הגונה, נכונה.

יואל חסון: גם אם בשלב הראשון נשיא המדינה לא קיבל את הבקשה, בדיעבד, היום אני יכול להגיד – גם אם באותו רגע, בפעם הראשונה, הוא לא קיבל את ההחלטה לחון אותו, אני הרגשתי כאב וצריבה והצטערתי והתאכזבתי, אבל אחר כך, כשפגשתי את נציגי הנשיא וגם שוחחתי עם הנשיא עצמו, הבנתי שרצו להביא לכך שיונתן למעשה יעבור תהליך של שיקום, תהליך של שיקום והכנה ליציאה לאזרחות וחזרה לחיים, לעולם – שהוא לא היה חלק ממנו, אגב, גם כשהוא היה משוחרר בחוץ.

יואל חסון: הוא באמת עבר תקופות קשות מאוד.

יואל חסון: ומאז אותה החלטה של הנשיא פגשתי את יונתן בכלא כמה פעמים, ראיתי אותו, ראיתי את התהליך שהוא עובר ועבר.

יואל חסון: ממש לפני שבוע הייתי אצלו שוב בכלא.

יואל חסון: ואז נשיא המדינה קיבל החלטה, אחרי חצי שנה, לחון אותו – קיבל החלטה לחון אותו, ולצערי, ועדת השחרורים בסופו של דבר לא קיצרה לו את המועד של השחרור כדי שהחנינה באמת תיכנס לתוקף.

יואל חסון: פה אני חייב לומר שאני לא מבין את ההתנהגות של הפרקליטות בעניין של יונתן היילו.

יואל חסון: דווחתי על הדיונים שהיו בוועדה, ונציגי הפרקליטות התנהגו שם כאילו הם עדיין באמצע המשפט להוכחת אשמותיו או האשמותיו או עבירות שעשה יונתן היילו.

יואל חסון: כאילו אנחנו עוד במשפט.

יואל חסון: כשכל גורמי המקצוע – הרשות לשיקום האסיר, רשות בתי הסוהר, כולם – חשבו שהוא צריך להשתחרר – – –

חמד עמאר: כמה שנים הוא יושב כבר?

יואל חסון: שש-שבע שנים.

יואל חסון: שש-שבע שנים כבר.

יואל חסון: כולם כבר חשבו שהוא צריך להשתחרר, כולם.

יואל חסון: רק הפרקליטות המשיכה להתעקש שהוא לא ישתחרר.

יואל חסון: וצריך להגיד, זה לא שהוא משתחרר וזהו, מנתקים מגע ממנו.

יואל חסון: הוא ישתחרר עם שיקום, עם ליווי, עם תוכנית.

יואל חסון: מתעקשים שיישאר בכלא.

יואל חסון: עכשיו נאלץ עורך הדין שלו אלון אייזנברג לגשת לבית המשפט המחוזי ולערער, ואני מקווה מאוד שהערעור יתקבל.

יואל חסון: אני סומך על בית המשפט, כמו שאני תמיד סומך על גורמי אכיפת החוק.

יואל חסון: כמו שאמרתי, ראיתי את יונתן לפני שבוע.

יואל חסון: ראית בן אדם – קודם כול, פחדתי לראות אדם שבור, אבל ראיתי בן אדם חזק, שעבר תהליך שיקום שמלווה על ידי גורמי המקצוע, שהרשות לשיקום האסיר כבר מחכה ליישם עליו את התוכניות הרלוונטיות באזרחות.

יואל חסון: כבר יודעים איפה הוא יעבוד ואיך הוא ישתלב.

יואל חסון: ודווקא היום, בדיעבד, אני אומר, ההחלטה אז, המקורית, של הנשיא הייתה החלטה נכונה.

יואל חסון: באמת היום, בדיעבד – ואמרתי את זה גם לנשיא – אני שמח שהנשיא קיבל את ההחלטה בפעם הראשונה שלא לחון אותו, כי באמת הוא נכנס לתהליך שיקום נכון.

יואל חסון: אבל הוא כבר שם, וצריך לשחרר אותו, וצריך לאפשר לו לחזור הביתה.

יואל חסון: פושעים גדולים ממנו, הרבה יותר גדולים ממנו, שוחררו.

יואל חסון: הוא צריך ללכת הביתה.

יואל חסון: יונתן היילו צריך לחזור למשפחתו, צריך לחזור לחיים, צריך לשקם את חייו, צריך להתחתן, צריך לעבוד, צריך להקים משפחה.

יואל חסון: זה מה שהוא רוצה, זה מה שמגיע לו.

יואל חסון: הוא לקח את החוק לידיו, הוא שילם מחיר, אבל הוא היה קורבן, והוא צריך היום להשתחרר ולחזור הביתה.

יואל חסון: היה עוד מאבק חשוב, אדוני, שניהלתי בכנסת הזאת – – –

חמד עמאר: איפסתי לך את השעון, יש לך בדיוק 80 דקות.

יואל חסון: אני מקווה שאני אספיק את הכול, אדוני.

חמד עמאר: אני חושב שכן.

יואל חסון: אני חושש שתצטרך בסוף הדרך להוסיף לי עוד כמה דקות.

חמד עמאר: אני לא אשאר איתך עד סוף הדרך, כי אני צריך לעזוב אותך עוד מעט.

חמד עמאר: אני אבקש שמי שיחליף אותי – – –

יואל חסון: ידעתי שתעשה את זה, ידעתי שתנטוש בשלב מסוים.

חמד עמאר: מי שיחליף אותי יוסיף לך את הזמן הדרוש על מנת שתסיים את כל הדברים שהכנת להגיד לעם ישראל.

יואל חסון: אל תגלה לי מי מחליף אותך, תן לי – שתהיה לי הפתעה.

חמד עמאר: סמוטריץ.

יואל חסון: לא, רציתי הפתעה.

יואל חסון: סמוטריץ – יהיה מעניין.

יואל חסון: אז אני אשמור את הנושאים המדיניים לסמוטריץ, בסדר גמור.

יואל חסון: אני רוצה, אדוני, לדבר גם על מאבק חשוב מאוד שניהלתי בכנסת הנוכחית, וזה המאבק להעסקה בכבוד של עובדים מקומיים ישראלים בנציגויות הישראליות שבעולם.

יואל חסון: זה נקרא עמ"י – עובדים מקומיים ישראלים, וזו תופעה מעניינת.

יואל חסון: אדוני, שנינו לדעתי נבחרנו בכנסת השבע עשרה – נכון?

יואל חסון: בפעם ראשונה.

יואל חסון: ואנחנו, חברי הכנסת, לאורך השנים, מסתובבים בעולם – – –

חמד עמאר: לא, אני בשמונה עשרה נבחרתי.

יואל חסון: אה, בשמונה עשרה?

יואל חסון: הייתי בטוח בשבע עשרה, אבל בסדר, בשמונה עשרה.

יואל חסון: אבל גם אתה מספיק זמן בכנסת, ואתה הסתובבת בעולם במשלחות רשמיות.

יואל חסון: גם אני – – –

חמד עמאר: אנחנו היינו ביחד בארצות הברית.

חמד עמאר: כמה זמן?

יואל חסון: נכון, נסענו בעולם ביחד.

יואל חסון: זה חלק מהתפקיד של חברי הכנסת – להיות במשלחות פרלמנטריות, להיות בגופים פרלמנטריים בין-לאומיים.

יואל חסון: ותמיד כשאתה מגיע לנסיעות בעולם, פוגשים אותך הנציגים בשגרירות המקומית.

יואל חסון: הם מלווים אותך ומכינים לך חומרי רקע, ומכינים אותך לקראת פגישות, ועובדים איתך מאוד מאוד קשה.

חמד עמאר: עושים עבודה מעולה.

יואל חסון: עושים עבודה מעולה לרוב.

יואל חסון: לא כולם; לרוב.

חמד עמאר: רוב האנשים שפגשתי באמת עושים עבודה מעולה.

יואל חסון: נכון, גם אני, מסכים איתך.

יואל חסון: אנשים טובים שעובדים.

יואל חסון: אתה יודע, זה משהו מדהים, אני באמת עשר שנים פה, הסתובבתי בעולם, ופגשתי אנשים, ומלא עובדי שגרירויות, ושגרירים, ומספר שתיים, ומספר שלוש, והאמת, לא ידעתי שיש דבר כזה בכלל עובדים מקומיים ישראלים.

יואל חסון: לא היה לי מושג, עד לפני שנתיים בערך.

יואל חסון: לא היה לי מושג.

יואל חסון: יום אחד קרה משהו.

יואל חסון: יום אחד – כי מבחינתי כל אדם שליווה אותי או פגש אותי מטעם שגרירות מבחינתי הוא היה שליח, עובד מדינה, עם כל התנאים, עם כל מה שצריך.

יואל חסון: ויום אחד אני יושב באחת הפגישות הבין-לאומיות – אני חושב שזה היה בארצות הברית, בקונגרס – מסיימים אותה, ואז פוגש אותי אחד החבר'ה מאחד הנציגויות בארצות הברית, מספר לי ואומר לי: אתה יודע מה אני?

יואל חסון: אמרתי לו: מה זאת אומרת מה אתה?

יואל חסון: הוא אמר לי: אתה יודע שאני עובד בלי זכויות?

יואל חסון: אמרתי לו: מה זאת אומרת אתה עובד בלי זכויות?

יואל חסון: הוא אמר לי: אני בהגדרה של עמ"י – עובד מקומי ישראלי.

יואל חסון: אמרתי לו: אוקיי, מה זה אומר?

יואל חסון: אז הוא אומר לי: אני לא כמו השליחים.

יואל חסון: ואז הוא מתאר לי את התנאים, את תנאי השכר, את תנאי העסקה – אתה יודע מה?

יואל חסון: אלה תנאי העסקה מהנמוכים שקיימים או היו קיימים במדינת ישראל.

יואל חסון: עובדי הקבלן הפשוטים ביותר היו בתנאי העסקה טובים יותר מאותם עובדים.

יואל חסון: כשאתה הולך למקומות האלה ואתה פוגש את האנשים תמיד זה נראה נורא זוהר, כי הם נמצאות בבירות העולם – ניו יורק, פריז, לונדון.

יואל חסון: אבל אתה רואה שיושב עובד כזה בניו יורק, מרוויח בערך שכר מינימום במושגים ישראליים, בניו יורק, מקבל שכר דירה לא רלוונטי בכלל לשוק.

יואל חסון: עכשיו תשאל את עצמך: אז למה אתם עובדים בזה?

יואל חסון: אז קודם כול, שאלה טובה.

יואל חסון: הרבה מאוד מהאנשים שבאים לעבודות האלה באים באמת מתוך אמונה ורצון להשתלב ולהיות חלק מהמערכה הבין-לאומית של מדינת ישראל; אנשים טובים שבתחילת הדרך, כשהם נקלטים בעבודה הזאת, הם לא מבינים עד הסוף לאן הם נכנסים.

יואל חסון: הם מתחילים כמו אריות ונופלים כמו זבובים, במפח נפש – אנשים שאיבדו את עולמם, אנשים שמצאו את עצמם בסיטואציות נוראיות, בהעסקה פוגענית, העסקה פוגענית בצורה שאי-אפשר בכלל לתאר.

יואל חסון: אני החלטתי שאני נכנס לנושא הזה בכל כוחי, ואחרי מאבק כמעט של שנתיים אני יכול לומר בגאווה גדולה שהוגש הסכם בין אותם עובדים לבין הממשלה, והיום אין יותר עובדים בתנאים פוגעניים.

יואל חסון: אין יותר.

יואל חסון: ממשלת ישראל קיבלה החלטה שכל העובדים האלה נקלטים כעובדי מדינה.

יואל חסון: תנאי השכר שלהם שופרו באופן ניכר, ומה שאנחנו הרווחנו, מדינת ישראל – הרווחנו אנשים טובים, כי הם כולם אנשים טובים; משכילים מאוד, אגב.

יואל חסון: הרווחנו אנשים טובים שיכולים לעבוד בעבודה שלהם ולא להיות מוטרדים יותר מבעיות פרנסה, לפחות לא גדולות.

יואל חסון: עדיין הם לא נמצאים בתנאי העסקה כל כך משופרים, אבל הרבה יותר טובים ממה שהיה, הרבה פחות פוגעניים.

יואל חסון: לא צריכים יותר מציאות שהם צריכים כל סוף שבוע ללכת לישון אצל חברים כי הם צריכים לסאבלט את הדירה שלהם כדי להרוויח עוד כמה מאות דולרים בחודש, או אחרי יום ארוך בשגרירות ללכת לעשות בייביסיטר לכל מיני אנשים כדי להתפרנס.

יואל חסון: הם יכולים לעבוד.

יואל חסון: אתה יודע, אני אתן לך סתם דוגמה.

יואל חסון: הייתי בקונסוליה שלנו בניו יורק.

יואל חסון: כמו שאתם יודעים, הקונסוליות בעולם נותנות הרבה שירותים לישראלים וליהודים בעולם, והרבה מהשירותים האלה – אנשים משלמים כסף עבורם, אגרות, ולכן הקונסוליות, לפחות במדינות מסוימות, הן ממש מה שנקרא מקור רווח לייצר הכנסות, רווח למדינה.

יואל חסון: עכשיו, אתה בא לקונסוליה בניו יורק, שהיא אחת הרווחיות ביותר, כי נעשות שם המון פעולות קונסולריות, שמכניסות המון כסף למדינה, אתה מסתכל על המחלקה הזאת – ענקית, מלא עובדים; חוץ מהשליח, האחד שהוא הקונסול הראשי, כולם עמ"י, עובדים מקומיים ישראלים, שמתפעלים מערכת שמכניסה מיליוני דולרים בשנה, והם בשכר מינימום.

יואל חסון: הם היו בשכר מינימום, בשכר מינימום – שכר פוגעני, מבזה.

יואל חסון: אתה הולך לשגרירויות מסוימות ואתה רואה שיש שם שגריר, ומספר שתיים, ומספר שלוש, ומי שעובד עם השגריר ועושה את כל העבודה המדינית עם השגריר זה עובד עמ"י, זה עמ"י – עובד מקומי ישראלי, שעבד בתנאי שכר נוראיים.

יואל חסון: ואנחנו שינינו את הנושא הזה במאבק ארוך ומתמשך.

יואל חסון: אני לא ויתרתי.

יואל חסון: גם מבקר המדינה נכנס לנושא הזה – דאגנו לכך; ועדות הכנסת טיפלו בזה שוב ושוב; לחצנו על הממשלה; פעמיים הגשתי הצעות חוק בעניין הזה, ולא עזבתי את הממשלה עד שהיא קיבלה את ההחלטה הזאת, ואני מברך אותה על כך.

יואל חסון: אנחנו היום במצב ששיפרנו את התנאים של העובדים האלה, שלא היו בעין הציבור, כי תמיד זה נראה נורא זוהר ונורא לא דחוף, אבל בסוף זו הייתה העסקה פוגענית לא פחות מהעסקות, כמו שאמרתי, של עובדי הקבלן, שהכי פוגעים בעבודתם, והיו אפילו בתנאים יותר טובים; גם זה לא בסדר.

יואל חסון: אז אני באמת גאה על המאבק החשוב הזה.

יואל חסון: הייתה עוד פעולה חשובה שאני קידמתי והצלחנו להעביר.

יואל חסון: אם אתה, אדוני, והשרה זוכרים, היה ציבור גדול מאוד שלאורך שנים היה סובל מהצקות ומגביית יתר של חברות, מיצירת חובות מדומים או לא מדומים כלפי אזרחים והפעלה מיידית של עורכי דין כלפי אזרחים.

יואל חסון: הייתה חברת איקיוטק, אם אתם זוכרים.

יואל חסון: היא שכללה את זה לרמות הכי גבוהות שאפשר, ואם התקשרת אליהם איכשהו דרך סמ"ס, לא יודע מה, ואפילו לא ידעת שהתקשרת, התחילו להצטבר לך חובות וריביות מטורפות, ומייד הפעילו נגדך עורכי דין.

יואל חסון: והרבה מאוד אנשים, ברגע שקיבלו מכתב מעורך דין – לא היו בכלל מסוגלים לדעת אם הם חייבים או לא חייבים או מה מהות החוב – הם אוטומטית, אוטומטית, שילמו, כי נבהלו מהמכתב של עורך הדין.

יואל חסון: הם בכלל לא ידעו אם הם חייבים או לא חייבים.

יואל חסון: חברת איקיוטק הביאה את זה באמת לשיאים אדירים, והיא הכניסה לעצמה רווחים של מיליוני שקלים מגבייה של חובות שאנשים לא היו חייבים לה.

יואל חסון: ואז הייתה סערה, והבעלים של החברה גם נעצר – לדעתי הוא נמצא בהליך משפטי כרגע – ואני החלטתי שצריך לשים לזה סוף, ואנחנו חוקקנו את "חוק איקיוטק", ששם סוף לגביית חובות אגרסיבית ומבטיח שחברות לא יהלכו אימים עם עורכי דין ודרישות גבייה מנופחות.

יואל חסון: שינינו את העולם בתחום הזה.

יואל חסון: החוק הזה עבר, כמובן, והוא חלק מספר החוקים.

יואל חסון: אין יותר גבייה אגרסיבית; אין יותר גבייה שאתה לא אמור להסביר מהרגע הראשון מה מהות החוב.

יואל חסון: כשאתה חייב משהו, פעם ראשונה החברות – לא באמצעות עורך דין, אלא באמצעות מכתב שלהן – אמורות להסביר לך את החוב, להציג לך את זה בצורה שקופה, לתת לך אפשרות לפנות ולהבין את מהות החוב אל מול החברה, לא ישר אל מול עורך דין, ורק אם התהליך הזה בוצע כהלכה ועדיין לא שולם החוב, עוברים להליכה למסלול של עורך דין וגבייה דרך עורך דין.

יואל חסון: אבל אי-אפשר ישיר ללכת למסלול הזה.

יואל חסון: קודם כול חובות צריך לשלם, ושירות שצרכת – צריך לשלם עליו, אבל כשדורשים ממך לשלם משהו, אתה קודם כול צריך שתוצג לפניך המהות של החוב בצורה מפורטת, בהירה ושקופה.

יואל חסון: בוקר טוב, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בוקר טוב גם לך, איש חרוץ.

בצלאל סמוטריץ': כמה שעות אתה מדבר כבר?

יואל חסון: שעה וחצי.

בצלאל סמוטריץ': אפשר עוד שעה וחצי?

בצלאל סמוטריץ': שאני לא אירדם.

בצלאל סמוטריץ': יש לך תפקיד רציני – לשמור אותי ער – – –

יואל חסון: יחד עם "חוק איקיוטק" החשוב, בכנסת הזאת חוקקתי גם את "חוק ניתוק בקליק", שמאפשר לאזרחים להתנתק משירותים מתמשכים, כמו אינטרנט, סלולר ושירותי תוכן, בלחיצת כפתור, כך שלא יצטרך הציבור הישראלי להתייבש שעות בטלפון מול שימור לקוחות.

יואל חסון: אני גאה על כך שבזכות העשייה שלנו, של כולנו, הצלחנו לשנות את התמונה של היחסים בין לקוחות לבין חברות.

יואל חסון: אדוני, היינו נמצאים בסיטואציה – וגם אתה בטח הכרת את זה באופן אישי – שאם התקשרת לשירות כלשהו, הרצון שלך אחר כך להתנתק מאותו שירות היה הופך להיות ממש סיוט.

יואל חסון: סיוט.

יואל חסון: היו מעבירים אותך מאחד לאחד, לשימור לקוחות, ו"נחזור אליך" ו"לא נחזור אליך", ו"כן רוצים להתנתק ממך" ו"לא רוצים לנתק אותך", ו"אולי ניתן לך עוד חבילה ועוד הנחה ועוד מתנה ועוד עניין, רק אל תתנתק ותישאר ותעשה".

יואל חסון: וזה הפך את העניין לסיוט, פשוט סיוט, ובאופן אגרסיבי וברוטלי חייבו אנשים להישאר ולצרוך שירות שאו שהם לא רצו או שהם לא היו צריכים אותו, שלא לדבר על חוסר התחרות שהיה כאן, כי בגלל הקושי להתנתק כבר לא הייתה שום תחרות.

יואל חסון: ואז העברתי את "חוק ביטול בקליק".

יואל חסון: "חוק ביטול בקליק", פשוט מאוד – היום כבר נכנס לתוקף – שכשאתה מקבל חשבונית מאינטרנט, מפלאפון, סלולר, כל דבר, אדוני היושב-ראש, חייבת להיות על החשבונית כתובת ייעודית של אי-מייל וטלפון לצורך ניתוק והתנתקות.

יואל חסון: לא עוד לחפש איך ולהתקשר; אתה יכול היום להתנתק משירות מתמשך באי-מייל – פשוט לכתוב אי-מייל, ואז לחברות יש שלושה ימים, יש להן שלושה ימים לנסות לשמר אותך כלקוח ולהציע לך להישאר – וזה בסדר.

יואל חסון: אבל אם אחרי שלושה ימים לא השבת תשובה או לא השיגו אותך או לא ענית להם, הם חייבים לנתק אותך אם ביקשת.

יואל חסון: זאת באמת סוף-סוף אפשרות של הלקוחות לשלוט בצריכה שלהם ובמה שהם רוצים, ומצד שני זה גם מגביר את התחרות – זה מגביר את התחרות כי ברגע שיש דרך יותר קלה להתנתק, המשמעות של זה היא שיש תחרות יותר גדולה, והצעות יותר אטרקטיביות, ואפשר להילחם על לקוח.

יואל חסון: אני מקווה מאוד, אגב – ואני שומע שיש כוונה ללכת לכיוון הזה – שזה יבוא לידי ביטוי באחת הרפורמות ששר האוצר מקדם.

יואל חסון: אתה לא היית בחלק הראשון שלי, אבל – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אשלים.

יואל חסון: אתה תיבחן על זה, יהיה גם מבחן.

בצלאל סמוטריץ': בלי נדר.

יואל חסון: אז אני שיבחתי את שר האוצר על חלק מפעולותיו.

יואל חסון: אחד הדברים הוא הרפורמה בבנקים – לאפשר לאנשים לעבור מבנק לבנק בקלות, כי בבנקים אנשים מפחדים – אגב, לא כי זה באמת קשה; זה לא כזה קשה לעזוב בנק ולעבור לבנק אחר.

יואל חסון: אבל אנשים חושבים שזה נורא מסובך.

יואל חסון: והרפורמה, אני מקווה, תאפשר בקרוב מאוד לעבור מבנקים בצורה הרבה יותר קלה, וזה אמור להיות בלחיצת כפתור, והבנקים אמורים לעשות עבורך את כל התהליך – הבנק שאתה עוזב מול הבנק שאתה עובר אליו.

יואל חסון: גם אם תתחיל להיות פה יותר תנועה, אתה יודע שבבנקים – זה דבר מדהים, השמרנות של הצרכן או הלקוח הישראלי.

יואל חסון: רוב האנשים לא מחליפים בנק; הם עם הבנק שלהם כל החיים.

יואל חסון: אגב, אם אתה זוכר, כשהיית חייל, לא סתם הדבר הראשון שקיבלת זה ערכה מהבנק.

יואל חסון: אתה זוכר את זה?

יואל חסון: בגיל 16, 17, כשאפשר כבר לפתוח חשבון בנק, הבנקים עושים את זה ביעילות גדולה מאוד.

יואל חסון: הם מוצאים אותך דרך בית ספר, דרך לא משנה מה, והם עושים הכול כדי שתצטרף אליהם.

יואל חסון: הם נותנים מתנות, נותנים אפילו כסף, העיקר שאותו בחור בן 17 יפתח את החשבון הראשון שלו אצלם, כי אחר כך הוא לא עוזב.

יואל חסון: הוא לא עוזב.

יואל חסון: אחוז קטן מאוד עוזבים את הבנק שלהם, כי זה תמיד נראה נורא מסובך, נורא מסובך לעבור בנק.

יואל חסון: ואני מקווה שבעניין הזה, כמו שעשינו ניתוק בקליק, יהיה גם בעניין הבנקים.

יואל חסון: אנחנו נראה מצב שבו אנשים יכולים להתנייד גם בעניין הזה ולקבל את ההחלטות שלהם לפי מה שנוח, ושתהיה יותר תחרות.

יואל חסון: בעולם המשכנתאות, אני חייב לומר, גם שם לקח לציבור זמן להבין את זה.

יואל חסון: היום יותר ויותר אנשים מבינים את זה שבעולם המשכנתאות התחרות היא ענקית.

יואל חסון: היא ענקית.

יואל חסון: כשאתה רוצה לקחת משכנתה – גם כזוג צעיר, לא רק מישהו מבוסס, גם זוג צעיר בתחילת הדרך – אתה לגמרי יכול לנהל משא ומתן עם בנקים על הריבית, על התנאים, על חלוקת המשכנתה.

יואל חסון: אתה לגמרי יכול לנהל משא ומתן.

יואל חסון: נכון שככל שתנאי האשראי שלך יותר טובים כוח המיקוח שלך הוא יותר טוב, אבל זה בסדר, זה חלק משוק חופשי, וזה בסדר גמור.

יואל חסון: אבל היום גם לזוג צעיר בתחילת הדרך, כשהוא הולך לקחת משכנתה, כדאי מאוד לעבור כמה בנקים ולנהל משא ומתן על הריביות, על התוכנית, על המסלול, כי יש לו סיכוי לקבל הצעות הרבה הרבה יותר טובות.

יואל חסון: עכשיו, אדוני, אני רוצה באמת לדבר על משהו שבטח אותך יעניין, כדמוקרט גדול – כדמוקרט גדול – וזה על מה שחווינו בשלוש השנים האחרונות, בקדנציה הזאת, שאני הייתי בטוח שאנחנו מסיימים אותה ומתפזרים לכל עבר, אבל אנחנו כנראה נמשיך עוד כמה חודשים.

יואל חסון: אבל צריך בכל זאת לסכם את שלוש השנים האחרונות בעניין של הדמוקרטיה והאופוזיציה.

יואל חסון: תראה, אני חושב שמדינת ישראל היא מהמדינות הבודדות בעולם שמרגע הקמתה היא דמוקרטיה.

יואל חסון: מרגע הקמתה היא דמוקרטיה.

יואל חסון: זה אומר שהמייסדים שלה מהרגע ראשון קבעו שהיא תהיה דמוקרטית באופן מובהק, ממגילת העצמאות שלה.

יואל חסון: ואגב, זה מדהים – כשאתה קורא את מגילת העצמאות היום בפרספקטיבה של אז, כשאתה רואה מה היה אז, אתה אומר לעצמך: ברגע הכי שברירי של המדינה הצעירה הזאת – כשמקיפים אותה מיליונים של אויבים מסביבה; כשהמנהיגים שלנו, מייסדינו, ידעו שהרגע אחרי ההכרזה, עניין של ימים ואנחנו במלחמת קיום – יצרו את אחד המסמכים הסובלניים, הדמוקרטיים והפלורליסטיים ביותר שאומה יצרה בעולם, באמת ברגע הכי – כשהיינו ממש אפרוח, אפרוח.

יואל חסון: לא היום – היום ישראל היא עוצמתית, היום ישראל היא אחת המדינות החזקות בעולם באמת בכל הנושאים – ביטחונית, כלכלית – באמת אחת המדינות החזקות בעולם, אין על זה עוררין.

יואל חסון: אז, כשבאמת היינו אפרוח שעוד לא עמד על רגליו בכלל, כשאו-טו-טו עטו עליו נשרים לאכול אותו בכלל, דווקא אותו אפרוח חלש – הוא לא היה חלש ברוח, צריך להגיד.

יואל חסון: הוא לא היה חלש ברוח; הוא לא היה חלש בזכות שלו לבית לאומי ובזכות שלו למדינה לאומית ובית לאומי לעם היהודי.

יואל חסון: לא היינו חלשים בזה.

יואל חסון: ברוח לא היינו חלשים.

יואל חסון: אבל לא היינו חזקים בעוצמה, ממש לא.

יואל חסון: ויצרנו מסמך כל כך מרתק, אמיץ, סובלני, דמוקרטי, שאני חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהיום, עם כל העוצמה שיש לנו היום, המנהיגות הנוכחית לא הייתה כותבת מסמך כזה.

יואל חסון: אתה לא היית כותב מסמך כזה.

יואל חסון: ראש הממשלה שלנו לא היה כותב מסמך כזה.

יואל חסון: זה הסיפור העצוב של ישראל הדמוקרטית, שהיום לא בטוח שחברי הכנסת שיושבים כאן – לא בטוח שהיום, אם היינו מגישים את מגילת העצמאות כחוק, לא בטוח שיש לה אפילו רוב בבית הזה.

יואל חסון: ואני שואל: איך זה יכול להיות?

יואל חסון: איך זה יכול להיות שהיום, כשישראל כל כך חזקה, דמוקרטית, יציבה, היא מפחדת ממסמך כל כך דמוקרטי?

יואל חסון: איך זה יכול להיות?

יואל חסון: מה קרה לנו?

יואל חסון: באמת, מה קרה לנו?

יואל חסון: מה קרה לנו שמתנהלת פה ממשלה וכנסת שאין לה בכלל סובלנות כלפי מתנגדיה, כלפי יריביה הפוליטיים?

יואל חסון: מה קרה לנו שראש ממשלה עוסק בהגחכת האופוזיציה, בזלזול בחשיבותה, בניסיון להצר את צעדיה, בהפעלת רוב באופן אגרסיבי ובוטה תוך סתימת פיות, תוך מניעת דיונים אמיתיים, תוך הגבלה נרחבת של יכולת האופוזיציה לפעול?

יואל חסון: עכשיו, אנחנו לא ויתרנו.

יואל חסון: אנחנו לא ויתרנו בשום שלב.

יואל חסון: לא ויתרנו בשום שלב, ואמרתי קודם גם לשרה גמליאל: כשאתה שומע את ראש הממשלה ואת השרים ואת חברי הכנסת של הקואליציה, שמדברים ביהירות על זה שהעם איתם, והם תמיד ינצחו, והם תמיד ישלטו, ואין להם ספק שהם ינצחו בבחירות האלה ובבחירות הבאות – מנהיגים שמדברים ככה, מנהיגים שמדברים ככה הם המנהיגים הכי פחות דמוקרטיים.

יואל חסון: הם מנהיגים שמזלזלים בציבור, מזלזלים בעם, מזלזלים בדמוקרטיה.

יואל חסון: יש בהם זחיחות מסוכנת.

יואל חסון: הם רואים את העם כמובן מאליו.

יואל חסון: יש לנו ראש ממשלה, אגב, שמתמרן בעם בלי למצמץ ומשקר; מספר לעם סיפורים, ב-2015, שהוא מפזר את הכנסת בגלל פוטש, ואחר כך מתברר שהוא בכלל פיזר את הכנסת – הוא הודה – בגלל עיתון, עיתון שלו, בגלל אינטרס שלו.

יואל חסון: ומה קרה גם עכשיו?

יואל חסון: גם עכשיו ראש הממשלה ניסה להוביל את מדינת ישראל לבחירות – לא בגלל משבר בין-לאומי, משבר אידיאולוגי, משבר מדיני, משבר כלכלי; פשוט בגלל שהוא רוצה להקדים את היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: זה הכול.

יואל חסון: הוא רוצה להקדים את היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: עוד פעם – אני ואני ואני.

יואל חסון: ראש הממשלה זה אני ואני ואני, ומה שטוב לי ומה שאני רוצה ומה שאני צריך, ולא מה שנכון.

יואל חסון: ואני חייב לומר לך, חבר הכנסת סמוטריץ, שבאמת, אתה ואני במחלוקת גדולה מאוד כמעט – על רוב הדברים.

יואל חסון: אני אמרתי לשרה שקד: אתם הפעם לא מצמצתם, וזה ייאמר לזכותכם.

יואל חסון: אתם ידעתם את האמת למה ראש הממשלה רצה בחירות.

יואל חסון: אתם אמרתם למה ראש הממשלה רצה בחירות ואתם לא מצמצתם, ואני שמח על כך, מכיוון שראש הממשלה הזה למד שיעור חשוב – שהמדינה הזאת היא לא עסק פרטי שלו.

יואל חסון: ואני יודע שאפשר היה אולי לבקר את האופוזיציה, כביכול, שהאופוזיציה הייתה צריכה לקפוץ כמוצאת שלל רב ולתמוך באופן אוטומטי במה שראש הממשלה רוצה, כולל פיזור הכנסת.

יואל חסון: ואני אמרתי בצורה ברורה וגלויה, ואין לי בעיה עם זה: אני הצבעתי בעד פיזור הכנסת, והייתי מצביע בעד פיזור הכנסת כל התהליך, אבל לא הייתי מתחייב על תאריך שטוב לראש הממשלה כשאני יודע מה המניעים שלו.

יואל חסון: כל התקשורת מדברת ומספרת ומפרשנת למה ראש הממשלה רצה את התאריך המסוים הזה לבחירות, וכשהאופוזיציה באופן נחוש אומרת:

יואל חסון: אנחנו לא ניתן לראש הממשלה את מה שהוא רוצה, מבקרת את האופוזיציה.

יואל חסון: אז בוא נהיה ברורים כאן:

יואל חסון: אנחנו תמכנו ורצינו בפיזור הכנסת ועדיין רוצים בפיזור הכנסת ובהליכה לבחירות.

יואל חסון: אנחנו לא רוצים לתת לראש הממשלה את מה שהוא רוצה, ואנחנו לא נשתף פעולה עם ראש ממשלה שנמצא בתחרות עם גורמי אכיפת החוק.

בצלאל סמוטריץ': יואל, מתי אתם רוצים?

יואל חסון: אתה יודע עוד דבר, אדוני?

יואל חסון: אני חושב שגם אתה מאמין בזה, גם אם לא תודה בזה.

בצלאל סמוטריץ': לא, רק תגיד מתי אתם רוצים בחירות.

יואל חסון: כשתונח הצעה לפיזור הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אבל אתמול הונחה.

בצלאל סמוטריץ': נגיד שאתמול זה היה עובר.

יואל חסון: תמכנו, תמכנו.

בצלאל סמוטריץ': אז איזה תאריך הייתם נותנים?

יואל חסון: היינו מנהלים דיון על זה.

בצלאל סמוטריץ': מתי?

יואל חסון: לא יודע, אין לי מושג.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה חייב להיות בתוך חמישה חודשים.

בצלאל סמוטריץ': ביולי-אוגוסט אתם לא רוצים, זאת אומרת יוני.

בצלאל סמוטריץ': אז הייתם מצביעים נגד.

בצלאל סמוטריץ': היית חייב להצביע נגד פיזור הכנסת אם היית יודע – – –

יואל חסון: לא היינו – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה לא רוצה בחירות בחמשת החודשים הקרובים.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא רוצה את יוני, כי זה לא נוח לראש הממשלה.

יואל חסון: כי זה נוח לראש הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא רוצה באוגוסט, כי כל הבוחרים שלך בארצות הברית – או חלקם – בחוץ לארץ.

בצלאל סמוטריץ': וכיוון שהחוק מחייב בחירות בתוך חמישה חודשים, היית נאלץ להצביע נגד.

בצלאל סמוטריץ': זה, אגב, היה מביך אותך מאוד מאוד.

יואל חסון: יש לך קצת תדמיות – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לך מזל שהבית היהודי, כמו שאמרת קודם, עמד על שלו והציל אתכם, כמו שאמר ביבי.

יואל חסון: קודם כול, כנראה הצלתם גם את עצמם.

יואל חסון: יש לכם תגיות ותדמיות לגבי המצביעים שלנו.

יואל חסון: המצביעים שלנו לא כולם באוגוסט נמצאים באמריקה, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא כולם, אבל יותר מאשר שלנו, כנראה, פרופורציונלית.

יואל חסון: לא יודע, לא יודע.

יואל חסון: לא יודע.

בצלאל סמוטריץ': דווקא לנו בחירות ביולי-אוגוסט לא רע.

יואל חסון: תראה, אני אומר לך משהו: אני חושב שתמיד לכל אחד יש פה אינטרס פוליטי לכאן או לכאן – בחירות באוגוסט, בחירות באוקטובר, בחירות ביולי.

יואל חסון: אני חושב שקודם כול, הליכה לבחירות צריכה להיות הליכה עניינית לבחירות, על רקע משברים אמיתיים.

יואל חסון: אגב, עוד דבר שאנשים טועים לחשוב – אומרים שהאופוזיציה רוצה כל הזמן בחירות.

יואל חסון: יש בזה טעות.

יואל חסון: מה הטעות?

יואל חסון: במשטר פרלמנטרי אופוזיציה רוצה בהחלפת ממשלה.

יואל חסון: ממשלה מתחלפת בכנסת, היא לא מתחלפת בבחירות במשטר פרלמנטרי.

יואל חסון: ומבחינתי, אגב, הפעולה התמידית שלי שכל הזמן צריכה להיות זה ניסיון לגבש 61 שיפילו את הממשלה הנוכחית.

יואל חסון: זאת פעולתה האמיתית של האופוזיציה – לא בחירות בהכרח.

יואל חסון: אגב, אתה יודע שאני לא הסכמתי אף פעם לקחת יד בכל מיני חוקי פיזור כנסת שהיו מגישים חצי שנה אחרי השבעת כנסת.

יואל חסון: זאת בדיחה, זה לעג לרש.

יואל חסון: זאת בדיחה.

יואל חסון: זה פוגע במדינה.

יואל חסון: גם אם אני באופוזיציה, מדינת ישראל לא צריכה בחירות כל חצי שנה.

יואל חסון: אם אתה שואל אותי, בהגדרה, צריך לחוקק חוק – אגב, אני אומר את זה פה שנים; אתה יכול ללכת לפרוטוקולים אחורה, אני שנים אומר את זה – שכנסת היא ארבע שנים, לא יום יותר ולא יום פחות.

יואל חסון: פיזור כנסת צריך להיות דבר דרמטי, ברוב מיוחד, בעת חירום.

יואל חסון: ראש ממשלה חושב שהוא לא יכול להמשיך לנהל את המדינה?

יואל חסון: אפשר להרכיב ממשלה אחרת.

יואל חסון: ברוב הפרלמנטרים בעולם זה מה שעושים.

יואל חסון: זה מה שעושים ברוב הפרלמנטים בעולם.

יואל חסון: כשקמרון באנגליה התפטר, הורכבה ממשלה אחרת.

יואל חסון: ברוב הממשלים הפרלמנטריים בעולם – דווקא במקומות הפחות-יציבים פוליטית, כמו איטליה או כאלה, יש את הבלגן שלנו, אבל דווקא אין להם משטר פרלמנטרי מסודר כמו שלנו.

יואל חסון: דווקא לנו יש משטר פרלמנטרי, עם כל הבעייתיות שבו, שהוא יחסית מאורגן.

יואל חסון: ולכן, במשטר פרלמנטרי, הכנסת היא העוגן.

יואל חסון: היא העוגן.

יואל חסון: היא העוגן המרכזי, ובתוכה אמורים להיות התהליכים.

יואל חסון: אתה לא אמור לקרוא לציבור כל חצי שנה או כל שנה כי בא לך.

יואל חסון: גם הציבור לא רוצה את זה.

יואל חסון: הוא לא מעוניין בזה, כי זה לא נכון.

יואל חסון: כי מה הייתה, לדוגמה, המשמעות אם היינו מפזרים את הכנסת הזאת באופן לא ענייני?

יואל חסון: כמה דברים חשובים לציבור הישראלי היו מתפספסים?

יואל חסון: המשימה שלי כאופוזיציה, כל יום וכל דקה, קודם כול, היא לנסות לייצר ממשלה חלופית בכנסת.

יואל חסון: יש סיכוי יותר, יש סיכוי פחות – לא יודע, זה דינמיקות פוליטיות שקיימות, אי-אפשר לדעת.

יואל חסון: אבל זאת המשימה, והכנסת היא עוגן.

יואל חסון: יש עוד טעות שרווחת, וגם יש לאנשים אינטרס לחדד אותה: יש איזה תפיסה בציבור שכאילו בבחירות הציבור הישראלי בוחר ראש ממשלה.

יואל חסון: אומרים, וביבי נתניהו ראש הממשלה אומר: הציבור בחר בי לראש ממשלה.

יואל חסון: זה לא נכון.

יואל חסון: הציבור לא בחר בנתניהו לראש ממשלה.

יואל חסון: אין שום מקום שקובע בהכרח שראש המפלגה הגדולה הוא ראש הממשלה.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: עובדה שזה כמה פעמים לא קרה פה – ב-2009 ובמקרים אחרים.

יואל חסון: החוק מאוד מאוד ברור.

יואל חסון: קודם כול, מי שנותן אמון בראש ממשלה וממנה חבר כנסת לראש ממשלה זה הכנסת.

יואל חסון: לא הציבור – זו הכנסת.

יואל חסון: הציבור בוחר את הכנסת, מחלק את הכנסת.

יואל חסון: זה מה שהציבור עושה.

יואל חסון: הכנסת, חברי הכנסת, מייצרים רוב להטיל על אחד מחברי הכנסת להרכיב ממשלה – כמובן, בתהליך מול הנשיא.

יואל חסון: זה התהליך, שיהיה ברור.

יואל חסון: ראש ממשלה וממשלות נבחרות בכנסת.

יואל חסון: הציבור בוחר את הכנסת.

יואל חסון: אם היית שואל אותי, אדוני היושב-ראש – ראש הממשלה דיבר על זה הרבה, אבל הוא, כרגיל, רק מדבר; הוא לא עשה עם זה שום דבר.

יואל חסון: הוא כבר מ-2009 מדבר על שינויי שיטת ממשל ורפורמה בממשל וכל מיני דברים מהסוג הזה, והוא לא עשה שום דבר.

יואל חסון: כי הדבר הנכון למדינת ישראל זה שתי מפלגות גדולות ויציבות.

יואל חסון: צריך לחזור לימים שבהם מפלגות גדולות, שתי מפלגות גדולות, היה בהן מנעד של עמדות; לא כולם נראו אותו דבר, לא היה כזה חידוד עמדות, אלא היה מנעד של עמדות וויכוחים אידיאולוגיים פנימיים בתוך מפלגות, וזה מה שהיה נכון.

יואל חסון: בליכוד הנורמלי של פעם יכלו לחיות ביחד, וחיו היטב ביחד, עוזי לנדאו מצד שני ומאיר שטרית מצד אחר – שתמך בהסכמי אוסלו – והליברלים מצד אחד והחרותניקים מצד שני, וידעו לעבוד יפה מאוד ביחד.

יואל חסון: יפה מאוד.

יואל חסון: מתי זה התקלקל?

יואל חסון: כשאנשים כמוך הגיעו לליכוד והשתלטו עליו – אמוניים, משיחיים, שהתפקדו לליכוד אבל לעולם לא הצביעו עבורו, אגב, אבל התפקדו לליכוד ופקודים לליכוד ומשפיעים עליו, והביאו אותו למחוזות – מפלגה לאומית ליברלית במקור שהפכה להיות מפלגה קיצונית.

יואל חסון: אגב, גם מצד שני יש תהליכים דומים; גם במפלגות בצד מרכז-שמאל יש הקצנה, יש גורמים קיצוניים שמקצינים את המערכת.

יואל חסון: עוד פעם, אם יש איזון, זה יכול לחיות ביחד.

יואל חסון: אם יש צד אחד שכבר מפתח דומיננטיות זה לא עובד, בטח לא במפלגות שמתיימרות להיות מפלגות שלטון.

יואל חסון: מפלגות שלטון חייבות שיהיה בהן מנעד רחב של עמדות.

יואל חסון: הן לא יכולות להיות מפלגות קיצון.

יואל חסון: והדבר האידיאלי שצריך לעשות, בעיניי, כדי לשנות את המצב הלא-יציב שאנחנו נמצאים בו מבחינה פוליטית זה לעבור למצב שאתה מחזק מפלגות גדולות.

יואל חסון: ואיך אתה עושה את זה?

יואל חסון: השינוי המשמעותי ביותר שצריך לעשות, בעיניי, זה לקבוע – כי זה שינוי – שבאופן אוטומטי המועמד שהוא ראש המפלגה הגדולה ביותר בתום מערכת בחירות, הוא אוטומטית ראש ממשלת ישראל.

יואל חסון: הוא אוטומטית ראש ממשלת ישראל.

יואל חסון: הוא לא צריך קואליציה.

יואל חסון: הוא קודם כול ראש ממשלת ישראל.

יואל חסון: אחר כך הוא יכול להקים קואליציה, אבל הוא ראש הממשלה.

יואל חסון: אין שאלה מי ראש הממשלה.

יואל חסון: מה תהיה התוצאה – שאני בטוח שאתה לא תאהב אותה?

יואל חסון: מה תהיה התוצאה?

יואל חסון: ברגע שהציבור יבין שמי שהוא ראש המפלגה הגדולה, אוטומטית הוא ראש הממשלה, תהיה התכנסות למפלגות הגדולות.

יואל חסון: תהיה התכנסות למפלגות גדולות, ונחזור למצב שיהיו פה שתי מפלגות גדולות שיהיה להן מעל 61 ביחד, וגם אם הן יהיו באופוזיציה, אחת מהן תהיה באופוזיציה – עדיין המפלגות הקטנות שיהיו חלק מאותה קואליציה ידעו שכל רגע נתון שתי מפלגות גדולות יכולות לשתף פעולה על נושאים ממלכתיים, הן ידעו שכוח המיקוח שלהן יורד – וכוח המיקוח ירד.

יואל חסון: הסיטואציה היום, צריך לומר את האמת – המפלגות הגדולות, שעומדות בראש הממשלות, הדומיננטיות שלהן נמוכה.

יואל חסון: מי שהם דומיננטיים בעיקר זה המפלגות הקטנותף שהן אוחזות בקואליציה, וראינו את זה בשבועות האחרונים.

יואל חסון: לא צריך להיות גיבור גדול.

יואל חסון: לא צריך להיות גיבור גדול, לא צריך ללכת לספרי ההיסטוריה; זה ממש במציאות של היום.

יואל חסון: אנחנו רואים את זה כל יום ביום-יום בעבודת הכנסת ורואים את זה גם בדברים הגדולים – ראינו ליצמן, ראינו מרכולים, ראינו הרבה דברים, ואין בכלל דומיננטיות למפלגת השלטון.

יואל חסון: אני חושב שאת הדבר הזה אנחנו צריכים לפעול לשנות, כי זה דבר שהוא הכרחי מאוד.

יואל חסון: תראו, אנחנו מגיעים עכשיו, סביר להניח, לתקופה שתהיה תקופה מאוד מעניינת מבחינה מדינית.

יואל חסון: המהלך המבורך של נשיא ארצות הברית להעביר את השגרירות האמריקאית לירושלים – שאני מקווה שיוביל עוד מדינות אחרות להחליט החלטה דומה – ייצור פה מציאות ביטחונית ומדינית שהיא אתגר, ואני מצפה ומחכה.

יואל חסון: אגב, אני מאוד שמח שעל פניו נראה שיש ממשל אוהד לישראל בארצות הברית, שמבין את האינטרסים של מדינת ישראל, את האינטרסים של האזור.

יואל חסון: אני מקווה שידע גם לייצר קואליציית מתונים במזרח התיכון – שישראל היא כמובן חלק ממנה – מול הקיצוניים.

יואל חסון: יש כאן המון המון הזדמנויות ואפשרויות לייצר כמה דברים חשובים, ואני אפרט.

יואל חסון: הדבר הראשון והדחוף ביותר זה קואליציה איתנה וחזקה, יחד עם ארצות הברית, יחד עם אירופה, יחד עם מדינות ערב המתונות, כדי להילחם בכוחות הקיצוניים, בארגוני הטרור ובמשטרים קיצוניים שקיימים במזרח התיכון – אגב, לא מאיימים עלינו באמת; הם מאיימים יותר על שכניהם הערבים.

יואל חסון: ואנחנו צריכים להיות פה חלק מהחזית כדי להילחם בכוחות האלה, כי גם מדינות ערב מסוימות רואות מה קרה בעיראק ובסוריה ולא רוצות להגיע למצב הזה.

יואל חסון: בוודאי לגבי חלק מהמדינות, לנו יש אינטרס שהן לא יגיעו למצב הזה, וצריך לגבש כאן קואליציה חזקה ומשמעותית.

יואל חסון: מובן שיש כבר היום תיאום, אבל הדבר הזה חייב להיות הרבה יותר משמעותי וחזק, כדי ליצור קואליציה משמעותית וחזקה בתחום הזה.

יואל חסון: דבר שני זה הנושא של תהליך מדיני והסדרת היחסים בינינו לבין הפלסטינים ומדינות ערב.

יואל חסון: היום יש הזדמנות אמיתית – הזדמנות אמיתית לייצר קואליציה במזרח התיכון עם מדינות ערב מתונות ולייצר הסדר שהוא לא רק הסדר עם הפלסטינים, אלא הסדר כולל; הסדר כולל שיביא לשינוי המציאות.

יואל חסון: איזו מציאות?

יואל חסון: קודם כול, הדבר החשוב ביותר בעיניי זה מציאות של הבטחת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית – מה שמצריך היפרדות מחלקי מולדת, שמירה על גבולות בני-הגנה, שמירה על גושי ההתיישבות והגדרת גבולות ברורים וסופיים למדינת ישראל שגם מוכרים על ידי גורמים בין-לאומיים.

יואל חסון: המהלך הזה יבטיח קודם כול את שמירת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ברוב יהודי מוצק, ונוכל להתכנס ולעבוד ולעסוק בחיזוקה, ביצורה של מדינת ישראל.

יואל חסון: מובן שמהלך כזה דורש גם ערבויות ביטחוניות, ואין לי ספק ואני לא מזלזל לרגע בצרכים הביטחוניים בהסכם כזה.

יואל חסון: אנחנו יודעים לעמוד בהם.

יואל חסון: ואגב, אני חושב שאם הסוגיה או העיסוק לא היה בשאלה אם בכלל לעשות הסכם, אלא היה עיסוק באיזה הסכם יהיה, הייתם מוצאים פה פחות אופוזיציה, יותר קואליציה.

יואל חסון: כי הוויכוח המרכזי שלנו עם הממשלה הזאת זה לא על איזה הסכם יהיה אלא על המהות של ללכת להסכם בכלל – שזאת הבעיה, כי לדעתי, ברוב חלקי הבית יש כמעט רוב – לא כמעט, יש רוב לסוג מסוים של הסכם ולאינטרסים ולערבויות ולכללים ביטחוניים.

יואל חסון: הבעיה, הוויכוח שלנו עם הממשלה הזאת זה לא על איזה הסכם אלא אם בכלל אתם רוצים לעשות הסכם, ועל זה שאתם לא מבינים את הסכנה בסטטוס קוו, באי-קיום ההסכם ובאי-חתירה לתהליך מדיני ולהסכם.

יואל חסון: התנאים הם מאוד ברורים: עבודה עם המתונים; לחימה בקיצוניים, לא למצמץ אל מול טרור.

יואל חסון: אגב, אתם ממצמצים אל מול טרור.

יואל חסון: אתם לגמרי ממצמצים אל מול טרור.

יואל חסון: אתם גם לא מתקדמים בשום צורה בתהליך מדיני, אבל גם ממצמצים אל מול טרור, אל מול החמאס בעזה.

יואל חסון: בממשלת הימין-ימין-ימין, הכי ימין שיש, החמאס פורח ומשגשג בעזה.

יואל חסון: פורח ומשגשג בעזה.

יואל חסון: אין אפילו שום תוכנית או רצון, או אפילו אמירה, למוטט את שלטון החמאס בעזה.

יואל חסון: איך יכול להיות שראש ממשלה, שקמפיין שלם שלו היה "חזק מול החמאס", מאפשר המשך שלטון ארגון טרור?

יואל חסון: איך זה יכול להיות?

יואל חסון: איך זה מובן?

יואל חסון: איך זה מובן שהוא מרשה שמדינת ישראל בכל רגע נתון תחת התקפת טילים וחדירות של ארגון טרור?

יואל חסון: ואני לא מדבר על מדינה.

יואל חסון: תיאורטית גם סוריה יכולה עכשיו להתקיף אותנו בטילים; גם סעודיה וגם מצרים ואולי אפילו איראן.

יואל חסון: זה עולם אחר – יחסים בין מדינות, ומאזן אימה; אלה דברים אחרים לגמרי, אין בכלל מה להשוות.

יואל חסון: אבל ארגון טרור שיושב בעזה, השתלט על עזה בכוח, מפר הסכמים שישראל חתמה עליהם – ואנחנו נותנים לזה לעבור בשלום.

יואל חסון: החמאס הוא לא רק ארגון טרור שפוגע קודם כול בפלסטינים אבל גם בישראלים – הוא יותר פוגע בפלסטינים מאשר בישראלים, בוודאי גם בישראלים, הוא ארגון טרור רצחני – הוא גם המכשול הגדול ביותר לתהליך מדיני.

יואל חסון: הוא המכשול הגדול ביותר לתהליך מדיני, מכיוון שכל עוד החמאס שולט בעזה, לא יוכל להיות תהליך מדיני אמיתי, בוודאי לא בפתרון של שתי מדינות – לשני עמים צריך להגיד, כולל הזכות שלנו.

יואל חסון: אבל מי יודע, אולי חבר הכנסת סמוטריץ, היושב-ראש, אולי אתם בכלל רוצים בזה, בהמשך שלטון החמאס בעזה, כי אתם יודעים שכל עוד החמאס נמצא בעזה הנושא המדיני לא על השולחן, ואתם יודעים שהפלסטינים לא יתקדמו לתהליך מדיני, ואתם יודעים שאבו מאזן מאותגר כל הזמן על ידי החמאס והג'יהאד האסלאמי, ואולם לכם זה סבבה, זה טוב.

יואל חסון: למה לא?

יואל חסון: אתם הרי לא רוצים להתעסק בעניין המדיני באמת.

יואל חסון: ראש הממשלה לא רוצה בזה – לא מסיבות אידיאולוגיות, שלא תהיה פה טעות; לא כי הוא לא מכיר את הסכנות; לא כי הוא לא יודע את ההזדמנויות.

יואל חסון: הוא לא מתעסק בעניין המדיני כי הוא מפחד ממך.

יואל חסון: ממך הוא מפחד – ממך ומחבריך, כי הוא יודע שאם הוא ילך מדינית לאנשהו, הוא יודע שאתם תפילו אותו.

יואל חסון: הוא לא רוצה ליפול; הוא לא רוצה, הוא רוצה להיות ראש ממשלה; כמו שהוא לא היה הולך לבחירות אם הוא היה חושב שהוא לא יחזור להיות ראש ממשלה.

יואל חסון: הוא חושב שהוא יכול, אז הוא רוצה להיות ראש ממשלה – זה מה שמעניין אותו.

יואל חסון: הוא כן מפחד ממך.

יואל חסון: חבר הכנסת סמוטריץ, אתה אחד הח"כים הכי משפיעים בכנסת, חד-משמעית.

יואל חסון: אני אומר את זה גם בצער, למרות שאני מעריך אותך כאידיאולוג, כאיש ביצוע – אידיאולוג מסוכן, אבל אידיאולוג.

יואל חסון: אבל ראש הממשלה מפחד ממך – הוא מפחד ממך, הוא מפחד מתומכיך, כי זה מה שמשאיר אותו על הכיסא, והוא יודע שברגע שנשים אתכם בצד, יש רוב להסכם מדיני – שהוא יביא.

יואל חסון: הוא יודע את זה, כולל כל ההגבלות והערבויות הביטחוניות שהוא מדבר עליהן.

יואל חסון: אני תומך בהן, בוודאי שאני תומך בהן.

יואל חסון: מה, אני רוצה לסכן את מדינת ישראל?

יואל חסון: אני אסכן את ביטחונה של מדינת ישראל?

יואל חסון: מה, אני לא מכיר את האתגרים הביטחוניים של ישראל?

יואל חסון: אני ישבתי תקופה ארוכה בוועדת החוץ והביטחון; אני מכיר הרבה דברים.

יואל חסון: ישבתי בוועדה לביקורת המדינה; אני מכיר הרבה דברים.

יואל חסון: אני גם יודע שישראל היא מדינה חזקה.

יואל חסון: אני יודע שהיא מדינה מאוד חזקה, ביטחונית וצבאית.

יואל חסון: אבל אני אומר: הוא יודע שהאופוזיציה תיתן יד להסכם מדיני – שהוא יביא, שנתניהו יביא.

יואל חסון: ועכשיו אנחנו שומעים, ואנחנו מחכים לשמוע, שראש הממשלה בשיחות עם נשיא ארצות הברית, ויכול להיות שתוצג תוכנית מדינית על ידי הנשיא טראמפ.

יואל חסון: מאוד מעניין מה יקרה.

יואל חסון: תוצג תוכנית מדינית כזאת.

יואל חסון: לא יודע מה יהיה בתוכה.

יואל חסון: לא יודע.

יואל חסון: אני משער שהעיקרון של שתי מדינות יהיה שם; אני מאמין.

יואל חסון: אני לא יודע באיזה תנאים, אבל זה יהיה, ואז ראש הממשלה יגיד את תשובתו.

יואל חסון: עכשיו, למי הוא אומר את תשובתו?

יואל חסון: לא לנשיא ארצות הברית אובמה, שהוא ראה בו עוין את ישראל, וחלק פה בישראל ראו בו אפילו אויב של ישראל, אלא לנשיא שהוא באמת אוהד אמיתי, עם ממשל אוהד; לא רק הנשיא – זה גם ממשל אוהד, שגם קיבל החלטה על ירושלים.

יואל חסון: ואתה זוכר שהוא אמר שיהיה לזה מחיר?

יואל חסון: אולי בעיניך זה מחיר.

יואל חסון: אולי בעינינו זה יהיה דווקא דבר טוב.

יואל חסון: אז אני אומר, א. אני מקווה מאוד שהנשיא טראמפ יעמוד במילתו ואכן יציג תוכנית מדינית, ושראש הממשלה גם ייענה לה ויציג אותה.

יואל חסון: ואני אומר פה עכשיו, לפני שאני בכלל יודע מהי התוכנית המדינית – פה ושם שמעתי, אבל אני לא יודע; אף אחד לא יודע באמת מה יוצג בסוף – אני כבר אומר מראש שאין לי ספק שהאופוזיציה תתמוך בתוכנית המדינית הזאת.

יואל חסון: חד-משמעית.

יואל חסון: אני אגיד גם מילה על הפלסטינים.

יואל חסון: תראו, יש קמפיין שהצליח לא רע על ידי הממשלה הזאת, על ידי הקואליציה הזאת, שבמשך שנים מחדירה לציבור הישראלי שאין פרטנר, שאין פרטנר; שכן, אנחנו רוצים, וצריך, אבל אין באמת עם מי לעשות הסדר.

יואל חסון: אגב, רוב הציבור הישראלי, כשאתה עושה סקרי עומק, באמת תומך בשתי מדינות ורוצה הסדר עם הפלסטינים, אבל כשאתה שואל אותו מה הסיכוי שזה יקרה, רוב הציבור לא מאמין בסיכוי, כי הוא אומר: אין פרטנר.

יואל חסון: נגיד רגע שזה נכון.

יואל חסון: כשאתה אומר שאין פרטנר, מה אתה אומר, למעשה?

יואל חסון: כאילו שהתהליך המדיני או הפתרון הוא עבורם, עבור הפרטנר.

יואל חסון: הפתרון המדיני הוא עבורנו.

יואל חסון: אני תומך בו קודם כול כי הוא חשוב לנו, קודם כול כי הוא נכון למדינת ישראל.

יואל חסון: בגלל זה אני תומך בו – כי אנחנו צריכים את ההפרדה הזאת כדי לשמר את ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: אתה יודע, חבר הכנסת סמוטריץ, שאתה מסתובב הרבה בשטחי יהודה ושומרון.

יואל חסון: אתה בטח לא נכנס לערים הפלסטיניות, אבל אתה מסתובב בסביבה שלהן, ואני לא יודע אם נתקלת וראית שלטי חוצות, פלאיירים, חומרי הסברה שכבר אומרים לפלסטינים, לציבור הפלסטינים: מדינה אחת.

יואל חסון: לא צריך יותר שתי מדינות, אין צורך, החזון הזה כבר לא רלוונטי.

יואל חסון: הפלסטינים עצמם אומרים: החזון של שתי מדינות כבר לא רלוונטי.

יואל חסון: משכנעים יותר ויותר אנשים, יותר ויותר אנשים שלא לתמוך בחזון של שתי מדינות אלא ללכת למסלול אחר, של מדינה אחת.

יואל חסון: הם אומרים לעצמם: אנחנו צריכים עכשיו שתי מדינות?

יואל חסון: להיות איזו מדינה קטנה במזרח התיכון?

יואל חסון: מה זה יעזור?

יואל חסון: עדיף להיות מדינה אחת, לחכות בסבלנות, ולאט-לאט יהיה לחץ בין-לאומי שידרוש מישראל לתת לפלסטינים – ככה אומרים הפלסטינים – תושבות, ואחר כך אזרחות, ולאט-לאט אנחנו נהיה רוב.

יואל חסון: אנחנו נהיה רוב.

יואל חסון: ותראה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת גליק – תגיד את דעתך בנושא – אומר על בימת הכנסת: מדינה אחת עם אזרחות מלאה לפלסטינים.

יואל חסון: שמעת אותו, נכון?

יואל חסון: אתה מכיר?

יואל חסון: אתה תומך בה?

יואל חסון: מה אתה מציע?

בצלאל סמוטריץ': – – –

יואל חסון: אני לא יכול לשבת שם.

יואל חסון: תגיד, מה עמדתך?

יואל חסון: מה עושים עם הפלסטינים?

בצלאל סמוטריץ': – – –

איתן ברושי: על איזה זמן עכשיו השיחה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שמשעמם לך, ברושי.

איתן ברושי: – – –

יואל חסון: טוב, אנחנו נעקוב ונלמד.

יואל חסון: זה חשוב לדעת את היריב הפוליטי, אבל אני באמת אומר שאם יושב פה חבר כנסת מטעם מפלגת הליכוד – לא איזו מפלגה קיצונית, כן?

יואל חסון: שמדבר למעשה על ויתור על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, תוך הכנסת – אגב, תראו מה זה, זה מדהים, אין לתאר, באמת אין לתאר.

יואל חסון: היו פה 40,000 מסתננים/מהגרי עבודה/פליטים, תקרא להם איך שאתה רוצה, שנכנסו למדינת ישראל.

יואל חסון: הארץ רעשה ובערה – בצדק, אגב, בצדק, כי התלוו לזה המון המון בעיות חברתיות קשות, שפגעו בשכונות בדרום תל אביב, ומדינת ישראל לא התמודדה עם זה כהלכה ולא טיפלה בזה בזמן אמת.

יואל חסון: אבל, אדוני היושב-ראש, 40,000 הציתו פה דיון שלם, אבל מ-2.5 מיליון פלסטינים – מזה אתם לא מפחדים?

יואל חסון: מ-2.5 מיליון פלסטינים שחבר הכנסת גליק רוצה לתת להם אזרחות – מזה אתם לא מפחדים?

יואל חסון: בשביל זה הקמנו בית לאומי לעם היהודי?

יואל חסון: בשביל מה?

יואל חסון: 40,000 מאפריקה – זה מסכן את ישראל; 2.5 מיליון פלסטינים לא מסכנים את ישראל.

יואל חסון: זה לא שהם מסכנים כבני אדם, חס וחלילה.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: רובם בוודאי אנשים טובים; פשוט כי הם לא רוצים את מה שאנחנו רוצים – הם לא יהיו ציונים, הם לא יסכימו לחיות במדינה ציונית, הם לא חיים את הערכים שלנו, את הלאומיות שלנו, בדיוק כמו כל אדם אחר.

יואל חסון: אגב, באותה מידה הייתי מתנגד גם ל-2.5 מיליון שבדים שייכנסו לישראל.

יואל חסון: זה לא בגלל זה.

יואל חסון: כי הפלסטינים – יש להם לאומיות, יש להם ערביות.

יואל חסון: הם לא ציונים, הם לא חלק מהאתוס הציוני, והם לא צריכים להיות חלק ממדינת ישראל, והם גם לא אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: אני לא משווה אותם בשום צורה לאזרחי מדינת ישראל הערבים שחיים כאן.

יואל חסון: הם אזרחי המדינה, הם צריכים להיות בשוויון זכויות, והם צריכים להיות גם נאמנים למדינה.

יואל חסון: בעיניי הם צריכים גם להשתלב בשירות אזרחי – בשבילם, בעיקר בשבילם, וגם בשבילנו – וצריך לחיות ביחד.

יואל חסון: אבל אין לנו שום עניין לצרף פלסטינים אל תוך ישראל מתוך כורח.

יואל חסון: הרי זה לא יהיה תהליך בהסכמה; זה יהיה כורח, כי יהיה לחץ בין-לאומי – יהיה לחץ בין-לאומי, תהיה מציאות שתלחץ.

יואל חסון: אנחנו לא יודעים לאן נלך מבחינת המציאות העתידית ברשות הפלסטינית מבחינת מנהיגות עתידית, וכל הדברים האלה בסופו של דבר מסכנים אותנו.

יואל חסון: כמו שאמרתי, זה ויכוח של קצוות.

יואל חסון: זה ויכוח של קצוות.

יואל חסון: כשאתה מסתכל על הבית הזה, אתה מבין שהנושא המדיני זה ויכוח של קצוות, כי רוב הבית הזה מאמין בפתרון של שתי מדינות, תוך שמירה על גושי ההתיישבות, תוך שמירה על גבולות בני-הגנה.

יואל חסון: רוב הבית הזה מסכים לזה.

יואל חסון: יש פה קצוות קיצוניים שמפריעים לתהליך הזה, שגורמים לראש ממשלה לפחד ללכת כל הדרך לשם, לפספס הזדמנות מדינית משמעותית של נורמליזציה עם מדינות ערב נוספות.

יואל חסון: זאת המציאות שאנחנו עומדים בפניה, זאת המציאות שאנחנו מתמודדים איתה, ואנחנו נשלם עליה מחיר מאוד מאוד יקר.

יואל חסון: המחיר היקר שאנחנו גם משלמים זה שהשיח המדיני הפך להיות פחות ופחות רלוונטי – עוד פעם, בגלל הצלחה של ראש הממשלה להוריד אותו מסדר-היום, וגם בגלל טעויות אחרות, גם שלנו, שאנחנו לא מדברים מספיק על הנושא המדיני.

יואל חסון: בעיניי, מדינה דו-לאומית מסוכנת הרבה יותר מכל גרעין איראני ומסוכנת הרבה יותר מכל פעילות טרור, כי מולם נדע להתמודד.

יואל חסון: ישראל היא חזקה, עוצמתית, והיא תתמודד עם כל איום.

יואל חסון: אני אומר את זה בצורה ברורה: מדינת ישראל תתמודד עם כל איום ביטחוני שיבוא עליה.

יואל חסון: אין על ישראל בהיבט הזה איום קיומי.

יואל חסון: אין על ישראל בהיבט הביטחוני איום קיומי.

יואל חסון: האיום הקיומי האמיתי הוא מדינה דו-לאומית – זה האיום הקיומי האמיתי.

יואל חסון: ואני חייב להגיד לכם, רוב הציבור הישראלי מפחד מאיראן יותר מאשר מהסכנה הדו-לאומית, של מדינה דו-לאומית.

יואל חסון: עדיין קשה להסביר לציבור את הסכנה של מדינה דו-לאומית.

יואל חסון: קשה, אני מודה.

יואל חסון: אבל דווקא דרך המציאות בירושלים יותר ויותר ישראלים מבינים את הסכנה של מדינה דו-לאומית, כי הם רואים את ירושלים היום, שהפכה לצערי להיות עיר דו-לאומית, שאם חבר הכנסת סמוטריץ – אם הפלסטינים בתוכה יחליטו להצביע לבחירות המוניציפליות בירושלים, אתה יודע מה יהיה ההרכב של מועצת העיר בירושלים; אתה אולי יודע מי יהיה ראש עיריית ירושלים.

יואל חסון: אתם מכירים במציאות הזאת.

יואל חסון: אתם יודעים שהכפרים שאוחדו לתוך ירושלים הם לא ירושלים.

יואל חסון: הם מעולם לא היו ירושלים.

יואל חסון: הם היו כפרים בגדהץ הם לא היו חלק מירושלים ההיסטורית שאוחדה ב-67', שחלקה היה בירדן.

יואל חסון: הם לא היו חלק מירושלים, והם אוחדו פנימה.

יואל חסון: הם אוחדו פנימה מתוך איזושהי אמונה שכמה שיותר כפרים ייכנסו לירושלים – כמה שפחות יוחזר.

יואל חסון: זאת הייתה התפיסה אז, כי הייתה איזושהי הנחה רווחת שכל מה שלא ירושלים יוחזר גם ככה.

יואל חסון: איך אמר אז רחבעם זאבי, גנדי?

יואל חסון: אמרתי את זה קודם.

יואל חסון: הוא אמר:

יואל חסון: אם הייתי יכול להגיד שיריחו זה ירושלים, הייתי מביא את יריחו לירושלים, הייתי אומר שיריחו זה ירושלים.

יואל חסון: כי הוא לא רצה שיחזירו, כי זה ההיגיון, כי זאת הייתה התפיסה.

יואל חסון: ואני אומר בצורה ברורה, אני אומר בצורה ברורה: אין ולא היה מצב יותר מסוכן ממה שאנחנו חווים היום בירושלים לאחיזה שלנו בירושלים, לשמירה על ירושלים מאוחדת באמת, ולא בסיסמאות ובקשקושים.

יואל חסון: כי כשהמשטרה וגורמי אכיפת הביטחון והחוק – יש אזורים שלמים שהם לא נכנסים אליהם בירושלים.

יואל חסון: זאת לא ריבונות, זאת עבודה בעיניים.

יואל חסון: זאת לא ריבונות.

יואל חסון: זו ממש לא ריבונות.

יואל חסון: ולקראת סיום אני רוצה לומר, ב-20 דקות האחרונות שנשארו לי – יכול להיות שאצטרך עוד טיפה זמן, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תשקול את זה.

יואל חסון: אני לא יודע אם אני אספיק לגעת בכל הנקודות שרציתי.

יואל חסון: מה קרה, ברושי?

איתן ברושי: אתה צריך עזרה?

איתן ברושי: עבודת צוות.

יואל חסון: אתה אמור לעלות מתי?

איתן ברושי: ב-07:00.

יואל חסון: אז למה כתוב לי עוד 20 דקות?

קריאה: הוסיפו לך.

יואל חסון: הוסיפו?

יואל חסון: אה, אני צריך לסיים ב-07:00?

יואל חסון: אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא תסיים לפני שהשעון – – –

יואל חסון: אם יש סדר של 07:00, אני אסיים.

יואל חסון: אני יכול להמשיך?

יואל חסון: אני אגיד רגע לסיום, כמה דקות לסיום, אחרי שנגעתי באמת בכל הדברים, וגם בנושא התקציב – דיברתי גם על התקציב, שתדע שדיברתי גם על התקציב.

יואל חסון: דיברתי על כל מיני נושאים, ואני אגיד לאיזו תקופה אנחנו נכנסים, לדעתי.

יואל חסון: והתקופה היא אתגר, בעיקר לנו, מצביעי המחנה הציוני ומצביעי המחנה שעומד מול המחנה של נתניהו.

יואל חסון: אני אגיד דבר מאוד מאוד ברור: יש לנו אתגר לבנות מחנה חזק בחודשים הקרובים שיעמוד מול נתניהו.

יואל חסון: אנחנו נמצאים ללא ספק בדרך לבחירות; זה רק עניין של זמן.

יואל חסון: יכול להיות שזה נדחה בכמה חודשים, אבל יש לנו צורך דחוף להיערך, ולהיערך טוב, ליכולת שלנו להחליף את נתניהו.

יואל חסון: וצריך להגיד דבר גם מאוד מאוד ברור: היכולת להרכיב ממשלה היא רק בידי המחנה הציוני.

יואל חסון: היום הצבעה ליש עתיד וליאיר לפיד היא פשוט למנות את יאיר לפיד לשר אוצר בממשלת נתניהו.

יואל חסון: אין שום יכולת ליאיר לפיד להרכיב ממשלה בכנסת.

יואל חסון: אין לו שום יכולת לייצר קואליציה וגוש חוסם, והיכולת האמיתית היא של המחנה הציוני.

יואל חסון: וזה הרגע שבו כל מי שמבקשים לייצר שינוי פוליטי בישראל יצטרכו להבין שרק התאחדות סביב המחנה הציוני וסביב גוש ברור אחד, שאומר בצורה ברורה שבאנו להחליף את נתניהו, ולא להיות גלגל חמישי אצל נתניהו אלא להחליף אותו – והבחירות הבאות יהיו הזדמנות להחליף אותו.

יואל חסון: אני מאמין שגם תהיה ההזדמנות להחליף אותו, וזה הרבה תלוי בנו.

יואל חסון: זה תלוי ביכולת שלנו להתגבש ולעבוד ביחד; זה תלוי ביכולת שלנו לא לפזר את הקולות שלנו בין כל המפלגות ולא להצביע לכל איזה מפלגה חדשה שקמה, אלא להתאחד סביב גוש אחד, מחנה אחד, שיכול להחליף את נתניהו.

יואל חסון: אין שום עניין לחזק מפלגה שמעוניינת להיות גלגל חמישי אצל נתניהו.

יואל חסון: אין שום סיבה לתת ליאיר לפיד 24 מנדטים כדי שיהיה שוב שר אוצר כושל בממשלה של נתניהו, בממשלה שגם לא תחזיק יותר משנה וחצי.

יואל חסון: אנחנו צריכים לייצר ממשלה אחרת, סדר-יום אחר, אלטרנטיבה אחרת.

יואל חסון: וכן, צריך גם ממשלת איחוי, כי הייתה לנו מנהיגות ויש לנו מנהיגות נוכחית שמשסה ומפלגת, שמחלקת אותנו לשבטים-שבטים, שמנסה לשבור את החברה הישראלית מבפנים, שהכוח שלה מגיע מתוך מקום של הפרד ומשול.

יואל חסון: כשאתה שומע – וזה באמת לא ניתן לתיאור, ואני הקפדתי ומקפיד שלא לדבר על בני משפחתו של ראש הממשלה, ואני לא מדבר, וגם עכשיו אני לא אדבר, אבל כשהייתה פרשה מסוימת בעניין של בנו של ראש הממשלה, מה הייתה תגובת ראש הממשלה?

יואל חסון: מנסים לפגוע בליכוד ובימין.

יואל חסון: מה זה קשור?

יואל חסון: מה זה קשור?

יואל חסון: זה בדיוק הסימפטום של מנהיג שאומר: המדינה זה אני.

יואל חסון: המדינה זה אני.

יואל חסון: הכול זה אני, והכול סובב אותי.

יואל חסון: זאת מנהיגות אנטי-דמוקרטית.

יואל חסון: זאת מנהיגות מסוכנת.

יואל חסון: זאת מנהיגות קיסרית.

יואל חסון: זאת מנהיגות שאסור לקבל אותה, גם אם אידיאולוגית אתה מסכים עם ראש הממשלה.

יואל חסון: ואני אמרתי יותר מפעם אחת, ואני אומר את זה באמת בלב שלם לתומכי ליכוד ותומכי ימין: אתם יכולים להמשיך להאמין באידיאולוגיה שלכם ובדרך שלכם, אבל אמונה באידיאולוגיה ובדרך שלכם זה לא אומר בהכרח לתמוך בראש ממשלה מושחת או לתמוך בראש ממשלה שפוגע בגורמי אכיפת החוק ובדמוקרטיה.

יואל חסון: אין אזרח ישראלי שלא רוצה את ישראל מדינה דמוקרטית.

יואל חסון: אין דבר כזה.

יואל חסון: והדמוקרטיה היא לא מובנת מאליה.

יואל חסון: היא לא מובנת מאליה.

יואל חסון: היא לא מובטחת בכל מחיר.

יואל חסון: וכשראש ממשלה עושה שימוש בדמוקרטיה וברוב הפוליטי שלו עבור דברים שלו, עבור אינטרסים אישיים, לא עבור אידיאולוגיות – אתה יודע, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת סמוטריץ, אם אתם הייתם מביאים לכאן – אני אתן לך לסיים ואז, אני רוצה שתקשיב לי רגע.

יואל חסון: אתה יודע, חבר הכנסת סמוטריץ, אם אתם הייתם מביאים לפה חוק סיפוח – – –

בצלאל סמוטריץ': החלת ריבונות.

בצלאל סמוטריץ': סיפוח – – –

יואל חסון: החלת ריבונות, מאה אחוז.

יואל חסון: אני אדבר בשפה שלך.

יואל חסון: אני קורא לזה סיפוח, אתה קורא לזה החלת ריבונות.

יואל חסון: נדבר רגע על החלת ריבונות.

בצלאל סמוטריץ': לא, אתה – – –

יואל חסון: היית מביא להחלת ריבונות, בסדר?

יואל חסון: אני הולך איתך רגע.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: הייתי נאבק בך.

יואל חסון: המדינה הייתה בוערת.

יואל חסון: ראש הממשלה היה עולה פה לדוכן והיה נואם בעד החלת ריבונות ומימוש האידיאולוגיה הימנית, הלאומית, שהממשלה שלו מאמינה בה, נגיד.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: הייתי נלחם.

יואל חסון: הייתי כואב מאוד אם הייתי מפסיד, אבל הייתי מעריך.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יואל חסון: לא, זו לא תהיה – – – שראש הממשלה ייאבק אידאולוגית.

יואל חסון: שיהיה פה מאבק אידיאולוגי מטעמו.

יואל חסון: אמרתי לך, אתה אידיאולוג.

יואל חסון: אתה אידיאולוג מסוכן, אבל אתה אידיאולוג.

יואל חסון: אבל שיהיה מאבק אידיאולוגי מצידו.

יואל חסון: אני רוצה את ראש הממשלה עומד כאן על הבמה, מסתכל עלינו ומתווכח איתנו אידיאולוגית, על אידיאולוגיה; לא מסביר לי על מתנות, לא מסביר לי על סיגרים ועל שמפניות ולא נותן לי ציונים איזו אופוזיציה אני – שזה גם מדהים, אגב; דמוקרטיה מהוללת.

יואל חסון: הקואליציה נותנת ציונים לאופוזיציה: אתם טובים יותר, טובים פחות; אתם ככה, אתם שם.

יואל חסון: באמת, אני באמת אקח עצות מראש הממשלה איזו אופוזיציה להיות.

יואל חסון: אין כאן בכלל – וזאת הטרגדיה בסיפור – אין כאן בכלל מאבק אידיאולוגי.

יואל חסון: אין מאבק אידיאולוגי של ראש הממשלה.

יואל חסון: ראש הממשלה לא מנהל איתנו ויכוח אידיאולוגי.

יואל חסון: הוא לא מיישם אידיאולוגיה שעליה אפשר להתווכח או להילחם.

יואל חסון: אין לו שום יוזמה אידיאולוגית.

יואל חסון: מתי ראש הממשלה בא עם יוזמה אידיאולוגית, יוזמה מדינית?

יואל חסון: להפך, כשהוא בא עם יוזמה מדינית, זו הייתה יוזמה מדינית של שתי מדינות.

יואל חסון: זו היוזמה המדינית היחידה שראש הממשלה בא איתה, היחידה; הוא לא עושה איתה כלום, אבל היא היחידה.

יואל חסון: מאה אחוז – אתה חושב ששתי מדינות זה סכנה?

יואל חסון: אתה חושב שהיפרדות מהפלסטינים מסכנת את מדינת ישראל?

יואל חסון: תבוא, תגיד.

יואל חסון: תחוקק חוק החלת ריבונות, תבוא עם תוכנית מדינית, תתווכח איתנו מדינית.

יואל חסון: אין פה שום דבר מדיני, אין פה שום דבר אידיאולוגי.

יואל חסון: אין ויכוח אידיאולוגי שראש הממשלה מנהל איתנו.

יואל חסון: ראש הממשלה מנהל איתנו ויכוח או התמודדות של תדמיות ותגיות.

יואל חסון: הוא מנסה להציג את עצמו כפטריוט ואותנו – אני אגיד בעדינות, לא אגיד "כבוגדים"; כפוגעי האינטרסים של ישראל.

יואל חסון: זה מה שהוא עושה.

יואל חסון: הוא מנסה לשדר כאילו הוא שומר הביטחון הגדול.

יואל חסון: ומה זה אומר?

יואל חסון: שאנחנו שומרים על הביטחון פחות?

יואל חסון: פחות ממנו?

יואל חסון: זה מה שזה אומר?

יואל חסון: שלא תטעו, אין פה ויכוח אידיאולוגי.

יואל חסון: אין פה מדיניות.

יואל חסון: אין פה ראש ממשלה שמקיים כאן מאבק אידיאולוגי על משהו.

יואל חסון: אין פה מאבק אידיאולוגי.

יואל חסון: יש פה שמירה על הכיסא.

יואל חסון: יש פה הבטחת השלטון בכל מחיר כדי להיות ראש ממשלה.

יואל חסון: לא ליישם אידיאולוגיה, לא ליישם דרך, כי אין דרך.

יואל חסון: אפילו תראו עד כמה ראש הממשלה איבד את הרצון שלו לבטא את עצמו אידיאולוגית.

יואל חסון: ראש הממשלה הרי הוא אדם שהנושא הכלכלי מאוד מעניין אותו.

יואל חסון: מאוד מעניין אותו.

יואל חסון: הוא גם משכיל בתחום, הוא גם מבין בו.

יואל חסון: אגב, בעיניי נתניהו הוא באמת אדם שמכיר ויודע לזהות בתחום הכלכלי תמורות, שינויים.

יואל חסון: בהחלט.

יואל חסון: שר האוצר הוא היה יכול להיות, ללא ספק.

יואל חסון: אומנם הוא לא היה כל כך חברתי, אני חייב להגיד, אבל הוא היה יכול להיות שר אוצר, בוודאי במקרו.

יואל חסון: במיקרו הוא היה קצת יותר אכזרי.

יואל חסון: אבל אני אגיד שהראיה כמה ראש הממשלה הוא כבר לא אידיאולוג ואידיאולוגיה לא מניעה אותו זה הפסיביות המוחלטת שלו בנושא של התקציב הזה, בנושא של הכלכלה.

יואל חסון: הוא מבין שהוא צריך את משה כחלון, שר האוצר, לכן הוא מעניק לו כל מה שהוא רוצה בתחום הכלכלי, בניגוד לעמדותיו הבסיסיות האידיאולוגיות של נתניהו בתחום הכלכלי.

יואל חסון: בניגוד מוחלט.

יואל חסון: נתניהו, אם הוא היה כותב את התקציב או קובע איך ייראה תקציב המדינה, הוא היה מגיש תקציב שונה לחלוטין.

יואל חסון: הוא לא מאמין בתקציב הזה.

יואל חסון: התקציב הזה מבחינת ראש הממשלה הוא תקציב פוליטי הישרדותי.

יואל חסון: הוא לא מאמין בו.

יואל חסון: הוא היה כותב תקציב אחר לחלוטין.

יואל חסון: וזו עוד דוגמה ברורה ומובהקת לחוסר ההקשר האידיאולוגי שמוביל את כהונותיו של ראש הממשלה נתניהו, שאין בתוכן בשנים האלה שום מאבק אידיאולוגי כמעט על שום דבר.

יואל חסון: כמעט על שום דבר.

יואל חסון: יש המון אמירות, המון נאומים, המון הצהרות.

יואל חסון: אתם יודעים, אפילו הלכתי ובדקתי.

יואל חסון: אתם יודעים, כשראש הממשלה מדבר ב-40 חתימות או באי-אמון או בכל מיני דיונים מיוחדים שקשורים לאופוזיציה–קואליציה, יש לראש הממשלה תמיד שני חלקים בנאום: יש את החלק הפורמלי, שהוא מדבר על מה הממשלה עשתה ומה זה ומה פה ומה שם, ויש את החלק שהוא מתחיל להתווכח עם האופוזיציה ולתקוף ולהגיד נגד.

יואל חסון: זה בסדר.

יואל חסון: אתם יודעים, שמתי לב, ואפילו בדקתי, שכמעט בכל הנאומים שלו בחלק הראשון הפורמלי, במשך תשע השנים האחרונות הרצופות, זה כמעט תמיד אותם טקסטים.

יואל חסון: אותם טקסטים כמעט מילה במילה.

יואל חסון: יכול להיות פה ושם שינוי עדכני, אבל זה כמעט תמיד אותם טקסטים, שרובם הם רק מילים.

יואל חסון: רק מילים.

יואל חסון: אין הרבה ביצוע מאחורי מילים האלה.

יואל חסון: רק מילים.

יואל חסון: ובסוף, מבחינתי – כי אני לא שופט ולא גוזר דין, ואני אגיד לכם גם בכנות, אני, אין בי שמחה לאיד על המצוקה המשפטית שראש הממשלה עובר.

יואל חסון: אין בי שמחה לאיד.

יואל חסון: אין לי שום עניין לראות את נתניהו יושב בבית הכלא.

יואל חסון: היה לנו ראש ממשלה אחד שהיה שם וזה הספיק לנו, ממש.

יואל חסון: אין לי שום עניין.

יואל חסון: אני רוצה שהצדק יצא לאור.

יואל חסון: אני מאחל לו שיוכיח את צדקתו, ואני רוצה שהוא לא יפגע בגורמי אכיפת החוק – שלא יפגע בגורמי אכיפת החוק, שלא יפגע בדמוקרטיה, שלא יפגע במדינה.

יואל חסון: שלא יפגע; שייאבק, שיגיד.

יואל חסון: הוא לא ראש הממשלה הראשון שנאבק על חפותו.

יואל חסון: שיעשה את זה, אבל שלא ירסק פה כל חלקה טובה.

יואל חסון: אבל זה לא העניין שלי עם נתניהו.

יואל חסון: לא העניין שלי עם נתניהו.

יואל חסון: אני סומך על גורמי אכיפת החוק, והם יגידו בסופו של דבר אם ראש הממשלה עשה עבירות פליליות או לא עשה עבירות פליליות.

יואל חסון: הם יגידו, לא אני.

יואל חסון: אני רק צריך ומבקש שהוא לא יפגע בגורמי אכיפת החוק.

יואל חסון: אבל זו לא הבעיה שלי עם נתניהו.

יואל חסון: מה הבעיה שלי עם נתניהו?

יואל חסון: הבעיה שלי עם נתניהו היא שהוא היום הפך להיות ראש ממשלה נטול אידיאולוגיה; שהוויכוח איתו הפך להיות ויכוח לא אידאולוגי, כי הוא לא מיישם אידיאולוגיה, כי אני לא יודע מה האידאולוגיה שלו, אני לא יודע מה החזון שלו.

יואל חסון: אין לי מושג, אין לי באמת מושג מה ראש הממשלה נתניהו רוצה, מה החזון שלו, במה הוא מאמין.

יואל חסון: הלוואי, הלוואי שהיינו נמצאים בסיטואציה שבה הוא היה עומד כאן ואני הייתי יושב שם עם חבריי לאופוזיציה והיינו מנהלים איתו דיון של אופוזיציה, אמיתי, אידיאולוגי, משמעותי.

יואל חסון: הלוואי.

בצלאל סמוטריץ': תענה אמן רגע.

בצלאל סמוטריץ': ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יואל חסון: אמן, אמן.

יואל חסון: ושגם יהיה בדברו, אדוני, שנראה בישראל ממשלה אחרת, מנהיג אחר.

יואל חסון: יש מסקנה אחת שאני שגם חושב שאתה קיבלת – אולי לא תודה בה, אבל היא עמוק עמוק בליבך – שמדינת ישראל צריכה להגביל כהונה של ראש ממשלה.

יואל חסון: זה טוב לדמוקרטיה וזה טוב למדינה וזה טוב לכולם.

יואל חסון: אין לי ספק, אגב, שבכנסת הבאה החוק הזה גם יעבור, ותהיה פה הגבלת כהונה לראש ממשלה, כי בשלב מסוים, כמו שאמרתי, אתה הופך להיות יותר אני, אני ואני, ופחות אתם, אתם ואתם.

יואל חסון: אתה פחות אידיאולוג, אתה פחות מקדם דברים; אתה עוסק בעיקר בשימור שלטונך.

יואל חסון: ראש הממשלה מייצג את זה באופן מובהק.

יואל חסון: אין יותר שום דבר חדש שנתניהו יכול לעשות למען עם ישראל.

יואל חסון: מדינת ישראל צריכה ממשלה אחרת, ומדינת ישראל צריכה גם מחנה מרכז-שמאל מגובש, מאוחד, שלא יפעל להיות גלגל חמישי בממשלת נתניהו כמו יאיר לפיד, אלא יפעל להחליף את השלטון במדינת ישראל.

יואל חסון: זה מתחיל בלהאמין בזה, בלהאמין ביכולת שאפשר לעשות את זה, ולא לקנות את הסיפור הזה שיש רוב וביבי מנצח ולא משנה.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: אני לא מאמין בזה.

יואל חסון: אני מאמין ביכולת האמיתית שלנו לנצח.

יואל חסון: אני מאמין ביכולת שלנו להציג אג'נדה שמציגה שמירה על האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל – היפרדות מהפלסטינים תוך שמירה על גושי ההתיישבות – כי זה אינטרס ישראלי לשמירת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: וכלכלה הוגנת וטובה.

יואל חסון: אגב, שתדע, אדוני היושב-ראש, שרוב תקציב המדינה הזה – נחמן שי יכול לספר לך; נחמן, סליחה, אתה יכול לספר – רוב תקציב המדינה הזה הוא העתק מדויק של מצע המחנה הציוני מהבחירות האחרונות.

יואל חסון: אתה כתבת אותו.

יואל חסון: אתה כתבת אותו.

נחמן שי: – – – אז הגשמנו את המטרה.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שאתם תצביעו בעד.

בצלאל סמוטריץ': אתם הרי אנשים ענייניים מאוד.

יואל חסון: אנחנו, קודם כול – טוב שהעלית את זה – אנחנו, קודם כול, שתדע, בוועדות הכנסת, בוועדות עצמן, בנושאים שחשבנו שהתקציב נכון, אם זה בחוק ההסדרים, בדברים אחרים, שיתפנו פעולה והצבענו בעד.

יואל חסון: היינו מאוד ענייניים.

יואל חסון: אני, לצערי, למרות שחלק מהתקציב הזה מקובל עליי, אני לא יכול להצביע על התקציב הזה בעד כמכלול, גם כי כמכלול אני לא מסכים לו, וגם כי, אדוני היושב-ראש, הצבעה בתקציב זה הצבעת אמון בממשלה, ולנו אין אמון בממשלה הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, על רקע התמדתך לאורך שעות רבות בלילה, אתה מועלה לדרגת מיקי לוי משנה.

בצלאל סמוטריץ': תתקדם קצת, תהיה תת-מיקי לוי, לאט-לאט.

יואל חסון: זכיתי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי ינעים את זמננו בחצי השעה הבאה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השרה גילה גמליאל, חברי הכנסת, ירדנה המהוללת, בוקר טוב, ואני מניח בוקר טוב לאזרחי ישראל.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, בהמשך לדיון המתמשך הזה, שהתקציב הזה – ודאי כבר נאמר כאן ליד השולחן – אין בו בשורות ואין בו גזרות.

איתן ברושי: יש פה תקציב שמאפשר לממשלה, ודאי אחרי המשבר שחלף, להמשיך ולכהן.

איתן ברושי: וצריך לומר שזהו חלק ממהלך שלם של הישרדות הממשלה.

איתן ברושי: הממשלה, ושר האוצר במיוחד – היותי חבר ועדת הכספים גם שמעתי אותו בדיון מפורט בוועדת הכספים – הממשלה ושר האוצר וגם אחרים משבחים את מצב המשק.

איתן ברושי: גם בעקבות המשבר האחרון לא פסקו שרים וחברי הכנסת מהקואליציה לשבח – על זה נאמר: יהללך זר, וָלא – פיך – ולוקחים לעצמם נכסים והישגים שרובם לאו דווקא מהקדנציה הזאת, או אפילו מהכהונה של הממשלה הזאת.

איתן ברושי: אין ספק שיש גם הישגים.

איתן ברושי: יש משאבים אדירים שהממשלה בתקציביה העמידה לרשות השרים והקואליציה כדי לקדם ולקדם ולקדם בכל תחום שאפשר, ואי-אפשר לומר שהכול לא בסדר.

איתן ברושי: זה לא יהיה נכון וגם לא הגון.

איתן ברושי: אבל יש נושא אחד שלא הוזכר בדברי אף אחד – קודם כול שר האוצר בכל הסקירות שלו, אבל גם לא חברי גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, ולא אף אחד אחר – וזה נושא החקלאות וההתיישבות; משום שלפי כל הנתונים החקלאות במשבר גדול.

איתן ברושי: אנחנו עומדים במצב שמשך שנים – אחרי שהשתחררנו פה אתמול מהדיון נפלתי על כתבה על הכלבת באחד הערוצים, המכונה ערוץ 14, כתבה ענקית.

איתן ברושי: יש כמה ח"כים שניצלו את זה גם בשביל עצמם.

איתן ברושי: פעם ראשונה ראיתי איך לוקחים כלבת לקידום מכירות של חברי כנסת, אבל הכול אפשרי.

איתן ברושי: אבל הכלבת זה ביטוי לאיזה משבר שאפילו את זה לא הצליחו לטפל ולמנוע – דבר שלא היה פה שנים, שנים.

איתן ברושי: בכל זאת, אנחנו לא מדינת עולם שלישי.

איתן ברושי: מחלה חשוכת מרפא.

איתן ברושי: עשרות מקרים גם ב-2018, לא רק ב-2017 – גידול עצום.

איתן ברושי: אבל מה אני רוצה לומר?

איתן ברושי: שהממשלה מסתירה את הכישלון בחקלאות ובהתיישבות.

איתן ברושי: אנחנו עדים לקיפאון בייצור, ירידה בייצור.

איתן ברושי: זה נובע בין היתר מפחות שטחים, פחות חקלאים.

איתן ברושי: אנחנו עדים לירידה ביצוא, ולא תהיה חקלאות בלי יצוא, כי ישראל זאת מדינה קטנה.

איתן ברושי: זו לא ירידה רק בגלל שערי המטבע, זאת תוצאה של מדיניות כושלת.

איתן ברושי: אבל יש דבר אחד – אמרתי לשר האוצר – שבו יש עלייה דרמטית בתחום החקלאות.

איתן ברושי: שאל אותי: מה?

איתן ברושי: אמרתי לו: בפשיעה החקלאית.

איתן ברושי: בפשיעה החקלאית יש עלייה דרמטית, והיא הפכה להיות טרור ופשיעה לאומנית, והממשלה משתהה בהכרה בפשיעה הלאומנית.

איתן ברושי: אז לא רק שהממשלה לא יודעת לשמור על החקלאות, היא גם לא יודעת להגן על חקלאיה ומתיישביה.

איתן ברושי: לא פעם אמרנו שאנחנו הצבא האמיתי, במדים של בגדי עבודה.

איתן ברושי: אני בטוח שבזה מסכים איתי גם חברי יושב-ראש הישיבה.

איתן ברושי: אנחנו רואים שאנחנו נמצאים באיום מתמיד על קיומה של החקלאות וההתיישבות, כאשר בחוץ לארץ כל השרים – כולל שר החקלאות, כולל ראש הממשלה – מברכים, והם מתברכים, והם מתבקשים לסייע בחקלאות, אם זה בברית המועצות לשעבר, באפריקה ודאי, בהודו, בסין.

איתן ברושי: זה הפך להיות נכס אלקטורלי בעולם וסיבה להרים אצבע למען ישראל.

איתן ברושי: והינה, בארץ כאן מחסלים ולא מברכים.

איתן ברושי: אבל זה הרבה יותר חמור.

איתן ברושי: האוצר ומשרד החקלאות הפרו את ההתחייבות, ואין בתקציב 2018 ולא ב-2019 חוק עידוד השקעות הון בחקלאות.

איתן ברושי: הייתה הבטחה – ולא מכחישים אותה – מהשר, דרך אודי אדירי, שבינתיים עבר, ומשרד החקלאות, וחברי גפני ואני הגשנו הצעה בוועדת שרים, ואין חוק עידוד השקעות הון בחקלאות, ואין את הטבות המס ואת הסיוע שניתן גם בתחומים אחרים.

איתן ברושי: אבל זה יותר חמור.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שהייתה בשורה כאילו גדולה לשר החקלאות – יצוא הקנאביס הרפואי.

איתן ברושי: חקלאים רבים הוציאו את הכסף שאין להם, והייתה תקווה, אחרי משבר גדול בערבה, והייתה איזו תחושה שהינה סוף-סוף הממשלה מביאה בשורה גם לחקלאיה ולמי שמבצע את המדיניות שלה של מימוש הריבונות ותפיסת השטחים, ועוד ידובר.

איתן ברושי: והינה, משום מה, מתגלה פה חוסר אחריות, שמבשורה זה הפך להיות אכזבה, אבל זו אכזבה כואבת, כי אין לה חלופה, והכיס ריק.

איתן ברושי: אבל זה עוד לא הכול.

איתן ברושי: הרי לא יכולה להתפתח חקלאות, כמו עוד הרבה דברים אחרים, בלי מחקר ופיתוח.

איתן ברושי: בא שר החקלאות ומתחשבן עם היהלום שבכתר – עם מכון וולקני, עם המקום שכל העולם עולה אליו לרגל, שכולם יודעים שמשם תצא תורה, שמשם יצא הפיתוח המדהים ביותר, שהפך את ישראל ברבות השנים לחקלאות המתקדמת ביותר בעולם.

איתן ברושי: והינה, בא משרד החקלאות, ביוזמתו של המשרד והשר העומד בראשו, ומקצצים קיצוץ של 55 מיליון שקלים.

איתן ברושי: מול 4% קיצוץ ממוצע, שגם הוא מיותר, יש כאן קיצוץ של עשרות אחוזים.

איתן ברושי: אנחנו לא יכולים להסכים לזה שאנחנו מקצצים קיצוץ כזה גדול – במקרה זה קיצוץ של 22%, מעל 55 מיליון שקלים, לעומת הקיצוץ האחר, שגם הוא לא נכון.

איתן ברושי: כלומר, אין כאן פיתוח ואין כאן צמיחה; יש כאן ייבוש ואכזבה גדולה.

איתן ברושי: אבל זה עוד לא הכול.

איתן ברושי: אתמול התפרסמו הנתונים על היחבוא.

איתן ברושי: משרד החקלאות, בממשלה ימנית ציונית, שבחלק מהדברים אני חושב שיש לנו הסכמה – על ההתיישבות, על הציונות; באזורים מוסכמים, לא בכל מקום – ממשלה כזאת, בראשות הבית היהודי, שמדברת על יישוב הארץ מהים ועד הנהר וביד השנייה הורסת את מה שבניהם, הממשלה הזאת הפכה את משרד החקלאות למשרד של יבוא.

איתן ברושי: הנתונים שפורסמו אתמול על ידי משרד החקלאות הם נתונים חמורים ביותר, שמעידים על גידול שחלקו הוא תוצאה של סבסוד תוצרת חקלאית בעולם, כמו דגים בסין או כל מיני דוגמאות אחרות.

איתן ברושי: זאת אומרת, ממשלה שמדברת על יישוב הארץ הופכת את זה לדבר מסוכן עד כדי כך שהגיל הממוצע של חקלאי ישראל הוא גיל הפרישה לפנסיה כמעט – 66.

איתן ברושי: זה המקצוע העיקרי שאף אחד לא רוצה להיות בו בן ממשיך, כי ההורים אומרים: אנחנו היינו שליחים; הממשלה הפכה אותנו לפראיירים.

איתן ברושי: אתם – אל תלכו בעקבותינו.

איתן ברושי: אם באמת הייתה ממשלה אמיתית, היא הייתה מזדעזעת ממציאות כזאת.

איתן ברושי: גם לא מביאים לזה שום פתרון.

איתן ברושי: אז הייבוא הזה כולל ירקות, פירות ובשר, והינה, ערב החגים פותחים את השווקים לייבוא ללא מכס וללא הגבלת כמות.

איתן ברושי: אבל עוד יותר חמור – יש קלות דעת במתן היתרי יבוא תוך התעלמות מבדיקה של כל מרכיבי הבריאות.

איתן ברושי: זאת אומרת, לא רק שמחסלים את החקלאות – מסכנים את הבריאות של אזרחי ישראל, בשם איזה דאגה ליבואנים, שהפכו להיות מבאי הלשכות של השרים.

איתן ברושי: ואם פעם מלח הארץ היה מדי פעם מגיע ללשכות, היום יושבים שם דרך קבע מאכערים וסוחרים.

איתן ברושי: אנחנו היינו עם של צוענים וסוחרים.

איתן ברושי: ההורים שלנו – המייסדים.

איתן ברושי: חיים גורי, זיכרונו לברכה, שלא מזמן מלאו 30 פטירתו, חיים גורי היה אומר שאלתרמן היה אומר שפעם באלף שנה יש דור כזה שבלעדיו לא הייתה קמה המדינה, שבלעדיו לא היה פה שום דבר.

איתן ברושי: ותראו מה אתם עושים למעשה הזה, איך אתם מחרבים אותו.

איתן ברושי: ונראה מה תגידו בהדלקת המשואות; נראה מה תגידו ביום העצמאות; נראה איזה חשבון מוטעה תעשו.

איתן ברושי: ולפי דעתי יש סימנים כבר היום שמחזירים את המדינה 40 שנה אחורה, אולי יותר.

איתן ברושי: מעם של צוענים וסוחרים חזרנו להיות עם של עובדי אדמה ומתפרנסים מעבודה.

איתן ברושי: והינה, מה הממשלה עושה לפני זמן לא רב?

איתן ברושי: נותנת לרמי לוי להדליק משואה.

איתן ברושי: מדינה שהפכה את הייבוא ואת היבואן ואת הסוחר ואת המאכער – היא הפכה אותם לחלק הקדמי של הבמה והחברה, ורומסת את היצרנים ואת המגדלים.

איתן ברושי: וכשאמרתי לרמי לוי: על מה זכית בדיוק?

איתן ברושי: הכותרת של הממשלה הייתה: פורצי דרך מדליקי המשואות.

איתן ברושי: אמרתי לו: במה אתה בדיוק פורץ דרך?

איתן ברושי: אתה סוחר שקונה בזול ומוכר ביוקר.

איתן ברושי: אבל אם אתה כבר הולך להדליק משואה, תיקח איתך חקלאי להדליק את המשואה, ואם אפשר – מהערבה, שהייתה אז בשיא המשבר, הערבה הבוכייה של אז.

איתן ברושי: המשבר הזה לא הסתיים לגמרי.

איתן ברושי: מובן שהוא סירב.

איתן ברושי: ואמרתי לממשלה: אתם ממשלה ששוחטת את כל הפרות הקדושות ונשארת רק עם עגל הזהב, וממשלה שהפכה את החקלאים ואת המתיישבים – שבלעדיהם לא הייתה כאן מדינה, וגם היום הם מממשים את הריבונות, וכל אחד יודע שאין מדינה בלי אדמה, ואין אדמה שלא יושבים עליה ושומרים עליה – הפכו אותנו למי שאשם ביוקר המחיה גם בהיבט של האדמה והקרקע וגם בהיבט של התוצרת והמזון.

איתן ברושי: וכל אחד יודע שהחקלאים במשבר.

איתן ברושי: הם לא המתעשרים.

איתן ברושי: פער התיווך ועלויות הייצור זה לא באשמת החקלאים; זאת מדיניות שגויה של ממשלה שיודעת שהיא נכשלה.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שאין מנוס מלקרוא לראש הממשלה, וגם, אדוני היושב-ראש, לראש המפלגה שלכם, להחליף את שר החקלאות.

איתן ברושי: הממשלה שרדה במשבר.

איתן ברושי: אני מקווה שהיא תעשה דברים טובים – זאת הייתה ההתחייבות.

איתן ברושי: בחקלאות, אחרי שהממשלה לא מתחלפת, צריך להחליף את השר, כי צריך לשנות את המדיניות, וזה לא יכול להימשך.

איתן ברושי: המצב הזה לא יכול להימשך.

איתן ברושי: הוא יביא למרד של חקלאים, ואני קורא מפה למרד של חקלאים אם לא תשתנה המדיניות.

איתן ברושי: יש דבר אחד שהחקלאים הם מאה אחוז – בתוצרת הטרייה; מושבים, קיבוצים וחקלאות פרטית.

איתן ברושי: שום פקיד לא יודע להביא חלב וביצים לשוק אם לא יעשו את זה החקלאים.

איתן ברושי: שר החקלאות ופיתוח הכפר נכשל, ונתן לממשלה להוביל מדיניות, בראשות האוצר, של הפיכת החקלאות לקורבן ואת החקלאים לאויב, ולכן צריך לשנות את המדיניות, וצריך לחזור למעמד אחר של החקלאות וההתיישבות – למעמד ראוי של יצירת התנאים.

איתן ברושי: הצעתי את חוק החקלאות.

איתן ברושי: השר התנגד, כי הוא רוצה להגיש את החוק – האגו יותר גדול מהאחריות.

איתן ברושי: אמרתי לו: קח, תגיש אתה.

איתן ברושי: הוא לא הגיש, למרות שאמר שעד פסח הוא יגיש; חוק היסטורי שפעם ראשונה עושה סדר במחויבות של הממשלה לחקלאות ושל החקלאים למדינה על בסיס הסכם מוסדר – מה אנחנו מקבלים ולמה אנחנו מתחייבים.

איתן ברושי: אנחנו לא אחראים ליוקר המחיה.

איתן ברושי: יוקר המחיה זה מדיניות שגויה ולא החקלאים, שבקושי מתקיימים.

איתן ברושי: חייבים לשנות את המדיניות; חייבים להחזיר את הביטחון במזון, את שמירת השטחים הפתוחים והירוקים, את הביטחון במזון, בוודאי בימי חירום.

איתן ברושי: צריך לאפשר כאן את האמצעים, לרבות מים, שזו מציאות עגומה של מדיניות כושלת של ניהול משק המים.

איתן ברושי: צריך לזכור שחלק מהמשבר הוא בלתי הפיך.

איתן ברושי: לא כל יום עוזבים את האדמה וחוזרים אליה; לא סוגרים משקים ופותחים.

איתן ברושי: המשק המשפחתי הוא בכלל בסכנת הכחדה, כתוצאה מהשתלטות של כמה פקידים חסרי הבנה על מדיניות חקלאית, שהיא מדיניות לאומית.

איתן ברושי: לכן, אין מנוס מיצירת פעילות אחרת.

איתן ברושי: המשבר הזה של החקלאות מחייב מסקנות.

איתן ברושי: אני קורא לראש הממשלה, לאחר שסיים את המשבר של המשך כהונת הממשלה הזאת – אני קורא לראש הממשלה להתערב ולשר האוצר להתערב.

איתן ברושי: הוא התחייב לפעול לצמצום הנזקים של הפשיעה.

איתן ברושי: הייתה אצלו ישיבה.

איתן ברושי: עוד לא קרה שום דבר.

איתן ברושי: המדינה הזאת מוכיחה פעם אחרי פעם שבלי משבר ובלי איום אין כאן שינוי.

איתן ברושי: כל פעולה שהממשלה עשתה בשנים האחרונות ובחודשים האחרונים – הכול היה תחת לחץ וסחיטה.

איתן ברושי: החקלאים יותר תמימים.

איתן ברושי: הם פחות מאורגנים, אולי; מפוזרים, מפוצלים.

איתן ברושי: לא יהיה מנוס משינוי דרכה של ההתיישבות והחקלאות אם היא חפצת חיים, ואם הממשלה חושבת שזה חשוב, היא תתנהג אחרת.

איתן ברושי: אני קורא לשר אורי אריאל למצוא תפקיד אחר.

איתן ברושי: היו גם בעבר ממשלות שהחליפו שרים; היו ראשי ממשלות שידעו שצריך לשנות.

איתן ברושי: יש מחיר לכישלון – יש אחריות אישית.

איתן ברושי: ראש הממשלה חייב לעשות שינוי בתוך הממשלה ולהביא שר שיביא מדיניות אחרת.

איתן ברושי: הוא יסיים את הקדנציה – ראש הממשלה – ותחת אחריותו, בנוסף לכל מיני צרות אחרות, יהיה כתוב שזאת הממשלה שפגעה אנושות בחקלאות ובהתיישבות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שכל התקציב הזה, אין בו פריצת דרך כלכלית.

איתן ברושי: כל הגידול בצמיחה הכלכלית – שלא כולה מחלחלת באופן שוויוני – הוא גידול של מכירת שירותים.

איתן ברושי: רוב התעשייה שהוקמה בישראל הוקמה בחוץ לארץ.

איתן ברושי: יש הגירה שלילית של קווי הייצור, כולל בתעשייה הקיבוצית.

איתן ברושי: יש לנו יבוא מכל מקום בעולם, אבל אין לנו אפשרות להחליף את החקלאות הישראלית ואת החקלאים.

איתן ברושי: אבל אני אומר לכם שהצמיחה הזאת היא לופט גשפט; זו לא צמיחה אמיתית.

איתן ברושי: אנחנו גדלנו עם עוד מפעל ועוד דונם.

איתן ברושי: כאן, במקום להקים מפעלים, מייצאים אותם לחו"ל.

איתן ברושי: המדינה לא יצרה תנאים של עידוד.

איתן ברושי: עכשיו הביאו נטו תעשייה, אבל תמיד האוצר מגלגל אותך במדרגות, וכשאתה מתרסק הוא נותן לך סיוע חלקי.

איתן ברושי: ובעצם, התקציב הזה צומח על בסיס מכירת שירותים – של איזה שירותים?

איתן ברושי: מכירת מכוניות ונסיעות לחוץ לארץ – לא על בסיס צמיחה אמיתית.

איתן ברושי: לכן, זה איזושהי הונאה, כל הצמיחה, וזה יתרסק לנו יום אחד בפרצוף.

איתן ברושי: אני רוצה לומר פה עוד שתיים-שלוש נקודות.

איתן ברושי: נקודות הזיכוי של הסטודנטים – זו לא פעם ראשונה שהממשלה דוחה חינוך חינם, ולא פעם ראשונה – והפעם הממשלה, לפי דעתי, נתקלה בהתנגדות של ועדת הכספים, שאני חלק ממנה, על נקודות הזיכוי.

איתן ברושי: זה 140 מיליון לשנה, והייתה החלטה, על כל שנת לימוד – נקודת זיכוי.

איתן ברושי: אני לא מבין, ואני חושב שזו הייתה חולשה של נציגים בכירים של הסטודנטים, שהסכימו עם האוצר לדחות את זה לאין-סוף שנים.

איתן ברושי: ועדת הכספים דחתה רק לתקופה קצרה יותר, של ארבע שנים.

איתן ברושי: זה מה שיגיע פה להצבעה.

איתן ברושי: אני מגיש את ההסתייגות, שהפכה להיות סיעתית, שלא תהיה דחייה בכלל.

איתן ברושי: על כל שנת סטודנט – שלוש או ארבע – נקודת זיכוי.

איתן ברושי: בפעם הקודמת, יחד עם חברתי מירב בן ארי, העברנו פה בכנסת, בחוק ההסדרים, לפני שנה, נקודת זיכוי שווה גם למי שלומד מקצוע, ולא רק לימודים אחרים.

איתן ברושי: סטודנטים הולכים ללמוד ושואבים את החסכונות.

איתן ברושי: סטודנטים שגומרים ללמוד עובדים בשכר נמוך.

איתן ברושי: איך אפשר לדבר על עידוד ההשכלה הגבוהה, איך אפשר לדבר על להיות מגנט למוחות ולהשאיר כאן את הדור הצעיר ולפגוע בהם בכל דרך ביום שאחרי?

איתן ברושי: זה נכון שיש פחות אבטלה, אבל יש שכר מאוד נמוך ויש רמת חיים לא פשוטה.

איתן ברושי: זה ציבור גדול שבגיל הזה גם לומד, גם עובד, גם מילואים וגם משפחה.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שזאת שגיאה של הממשלה לפגוע דווקא בציבור הזה, שהוא העתיד של המדינה, פגיעה כל כך קשה.

איתן ברושי: ועוד יותר מקומם – שאני יושב בחדר הישיבות של ועדת הכספים ויושבים סטודנטים חסרי יכולת, חסרי אחריות וחסרי ניסיון, ותומכים באיזה דבר הזוי, שאומר להם האוצר: בואו נחסוך בנקודות זיכוי וניתן כסף להשכלה גבוהה.

איתן ברושי: מה זה המסחר הזה?

איתן ברושי: מי נתן לכם, פקידי האוצר, מנדט לעשות מסחר כזה?

איתן ברושי: ממתי אתם מנהלים מדיניות של לפגוע בסטודנטים שגמרו כדי לחזק את ההשכלה הגבוהה?

איתן ברושי: צריך גם וגם – ויש כסף; יש מספיק כסף, בוודאי לצמיחה והשכלה.

איתן ברושי: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה או שתיים.

איתן ברושי: אתמול ברכתי את בית החולים בנהריה ואת ד"ר ברהום על פיתוח חשוב בבית החולים.

איתן ברושי: המדינה יודעת שהבריאות בנגב, בגליל ובפריפריה היא בריאות פחות טובה – משלמים יותר ומקבלים פחות; תוחלת החיים יותר קצרה.

איתן ברושי: לא רק שאתה גר רחוק – הינה, עכשיו סוגרים בקריית שמונה; עוד בקושי פתחו וסוגרים איזה מרכז רפואי קטן.

איתן ברושי: פה אומרים לך: זה חשוב לשבת בנגב ובגליל, בגולן וליד רצועת עזה, אבל בסוף הבריאות היא בתל אביב.

איתן ברושי: אני גיליתי חוק מאוד מעניין בפיזיקה: כל הנחלים זורמים לים, וכל הכסף – לתל אביב.

איתן ברושי: ועוד דבר מעניין שראינו – שבישראל שום דבר לא מגיע בגרביטציה; הכול בכוח המשיכה.

איתן ברושי: והינה, אנחנו עדים שבלי מאבק אין אפילו בריאות.

איתן ברושי: נחוצה תוכנית לאומית לבריאות.

איתן ברושי: אמרתי לסגן שר הבריאות – אני מעריך אותו: כשאתה מסתובב כמו סנטה קלאוס ומחלק מתנות שוליות לכאן ולכאן, זה לא תוכנית לאומית.

איתן ברושי: אין תוכנית לאומית לבריאות.

איתן ברושי: אין מפת עדיפות לבריאות.

איתן ברושי: כשאין מפת עדיפות אז הכספים מתחלקים לפי שיקולים שונים, לא תמיד ענייניים, ולא בהתאם למדיניות של חיזוק הפריפריה, הנגב והגליל.

איתן ברושי: והדבר האחרון – היינו עדים בשבוע הזה לדבר דרמטי של אישור הוראת השעה בנושא הוותמ"לים לתקופה נוספת.

איתן ברושי: הממשלה, בנוסף לכל מה שהסברתי כאן, שהיא פוגעת בחקלאות ובהתיישבות, החליטה לבנות ככל שניתן במרכז הארץ, והפכה את המושבים והקיבוצים צמודי הדופן לערים למטרה לחיסול ולפגיעה בצורה לא מידתית, תוך רמיסת עקרונות התכנון ושאלות הגנת הסביבה, איכות הסביבה, שטחים פתוחים וירוקים.

איתן ברושי: אבל לא רק שהממשלה לוקחת את השטחים והופכת יישובים ללא כפריים ולא חקלאיים – ופוגעת לא רק בערכים אלא גם בכלכלה של היישובים – היא גם לא מפצה כראוי.

איתן ברושי: היא גם לוקחת מס.

איתן ברושי: זה לא השבת קרקע – זה הפקעת קרקע.

איתן ברושי: אבל יותר מהכול – היא לא נותנת לבנות במקומות שמותר וצריך לבנות.

איתן ברושי: ואנחנו חלק מהפתרון ולא הבעיה.

איתן ברושי: אנשי הקשת המזרחית השתלטו על רשות מקרקעי ישראל.

איתן ברושי: אני חוזר: אנשי הקשת המזרחית השתלטו על רשות מקרקעי ישראל.

איתן ברושי: כל הכלים בידי שר האוצר, אבל חלקם כבר חלודים.

איתן ברושי: יש רק פתרון אחד: ברגע שאביגדור יצחקי יסיים – מודה לו על שירותו – יבוא מישהו אחר; לשנות את המדיניות.

איתן ברושי: גם כאן, אם לא תהיה ברירה, צריך להחליף את ראשי המינהל ברשות מקרקעי ישראל שעוסקים בהתיישבות.

איתן ברושי: לא יכול להיות שהחלטות שנחתמו על ידי שר האוצר קודם ושר האוצר הזה לא מבוצעות בגלל שיקולים של פקידים.

איתן ברושי: לא יכול להיות שראש המינהל יודיע שהגיע זמנם של מושבים וקיבוצים להתחסל.

איתן ברושי: על פחות מזה מנעו ממועמד קודם לראש המינהל, כשהוא תקף את הערבים, לקבל את התפקיד.

איתן ברושי: נכון, אני קראתי להתפטרות של ראש מינהל מקרקעי ישראל או הדחתו, משום שההתבטאות שלו כלפי ההתיישבות עברה את כל הגבולות, ולא הייתה התנצלות פומבית.

איתן ברושי: אני חושב שצריך לבנות למגורים וצריך לנצל את התקופה הזאת לחיזוק הנגב והגליל ולפיזור אוכלוסייה.

איתן ברושי: אבל לא הייתה שום החלטה ואין שום הצדקה לחסל את כפר ביאליק, לחסל את סירקין, לפגוע ברמת יוחנן וביישובים רבים נוספים – לא אמנה את כולם כאן – בכפר ביל"ו.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים במציאות של איזו מגלומניה שהפכה את הוותמ"ל למכשיר דורסני שמייצג מגמות לא ברורות ולא ציוניות, ושלא לצורך פוגע בהתיישבות ותיקה, שיש לה כאן זכות קיום, ולא רק זכות היסטורית.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שהשאלה הזאת של החקלאות וההתיישבות – מצב החקלאות כפי שתואר הוא מצב שאי-אפשר להמשיך בו, והוא תוך כדי פגיעה בבנייה ובהתיישבות, ובעיקר, הייתי אומר, יש כאן פגיעה מורלית קשה.

איתן ברושי: נפגשתי אתמול עם חקלאים.

איתן ברושי: תוך כדי הדיונים יצאתי להתאוורר בפגישה ושמעתי פעם נוספת על המצוקות.

איתן ברושי: לכן, אני אומר לממשלה, שמאריכה את ימיה ומאשרת תקציב ל-2019 לאחר פעמיים תקציב דו-שנתי, וממשלה שרוצה ומציינת הישגים: אי-אפשר להתעלם מהכישלון; אי-אפשר להתעלם מהפגיעה.

איתן ברושי: 70 שנה למדינה, ולפי דעתי, אף אחד לא תיאר לעצמו, מכל מפלגה, שזה יהיה מצב ההתיישבות והחקלאות, שזו תהיה תמונת המצב של מדינה שמתקדמת, שמתפתחת, ומצד שני דורסת ופוגעת גם בערכים וגם באנשים.

איתן ברושי: אני קורא מכאן לממשלה לא רק לתאר את הדברים שהיא מוצאת לנכון אלא גם לא להתעלם מהטענות ומהבעיות.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים ערב חגיגות שנת ה-70.

איתן ברושי: אני שומע פה כבר בכנסת את הקולות שעוד ילוו אותנו.

איתן ברושי: מגרדים מתחת לאדמה את הסיבות למחלוקת ולוויכוח שגולש לכיוונים לא נכונים.

איתן ברושי: לאחר שייגמרו הדיונים ולקראת חגיגות ה-70, אני פונה לממשלה להוביל את החגיגות האלה כממשלה של כולם.

איתן ברושי: זה לא חג של הכהונה האחרונה; זהו חגם של אזרחי המדינה כולם, של כל מרכיבי העוצמה של העם היהודי לדורותיו ושל מדינת ישראל מאז ועד היום, וצריך לבטא את זה במשך החג ולזכור את זה.

איתן ברושי: זה לא חג שבא לתאר את העומדים בראש הממשלה היום.

איתן ברושי: ברור שיש לזה ביטוי, אבל מי שינצל את החג הזה – ובוועדת הכספים אישרנו לזה 100 מיליון שקלים; אלה כספי המדינה, אלה לא כספי המפלגה ולא כספי שר זה או אחר.

איתן ברושי: אלה כספי המדינה.

איתן ברושי: זה חג של המדינה.

איתן ברושי: צריך לבטא את כל העוצמה שהייתה פה במשך כל הדורות כדי לאסוף את כל הכוחות לשנים הבאות.

איתן ברושי: התפקיד של מנהיגות זה לדאוג לעתיד.

איתן ברושי: הוויכוח הכי גדול בישראל, תמיד אומרים, זה מה היה כאן, ואין סוף לוויכוח הזה.

איתן ברושי: אבל הדבר הכי חשוב זה מה יהיה כאן.

איתן ברושי: תפקיד המנהיגים לדאוג לעתיד, והעתיד כרוך בשינוי.

איתן ברושי: צריך לבוא ולומר היום: יש תקווה ויש סיכוי ויש כאן תשתית – אין מדינות כאלה בעולם, וגם החקלאות מתקדמת, רק החקלאים הם הדפוקים ביותר.

איתן ברושי: בואו ניקח את כל הכוחות, ולאחר ההכרעות וסביב שנת ה-70 נבנה תוכנית לאומית משותפת שבמרכזה האזרח, האדם, שלו אנחנו דואגים, לו אנחנו רוצים לתת את העתיד, למען הדורות הצעירים, למען הדורות הבאים.

איתן ברושי: יצאנו למלחמות.

איתן ברושי: אנחנו כבר בוגרי מלחמות.

איתן ברושי: אנחנו יודעים מי היו המייסדים ומאיפה התחיל כל הסיפור הזה: מעמק יזרעאל, מהאדמות, מהמושב הראשון, מההתיישבות שבאה לכאן והפריחה פה את השממה ובנתה את התשתית שעליה נקלטה העלייה והביאה אותנו להישגים שבכל העולם מדברים עליהם.

איתן ברושי: בואו נבנה תוכנית לאומית לשנים הבאות שתשרת את כולם.

איתן ברושי: בתוך התוכנית הזאת חשוב לתת מקום מרכזי, יחד עם נושאים נוספים, להתיישבות, לביטחון, לחקלאות.

איתן ברושי: זה לא נכון לפסול את הערכים של פעם, גם אם ניתן להם מהדורה מחודשת ומעודכנת.

איתן ברושי: ההתיישבות והחקלאות נשארו תנאים בסיסיים.

איתן ברושי: בלי התיישבות וחקלאות אין פה ציונות, אין פה מדינה.

איתן ברושי: בלי חקלאים אין חקלאות, ובלי מתיישבים אין התיישבות, ובלי התיישבות אין מדינה.

איתן ברושי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': את חצי השעה הקרובה ינעים עלינו חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה מוזמן, אתה מוזמן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

נחמן שי: בוקר טוב, חברי היושב-ראש חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חברי איתן ברושי, שנתן לנו שוב שיעור מאלף בחקלאות הישראלית – ותכף אני אספר לך משהו בעניין הזה – חברתי ירדנה מלר והשרה גילה גמליאל, שעסוקה מאוד בפאתי האולם.

נחמן שי: זה מזכיר – אני רק מוכרח לציין משהו, ידידי ברושי: הייתי השבוע – לא הודעתי לך, אבל הייתי במילואות, ליד ראש הנקרה שם.

נחמן שי: הלכתי למפעל שמייצא אבוקדו, בית האריזה; אתה ודאי מכיר אותו.

נחמן שי: 250 מיליון שקל מכירות.

נחמן שי: 250 מיליון.

איתן ברושי: יש גידול.

נחמן שי: כן, נכון.

נחמן שי: יש גידול.

נחמן שי: זו הצלחה אדירה.

נחמן שי: זה אבוקדו מסוג האס.

נחמן שי: יש סוגים שונים של אבוקדו, אבל זה להיט.

בצלאל סמוטריץ': הוא מתעסק רק באבוקדו?

בצלאל סמוטריץ': מה, הוא עובד שלושה חודשים וכל השאר – – –

נחמן שי: כן.

נחמן שי: בית אריזה.

נחמן שי: יש לו פעם אחת איזשהו סוג של פרי אחר, אבל רוב השנה יש אבוקדו מסוגים שונים.

נחמן שי: יש אבוקדו לקיץ; יש אבוקדו לחורף.

בצלאל סמוטריץ': – – –

נחמן שי: כן, אני לא ידעתי כלום.

נחמן שי: סיירתי שם בחברת רן שוסטרמן, חברנו, ומנהל המפעל ואחרים, וראיתי.

נחמן שי: קודם כול, ראינו אנשים עובדים, ועובדים קשה מאוד, מכל המגוון של החברה הישראלית, כמובן.

נחמן שי: הם לא עובדים קבועים במובן זה שיש להם משכורת חודשית.

נחמן שי: הם עובדים על משכורת מינימום ותוספות.

נחמן שי: הם כנראה משתכרים יפה בתקופה הזאת, אבל עובדים קשה מאוד.

נחמן שי: אבל אתה עומד שם ואתה רואה שהמגדלים – המפעלים האלה הם בבעלות המגדלים – שולחים לשם מכלים מלאים אבוקדו, והאבוקדו עובר שם מיון בצורה מאוד מאוד מדוקדקת, והשווקים באירופה מחכים וקולטים את זה, בעיקר אנגליה וצרפת – הן שתי מדינות מובילות בתחום הזה.

נחמן שי: יש לאבוקדו הישראלי שם מצוין, ועוד ועוד מגדלים נכנסים לענף הזה.

נחמן שי: אמר לי מנהל המפעל שקודם כול, שר החקלאות לא מכיר בקיומם.

נחמן שי: הוא לא מתייחס אליהם.

נחמן שי: זה מאוד מעציב אותי, כי אני מכיר את השר אריאל, ואני יודע שכשהוא רוצה לעסוק במשהו הוא מזיז הרים.

נחמן שי: הוא אומר: לא מתייחסים אלינו.

נחמן שי: אני אומר לך, נחמן, אין לנו שר חקלאות.

נחמן שי: זה משלים את דבריו של ידידי ברושי.

נחמן שי: ודבר שני, הוא אמר: אנחנו נופלים – אנחנו לא במשרד החקלאות בגלל שאנחנו, במירכאות, "רק" בית אריזה.

נחמן שי: אבל בלי בית האריזה הזה כל העבודה הנפלאה שהחקלאים עושים לא יכולה לבוא לידי ביטוי.

נחמן שי: אז משרד הכלכלה לא מסייע להם, והם משקיעים עשרות מיליונים מכספי החקלאים; משרד החקלאות לא מסייע להם, והם תקועים באמצע.

נחמן שי: אני אומר לך, אם אתה מסתכל על זה, אתה רואה באמת, באמת ארץ זבת חלב ודבש, אין לזה ביטוי אחר – – –

בצלאל סמוטריץ': ואבוקדו.

נחמן שי: ואבוקדו, כן, וגם אבוקדו.

נחמן שי: כן, במקרה הזה זה אבוקדו.

נחמן שי: לידם יש מפעלים אחרים.

נחמן שי: זה פאר.

נחמן שי: אני מכיר את המפעלים האלה למעלה מ-50 שנה, כשהייתי שם נח"לאי צעיר ועבדתי שם בקיבוץ, בראש הנקרה.

נחמן שי: ואני שואל את עצמי למה.

נחמן שי: זה באמת לב העניין.

נחמן שי: עזבו את כל הקשקושים שאנחנו מדברים, כולל בבית הזה; זה לב העניין: אנשים מגדלים, אנשים עובדים, אנשים מייצרים, אנשים מייצאים – תסכול.

נחמן שי: בואו לשם כולכם, תראו איזה יופי של עבודה נעשית שם וכמה הם זקוקים להתייחסות ולעזרה של מדינת ישראל ולא מקבלים אותה.

נחמן שי: לכן, אני חותם על דבריו החשובים של ידידי ברושי, שחורש את הארץ הזאת לרוחבה ולאורכה.

נחמן שי: אגב, אתמול היינו במפגש, עם אבי גבאי, בקדימה, ודיברו גם חקלאים, דיברה חקלאית, נדמה לי מכפר הס, וגם היא דיברה על המצוקה שלהם – שאין התייחסות בבית הזה לחקלאות.

נחמן שי: ואבי, אגב, אמר אתמול דבר יפה, צריך לומר.

נחמן שי: הוא אמר: אם תכבו את האורות של הקיבוצים והמושבים, לא תראו את גבולות הארץ.

נחמן שי: לא תראו את גבולות הארץ.

נחמן שי: תדליקו, אז תראו.

נחמן שי: הקיבוצים והמושבים מסרטטים את גבולותיה של מדינת ישראל.

נחמן שי: תכבו את האור – ייעלם לכם הגבול.

נחמן שי: אולי אתה אוהב את הרעיון שנעלם הגבול, אבל אתה יודע שצריך גבולות.

נחמן שי: אז אם תאיר את המדינה ותראה איפה הקיבוצים והמושבים נמצאים, אין ספק שהם ראויים לכל עזרה ולכל סיוע, כי הם באמת מעצבים – קובעים ומעצבים את גבולותיה של מדינת ישראל.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה להתייחס קצת לדברים השוטפים, כי במידה מסוימת נגמר הטירוף שהעסיק את הבית הזה ביממות האחרונות.

נחמן שי: לכאורה נשמנו איזו נשימה ארוכה.

נחמן שי: לקחנו אוויר.

נחמן שי: אמרנו, אמרתי: רגע, למה?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: קודם כול, אתם כתשתם, גרסתם, כרסמתם כל דבר נורמלי שיכול להיות בימים האחרונים האלה.

נחמן שי: הכנסתם מדינה שלמה לטירוף שאני לא מבין אותו.

נחמן שי: אני עד עכשיו לא מבין למה את כל המשבר הזה, שיצרתם בהתלהבות גדולה, לא יכולתם לפתור ברבע שעה של שיחה בין החברים בקואליציה.

נחמן שי: אני יודע למה, אני אסביר למה.

נחמן שי: אבל באמת זה לא היה משבר אמיתי, ואמרו את זה לא רק חברים פה, מסיעתי ומספסלי האופוזיציה, ואמרו את זה גם שותפים לקואליציה.

נחמן שי: הם אמרו: פייק.

נחמן שי: הכול פייק, עכשיו: פייק, פייק, פייק; הכול עכשיו פייק בעולמנו.

נחמן שי: אמרו: פייק-משבר, פייק – הכול פייק.

נחמן שי: זאת אומרת, זה משבר מדומה.

נחמן שי: אז את מי הוא שירת בדיוק?

נחמן שי: אני יודע את מי הוא לא שירת – הוא לא שירת את תושבי מדינת ישראל והאזרחים.

נחמן שי: הוא לא שירת אותם.

נחמן שי: מה הוא נתן להם?

נחמן שי: במה הוא סייע להם?

נחמן שי: במה הוא קידם אותם?

נחמן שי: במה הוא שינה את חייהם?

נחמן שי: במה הוא נתן להם סיבה טובה לקום בבוקר וללכת לעבודה?

נחמן שי: יש עכשיו מאות אלפים שתקועים בפקקים – לא בפקקים, סליחה, במחלפים; אין פקקים, יש רק מחלפים, ותקועים במחלפים.

נחמן שי: מה הוא נתן?

נחמן שי: אני רוצה להבין, מה הוא עשה טוב למדינת ישראל?

נחמן שי: הלוא כל שר, גם כל חבר כנסת בבית הזה, כשהוא קם בבוקר – יושבת פה השרה גמליאל – צריך לשאול את עצמו: מה אני עושה היום או מה אני עושָה היום לטובת אזרחי מדינת ישראל?

נחמן שי: מה?

נחמן שי: זה צריך להיות המוטיב שמניע אותנו?

נחמן שי: מה, מה אנחנו יכולים לעשות?

נחמן שי: אנחנו פה מטעם תושבי מדינת ישראל.

נחמן שי: כל עוד הם רוצים בנו, נהיה פה; ביום שהם לא ירצו בנו, לא נהיה פה.

נחמן שי: אז מה אנחנו עושים למענם?

נחמן שי: אז אני שואל: מה המשבר הזה עשה למענם?

נחמן שי: אני אומר לכם שהוא לא עשה כלום.

נחמן שי: הוא שיבש את חייהם, הוא טרטר אותם.

נחמן שי: למה אתם מתפלאים שאנשים לא רוצים לשמוע יותר רדיו ולא רוצים לצפות בטלוויזיה בטירוף הזה ורצים לתוכניות הריאליטי, שהן לא ריאליטי?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: כי אין להם כוח.

נחמן שי: הם רואים איזה מצעד בלתי נגמר של אנשים, מרואיינים, באים ואומרים, אומרים והולכים.

נחמן שי: לא מאמינים להם בלאו הכי.

נחמן שי: וכשהם בסוף היום שואלים את עצמם: מה יצא?

נחמן שי: פייק.

נחמן שי: כלום.

נחמן שי: הכול מדומה.

נחמן שי: לא יצא באמת שום דבר מכל המשבר הזה.

נחמן שי: אוקיי, אז עשיתם חגיגה.

נחמן שי: אני יודע, בתקופה הזאת לא דיברו על נושאים אחרים.

נחמן שי: זה טוב – מילאו בנפח את ערוצי השידור, את העיתונים, את אתרי האינטרנט.

נחמן שי: הכול היה מלא מלא מלא במשבר.

נחמן שי: לא עסקו בחקירות, לא עסקו בשחיתות, לא עסקו בעוד חמש-שש סוגיות שאני תכף הולך להעלות על שולחנה של הכנסת כדי להזכיר לכם שיש חיים מעבר לבית הזה.

נחמן שי: הבית הזה הוא לא כל העולם, הוא גרעין קטן ממנו.

נחמן שי: בחוץ, במקום שחם לפעמים וקר לפעמים, שהוא לא ממוזג על טמפרטורה גבוהה, יש אנשים, יש להם בעיות, יש להם נושאים שמעסיקים אותם.

נחמן שי: הם מסתכלים אל הבית הזה בתקווה, בציפייה שמשהו ייעשה לטובתם.

נחמן שי: ואני שואל, מה אתם עושים לטובתם?

נחמן שי: אני רוצה למשל לשאול מה יהיה על האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: זה נושא שמעסיק אותי מאוד – מיליון אזרחים ותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: האם התקציב הזה שאנחנו דנים בו – ולא כולנו מדברים עליו, אבל דנים בו, נניח; לפחות הוא הנושא שעל סדר-היום – האם הוא משפר בסנטימטר את מצבם של מיליון אזרחים ותיקים במדינת ישראל?

נחמן שי: ואם כן, במה?

נחמן שי: אני רואה אותם, אני שומע אותם.

נחמן שי: ראיתי אותם גם אתמול ושלשום.

נחמן שי: אנשים בגילם לפני 20–30 שנה כבר לא היו בינינו, והיום הם איתנו, ובעוד 20–30 שנה יהיו הרבה יותר, ברוך השם.

נחמן שי: צריך להגיד ברוך השם.

נחמן שי: הקדוש ברוך הוא עוזר להם להאריך את חייהם.

נחמן שי: אבל בזה אי-אפשר להסתפק.

נחמן שי: צריך לחשוב גם איזה חיים הם יחיו פה, איזה חיים יהיו להם; האם מצבם הכלכלי יאפשר להם.

נחמן שי: אני שומע סיפורים קורעי לב על מצבם הכלכלי של רבים מאוד מהם.

נחמן שי: אז העבירו את רפורמת הסיעוד, שאני מלא סימני שאלה לגביה, במקום ללכת בדרך המלך – לעשות ביטוח בריאות ממלכתי לנושא הסיעוד לכל אחד ואחד, וזהו; נשלם טיפה יותר ונקבל הרבה יותר ויהיה ביטחון, ולא נריץ את האנשים מבדיקה אחת לבדיקה אחרת, פעם של הביטוח הלאומי ופעם של חברת הביטוח שלהם.

נחמן שי: פה הם בקושי קמים ושם הם בכלל אתלטים שמתאמנים לאולימפיאדה.

נחמן שי: אומר להם הרופא: אתם במצב מצוין.

נחמן שי: זה הרופא של חברות הביטוח, בדרך כלל, שלא רוצה להנפיק להם חוות דעת שמאפשרת להם לקבל את הסיוע, את הסיעוד.

נחמן שי: אנחנו עדים, מכירים את העניין.

נחמן שי: אבל גם ברפורמה הזאת, שברחו מהביטוח הסיעודי הממלכתי, שהוא דרך המלך שבה צריך ללכת – אמרתי: כולנו, מגיל קטן, מגיל צעיר, כשמתחילים לעבוד, ועד גיל מבוגר, נשלם ונקבל.

נחמן שי: יש פה גם אלמנט של סולידריות חברתית, של תמיכה: דור אחד תומך בדור אחר.

נחמן שי: מה יכול להיות יותר נכון ומה יכול להיות יותר סביר?

נחמן שי: אבל לא, לא רוצים להעלות, כי השר כחלון החליט שהוא לא מעלה מיסים.

נחמן שי: הוא לא מעלה מיסים – זו גם כן איזו מין מדיניות לא ברורה.

נחמן שי: הוא לא מעלה מיסים.

נחמן שי: לא מחליטים שלא מעלים מיסים; בודקים איזה מיסים מעלים ואיזה מיסים אולי מורידים.

נחמן שי: אולי יש מיסים מיותרים – נוריד אותם.

נחמן שי: אבל אני חוזר לעניין.

נחמן שי: אם כן, עכשיו ברפורמה החדשה הרעיון הגאוני הבא הוא להטיל על המשפחות לטפל ביקיריהן הסיעודיים: ייתנו לכם כסף ותעשו איתו מה שאתם רוצים.

נחמן שי: זה פרצה שקוראת ל"גנב", במירכאות, או זה מכשול בפני עיוור.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: כי ברור שכשמתחילים להעביר כסף למשפחות, ולא תמיד משפחות שמצבן טוב, הן מתחילות לעשות חישוב לגבי עזרתו של אותו מטופל: האם אני ארצה להשתמש בכסף הזה?

נחמן שי: האם אני אשכור שירותים חיצוניים?

נחמן שי: האם נפעיל את בני המשפחה?

נחמן שי: מה נעשה עם הכסף?

נחמן שי: יש כסף.

נחמן שי: אז קודם כול, כמובן משתפר באופן מאוד יפה מצבם של הסיעודיים, או בכלל של הקשישים והקשישות בגיל הזה, בדרך כלל הם אנשים מבוגרים, כי הם עכשיו פתאום "התעשרו", במירכאות.

נחמן שי: אבל אנחנו יודעים שזה פייק-עושר – עוד פייק אחד.

נחמן שי: זה פייק-עושר.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: זה לא באמת.

נחמן שי: הם צריכים את הכסף הזה, ובתנאים רגילים הם היו מקבלים עובד או עובדת שיסייעו בידיהם להמשיך את חייהם באופן הכי נורמלי שאפשר והכי סביר שאפשר.

נחמן שי: לא, יש כסף, ועכשיו שמים את הכסף בפניהם ובאים אומרים: תחליטו, אתם רוצים כסף או עובד?

נחמן שי: אז הם אומרים: ניקח כסף.

נחמן שי: נו, ועכשיו יתחילו מריבות בתוך המשפחות איך מחלקים, ולמי, ומי יעשה מה, ואיך נטפל.

נחמן שי: ובלב העניין נמצאים אותו אבא או אימא, נמצאים אותם בני משפחה שזקוקים לטיפול.

נחמן שי: הם לא מקור הכנסה.

נחמן שי: הלו, התבלבלתם – הם לא מקור הכנסה; הם בן משפחה יקר מאוד שזקוק לעזרה וצריך לסייע לו או לה.

נחמן שי: נכון, הוסיפו.

נחמן שי: אני לא יכול להתכחש לעובדה שהוסיפו קצת כסף פה בדרך, וזה חשוב, וזה טוב, וגם אני מודה על כך, וגם טיפולי שיניים וכדומה.

נחמן שי: קצת ייפו את התוכנית הזאת.

נחמן שי: אבל בלב-ליבה של התוכנית עומדת השאלה הבסיסית האם אנשים שמתבגרים בארץ הזאת ונכנסים, לצערם, לקטגוריה של סיעודיים, האם הם יכולים לצפות שאת שנותיהם כסיעודיים הם יעשו בתנאים של ביטחון יחסי, בתנאים של נוחיות יחסית, בתנאים אנושיים.

נחמן שי: ואני לא רואה איך הרפורמה הזאת יוצרת עבורם את התנאים האלה – זה בסוגיה של אזרחים ותיקים שמופיעה בתקציב.

נחמן שי: הם כמובן מתגאים מאוד מאוד בתוספת ובקישוטים, אבל אני אומר לכם: סוגיית האזרחים הוותיקים היא פצצה מתקתקת מתחת לרצפה של הבניין הזה; תכף אני אדבר על עוד שתיים-שלוש פצצות כאלה.

נחמן שי: היא מתקתקת כי יותר ויותר אנשים מאריכים לחיות – דיברנו – ובעוד 30 שנה יהיו פה, ברוך השם, 1.6 מיליון.

נחמן שי: רבים.

נחמן שי: מה הם יעשו?

נחמן שי: איך הם יחיו?

נחמן שי: מה יהיו התנאים שלהם?

נחמן שי: האם הסביבה תדע לחבק אותם ולהגן עליהם?

נחמן שי: האם יכבדו אותם?

נחמן שי: השרה גמליאל העבירה הצעת חוק שבני 80 ומעלה, למיטב ידיעתי, לא צריכים לעמוד בתור, אלא הם פטורים מעמידה בתור.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: הצעה חשובה.

נחמן שי: אתמול קיבלתי פנייה מחברי שלמה גזית, והוא כותב לי: זה בסדר, אבל אנשים לא יודעים על כך, אז כשאני בא לאיזה מקום – שלמה גזית, ברוך השם, הוא אדם בעל בעמיו, אז הוא לא אומר להם: אתם יודעים, אני פטור מעמידה בתור, האלוף שלמה גזית, אז הוא עומד כמו כולם – צריך שיהיה שלט וצריך שאזרחים אחרים שיהיו שם יכבדו.

נחמן שי: אני יודע שביהדות אמורים לכבד את הזקנים ולפנות להם מקום.

נחמן שי: גם זה דבר קטן שמשנה משהו; כל דבר כזה משנה משהו בחייהם של האזרחים הוותיקים הרבים שיש לנו.

נחמן שי: אז הינה, נתתי לכם פצצה אחת שמתקתקת, וכל מה שאנחנו עושים בינתיים זה מין פלסטרים כאלה, מין טיפולים זמניים, כי אנחנו נמנעים מלטפל בבעיות היסוד שיש לנו בתחום הזה.

נחמן שי: ואני יכול למנות פה שורה ארוכה – אני עוסק בזה הרבה בעבודה הפרלמנטרית שלי ובעבודה הציבורית – כמה עניינים שנוגעים לאזרחים הוותיקים אינם מטופלים הלכה למעשה וכמה עוד ניתן לעשות.

נחמן שי: ואנחנו רואים ומסתכלים על מה קורה במדינות אחרות, דומות לשלנו, מדינות רווחה, מדינות שבהן – אנחנו מדינה שבה ההכנסה הממוצעת לנפש בשנה היא 40,000 דולר.

נחמן שי: אלה כבר סכומים יוצאים מן הכלל, ועדיין אנחנו רואים את המצוקות האלה מונחות מתחתינו.

נחמן שי: אני רוצה לבחור עכשיו שאלה שנייה, שנוגעת ליחסים שלנו עם יהודי העולם, עם יהודי העולם בכלל ועם יהודי ארצות הברית בפרט – עניין שלא מעסיק בכלל, הפסיק להעסיק את מדינת ישראל.

נחמן שי: ואתה, חברי, היית איתי בנסיעה מסוימת, ואני חושב שגם עיניך נפקחו להכיר בעומק של הסוגיה הזאת ובמורכבות שלה.

נחמן שי: היא לא פשוטה.

נחמן שי: טועים לחשוב, אומרים שיש איזה קהילות מעבר לים, הם אוהבים אותנו ואנחנו אוהבים אותם, והינה לכם, הכול בא על מקומו בשלום.

נחמן שי: זה ממש לא כך.

נחמן שי: יש מחלוקות, ויש תפיסות שונות, ויש ראייה שונה, והעובדה שהם גרים שם מעצבת את חייהם ואת תפיסתם, והעובדה שאנחנו גרים פה מעצבת את תפיסתנו ואת ראייתנו, ולא תמיד הדברים האלה נפגשים, ועם הזמן השיבושים הולכים ומתגברים, הולכים ומחריפים.

נחמן שי: אומרים יהודי ארצות הברית, בייחוד שני הזרמים הגדולים והחשובים שבהם – הגדולים שבהם, הזרם הרפורמי והזרם הקונסרבטיבי: אנחנו רוצים פינה בארץ הזאת.

נחמן שי: המדינה אמרה לנו שזאת מדינת העם היהודי.

נחמן שי: אנחנו חלק בלתי נפרד מהעם היהודי, ואנחנו שואלים איך אתם מתייחסים אלינו במדינת העם היהודי.

נחמן שי: ומסתבר שבשני הזרמים האלה, הגדולים, שהם, בוא נאמר בזהירות, הם יהודים בדרכם – יש זרם שלישי, הזרם האורתודוקסי; הוא שונה, הוא אולי יותר מקובל על האורתודוקסים שבישראל, על הציבור הישראלי, הוא יותר מוכר, אבל הרפורמים והקונסרבטיבים הם רוב הקהילה היהודית שחיה בארצות הברית, ואין לנו הלוקסוס הזה לוותר עליהם.

נחמן שי: אין לנו.

נחמן שי: אין מספיק יהודים בעולם, גם כי עברנו שואה גדולה, שואה גדולה שהשמידה שליש מהעם היהודי, וגם כי היהודים במקומותיהם, חוץ מאשר במדינת ישראל, נישאים מאוחר, המשפחות שלהם קטנות, וחלק מהנישואים שלהם, לצערנו הרב מאוד, הם עם לא יהודים.

נחמן שי: אז אנחנו צריכים לשמור את אלה שרוצים להיות יהודים, שמאמינים שהם יהודים, שמוכנים לכבד את היהדות או לעבוד את היהדות בדרכם שלהם, ובשבילם היהדות היא דת ולא רק תרבות, כי להיות יהודי זה גם תרבות.

נחמן שי: ויש קרע, קרע עמוק בין יהדות ארצות הברית היום ומנהיגיה לבין מדינת ישראל וממשלת ישראל.

נחמן שי: יש שתי שאלות שעומדות כמו לפידים גדולים בדרך: האחת היא שאלת הכותל והאחרת היא שאלת הגיור.

נחמן שי: ובשתי השאלות האלה יש מחלוקות.

נחמן שי: השאלה הראשונה היא פשוטה, היא פשוטה: הם מבקשים שתהיה להם דרך להגיע אל הכותל ולהיות שם בדרכם; בדרכם זה אומר גברים ונשים ביחד.

נחמן שי: בסדר, אוקיי, זה לא סדרי בראשית.

נחמן שי: זה סדרי בראשית?

נחמן שי: לא סדרי בראשית.

נחמן שי: זה אפשרי, וכבר היו ועדות וכבר היו דיונים – מה זה, שלוש, ארבע, חמש שנים – ובסוף פיצצו, הממשלה פה פיצצה במו ידיה את ההסדר הזה, שכבר סוכם עליו, והחזירו את הדברים למקומם, לקדמותם.

נחמן שי: ועכשיו, מה יהיה?

נחמן שי: אנשים חושבים שזה סתם: אוקיי, ביטלנו את ההסדר, החזרנו אותו למקומו.

נחמן שי: זה לא עובד ככה.

נחמן שי: בצד ההוא של האוקיינוס יש אנשים מאוכזבים, אנשים שחשים שמדינת ישראל, המדינה שלהם, שעומדת בראש מעייניהם, שהם מסתכלים עליה בגאווה, בתקווה, באושר, ועכשיו גם באכזבה – הם אומרים: למה מדינת ישראל שלנו מתייחסת אלינו ככה?

נחמן שי: האם אנחנו לא יהודים ראויים?

נחמן שי: האם אנחנו לא מתגייסים ומסייעים למדינת ישראל בכל רגע של מצוקה?

נחמן שי: אתה יודע, בצלאל, בתקופות האינתיפאדה, לפני עשר שנים ויותר, שלא נדע, הם גייסו מאות – – בוקר טוב לך, אדוני השר.

אריה מכלוף דרעי: בוקר טוב.

נחמן שי: היום יום רביעי.

נחמן שי: חשבתי שלישי, אז הייתי אומר "פעמיים כי טוב".

נחמן שי: בוקר טוב.

נחמן שי: – – הם גייסו מאות מיליונים לטובת מדינת ישראל, כולל, אגב, התושבים ביהודה ושומרון ובעזה; הם גייסו אותם.

נחמן שי: אני מדבר על יהודי ארצות הברית ועל הקרע הזה, שהוא קרע שחייבים לחפש דרך לגשר עליו.

נחמן שי: אבל זה לא רק השאלה הכספית; אלה יהודים שאסור לנו בשום פנים ואופן לוותר עליהם, גם אם יהדותם שונה מעט, כי האלטרנטיבה היא שהם לא יהיו.

נחמן שי: ואנחנו יודעים שהאויב הכי גדול זה באמת אותם נישואי תערובת, שמשמידים חלק מהעם היהודי, אז כל מי שרוצה להיות יהודי וכל מי ששולח את ילדיו ואת נכדיו ללמוד בבתי ספר ובגנים יהודיים, בעלויות שאתם לא רוצים לדעת כמה הן גבוהות, צריך לתת לו את הגב, את העזרה ואת הסיוע מצד מדינת ישראל.

נחמן שי: אני אומר לכם, אנחנו מעצבים וקובעים פה את עתידו של העם היהודי.

נחמן שי: אני רוצה שבעוד 50 שנה יהיה עם יהודי.

נחמן שי: הוא העם ששרד את ההיסטוריה האנושית כולה.

נחמן שי: מה, יכול להיות שהוא ייעלם לנגד עינינו ותישאר רק הקהילה היהודית במדינת ישראל?

נחמן שי: לכן, עניין הכותל – אפשר וצריך לפתור אותו.

נחמן שי: פתרתם משבר פה בארבעה ימים; קחו שבועיים – תפתרו גם את המשבר הזה.

נחמן שי: נכון, הם לא לוחצים עלינו, הם לא עומדים כל הזמן – הם מאמינים – אבל אני יודע שזה לא מעסיק איש במדינת ישראל היום.

נחמן שי: זה לא מעסיק איש.

נחמן שי: ראש הממשלה מינה את השר הנגבי, נדמה לי – – –

קריאה: – – –

נחמן שי: לא חשוב, עוד מישהו.

נחמן שי: אבל כשאתה מדבר עם מנהיגים בקהילה היהודית בארצות הברית אז אתה שומע את המרירות, את הכעס: מה יהיה עלינו?

נחמן שי: מה יהיה עלינו?

נחמן שי: אני אומר לכם, זאת הפצצה השנייה שמתקתקת מתחת לבית.

נחמן שי: נכון, היא לא תפיל ממשלות – היא לא תפיל ממשלות, אבל היא חשובה מאוד.

נחמן שי: בסוף, במבט ההיסטורי – כולנו חייבים להסתכל על החיים גם במבט היסטורי – היא שאלה עקרונית, חשובה ביותר.

נחמן שי: והדבר השלישי שאני רוצה לדבר עליו, כי לאט-לאט זמני עובר, הוא השאלה של מה יהיו יחסינו עם הפלסטינים, שאנחנו חולקים איתם את הארץ הגדולה הזאת.

נחמן שי: מה יהיה?

נחמן שי: עזה על סף קריסה.

נחמן שי: אז אני יודע, אומרים את זה כבר הרבה זמן והקריסה כאילו לא מתרחשת, אבל זה לא נכון.

נחמן שי: זה לא נכון, כי כל מי שמכיר את הנתונים של החיים בעזה יודע שהאוכלוסייה נמצאת שם במצוקה איומה, וצרכים בסיסיים של חשמל, של מים, של בריאות, של חינוך, לא מסופקים.

נחמן שי: אין תשובות, אין מענים.

נחמן שי: יש שם גידול אדיר באוכלוסייה, ששובר את כל הפרמטרים הידועים, ולאנשים אין לאן ללכת, הם נמצאים ממש בתוך תא לחץ.

נחמן שי: אין להם מה לעשות עם עצמם.

נחמן שי: הם לא יכולים לצאת משם – אפילו בקושי פה ושם לאיזה טיפול רפואי, אבל שום דבר מעבר לזה.

נחמן שי: הם לא יכולים לנסוע להתרענן, הם לא יכולים לשנות את חייהם, ואפילו אם הם יוצאים ללימודים לא בטוח שהם יוכלו לחזור לעזה.

נחמן שי: ואנחנו, מה לעשות, אנחנו מקיפים את עזה מכל קצותיה ומכל עבריה, כי אנחנו יודעים שיש שם פוטנציאל של טרור מסוכן מאוד וחמור מאוד.

נחמן שי: אבל רגע – אני אומר – מה לעשות עם האנשים שגרים שם, שחיים שם, שזה הבית שלהם, שאין להם לאן ללכת, אין להם אזרחות אחרת?

נחמן שי: מה יהיה עליהם?

נחמן שי: האם אנחנו רשאים להתעלם מגורלם של האנשים האלה?

נחמן שי: אז עומדים מפקדים בכירים בצבא ההגנה לישראל – מתאם הפעולות בשטחים, הרמטכ"ל עצמו – ואומרים: חברים, פקחו עין, עזה עלולה להתפוצץ לנו בפרצוף.

נחמן שי: ואנחנו לא רוצים עוד מערכה צבאית, כי המערכות הצבאיות האלה, במלחמה הקטנה שאנחנו מצויים בה היום – המלחמות הקטנות האלה – הן לא יסתיימו בשום הישג צבאי.

נחמן שי: זו לא תהיה מלחמת ששת הימים הבאה.

נחמן שי: אין מה – מה, נכבוש שוב את עזה?

נחמן שי: כבר היינו שם, אנחנו מכירים את הכול, והתוכניות של צה"ל ודאי יודעות גם להביא אותנו אל תוך עזה, אבל מה נרוויח?

נחמן שי: אנחנו ניקח על עצמנו שליטה בחייהם של עוד מיליוני ערבים?

נחמן שי: אנחנו צריכים את זה?

נחמן שי: זה יתרום משהו?

נחמן שי: ולכן, אנחנו חייבים לסייע סיוע הומניטרי, ואנחנו חייבים להיות פתוחים וקשובים למצוקות שלהם.

נחמן שי: רק אתמול זה יכול היה להתפוצץ שם בגדול – היה שם ניסיון לחסל את ראש הממשלה של הרשות הפלסטינית.

נחמן שי: נכון, זה כאילו לא אנחנו, זה הם בתוך עצמם – גם כן, הם לא מפסיקים לפגוע אחד בשני – אבל זה לא משנה.

נחמן שי: בסוף, כמו שזה כך, וככה זה גם נראה מבחוץ, אנחנו בעלי הבית של עזה גם אם אנחנו לא יושבים בה פיזית וגם אם החיילים שלנו, הקצינים שלנו, לא נמצאים שם על הקרקע, הם נמצאים רק מסביב.

נחמן שי: בסוף האחריות לעזה נופלת עלינו, ואנחנו לא יכולים בשום פנים ואופן להתנער מהאחריות שלנו כבני אדם לחייהם של אנשים אחרים שנמצאים במרחק של כמה מאות מטרים מאיתנו.

נחמן שי: אני אומר לכם, בכל התוכניות ובכל התקציבים ובכל המחשבה שהממשלה הזאת מציגה בפנינו לא ראיתי איזושהי תוכנית רצינית מה אנחנו הולכים לעשות עם עזה, ובשלב הבא – מה הולכים לעשות עם הפלסטינים.

נחמן שי: ואני שמח שנמצא פה שר הפנים, כי אני יודע שמחשבותיו – חשיבתו היא לא חשיבה קיצונית, היא חשיבה של חיים משותפים, לא רק בתוך עמנו, אלא גם בינינו לבין הפלסטינים: מה אנחנו הולכים – מה קידמה הממשלה הזאת בהסדר או בשאלה של חיים משותפים עתידיים בינינו לבינם?

נחמן שי: אני יודע שאתה, היושב-ראש – יושב-ראש הישיבה – ואתה, יושב-ראש ש"ס, לא חושבים אותו דבר.

נחמן שי: בשבילך זאת ארץ אבותינו, ותמיד נהיה בה, עד קץ הדורות.

בצלאל סמוטריץ': גם בשבילו, אל – – –

נחמן שי: לא בטוח, לא בטוח, לא בטוח.

נחמן שי: מנהיגו הדגול, מנהיגו הדגול – – –

אריה מכלוף דרעי: לא בטוח שזו ארץ אבותינו?

נחמן שי: לא, לא.

נחמן שי: ברור.

אריה מכלוף דרעי: לא בטוח שנשב פה עד לקץ עולם?

נחמן שי: לא, ארץ אבותינו, על זה אין חולק.

אריה מכלוף דרעי: גם אתה חושב כמוני.

נחמן שי: גם אני חושב כך.

נחמן שי: אנחנו קוראים על כך כל שבוע בפרשת השבוע ולומדים כל פעם על הנס הגדול שהתחולל לעמנו.

נחמן שי: אני מקבל את זה.

נחמן שי: זה נכון, ארץ אבותינו ללא ספק, אבל האם אנחנו נוכל להחזיק בכל ארץ אבותינו לכל אורך ההיסטוריה?

נחמן שי: אני לא חושב.

נחמן שי: אנחנו נצטרך להגיע להסדר.

נחמן שי: לא נוכל לחמוק – –

בצלאל סמוטריץ': עתידה ירושלים להתפשט עד דמשק, לא?

נחמן שי: – – מהסדר בינינו לבין הפלסטינים.

נחמן שי: לא נוכל.

נחמן שי: אין מה לעשות – על האדמה הזאת גרים שני עמים.

אריה מכלוף דרעי: עזבנו את עזה.

נחמן שי: עזבנו את עזה וקיבלנו רקטות.

נחמן שי: אני מכיר.

אריה מכלוף דרעי: נו, מה?

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז יכול להיות שכשעזבנו את עזה – אני, אגב, לא מציע לעשות דבר דומה ביהודה ושומרון.

נחמן שי: אני לא חושב שנסיגה חד-צדדית היא הדרך הנכונה.

נחמן שי: חייב לבוא הסדר.

נחמן שי: גם הנסיגה מעזה, חלק מהעניין הוא שהיא נעשתה ללא הסדר וללא פרטנר בצד השני, ולא היה לנו אל מי לבוא בטענות, ותוך שנייה הסיטואציה השתנתה, והיתר הוא היסטוריה.

נחמן שי: אבל אני אומר – – –

אריה מכלוף דרעי: בינתיים כמעט 1,000 משאיות כל יום נכנסות – לא מטורקיה ולא ממצרים ולא מאף – – –

נחמן שי: מישראל, נכון.

נחמן שי: אגב, לאחרונה הייתה ירידה.

אריה מכלוף דרעי: ירידה בגלל – – –

נחמן שי: ירידה במספר המשאיות.

אריה מכלוף דרעי: לא בגללנו.

אריה מכלוף דרעי: לא בגללנו.

אריה מכלוף דרעי: לא בגללנו.

נחמן שי: אני לא אומר שאנחנו אחראיים בלעדיים.

נחמן שי: יש לנו בצד השני אויב מר ואכזרי שרוצה בהרס המדינה, אני יודע, אבל הוא לא כל הפלסטינים.

נחמן שי: יש שם מיליונים.

נחמן שי: יש קבוצה מסוימת שאני מקווה שביום מן הימים תלך לדרכה ויבואו במקומם אנשים אחרים.

נחמן שי: מותר לנו לחשוב כך, מותר לנו לקוות כך.

אריה מכלוף דרעי: טוב.

נחמן שי: אבל אני אומר:

נחמן שי: אנחנו חייבים, לא נוכל להיפטר.

נחמן שי: זאת הסוגיה השלישית שאנחנו יושבים עליה, ואנחנו יושבים על ראש הר געש.

נחמן שי: לא נוכל להתחמק.

נחמן שי: עברו 50 שנה ויותר מאז מלחמת ששת הימים.

נחמן שי: שני דורות וחצי כבר גדלו בסיטואציה הנוכחית; הם לא יודעים בכלל שיכול להיות אחרת.

נחמן שי: אנחנו חייבים להגיע להסדר.

נחמן שי: אנחנו חייבים לחפש אותו בגלל האינטרס שלנו, לא בגלל האינטרס שלהם.

נחמן שי: הם פחות מעניינים אותי.

נחמן שי: אותי מעניין מה ואיפה ואיך יחיו הנכדים והנכדות שלי – האם הם יחיו במדינה שיהיה בה רוב יהודי, והאם ערכיה יהיו ערכים דמוקרטיים, או הם יחיו במתכונת שאנחנו ממשיכים לנהל את חייו של עם אחר ושולטים בו שליטה מלאה ומוחלטת.

נחמן שי: מוכרחים להגיע להסדר בינינו לבינם.

נחמן שי: זה חיוני.

נחמן שי: נכון, זה לא לוחץ עלינו היום, בגלל היכולות של הצבא ושל השב"כ ושל כוחות הביטחון לשמור על שקט – דבר שצריך לברך ולהודות להם כל יום, פעמיים ביום גם, אבל זה לא מספק אותנו, מפני שאלה פתרונות לטווח קצר.

נחמן שי: לטווח ארוך מוכרח יהיה לבוא הסדר.

נחמן שי: תודה רבה לך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי תנעים את זמננו ב-18 הדקות הבאות.

מרב מיכאלי: דיברת פחות ממה שהיה.

מרב מיכאלי: הייתה לך עוד דקה וחצי.

נחמן שי: הייתה לי?

נחמן שי: לא, לא.

נחמן שי: עוד 30 שניות.

נחמן שי: הסתכלתי על השעון ההוא, לא ראיתי.

נחמן שי: אני אחזור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ניתן לך גם את הזמן שנשאר לו.

מרב מיכאלי: לא, אין לחץ, הכול בסדר.

בצלאל סמוטריץ': בוקר טוב.

מרב מיכאלי: בוקר טוב.

מרב מיכאלי: כמה כתוב שם?

בצלאל סמוטריץ': 18 ו-20 שניות.

מרב מיכאלי: אה, באמת?

בצלאל סמוטריץ': רוצה יותר?

מרב מיכאלי: לא, תודה.

מרב מיכאלי: בדיוק אמרתי, איזה כיף שככה בוקר, שקט.

מרב מיכאלי: יש משהו נעים באווירה הזאת.

מרב מיכאלי: דברי חכמות בנחת נשמעות, כמעט, אפשר לומר.

מרב מיכאלי: בוקר טוב, אדוני השר.

מרב מיכאלי: הגירוש של מבקשי המקלט – הוא נכלל בתקציב?

מרב מיכאלי: הוא עולה כסף?

מרב מיכאלי: כמה הוא עולה?

מרב מיכאלי: הוא עולה את הסכומים הפסיכים האלה, נכון?

מרב מיכאלי: 5,000 דולר למדינה השלישית החסויה, עוד 3,000 או כמה דולר שעולה לשלוח כל אחד מהם – הטיסה וכו' וכו' – ומעניין בכמה היה צריך לתגבר את הכוחות שייקחו אותם.

אריה מכלוף דרעי: בגלל סגירת המתקן בחולות חסכנו כסף, ובכסף הזה אנחנו משתמשים עכשיו.

מרב מיכאלי: חסכנו מסגירת המתקן בחולות.

אריה מכלוף דרעי: נכון.

אריה מכלוף דרעי: הרבה מאות מיליוני שקלים.

מרב מיכאלי: ומעניין כמה אנחנו מבזבזות ומבזבזים – –

אריה מכלוף דרעי: הרבה מאות מיליוני שקלים.

מרב מיכאלי: – – על כל הדבר הזה, כמה עולה הסבל של תושבי ותושבות דרום תל אביב.

מרב מיכאלי: מעניין אם מישהו פעם ניסה לכמת כמה עולה לא רק הסבל, אלא כמה ההפסד בפריון מהעובדה שדרום תל אביב כל כך מוזנחת, כל כך לא מטופלת, שהרווחה שם כל כך ירודה, שהחינוך שם לא מספיק טוב, שלא מוציאים שם דורות יותר תורמים ויותר מועילים.

מרב מיכאלי: ובאמת, סבל אנושי קשה מאוד לכמת בכסף.

מרב מיכאלי: אבל הכסף שיעלה לזרוק את האנשים האלה מפה – לפחות הניסיון לעשות את זה, כי בינתיים בתי המשפט קצת התעשתו.

מרב מיכאלי: עכשיו נתנו מעמד לחמישה מבקשי מקלט, שבגלל הסחבת הבלתי-נסבלת, הבלתי-סבירה שבאי-טיפול בבקשות שלהם, המדינה בעצם איבדה את הזכות שלה כמעט להגיד שלא מגיע להם מעמד.

מרב מיכאלי: מעניין, כל הזמן הזה – אתה זוכר, אדוני?

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם כשאתה גדלת, איפה שאתה גדלת, היו אומרות "זמן זה כסף".

מרב מיכאלי: כן, זמן הוא כסף, והמון המון כסף שמדינת ישראל מאבדת בהתנהלות כושלת, שהיא מצליחה להיות גם כושלת, גם אכזרית, גם באמת טיפשית במיוחד, אם אני בהיותי על הדוכן משתמשת במילים עדינות – טיפשית במיוחד, שבאמת מצליחה לעשות רע לכולם, שכולם מפסידות ומפסידים.

מרב מיכאלי: במקום לקחת את האנשים האלה, שהיו כוח העבודה – שהיו מוכנים לעשות הכול, כל מה שהיו אומרים להם, והם כוח עבודה נדרש.

מרב מיכאלי: כל ענף המסעדנות, שהוא ענף במצוקה מאוד מאוד גדולה, מתחנן שייתנו להם להמשיך להעסיק אותם; ענף המלונאות מתחנן שייתנו להמשיך להעסיק אותם.

מרב מיכאלי: הם אנשים שבאמת הידיים העובדות שלהם נדרשות בישראל, אבל במקום זה רוצים לזרוק אותם מפה ולהביא מהגרי עבודה אחרים, מהפיליפינים, שמישהו יגזור קופון על לייבא אותם ולסחור בהם.

מרב מיכאלי: ואחרי כמה שנים שהם יהיו פה הרי גם הם יהיו בעיה, כי גם הם כבר יתערו פה, וחלילה יפגשו פה אנשים שהם יתאהבו בהם, או אולי אפילו יעשו אתם ילדות וילדים.

מרב מיכאלי: ואגב, גם הם הרי יצטרכו לגור איפה שהוא.

מרב מיכאלי: איפה בדיוק הם ישתכנו, האנשים האלה, שייובאו לכאן ממדינות אחרות, שאינן אפריקניות?

מרב מיכאלי: אולי אדוני לא זוכר את השנים שבהם יחידת עוז רדפה ברחובות אחרי עובדות ועובדי סיעוד שבאו לכאן ממדינות כמו הפיליפינים.

מרב מיכאלי: היו שנים שהם-הם היו אלה שהיה צריך לגרש, שהיה צריך לרדוף, שהיו סרטן בגב – או לא בגב; בגוף, סרטן בגוף.

מרב מיכאלי: אז עכשיו האפריקנים זה הסרטן התורן.

מרב מיכאלי: זה אומר חוץ מהשמאלנים והערבים, כמובן.

מרב מיכאלי: בסדר גמור.

מרב מיכאלי: קיבלנו סיבוב נוסף על זה בסאגת ה"כן בחירות, לא בחירות" החדשה, עוד סיבוב שבו עמד ראש הממשלה פה והתנשא על האופוזיציה וזלזל באופוזיציה ולעג לאופוזיציה ושוב עשה לאופוזיציה עוד סיבוב של דה-לגיטימציה.

מרב מיכאלי: 24 שנות נתניהו – 24 שנות דה-לגיטימציה לחלקים הולכים וגדלים בחברה הישראלית.

מרב מיכאלי: עכשיו זה גם כולל כמובן את האנשים שהיו קרובים ביותר אליו, אנשי סודו, אנשי אמונו, האנשים המקצועיים שעבדו איתו אבל הם הפכו להיות שקרנים, שטינקרים, כל מיני תיאורים כאלה, שפשעם הוא, מעבר למה שהם כנראה, לכאורה, לפי החשד, עשו תחתיו, שהם הלכו לספר על זה למשטרה ולפרקליטות, והלכו לספר לא רק על מה שהם עשו אלא על מה שהוא עשה.

מרב מיכאלי: אז עכשיו הדה-לגיטימציה התרחבה גם אליהם, כי כזכור, הדה-לגיטימציה היא לא באמת על מי רוצֶה או רוצָה את טובתה של מדינת ישראל אלא על מי רוצֶה או רוצָה את טובתו של נתניהו.

מרב מיכאלי: ובהקשר הזה, בואו נסתכל על התקציב הזה – תקציב המדינה לשנת 2019, כש-2018 בקושי התחילה.

מרב מיכאלי: אז תקציב דו-שנתי כבר באמת אני חושבת שיש הבנה שאי-אפשר להביא.

מרב מיכאלי: לא יעבור שוב את בג"ץ להביא תקציב דו-שנתי, דבר שאף מדינה בעולם לא עושה, והוא לא טוב לכלכלה והוא לא טוב למדינה.

מרב מיכאלי: אז מה עושים?

מרב מיכאלי: מביאים תקציב לשנה אחת, אבל מביאים אותו שנה שלמה קודם.

מרב מיכאלי: שנה שלמה קודם.

מרב מיכאלי: וגם עושים משבר שלם שאם הוא לא יעבור אז מי תשמע, כשבעצם – מה בוער?

מרב מיכאלי: מה בוער?

מרב מיכאלי: רק התחילה שנת 2018.

מרב מיכאלי: איך אנחנו בכלל יכולות לצפות מה יהיה נכון לעשות בשנת 2019?

מרב מיכאלי: אבל הדיון הוא הרי לא באמת על מה יהיה נכון לעשות בשביל המדינה אלא מה יהיה נכון לעשות בשביל הממשלה, וספציפית בשביל ראש הממשלה, למרות שבאמת הלהיטות האדירה שראינו של כל מרכיבי הממשלה הזאת להישאר הממשלה באמת הייתה מאוד מאוד מאוד מרשימה.

מרב מיכאלי: הלבטים שהיו בהתחלה אם צריך לתת גב לראש ממשלה ששקוע עד הרבה למעלה מצוואר בחקירות ובחשדות חמורים לשחיתות – בהתחלה היה איזה לבט כזה: המלצות, לא המלצות, האם זה משמעותי?

מרב מיכאלי: האם זה לגיטימי?

מרב מיכאלי: כל אלה נעלמו, פשוט התאדו, גזו.

אריה מכלוף דרעי: מרב – – – שזה בוקר, כן, את כמעט כמעט משכנעת אותי להגיד לך כמה שמות טובים של חברים שלך לסיעה שהיו מתקשרים כל יום שלוש פעמים והיו שואלים אותי: נו, הצלחת לפתור את המשבר, שחלילה לא יהיה בחירות?

אריה מכלוף דרעי: אז לא כדאי.

אריה מכלוף דרעי: אני מציע קצת, קצת, קצת צניעות.

אריה מכלוף דרעי: תאמיני לי, הרבה חברים טובים שלך.

מרב מיכאלי: כי אתה פעלת לזה שיהיו בחירות, אדוני?

אריה מכלוף דרעי: לא.

מרב מיכאלי: אז לא הבנתי על מה אתה – – –

אריה מכלוף דרעי: כי אני פעלתי שלא.

אריה מכלוף דרעי: כי אני פעלתי שלא יהיו בחירות, והחברים שלך דאגו מאוד מאוד אם יהיו בחירות, אז לכן, עם כל הכבוד.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מבקש שתגידו תודה, אבל לא להפוֹך את זה להפוּך.

מרב מיכאלי: אני לא הבנתי.

מרב מיכאלי: אנחנו הבאנו אתמול – בסוף יש מציאות, אדוני.

מרב מיכאלי: אנחנו הבאנו אתמול שבע הצעות חוק לפיזור הכנסת, שלוש מהן מתוך הסיעה שלי.

מרב מיכאלי: אנחנו הבאנו אותן, הצבענו עליהן והתכוונו לכך במלוא הכנות.

מרב מיכאלי: עכשיו נכון, נכון, מצבנו בסקרים לא מזהיר.

מרב מיכאלי: אפשר לחזור ולהגיד: מצבנו בסקרים לא מזהיר.

מרב מיכאלי: אין מה להתווכח על זה.

מרב מיכאלי: אז מה?

מרב מיכאלי: אנחנו מאמינות ומאמינים בלב שלם, באמת – ואתה מכיר אותי יומיים, פי וליבי שווים – הנזק שנתניהו עושה למדינה הזאת בכל יום שעובר הוא כל כך גדול, והעובדה שאתם מגבים אותו ומאפשרים לו להמשיך ולחרב באמת את יסודות הדמוקרטיה בזה שהוא עושה דה-לגיטימציה למשטרה ועושה דה-לגיטימציה לפרקליטות וליועץ המשפטי לממשלה, זה שאתם מאפשרים לו להמשיך לעשות את זה – אתם תיתנו על זה את הדין יום אחד, אריה דרעי.

מרב מיכאלי: האחריות מונחת גם עליכם, אל תטעה בזה, ואתם יום אחד תבינו את המשמעות של מה שעשיתם.

מרב מיכאלי: אתם שקועים יחד איתו בתוך הבוץ המטונף הזה, ולכן באמת טחו עיניכם מלראות.

מרב מיכאלי: אתה פשוט לא רואה.

מרב מיכאלי: זה דבר מדהים שאתה פשוט לא רואה למה אתה נותן יד.

מרב מיכאלי: אני אגיד אחרת: אני מקווה שאתה לא רואה, כי אם אתה רואה ונותן לזה יד אז זה גרוע באמת, כל כך עשרות מונים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יוכל אחר כך להתערב בדיון אם הוא ירצה ולהשיב.

בצלאל סמוטריץ': יש סעיף כזה בתקנון.

מרב מיכאלי: אני, מבחינתי, נותנת לך את הספק, כמו שאומרים האמריקנים לפעמים: אל תניחי רוע איפה שמספיק קוצר ראות.

מרב מיכאלי: נניח.

מרב מיכאלי: אז אני נותנת את הספק הזה, כי אני מאמינה שרוב הציבור, גם בצד הזה של המליאה, כן רוצה את טובתה של מדינת ישראל, וראש הממשלה מצליח לעוור אתכם, לסמא את עיניכם ולגרור אתכם איתו עמוק לתוך הבוץ.

מרב מיכאלי: יום אחד אנחנו נהיה אחרי זה.

מרב מיכאלי: אתם לא תאמינו למה אתם הייתם שותפים.

מרב מיכאלי: אתם תשפשפו את עיניכם בתדהמה ותגידו: מה עבר עלינו בדיוק?

מרב מיכאלי: מה לקחנו?

מרב מיכאלי: מה נתנו לנו לבלוע שהסכמנו להיות שותפים לזה?

מרב מיכאלי: שלא יהיה לך ספק, זה יקרה.

מרב מיכאלי: אני בשבילכם מקווה שזה יקרה כמה שיותר מהר, כי אנחנו לפחות יכולות ויכולים להגיד שהמצפון שלנו נקי, ובאמת, עם כל ההסתה שבאה מהצד הזה כלפינו ועם כל כמה שאנחנו נגררים בבוץ וכמה שאנחנו מואשמות ומואשמים בהאשמות שערורייתיות, כאילו אנחנו אלה שלא נאמנות ונאמנים למדינה או לחברה או לחלקים בעם הזה, אנחנו יודעות ויודעים את האמת.

מרב מיכאלי: ואתם, או שאתם יודעים את האמת ומשתפים פעולה או שאתם עוצמים לעצמכם את העיניים.

מרב מיכאלי: שתי האפשרויות הן גרועות מאוד מאוד מאוד.

מרב מיכאלי: וכן, לגמרי, הבוקר הזה זה זמן מאוד מתאים להגיד את זה, משום שהינה, אתם מביאים עוד תקציב שגם לפי העיתוי שלו מוכיח באופן ממש חד-משמעי עד כמה כל-כולו עניין של הישרדות פוליטית ולא של טובתה הכלכלית של מדינת ישראל ושל האזרחיות והאזרחים במדינת ישראל, וספציפית, כרגיל, הוא לא פותר את הבעיות של אזרחיות ואזרחי ישראל.

מרב מיכאלי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולספר, אדוני היושב-ראש – אולי אתה תתעניין בסיטואציה הזאת שהייתה במהלך דיוני התקציב: היה דיון ער בסוגיה האם ניתן יהיה – אתה, כאב ללא מעט ילדות וילדים, זה עשוי לעניין אותך בהחלט.

מרב מיכאלי: אולי אתה יודע שאישה שיולדת רשאית לנייד את נקודת הזכות שלה ולהשתמש בה לא בשנה שהיא ילדה אלא בשנה אחר כך.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: משום שהרבה פעמים מהתקופה שהיא בחופשת לידה לא הייתה לה מספיק הכנסה בשביל שנקודת הזיכוי הזאת בכלל תהיה רלוונטית עבורה, ולכן נותנות אפשרות לנייד אותה לשנה הבאה.

מרב מיכאלי: עכשיו, האינטרס החברתי – חלקנו מאמינות שזה האינטרס החברתי לא רק לכלכלה אלא גם לטובתם של ילדות וילדים, לטובתם של אימהות ואבות – הרעיון הוא שגם אבות יוכלו לקחת חלק פעיל בטיפול בילדות ובילדים שלהם, גם כשהם תינוקות.

מרב מיכאלי: אני, באופן אישי, בתור בן/בת אנוש, לא מבינה איך אבא יכול, ביום שלמוחרת שנולד או נולדת לו ילדה חדשה, ללכת לעבודה כאילו כלום; אין לו, הוא לא זכאי לחופשת לידה.

מרב מיכאלי: היום, בזכות החוק של חברת הכנסת תמר זנדברג, מגיע לו, הוא יכול לקחת שלושה ימים, אבל על חשבון המעסיקה או המעסיק.

מרב מיכאלי: מהמדינה לא מגיע לו כלום.

מרב מיכאלי: הוא רשאי לקחת חלק מחופשת הלידה שמוענקת לאם, ולא בשישה שבועות הראשונים, רק אחרי שישה שבועות, ורק אם היא חזרה לעבוד.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, האבא אמור להיות איזה עב"ם מול התינוק או התינוקת שלו.

מרב מיכאלי: הייתה יוזמה לקראת התקציב הזה – ניסו לשכנע את האוצר, בשביל באמת לעודד את האבות לקחת חלק יותר פעיל בגידול הילדות והילדים שלהם ולקחת חלק מחופשת הלידה; וגם אם לא לקחת חלק מחופשת הלידה – משום שהאם נניח לא ערוכה לחזור לעבוד כבר אחרי שישה שבועות – אז לפחות לקחת, נגיד – אולי הם רוצים לקחת שבועיים חופש, אולי יש להם ימי חופש, או לקחת אולי אפילו חופשה ללא תשלום – כל אחד ואחד והסידורים שלו – בשביל להיות בבית, בשביל להיות עם הילדות והילדים, להיות עם המשפחה, להיות שם עם האימא, שהופכת להיות המטפלת העיקרית, הבלעדית.

מרב מיכאלי: לבריאות, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: החלמה.

מרב מיכאלי: רפו"ש.

מרב מיכאלי: שלא לומר רפו"ש.

מרב מיכאלי: בכל אופן, הייתה יוזמה לאפשר לכם, גם לאבא – לא רק לאימא אלא גם לאבא – לנייד את נקודת הזכות הזאת לשנה שאחרי, מתוך רצון לקדם את האפשרות שאכן בשנה הראשונה אחרי הולדת הפעוט, פעוטה, הוא יוכל לבלות איתה יותר זמן.

מרב מיכאלי: בוא נחש: מי היה בפורום שדן בהצעה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': בוועדת הכספים היה על זה קרב גדול מאוד עם האוצר – שני דיונים, לא אחד.

מרב מיכאלי: נכון.

מרב מיכאלי: ומי השתתפו בדיון הזה, ובעיקר בדיונים מאחורי הקלעים?

בצלאל סמוטריץ': נו?

מרב מיכאלי: 35 גברים היה הפורום שדן בסוגיה הזאת והכריע.

מרב מיכאלי: רוצה לנחש איך?

מרב מיכאלי: נגד.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו דרשנו כן.

בצלאל סמוטריץ': האוצר התנגד, לצערי הרב, כמו המון המון דברים בתקציב שהאוצר עם הרגליים האחוריות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בבעיה.

מרב מיכאלי: במקרה זה האוצר – סיפרו לי משתתפים בדיון – הפורום היה 35 גברים.

מרב מיכאלי: זה הפורום שהתנגד והכריע שלא לאפשר לגברים לקבל את נקודת הזיכוי בשנה שאחרי הולדת התינוק או התינוקת.

בצלאל סמוטריץ': ברור לך למה.

מרב מיכאלי: ברור לי למה?

בצלאל סמוטריץ': כי זה עולה הרבה כסף.

בצלאל סמוטריץ': אני איתך, ברור, הרי אנחנו דרשנו את זה בוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אבל כמו בכל דבר האוצר מייד מרים דגל, אומר: חברים, זה עולה כך וכך, מאות מיליונים.

בצלאל סמוטריץ': כי המשמעות היא שגברים שמשתכרים יותר ייקחו את נקודת הזיכוי הזאת, וגברים שיש להם נשים שלא עובדות ייקחו את נקודת הזיכוי וישתמשו בה.

בצלאל סמוטריץ': זה עולה המון כסף.

מרב מיכאלי: נשים שלא עובדות מחוץ לבית ומקבלות שכר, אתה מתכוון.

בצלאל סמוטריץ': כן.

מרב מיכאלי: כי עובדות בבית במשרה מלאה וחצי שלא מקבלות עליה שכר, לא מקבלות עליה ביטוח לאומי, לא מקבלות עליה זכאות לפנסיה.

בצלאל סמוטריץ': משלמות ביטוח לאומי.

מרב מיכאלי: תלוי.

מרב מיכאלי: היום עקרות בית לא משלמות לביטוח לאומי – המכונות, הביטוי הבעייתי הזה עקרות בית, לא משלמות עדיין ביטוח לאומי, וחלק מהתוצאה הקשה של זה היא שנשים שמגיעות היום לגיל שבעיקרון הוא גיל פרישה לנשים לא זכאיות לקבל קצבת זקנה – מה שאומר שהן נשארות תלויות בבעליהן פי כמה וכמה וכמה, כי אין להן קצבת זקנה.

בצלאל סמוטריץ': כי הן לא עבדו.

מרב מיכאלי: זה מגוחך ושערורייתי וחמור, ואני אכן הגשתי הצעת חוק שמתווה הסדר איך לתקן את הדבר הזה ואיך לאפשר לנשים האלה לקבל את קצבת הזקנה כבר מגיל פרישה – שאגב, גם אותו האוצר כשל מלהסדיר בתקציב הזה.

מרב מיכאלי: האוצר מדבר גבוהה-גבוהה על חובה להעלות את גיל הפרישה לנשים, ושר האוצר לא הביא את ההמלצה הזאת, וגם את המתווה שאנחנו בוועדת הכספים הצענו הוא לא אפשר לקדם בתקציב הזה.

בצלאל סמוטריץ': האוצר לא רוצה לעודד נשים להיות עקרות בית.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה.

בצלאל סמוטריץ': מי שזה טוב לה ורוצה בזה יכולה לעשות את זה.

מרב מיכאלי: גם אני לא רוצה לעודד נשים להיות עקרות בית.

מרב מיכאלי: יש הבדל בין לעודד אותן להיות עקרות בית לבין להבין שאי-אפשר להמשיך ולנהל כלכלה שלא מכירה בערך הכלכלי של עבודות הבית וגידול הילדות והילדים.

בצלאל סמוטריץ': הערך הערכי, קודם כול – הערכי, המשפחתי, החברתי.

בצלאל סמוטריץ': כלכלה בסוף.

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: קודם כול הערך הכלכלי, לפני הערך הערכי.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איזה ערך ערכי כל כך גדול יש בלכבס, לבשל, לנקות, לעשות קניות, להסיע – הערך הערכי של הדבר הזה.

בצלאל סמוטריץ': תסביר לה, השר דרעי: ללדת עשרה ילדים, להביא חיים לעולם, לבנות משפחות, להעמיד את הדורות הבאים של עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שקורה כשהכול כסף.

מרב מיכאלי: אם יש לזה כזה ערך ערכי יוצא מן הכלל, איך זה שאתם בוחרים שלא לעשות אותו?

מרב מיכאלי: לא רק שאתם בוחרים שלא לעשות אותו כמגדר באופן גורף, אתם בוחרים ממש שלא לעשות אותו ולא לגעת בדברים הערכיים האלה – –

בצלאל סמוטריץ': ספר לה, השר דרעי, מה זה.

מרב מיכאלי: – – אלא שאתם גם בחרתם עכשיו שלא לאפשר לגברים לקבל נקודת זיכוי במס אם הם כן יעשו את הדברים הערכיים האלה, שהם באמת, אני לא יכולה להתחבר יותר לערכיות.

מרב מיכאלי: תאמין לי, הניסיון מלמד: מה שמשתלם – גברים עושים; מה שלא משתלם – הם נותנים לאחרות ולאחרים לעשות.

מרב מיכאלי: ככה שהמילים הגבוהות האלה על ערכיות – – –

בצלאל סמוטריץ': את זה אומרת מי שלא יודעת מה זה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא דן אותה.

אריה מכלוף דרעי: תאר לך שאתה היית עומד על הדוכן ואומר את זה על הנשים.

אריה מכלוף דרעי: מה היו עושים לך?

בצלאל סמוטריץ': אני לא דן אותה.

מרב מיכאלי: בתור מי שמכבסת, מבשלת, מנקה, מדיחה כלים בכיף שלה, בבית שלה, אני יודעת בדיוק איזה ערך נהדר יש לזה, ואני גם בדיוק יודעת כמה אתם לא עושים את זה, ולא בכדי.

בצלאל סמוטריץ': עושים, עושים.

מרב מיכאלי: כי אין הכרה בערך הכלכלי של העבודות האלה, וכי כל אחד מכם – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לה איזה סטראוטיפ שגברים לא יודעים מה זה ניקיונות, בישולים וכביסה.

בצלאל סמוטריץ': ספר לך אחר כך.

בצלאל סמוטריץ': תעלה לפה אחר כך וספר לה.

מרב מיכאלי: כל אחד מכם מחזיק אישה שעושה את זה עבורו, בלי להכיר בערך הכלכלי של זה.

בצלאל סמוטריץ': כל אחד מחזיק אישה.

בצלאל סמוטריץ': ואללה, סטראוטיפים כאלה בחיים שלי לא שמעתי.

בצלאל סמוטריץ': זה מדהים.

מרב מיכאלי: זמני עומד לתום, לצערי.

בצלאל סמוטריץ': הוספתי לך עוד דקה.

בצלאל סמוטריץ': אני נהנה.

מרב מיכאלי: אני שמחה.

מרב מיכאלי: לכבוד הוא לי.

בצלאל סמוטריץ': קיבלת.

מאיר כהן: אני מוותר לה על דקה, רק שתחזור בה מהניקיונות, כי יש לי שלפוחיות.

מרב מיכאלי: בוא תראה.

מרב מיכאלי: בוא תראה.

מרב מיכאלי: בוא תראה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לראות את השלפוחיות האלה.

מאיר כהן: מה, באמת את חושבת שאנחנו לא לוקחים חלק?

מאיר כהן: נו, באמת.

מרב מיכאלי: אני לא חושבת, אני יודעת.

בצלאל סמוטריץ': לא יאומן כי יסופר.

מאיר כהן: באמת לא יאומן.

מרב מיכאלי: אני מסתכלת על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

מרב מיכאלי: לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עדיין למעלה מ-90% מעבודות הבית וגידול הילדות והילדים נעשה על ידי נשים בישראל.

מרב מיכאלי: שוב, לא אני ספרתי – הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה; גוף בלתי תלוי בעליל.

מרב מיכאלי: אבל מה יפה?

מרב מיכאלי: תראו, לפחות חבר הכנסת ברושי לא מתיימר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ברושי הוא קיבוצניק, לא הוא ולא אשתו לא מכבסים ולא מגהצים, זה המכבסה.

בצלאל סמוטריץ': נו, איך זה הולך בקיבוצים, איתן?

איתן ברושי: זה בספרות, לא בחיים.

בצלאל סמוטריץ': בספרות.

מרב מיכאלי: ומי מפעיל את המכבסה לפי דעתך?

מרב מיכאלי: אני הכי נהנית מזה שאתם כאילו גם יורים וגם בוכים – גם לא עושים שום דבר וגם אומרים, כאילו, איך יכול להיות שאת אומרת שאנחנו לא עוזרים?

מרב מיכאלי: מי הוציא את הזבל הבוקר?

מרב מיכאלי: בהצבעה – מי הוציא הבוקר את הזבל, אני רוצה לדעת?

בצלאל סמוטריץ': קודם כול הבוקר, לצערי הרב, לא ישנתי בבית.

מרב מיכאלי: הינה, בבקשה, הסאונד-מן – כל הכבוד לאדוני – הוריד את הזבל, סייע, עשה דבר ערכי על הבוקר.

מרב מיכאלי: על הבוקר ערכים.

בצלאל סמוטריץ': אה, איזה סטיגמה.

מרב מיכאלי: אומר לסיום.

בצלאל סמוטריץ': אכן לסיום.

מרב מיכאלי: כאמור, משום שזמני עומד לתום, אבל קיבלתי באדיבותו של היו"ר עוד דקה.

בצלאל סמוטריץ': אחרי הדקה.

בצלאל סמוטריץ': הוא כבר תם, אבל קיבלת, יאללה.

מרב מיכאלי: אומר זאת כך: התקציב הזה שוב נותן – כמו ששר האוצר הזה אוהב – נותן דמי כיס לאזרחיות והאזרחים; שחרר להם עוד איזה 200 שקל בחודש לאלה שמשתכרות ומשתכרים מספיק בשביל שההפחתה במיסים בכלל תגיע אליהם.

מרב מיכאלי: ובואו נזכור שרוב הציבור, השכר החציוני בישראל הוא כזה שהפחתות המיסים לא נוגעות לו, ולכן יש לנו יותר ויותר עניות ועניים שעובדות ועובדים בכל שנה שעוברת.

מרב מיכאלי: אבל נגיד שאת משתכרת או אתה משתכר מספיק בשביל שתקבל את דמי הכיס האלה של 200 שקלים לחודש.

מרב מיכאלי: התקציב הזה כולל פשוט לא מספיק כסף לרפואה, לא מספיק כסף לחינוך, לא מספיק כסף לצרכי הרווחה, כך שמה שאת צריכה ואתה צריך להוציא מכיסך על הדברים האלה זה הרבה יותר ממה ששר האוצר שחרר פה ושם, איזו הפחתת מיסים שלא מגיעה לרוב הציבור בישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מרב מיכאלי: לסיכום, בין השורות, התכוונתי להגיד: תקציב רע של ממשלה רעה, שצריך להחליף בהקדם.

מרב מיכאלי: המשבר הבא הוא בדרך, זאת באמת רק שאלה של זמן, אז אל תבנה עלינו, מר דרעי, שאנחנו נשאיר אתכם בקדנציה הזאת עוד הרבה זמן.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה גברתי, ובהצלחה עם הכביסות, הספונג'ה והבישולים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, אדוני, זה הזמן לספר לנו על היבלות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ספר לנו קצת על השלפוחיות.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חברות הכנסת, בוקר טוב.

מאיר כהן: בוקר באמת טוב – השמש זורחת, ירושלים מקסימה.

מאיר כהן: אני רק רוצה לתקן: גברתי, אין שום ספק שאת צודקת בתפיסת העולם.

מאיר כהן: זאת המציאות, זה שיקוף של המציאות – הנשים עושות הרבה יותר.

מאיר כהן: אבל יחד עם זה, כמי שגדל – ואני חושב שגם אדוני השר – בבית עם הרבה אחים ואחיות, ישתבח שמו, והם נהדרים – –

בצלאל סמוטריץ': כן ירבו.

מאיר כהן: – – וכן ירבו, וגם אתה, היושב-ראש – חלקנו היה לא פחות משל האחיות, והאימא ידעה להגיד לכל אחד משימותיו, ובמיוחד לפני פסח.

מאיר כהן: אני זוכר שכבר בכיתה ז' התחלתי לצבוע את ביתי.

מאיר כהן: היינו עומדים וצובעים את כל הבית, משקופים וקירות, ומפרקים את כל הבית.

מאיר כהן: וכחודש לפני, כולנו, בנים ובנות, עמדנו כל אחד בחלקו – הגיע מבית הספר, ועד השעות הקטנות של הלילה.

מאיר כהן: ומי ששומר על כשרות – אימי, עליה השלום, הייתה מפרקת את התנור, ותמיד לא ידעתי להחזיר את הברגים.

מאיר כהן: הייתי אומר לה: אימא, אבל אנחנו לא – אתה תפרק את התנור, שמא חלילה בתוך הגריל או משהו – – –

אריה מכלוף דרעי: מאיר, המזל שלנו, שהבתים שלנו, של ההורים, היו קטנים.

אריה מכלוף דרעי: זה המזל.

מאיר כהן: היו קטנים, כן.

מאיר כהן: אני לפעמים חושב, בהערצה חסרת גבולות, איך גדלנו תשע נפשות בבית של 48 מטר, עד 1973.

בצלאל סמוטריץ': והייתם שמחים ומאושרים, מאיר, לא?

מאיר כהן: תשע נפשות ב-48 מטר.

מאיר כהן: לא מזמן הלכתי לבית הזה, נכנסתי ומצאתי שהפכו אותו למכון לציפורניים, ושאלתי את הגברת שם כמה זמן היא גרה, אז היא אומרת: לא, יש לי דירה אחרת, פה זה רק המכון.

מאיר כהן: אז אמרתי לה: המכון הקטן הזה הכיל בתוכו משפחה נהדרת.

מאיר כהן: אין הנחתום מעיד על עיסתו, אבל באמת אנשים נפלאים, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: את צודקת, המלחמה שלך כל כך צודקת והאמירות שלך הן צודקות, אבל ההכללה הזאת שאנחנו לא עושים כלום קצת מקוממת.

מאיר כהן: אנחנו העזר כנגדה לפעמים, כי הנשים שלנו חזקות, ואנחנו לפעמים בצל שלהן.

מאיר כהן: זה בסדר, אנחנו לא בוכים על זה.

מאיר כהן: ראיתי אתמול את ראש הממשלה – אני חייב להגיד שאפילו קצת ריחמתי עליו.

מאיר כהן: ריחמתי עליו.

מאיר כהן: אני לא מאלה, ואני חושב שיש עוד הרבה בכנסת הזאת – אנחנו לא מחככים ידיים על המציאות הקשה הזאת, והלוואי שראש הממשלה יצא נקי מכל החשדות, ויעמוד כאן ויגיד: נקי אני, וכך תגיד המשטרה, בעזרת השם, ושיסיים את הקדנציה ובאמת נלך לקלפי.

מאיר כהן: מי שמחכך ידיים על המציאות הזאת לא אוהב את המדינה – לא אוהב את המדינה, לא משנה מאיזו מפלגה אתה.

מאיר כהן: אז באמת אני מאחל לו מאוד שהעננה הזאת תחלוף כמה שיותר מהר.

מאיר כהן: אבל אתמול הוא עמד כאן זחוח, והיות שאני, אדוני היושב-ראש – תקשיב, כי אתה בתוך העניין, אתה בחלק אחד – אני כל שבוע מקפיד ללמד אזרחות ברחבי הארץ, בי"ב.

מאיר כהן: כל פעם אני מוצא מקום אחר ובא לשעתיים, מלמד אזרחות; זה היה מקצועי.

מאיר כהן: ואני מדבר עם התלמידים, ולצערי הגדול יותר מתמיד אני מגלה מציאות של "הם ואנחנו", ולא משנה מאיזו מפלגה.

מאיר כהן: זו צריכה להיות המשימה הבאה שלנו.

מאיר כהן: זו צריכה להיות המשימה.

מאיר כהן: כי אם אני חוזר אחורה ומסתכל על הפלוגה, המחלקה, הכיתה שלי בצבא, בגדוד 50, במלחמת יום הכיפורים – לא הבדלנו בין אחד לשני, לא במוצאו ובטח לא בדעותיו.

מאיר כהן: הבנו שכמו שפנינו אינם שווים גם דעותינו אינן שוות.

מאיר כהן: והסתערנו כשצריך, ושמרנו כשצריך, ושרנו כשצריך, ובכינו כשצריך, בלי שום הבדל.

מאיר כהן: ומי שלא חשב כמונו, לא אמרנו לו: אתה לא פטריוט, ולא אמרנו לו: אתה בוגד.

מאיר כהן: והיו חבר'ה מהקיבוצים ומעיירות הפיתוח, ומעולם הדעות שלנו לא היוו מכשול לביחד הזה.

מאיר כהן: ולצערי הגדול אנחנו במציאות שכבר בתיכון, אם לא למטה מזה, כשאני שואל: חבריא, תגדירו לי מה זה שמאל ומה זה ימין, אז מייד האצבעות מונפות, ושמאלן זה אנטי-פטריוט, רחמנא ליצלן, אוהב ערבים, שונא את המדינה.

מאיר כהן: ומה זה ימין?

מאיר כהן: פטריוט.

מאיר כהן: זה נורא.

מאיר כהן: זה קורע את ליבי, כי אלה החבר'ה שיהיו הדור הבא של המנהיגות, ומה שאנחנו משאירים להם זה שבלונה מסוכנת חברתית.

מאיר כהן: מסוכנת.

מאיר כהן: לכן ציפיתי מראש הממשלה לדבר אחד, גם כשהוא עלה לכאן והסתכל על האופוזיציה בזלזול, במין אמירות חסרות שחר, נבובות, של: אני הצלתי אתכם, אני החזרתי לכם את הצבע ללחיים.

מאיר כהן: הוא החזיר לעצמו את הצבע ללחיים לשנייה, לא מעבר לזה.

מאיר כהן: ליבי ליבי עליו.

מאיר כהן: ליבי ליבי עליו.

מאיר כהן: זה כל כך מצער שמנהיג שבידיו מופקד הערך הגדול הזה של שוויון מפלג את העם בצורה חסרת תקדים.

מאיר כהן: אדוני השר, אין לי שום ספק – אל תגיב, אבל אני מכיר אותך, אני יודע מאיפה באת; אין לי שום ספק שגם אותך זה מצער; את רבניך בוודאי זה היה מצער.

מאיר כהן: וחבל מאוד.

מאיר כהן: אני באמת קורא לו בהזדמנות הראשונה לעלות לכאן ופעם אחת להגיד משהו אחר.

מאיר כהן: התקציב הוא תקציב לא רע.

מאיר כהן: באמת שהוא תקציב לא רע.

מאיר כהן: אני חושב ששר האוצר – ליבו נמצא במקום טוב.

מאיר כהן: אבל יש כמה דברים שחסרים לי בתקציב.

מאיר כהן: האחד – העלאת יהודי אתיופיה.

מאיר כהן: הייתי בגונדר, אדוני היושב-ראש; באמת מראות קשים.

מאיר כהן: אני יודע שקיים ויכוח סביב יהדותם, אם לא של כל יושבי המחנות – של חלקם.

מאיר כהן: אבל מעבר לוויכוח סביב יהדותם, חבריא, כ-4,000 מהם, יש להם קרובי משפחה מקרבה ראשונה.

מאיר כהן: עמדתי בבית הכנסת באדיס אבבה, וניגש אליי ילד נחמד ואמר לי: אתה כאהן.

מאיר כהן: לא הבנתי.

מאיר כהן: אני אומר לו: אני מה?

מאיר כהן: אז הוא אומר לי: אתה כוהן.

מאיר כהן: אמרתי לו: כן, אני כוהן.

מאיר כהן: אז הוא אומר לי בעברית רצוצה – הוא לומד שם; בבני עקיבא עושים שם עבודה נהדרת – הוא אומר לי: גם אני רוצה להתגייס לצבא.

מאיר כהן: תברך, כי הדוד שלי נמצא בגבעתי.

מאיר כהן: ילד יחף, עם מכנסים בלויים, תופס חבר כנסת ישראלי באדיס אבבה ומבקש ממנו לברך אותו.

מאיר כהן: והברכה שהוא מבקש: שאני אעלה ארצה, כי הדוד שלי בגבעתי וגם אני רוצה להיות בגבעתי.

מאיר כהן: זה ריגש אותנו עד דמעות.

מאיר כהן: אותי זה ריגש עד דמעות.

מאיר כהן: אני בכיתי שם.

מאיר כהן: אז זה חסר לי בתקציב, חבל.

מאיר כהן: היות שהחליטו שמעלים עוד 2,000 עד סוף 2018–2019, אז רצוי באמת שיתקצבו את זה.

מאיר כהן: החבר'ה שלך, אגב, עושים עבודה טובה בנושא הזה.

מאיר כהן: הדבר השני הוא שערורייתי נורא, גברתי חברת הכנסת שנמצאת כאן – תשלומי ההורים, חבריא, תשלומי ההורים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, ההורים משלמים 4.5 מיליארד שקלים מתקציב משרד החינוך.

מאיר כהן: 4.5 מיליארד שקלים.

בצלאל סמוטריץ': מתוך כמה?

מאיר כהן: 50 – – –

בצלאל סמוטריץ': 60.

מרב מיכאלי: 10% כמעט.

בצלאל סמוטריץ': 8%.

מאיר כהן: אם אנחנו מורידים את המשכורות, אז זה הרבה יותר מהערך האחוזי של זה.

מאיר כהן: בהנחה שרוב התקציב הוא משכורות, אז 4.5 מיליון שקלים יכולים להגיע עד ל-25% מהתקציב הנותר של המשרד, התקציב שאותו אנחנו מחלקים והוא לא למשכורות.

מאיר כהן: ההורים משלמים עד כדי כך שבחלק מהמוסדות, במיוחד במוסדות התורניים, אדוני, בישיבות, התשלום – העידה אם אתמול שהיא משלמת 13,000 שקלים לשנה.

בצלאל סמוטריץ': אני השנה משלם על הבן הגדול שלי 18,000 שקלים.

מאיר כהן: זה נורא.

מאיר כהן: זה נורא משני טעמים: א.

מאיר כהן: זה חוק חינוך חובה במדינת ישראל; ב.

מאיר כהן: מישהו אישר את התל"ן, את התוספת הנוראה הזאת.

מאיר כהן: היעלה על הדעת?

מאיר כהן: אני לא רוצה לשאול אותך מה אתה עושה עם ארבעה וחמישה ילדים שאתה צריך שיגיעו – זה הון תועפות.

מאיר כהן: אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': סדר עדיפויות, מאיר.

מאיר כהן: ראה, אני גם מאלה שתולים את יהבם לעיתים בקדוש ברוך הוא, אבל יחד עם זה – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, זה סדר עדיפויות – לא טסים לחו"ל, לא הולכים למלונות, לא זה.

בצלאל סמוטריץ': לוקחים את הכסף ומשקיעים אותו בחינוך.

בצלאל סמוטריץ': זה הדבר הכי חשוב.

מאיר כהן: נכון, אבל לייצר – זה בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': ההורים שלי חסכו פת מפיהם שנים כדי לגדל שמונה ילדים ולשלם עליהם.

בצלאל סמוטריץ': לא – הלוואי שלא.

מאיר כהן: אבל למה – אני שואל אותך שאלה: אם אתה לוקח את זה בהשלמה ואתה אומר – – –

מרב מיכאלי: זה לא מה שאמור להיות.

מרב מיכאלי: אמור להיות חינוך חינם.

מרב מיכאלי: יש חוק חינוך חינם.

מאיר כהן: אם אתה לוקח את זה בהשלמה ואתה אומר שבמקום שיש חינוך חובה חינם, גם בישיבות; אם אתה משלים עם המציאות הזאת – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אני לא משלים.

מאיר כהן: – – ששרי חינוך מאפשרים למנהלי בתי ספר ולמנהלי מוסדות שמחזיקים את בתי הספר – הרשתות למיניהן – לקחת תקורות מוטרפות ולחייב הורים, זה נורא.

מאיר כהן: לכן,

מאיר כהן: מה שהצענו אתמול – אתמול היה דיון מרתק בוועדת החינוך והזמנו את אנשי משרד החינוך, שבאמת התגרדו באי-נוחות במושבים שלהם, והצדיקו אותם.

מאיר כהן: היות שהייתי מנהל בית ספר ואני יודע איך להרכיב מערכת שעות ואיך לקרוא את כל הנוסחאות המורכבות האלה של משרד החינוך, שאלתי: האומנם אתם אישרתם?

מאיר כהן: והסתבר שמשרד החינוך אישר 37 שעות לשבוע.

מאיר כהן: אם מחלקים את זה לשישה ימים זה שש שעות לשבוע – ליום – והם יכולים לשחק איתן.

מאיר כהן: על כל שעה מעבר הם אישרו למנהלים לגייס כספים.

מאיר כהן: עכשיו, אומר מנהל בישיבה, ובצדק: אתם מבקשים ממני להכין את הילדים לבגרות, ואני רוצה לתת להם נוסף על כך גם חמש יחידות כימיה, גם חמש יחידות פיזיקה, להכשיר אותם לעולם הגדול, ואני צריך 40, 45 שעות, כי יש לי תלמידים, מה לעשות, שהם תלמידים מצוינים.

מרב מיכאלי: סליחה, זה לא אתה, זה שיש לי כנס.

מאיר כהן: מה לעשות שיש תלמידים מוכשרים מאוד בתוך הישיבות או בתוך בתי הספר התיכוניים, ואני רוצה להכין אותם לעולם הגדול ולהשקיע בהם, שתהיה תעודת בגרות איכותית.

מאיר כהן: אומר לו משרד החינוך, בעזות מצח: אז תגייס מההורים.

מאיר כהן: מה יעשו ההורים כשאין להם?

מאיר כהן: בדימונה, למשל, מספרים לי החבר'ה מהישיבות שהם מגיעים לישיבה בדימונה, והם לא נרשמים, כי אין להם כסף לשלם, אז הם הולכים לישיבות אחרות.

מאיר כהן: אז הם באים לחמ"ד, כי שם הוא מנסה להקל עליהם במערך של הנחות; הולכים לירוחם.

מאיר כהן: אבל יש ישיבות, ותלמידים טובים, ואומרים לי ההורים שלהם: אנחנו לא מגיעים כי אנחנו לא עומדים בתשלום שהיושב-ראש יכול לשלם.

מאיר כהן: מעבר לישיבות יש תשלומי הרשות, יש תשלומי החובה; מסיבות י"ב זה מכבר הפכו, באשמת ההורים, לתשלומי עתק.

מאיר כהן: קיבלנו עדויות על בתי ספר שמשלמים 2,500 שקל למסיבת סיום י"ב.

מאיר כהן: מטורף.

מאיר כהן: ואומרים מנהלי בתי הספר, בחלק מבתי הספר: אנחנו הבאנו את זה לפני ההורים וההורים אישרו את זה.

מאיר כהן: אז אני גם קורא לאותם הורים: היו זהירים.

מאיר כהן: איך אתם מאשרים מסיבות?

מאיר כהן: אני לא רוצה לדבר על אלכוהול ואלף ואחד דברים שקורים שם, אבל איך אתם מאשרים גבייה של 2,500 שקל, ומה יגיד אותו הורה שאין בידיו 2,500 שקל?

מאיר כהן: וזה מתחיל להיות מסע של לחץ חברתי.

מאיר כהן: הדבר הבא, אדוני – אני רק אגיד בצורה שאינה משתמעת לשני פנים: התל"ן, התוספות האלה, הן באמת אבי אבות הטומאה.

מאיר כהן: אנחנו נעשה הכול לצמצם אותן.

מאיר כהן: אגב, אני לא מאשים שר חינוך זה או אחר.

מאיר כהן: כשבדקתי את זה, זה היה לאורך כל הזמן, וזה פשוט טיפס כל הזמן.

מאיר כהן: אבל כל שרי החינוך חטאו בזה, וכל אחד קיבל ירושה מהשני.

מאיר כהן: אדוני השר, דבר שנוגע לתפקידך, ובוודאי אתה גם מעורה בו: לא מצאתי בתקציב הזה – וחיפשתי – תוספת תקציב משמעותית שמטפלת בשאלת הבדואים בדרום.

מאיר כהן: יושב כאן חבר הכנסת מהדרום – – –

בצלאל סמוטריץ': כי יש תוכנית רב-שנתית עם 5 מיליארד שקל לפיתוח חברתי.

מאיר כהן: יש, הכול אני יודע.

מאיר כהן: אבל להערכתי, היה צריך לתקצב – א.

מאיר כהן: עיבוי – – –

בצלאל סמוטריץ': לא מצליחים לממש את מה שיש.

מאיר כהן: א.

מאיר כהן: עיבוי של הרשות, למרות שיש אנשים שטוענים שיש שם בזבוז.

מאיר כהן: אני סייעתי ברשות.

מאיר כהן: ראיתי את עבודתו של היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': יאיר מעיין.

מאיר כהן: – – של יאיר – אגב, עבודה מצוינת.

מאיר כהן: הם התחילו לעבוד סוף-סוף; עושים שם עבודה טובה.

מאיר כהן: כאחד שגר בנגב ורואה כל בוקר, כשאני נוסע בכביש 25, את המציאות שמתהווה בנגב, יש לי תחושה שאנחנו לא רק איבדנו את הנגב אלא במודע אנחנו הולכים לקראת – מכניסים את ראשנו בקיר.

מאיר כהן: יש בנגב שתי מערכות חוק – –

בצלאל סמוטריץ': זאת לא בעיה של כסף, זאת בעיה של נחישות ושל שיתוף פעולה שלהם.

מאיר כהן: של כסף.

בצלאל סמוטריץ': לא בעיה של כסף.

מאיר כהן: תכף.

מאיר כהן: – – האחת, מערכת חוק שמחייבת את מי שגר בתוך היישובים המוסדרים, בין אם זה דימונה, רהט או כסייפה או ערוער; ומערכת חוק של כל הפזורה, שחיה במה שאנחנו קוראים הכפרים הבלתי-מוכרים.

בצלאל סמוטריץ': מערכת אין-חוק.

מאיר כהן: מערכת אין-חוק.

מאיר כהן: וככל שיאיר ואנשיו הטובים יעשו – ולמען הסדר הטוב, בני עובד שם, למען הגילוי הנאות, ואני שומע את התסכול – ככל שהם יעשו, אם לא תהיה אמירה במישור הלאומי שאנחנו נכנסים עם יותר שיתוף, עוזרים לראשי הרשויות הבדואים, ומה שעושים ברשויות – המוקדים הרואים ומערך האבטחה המקומית – אם אנחנו לא ניכנס ונסבסד את זה ונעזור להם, המציאות תהיה שבעוד כמה שנים, לא רבות, לא נוכל להיכנס לא לצד צפון בכביש ולא לצד דרום בכביש.

מאיר כהן: כשאתה נוסע בלילה אתה נוסע בתוך מטרופולין.

מאיר כהן: תנסו לנסוע מדימונה לבאר שבע – אתה נוסע בתוך אורות, לא רק בגלל שהארנו את הכביש, ברוך השם, אלא בגלל שהכול זרוע בהתיישבות, חלקה חוקית, חלקה בלתי חוקית.

מאיר כהן: צריך לשבת עם האנשים האלה.

מאיר כהן: אני יודע שאתה מעלה את הסוגיה הזאת.

מאיר כהן: אני מעלה אותה מנקודה הפוכה.

בצלאל סמוטריץ': לא חושב שאנחנו חלוקים.

מאיר כהן: גם עם האנשים האלה המדינה צריכה להכניס את היד לכיס – –

בצלאל סמוטריץ': אני יודע.

מאיר כהן: – – ומי שיש לו תביעות בעלות, לשלם לו כמו שצריך.

מאיר כהן: אמר לי אחד מתובעי הבעלות – – –

בצלאל סמוטריץ': כסף.

בצלאל סמוטריץ': לא בקרקע.

בצלאל סמוטריץ': בכסף.

מאיר כהן: בכסף.

מאיר כהן: חבריא, חלקם הגדול רוצים שנהיה הגונים.

מאיר כהן: אומר לי מישהו: יש לי חצי דונם שהוא שלי – אגב, הוא שלו, בדוק.

מאיר כהן: הוא אומר לי: תראה, אני נמצא ארבעה קילומטר מדימונה.

מאיר כהן: בדימונה חצי דונם, ברוך השם, הגיע ל-400,000–500,000 שקלים; אצלי על חצי דונם מציעים 3,000 שקל.

מאיר כהן: הוא אומר: אני לא מתווכח על רישום כזה או אחר; אני רוצה לדאוג למשפחתי ולעבור לרהט.

מאיר כהן: אבל באיזו הגינות?

מאיר כהן: זה לא שיש איזו תביעת בעלות נגדו.

בצלאל סמוטריץ': זה לא הגון.

בצלאל סמוטריץ': הוא מקבל מרהט מגרש מפותח חינם ששווה את אותם 250,000–300,000 שקל שאתה מדבר עליהם.

בצלאל סמוטריץ': כל ילדיו שהגיעו לגיל 18 מקבלים בזכאות – בחינם, מה שלא אתה ולא אני ולא משרתי המילואים האחרים בדימונה מקבלים – מגרש מפותח עם תשתיות בחינם.

מאיר כהן: לא, לא, לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': וגם מקבלים פיצוי על הקרקע, שאני מסכים איתך שהוא צריך להיות יותר גבוה ויותר מכבד.

מאיר כהן: אני מכיר את זה לפני ולפנים.

בצלאל סמוטריץ': תציג את התמונה הכוללת.

מאיר כהן: חלקם – מי שיש לו תביעת בעלות הרבה יותר משמעותית, אכן ילדיו מקבלים.

בצלאל סמוטריץ': אגב, רוב תביעות הבעלות הן תביעות של מאות ואלפי דונמים, לא של חצי דונם.

מאיר כהן: אבל יש מקרים – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': גם בלי תביעת בעלות.

בצלאל סמוטריץ': כל זכאי מקבל מגרש מפותח חינם גם בלי שיש לו קרקע בתביעת בעלות.

בצלאל סמוטריץ': תביעת בעלות זה הסדרים אחרים – 1028.

מאיר כהן: אדוני צריך להבין מה זה זכאי, להגדיר מה זה זכאי.

מאיר כהן: זכאי זה אחד שבכלל התנאים יש לו גם תביעת בעלות – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא קשור.

מאיר כהן: זה כן קשור.

מאיר כהן: אין אחד שמגיע היום בבוקר ואומרים לו: תיקח חצי דונם.

בצלאל סמוטריץ': מי שגר היום בפזורה ורוצה להיכנס פנימה ליישוב מוסדר מקבל את כל הזכאויות האלה בלי קשר לשאלה אם יש לו או אין לו תביעת בעלות.

בצלאל סמוטריץ': תביעות הבעלות נוגעות ל-20% בלבד מהתושבים הבדואים – –

מאיר כהן: פחות.

בצלאל סמוטריץ': – – 3,000 ומשהו תביעות בעלות.

בצלאל סמוטריץ': אגב, רוב התביעות הן ענקיות, של מאות ואלפי דונם, שמוחזקים אצל משפחות קטנטנות.

בצלאל סמוטריץ': זה לא חצי דונם.

מאיר כהן: אני יודע, של שטח חקלאי.

בצלאל סמוטריץ': כן, אבל אלה שתי שאלות – הסדרת ההתיישבות ותביעת בעלות.

בצלאל סמוטריץ': מי שרוצה יכול להסדיר את העדיפות שלו בלי קשר לתביעת הבעלות, והוא יקבל את כל הזכאות – וזה המון כסף, מאיר, ולא אתה ולא אני ולא המשרתים בצבא שעושים ארבע שנים בקצונה וגרים אחר כך בדימונה לא נקבל בשום פנים ואופן כזה מגרש של חצי דונם ויותר מזה חינם.

בצלאל סמוטריץ': אז בואו נהיה הגונים.

בצלאל סמוטריץ': אני לא נגד זה, אבל בוא לא נציג את המדינה כלא נותנת להם והם נורא מסכנים.

מאיר כהן: אני מכיר את הסוגיה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מאריך לך את הזמן, כי הפרעתי לך.

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: אני מכיר את הסוגיה לפני ולפנים – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: – – אבל הפשטות שבה אתה מתאר את זה והפתרון שנראה לך – זה ממש לא.

מאיר כהן: אף אחד לא מקבל הכול חינם.

מאיר כהן: הם צריכים לוותר על מקומות שהם יושבים בהם.

מאיר כהן: אני איתך לגמרי שמי שאין לו שום תביעת בעלות, המדינה צריכה להתייחס – אמרתי את זה כשהייתי יושב-ראש הרשות לפיתוח הנגב – צריכה להתייחס כמו ריבון.

מאיר כהן: חד וחלק.

מאיר כהן: עם חלק מהאנשים התייחסותנו הייתה לא כמו של ריבון.

מאיר כהן: אנחנו התייחסנו שנים רבות בהסתר פנים.

מאיר כהן: אבל מי שיש לו תביעות בעלות, או לא תביעת בעלות אלא יש לו בעלות, שם המדינה צריכה – אני לא מסכים איתך – צריכה להיות לארג'ית, להכניס את ידה לכיס.

בצלאל סמוטריץ': על זה אני מסכים – בכסף, לא בקרקע.

בצלאל סמוטריץ': טוב, סיכום.

מאיר כהן: תן לי עוד חצי דקה.

מאיר כהן: הדבר האחרון קשור אליך, אדוני השר.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש ממך, אני שומע את ראשי הערים, גם בנגב וגם בגליל – אתה נמצא שם בגופך ובנשמתך ואתה מנסה לעזור.

מאיר כהן: אני הקמתי שדולה לצמצום פערי הרפואה בדרום.

מאיר כהן: הנתונים שזורמים אלינו דרך הקופות, דרך ההורים, דרך עמותות, הם נוראיים.

מאיר כהן: מספרים לי אנשים שילדיהם מחכים לקלינאי תקשורת שנה וחצי.

מאיר כהן: אנחנו בונים איזה מתווה, מסרטטים איזה מתווה, ביחד עם האוניברסיטאות, עם המכללות, לפתוח יותר מסלולים לקלינאי תקשורת, ואשמח מאוד אם בתוך התקציב שלך אתה גם תנסה, מהגורן ומהיקב, למצוא תקציב כדי לעודד הבאת חבר'ה כאלה לשם.

אריה מכלוף דרעי: מאיר, תבוא עם תוכנית – ברוך הבא.

מאיר כהן: אני אעשה את זה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: נעשה במשרד – – –

מאיר כהן: אני אעשה את זה בשמחה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: בשמחה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תתכונן, הכול בסדר.

בצלאל סמוטריץ': 18 דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מסעוד גנאים: אמרו לי רבע שעה.

בצלאל סמוטריץ': הינה, קיבלת עוד שלוש דקות על חשבוני, מערוף.

מסעוד גנאים: מערוף לא, כי לפי השקפת העולם שלך, כל – – –

מאיר כהן: מערוף זה טובה, נכון?

מסעוד גנאים: כן, כאילו עשה לי טובה.

מסעוד גנאים: אתה יודע, סמוטריץ עושה לנו טובה שאנחנו פה.

מסעוד גנאים: לפעמים אומר את זה.

מאיר כהן: אה, הוא לא האיש הרע במערכת.

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: בוקר טוב.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול שמענו את נאומו של ראש הממשלה, והאמת, ראש הממשלה הוכיח שהוא, איך אומרים, אומן.

מסעוד גנאים: הוא אומן בפוליטיקה.

מסעוד גנאים: איך הוא זרק את הכדור למגרש של האופוזיציה, למרות שכולנו ידענו שהוא עשה הכול – הכול – כדי שהבחירות יהיו ביוני.

מסעוד גנאים: אני חושב שראש הממשלה – הממשלה הזאת הייתה צריכה לסיים את ימיה, לא רק בגלל שראש הממשלה טובע עד הצוואר בפרשות שחיתות, בכל התיקים וכל ההאשמות, אלא בגלל המדיניות של ראש הממשלה, ושל ראש הממשלה במיוחד – המדיניות הדורסנית, הלאומית הקיצונית, שמונהגת ומוכתבת על ידי הבית היהודי, על ידי המתנחלים.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה מנסה לעשות – לפי דעתי משנת 2009 – מנסה לשנות משהו בסיסי – בסיסי במובן האזרחות במדינה, בסיסי בצביון, בצבע ובהגדרתה של המדינה, מאז התחילו החוקים הגזעניים הלאומיים בשנת 2009, שמטרתם הגבלת המרחב של חופש הביטוי והדמוקרטיה והגדלת השטח או המרחב של היותה מדינה יהודית.

מסעוד גנאים: הוא רוצה להעצים את הצד היהודי הלאומי על חשבון הצד הדמוקרטי.

מסעוד גנאים: והפרויקט החשוב ביותר שלו, שהוא מנסה לדחוף אותו, זה חוק הלאום, חוק מדינת ישראל מדינת הלאום היהודי.

מסעוד גנאים: אני חושב שאת החוק הזה, שהוא חוק – הוא מיותר, משום שכבר במגילת העצמאות נאמר שמדינת ישראל היא מדינת העם היהודי.

מסעוד גנאים: לא שאנחנו מסכימים לזה – אנחנו לא מסכימים, אנחנו נגד זה; אנחנו רוצים שמדינת ישראל תהיה מדינה של כל האזרחים שלה באופן שוויוני.

מסעוד גנאים: נכון, במגילת העצמאות נאמר גם שזו מדינה דמוקרטית, ונאמר גם משפט חשוב מאוד, והלוואי שהוא היה מיושם בשנת 1947 – שמדינת ישראל תנהג בשוויון עם כל אזרחיה, ללא הבדל דת, מין וגזע.

מסעוד גנאים: אבל לצערי את זה לא ראינו.

מסעוד גנאים: לא ראינו.

מסעוד גנאים: עכשיו – – –

מאיר כהן: בלי להתווכח איתך, לתוכנית החלוקה אתם לא הסכמתם.

מסעוד גנאים: נכון, אז מה זה שייך?

מסעוד גנאים: בסדר, עכשיו אנחנו אזרחי מדינת ישראל.

מאיר כהן: ועוד איך שייך.

מאיר כהן: הייתה הזדמנות לייצר שתי מדינות – הצד היהודי הסכים, הצד הפלסטיני אמר לא.

מסעוד גנאים: אני חושב שאפילו לא כל הצד היהודי הסכים לחלוקה, אתה יודע.

מסעוד גנאים: אתה יודע שיש צד יהודי, שהוא שולט היום אולי, בראשותו של ראש הממשלה – הוא היה אומר "שתי גדות לירדן", ארץ ישראל המזרחית היא גם ירדן, ועד עכשיו יש כאלה בימין שאומרים שמדינת פלסטין זה בכלל בירדן.

מסעוד גנאים: בסדר, אני לא מתווכח עכשיו על תוכנית החלוקה וההחלטה, אני מתווכח על היותנו אזרחים במדינת ישראל.

מסעוד גנאים: נכון, אנחנו ערבים פלסטינים, מהעם הפלסטיני, נשארנו פה, ואנחנו אזרחי מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: ואני חושב שכאשר מגילת העצמאות התייחסה לשוויון זכויות בין כל אזרחיה – אנחנו חלק מאזרחיה, ואת זה לצערי הרב לא ראינו.

מסעוד גנאים: עכשיו בקשר לתקציב.

מסעוד גנאים: צדק מי שאמר שהתקציב הוא מדיניות; בסוף, הוא לא סכומי כסף שמחולקים פה ושם, הוא גם ערכים.

מסעוד גנאים: והערך החשוב לפי דעתי צריך להיות צדק ושוויון.

מסעוד גנאים: צדק ושוויון.

מסעוד גנאים: עכשיו, כאשר מתייחסים לתקציב ולתוכניות בנוגע לחברה הערבית – נכון, יש לנו את תוכנית החומש 922, שהיא כל פעם מצטמצמת.

מסעוד גנאים: בהתחלה אמרו 15 מיליארד, עכשיו מתברר שזה 9 מיליארד, והתוספתי מהם זה 2.5 או 3 מיליארד.

מסעוד גנאים: זה לא הצורך של החברה הערבית כדי שהיא תתקדם, כדי שנגיד: אוה, התחלנו ללכת בדרך של השוויון ולפתור את הבעיות הבסיסיות של החברה הערבית, משום שלפי כל מיני דוחות – דוחות של כלכלנים ושל מומחים – החברה הערבית צריכה בחמש שנים 32 מיליארד, לא 9 מיליארד.

מסעוד גנאים: אבל בסדר, כל תקציב הוא טוב.

מסעוד גנאים: כל תקציב הוא טוב אם שמים אותו במקום הנכון.

מסעוד גנאים: עכשיו, זה לא רק להקציב כסף אלא גם להסיר את החסמים.

מסעוד גנאים: אתמול היינו בדיון על מעונות יום בוועדה למעמד האישה.

מסעוד גנאים: באו נציגים של המועצות ודיברו – למשל מועצת זמר, מועצה ערבית – הוא אמר: נכון, נתנו לי תקציב, אבל לא יכולתי לבנות, כי עדיין לא התחברתי לביוב ואין לי רשת ביוב.

מסעוד גנאים: למשל.

מסעוד גנאים: אני אגיד לך דוגמה במג'ד אל-כרום.

מסעוד גנאים: למה לא בנית?

מסעוד גנאים: אמרתי לראש הרשות.

מסעוד גנאים: אמר לי: אין לי שטח ציבורי.

מסעוד גנאים: אין לי שטח ציבורי לבנות.

מסעוד גנאים: אז כאשר רוצים תוכנית שמטרתה לקדם פרויקט כזה, גם הממשלה צריכה לעזור לרשויות בהסרת החסמים האלה, כדי שבאמת יוכלו להוציא לאור את התוכניות האלה.

מסעוד גנאים: חלק מהסרת החסמים – ושר הפנים פה – זה הרחבת שטחי השיפוט, כדי לפתור את בעיית הדיור בחברה הערבית, למשל.

מסעוד גנאים: נכון שזה לא הכול בחלקו של שר הפנים, משום שיש גם משרד השיכון, אבל הרחבת שטחי שיפוט למשל זה באחריות שלך.

מסעוד גנאים: וטוב עשית – העניין של הוועדות המחוזיות, שבע ועדות נדמה לי; זה יפתור, או פתר, הרבה בעיות.

מסעוד גנאים: רק אני מקווה שאת הבקשות שיש להם, במיוחד בעניין של הרחבת שטחי שיפוט – שיאשרו אותן בהקדם.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, איפה אתה גר?

מסעוד גנאים: אני גר בסח'נין, ולפני שנתיים אתה אישרת הרחבת שטח שיפוט בסח'נין, כ-2,000 דונם.

מאיר כהן: איפה?

מסעוד גנאים: בסח'נין.

אריה מכלוף דרעי: אישרו עכשיו ברהט – הגדלנו את שטח השיפוט שלה ב-17,000 דונם, ועוד רשות בדואית שם – – – שורה שלמה של רשויות.

מסעוד גנאים: נכון.

אריה מכלוף דרעי: לאט-לאט – – – מקצועי.

מאיר כהן: ועדות החלוקה האזוריות עובדות טוב.

מאיר כהן: יש – – –

מסעוד גנאים: כן, כן, אני שיבחתי.

אריה מכלוף דרעי: ועדות מקצועיות.

מאיר כהן: אגב, זה דבר ששנים ציפינו לו.

מאיר כהן: אני ניהלתי מאבקים של עשרות שנים, 15 שנה.

אריה מכלוף דרעי: ועדות מקצועית, גיאוגרפיות – – –

מסעוד גנאים: בעבר זה היה מאוד מסובך ומאוד עיכב, אבל דרך הוועדות האלה, את כל הביורוקרטיה, את כל הסרבולים האלה – – –

אריה מכלוף דרעי: זה עובד יפה מאוד.

מסעוד גנאים: נכון מאוד.

מסעוד גנאים: לכן אני – – –

מאיר כהן: זה הצדק החברתי החלוקתי.

אריה מכלוף דרעי: ניקח עכשיו לדוגמה את 150 מיליון השקלים שהוצאנו מהאוצר בשביל לחלק לרשויות שסמוכות לנמל התעופה בן-גוריון.

אריה מכלוף דרעי: איך הבאנו את הכסף, אתה יודע?

אריה מכלוף דרעי: הוועדה הגיאוגרפית כבר התחילה לדון לספח את נמל התעופה בן-גוריון ללוד או לעיר סמוכה אחרת, והם נבהלו ושילמו.

אריה מכלוף דרעי: אותו דבר בחיפה עם רפא"ל – קריית ים.

אריה מכלוף דרעי: זה הצדק החלוקתי האמיתי ביותר כדי להתחיל לעשות קצת – – –

מסעוד גנאים: נכון.

אריה מכלוף דרעי: – – – לחלק לרשויות החלשות.

מאיר כהן: מצוין.

מסעוד גנאים: אני התחלתי להגיד שזה דבר טוב, זה דבר אפקטיבי, שפותר הרבה בעיות ומזרז את האישור, את הבקשות של הרשויות.

מסעוד גנאים: אני קשרתי את זה לעניין של החסמים ופתירת בעיית הדיור, משום שהכול קשור, הכול ביחד.

מסעוד גנאים: הבעתי לדוגמה את הכפר מג'ד אל-כרום.

מסעוד גנאים: לכפר מג'ד אל-כרום, למשל, יש תוכניות ותקציבים לכ-40 גנים וארבעה בתי ספר.

מסעוד גנאים: אין לו שטח ציבורי.

מסעוד גנאים: אין לו איפה לבנות.

מסעוד גנאים: אין לו איפה לבנות.

מסעוד גנאים: למועצה כזאת צריך לעזור – צריך לעזור כי בניית גנים, בתי ספר, מביאה צמיחה ושגשוג וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: לכן אני קשרתי בין כל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: וגם דיברנו על העניין של המצ'ינג.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע מה הפתרון הכי טוב למג'ד אל-כרום?

מסעוד גנאים: כן?

אריה מכלוף דרעי: יש שם שלוש רשויות מקומיות אחת אחרי השנייה, הרחובות חצי פה וחצי שם.

אריה מכלוף דרעי: אף אחד לא יודע את הגבול של הרשות – של בענה – – –

מסעוד גנאים: בענה, דיר אל-אסד, מג'ד אל-כרום.

מסעוד גנאים: נכון, הן סמוכות.

אריה מכלוף דרעי: אם היית מקים רשות מקומית אחת גדולה, עם שטח אחד גדול, אז היית באמת מצליח להרים משהו בסדר גודל מול כרמיאל.

אריה מכלוף דרעי: משהו גדול, עירוני.

אריה מכלוף דרעי: אבל לצערי הרב – זה אפילו סכנת נפשות שאני מדבר איתך על זה; ישר מתנפלים עליך: אוי ואבוי, איחוד רשויות.

מסעוד גנאים: הם היו בסרט הזה.

מסעוד גנאים: הם היו מאוחדים ופירקו את זה.

אריה מכלוף דרעי: כן, אבל זה רק לטובתם.

אריה מכלוף דרעי: בינינו, זה באמת לטובתם.

אריה מכלוף דרעי: אין שום סיבה שבעולם.

אריה מכלוף דרעי: כל רשות קטנה לבד לא יכולה להתמודד, לא יכולה להתמודד עם זה.

מסעוד גנאים: אנשים רואים אחרת שם, מה לעשות?

אריה מכלוף דרעי: עוד גזבר, עוד מלכ"ר, עוד זה – בשביל מה?

אריה מכלוף דרעי: קח את הכסף ותעשה איתו למען התושבים.

אריה מכלוף דרעי: טוב, אבל לא חשוב.

מסעוד גנאים: אני מכיר את הסוגיה.

מסעוד גנאים: אני יודע מה השקפת העולם של התושבים.

מסעוד גנאים: הם רובם לא רוצים.

אריה מכלוף דרעי: אתה צודק.

אריה מכלוף דרעי: זה בעייתי, זה בעייתי.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים.

מסעוד גנאים: גם פירקו את זה לפני כמה שנים.

אריה מכלוף דרעי: דרך אגב, גם אצל היהודים זה בעייתי מאוד, זה לא רק שם.

אריה מכלוף דרעי: בגלל זה אנחנו הולכים על אשכולות.

אריה מכלוף דרעי: אין מה לעשות, אנחנו מקימים אשכולות.

מסעוד גנאים: מאחר שאני מדבר על מכלול חסמים ועל צמיחה, אין ספק שגם העניין של הפשיעה ושל האלימות הגואה בחברה הערבית הוא אחד הגורמים שמעכבים את הצמיחה, מעכבים את הפיתוח ואת ההתקדמות.

מסעוד גנאים: בעניין הזה – נכון, המשטרה היא הכתובת, אבל לפי דעתי, גם מערכת החינוך היא הכתובת, ושאר המשרדים גם הם הכתובת.

מסעוד גנאים: השגיאה של המשטרה, המשרד לביטחון פנים, שהוא חושב – ואת זה אמרנו לשר ארדן – שהוא חושב שאם הוא פותח תחנות משטרה בכפרים, בערים הערביות, פתרנו את הבעיה.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: לא פותרים את הבעיה בדרך הזאת.

מסעוד גנאים: מחטיאים את המטרה.

מסעוד גנאים: לפי הסטטיסטיקה ולפי המציאות שאנחנו רואים יש הרבה ערים וכפרים ערביים שיש בהם תחנות משטרה, ואחוז הפשיעה עולה ולא יורד.

מסעוד גנאים: אז צריך לחשוב אחרת.

מסעוד גנאים: אני מחזק את ידי המשטרה בזה שהם מתחילים לאסוף את הנשק בצורה – אני מקווה שתהיה רצינית ועמוקה וימשיכו בזה, ולא כל חודש כמה אקדחים, רובים, כי מדברים על מאות אלפים, מאות אלפי אמל"ח; מדברים על 300,000 – 300,000 כלי נשק, אקדחים, רובים, פצצות, וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: זאת מלחמה.

מסעוד גנאים: זאת מלחמה שם.

מאיר כהן: מספר השר גלעד ארדן שהוא יצא בפרויקט שאמר בואו תחזירו נשקים ולא הגיעו.

מסעוד גנאים: נכון, נכון.

מסעוד גנאים: לא הגיעו, נכון.

מאיר כהן: מה באמת ההצעה לעשות?

סעיד אלחרומי: אתה חושב שכנופיה שפשעה תביא את הנשק למשטרה?

מאיר כהן: תשמע, הם שמו שם נקודות איסוף ומי שרצה להחזיר – אמרו שהם לא ירשמו.

מסעוד גנאים: מאיר, הם בשיתוף פעולה עם ראשי המועצות והעיריות, עשו את זה ככה, מישהו שרוצה והוא מוגן מבחינת החוק, ו- ו- – אני מכיר את זה, לצערי.

מסעוד גנאים: היה צריך לתכנן, ולא ככה לבוא ולהגיד לאנשים להביא.

מסעוד גנאים: זה דרך קמפיין, דרך שיתוף פעולה עם עמותות, עם השאר, עם כולם.

מסעוד גנאים: אחר כך תביא את זה.

מסעוד גנאים: אחר כך.

מאיר כהן: אני מבין שחלק מהנשק הוא צה"לי.

מסעוד גנאים: כן, לא חלק, לפי השר ארדן אולי רובו, אם זה מבריחים, אם זה גונבים ואם זה קונים.

מסעוד גנאים: אבל זה הפך לעסק שם.

מסעוד גנאים: משפחות הפשע, ארגוני הפשע – זה עסק רווחי שלהם, העניין של הנשק.

מסעוד גנאים: אל תצפה שאחד יביא את האקדח או יביא את הרובה או את ה-M16 שהוא בסוף גנב או הבריח.

מסעוד גנאים: יש לנו בעיה גם עם בתי הספר.

מסעוד גנאים: בתי הספר הערביים – בשנת 2010 הייתה החלטה של הממשלה, נדמה לי באוקטובר, להכליל את בתי הספר הערביים, שהם אמורים להיות מאובטחים עם שמירה, כי בעבר הם לא היו מאובטחים.

מסעוד גנאים: מאחר שהחלטת הממשלה הייתה שמוסד חינוכי מאובטח חייב אבטחה ממה שמוגדר פח"ע, פעילות חבלנית עוינת; הכוונה היא שאם יש דבר ביטחוני, אם יש חשש לדבר ביטחוני.

מסעוד גנאים: מאחר שבבתי הספר הערביים, לפי הגדרת החלטת הממשלה, לפני 2010 לא היה חשש שיהיה דבר ביטחוני, הם לא היו מאובטחים.

מסעוד גנאים: אחרי אוקטובר 2010 הייתה החלטת ממשלה באמת ואובטחו בתי הספר הערביים – 30 מיליון שקלים, 540 תקנים – אבל אלה אזלו, ויש בתי ספר חדשים, והיום חסרים יותר מ-200 תקנים.

מסעוד גנאים: יותר מ-200.

מסעוד גנאים: בית ספר בלוד – ללא אבטחה, ללא שומר.

מסעוד גנאים: את זה שלחתי לשר לביטחון פנים וגם לשר החינוך.

מסעוד גנאים: יש בעיה עם התקציב, אבל צריך לפתור את הבעיה הזאת, לנוכח העלייה בתקיפות של מורים, של סגל בית הספר, של מנהלי בתי ספר ושל תלמידים בבתי הספר.

מסעוד גנאים: אז אם אתה רוצה הישגים, אתה צריך גם אקלים חינוכי בטוח.

מסעוד גנאים: הכוונה היא שהתלמיד ילמד והמורה ילמד והמנהל ילמד וינהל את בית הספר באופן ובאווירה שתהיה בטוחה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: זהו?

אריה מכלוף דרעי: סיימנו את הדיון?

מאיר כהן: סעיד אלחרומי, כבודו.

מאיר כהן: 18 דקות לרשותך, כבודו.

סעיד אלחרומי: תודה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני אתחיל עם הנקודה שהתייחס אליה חבר הכנסת מסעוד גנאים בסוף דבריו, וזה נושא הפשיעה בחברה הערבית.

סעיד אלחרומי: כולנו יודעים שכשאנחנו מדברים על פשיעה במגזר הערבי ובחברה הערבית בכלל, אנחנו מדברים על מקרי רצח, שעברו כל גבול.

סעיד אלחרומי: הסטטיסטיקה מדברת בעד עצמה.

סעיד אלחרומי: מאז שנת 2000 אנחנו מדברים על מעל 1,200 נרצחים; מדברים על אזרחים שאינם קשורים למשפחות פשע או כנופיות פשע, שתוך כדי המלחמות האלה נפגעים ונרצחים; אנחנו מדברים על נשים.

סעיד אלחרומי: בכל שנה יש לנו מספר שלצערי הרב חוזר על עצמו.

סעיד אלחרומי: כאן נשאלת השאלה: מה עושים עם המצב הזה?

סעיד אלחרומי: הגיע השר לביטחון פנים – יותר מפעם אני שמעתי אותו.

סעיד אלחרומי: הוא מדבר על הכנסת תחנות משטרה, פתיחת תחנות משטרה, אולי שוטרי סיור שיסיירו ברחובות.

סעיד אלחרומי: כל זה בסדר.

סעיד אלחרומי: כשיש שוטר סיור בכניסה ליישוב מסוים זה נחמד – פחות עבירות תנועה.

סעיד אלחרומי: אבל רבותיי, משפחות פשע לא ממגרים באמצעות שוטרי סיור.

סעיד אלחרומי: משפחות פשע וכנופיות פשע ממגרים בעזרת חיזוק מערך החקירות והעבודה האינטנסיבית להביא את העבריינים למשפט ופענוח מקרי הרצח.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו רוצים לשאול על היעילות של העבודה המשטרתית במגזר הערבי, אנחנו צריכים לשאול כמה מקרי רצח פוענחו בשנים האחרונות.

סעיד אלחרומי: נקודה.

סעיד אלחרומי: זה המדד.

סעיד אלחרומי: המדד הוא לא כמה שוטרים נחמדים ומסכנים נמצאים, שוטרי סיור, יושבים שעות על גבי שעות ברחוב x בסח'נין או ברחוב y באום אל-פחם.

סעיד אלחרומי: זה לא המצב.

סעיד אלחרומי: אנחנו צריכים להשקיע ולמגר את תופעת האלימות.

סעיד אלחרומי: וזו לא אלימות, זאת פשיעה, רבותיי; בואו נפריד בין שני המושגים.

סעיד אלחרומי: אלימות, תפקידנו שלנו כנציגי ציבור, ראשי הרשויות, חברי המועצות, מנהלי בתי ספר, מנהלי מתנ"סים – כל האנשים האלה תפקידם לעזור במיגור האלימות.

סעיד אלחרומי: וכבר עשינו את זה.

סעיד אלחרומי: בשנת 2007-2006 הייתי ראש מועצה בשגב שלום, אדוני היושב-ראש, בזמן שהיית ראש עיר בדימונה.

סעיד אלחרומי: באותן שנים הכנסנו תוכנית למיגור ולהורדת הפשיעה בקרב בני נוער בשגב שלום.

סעיד אלחרומי: בתוך שנה, בשילוב של מחלקת החינוך, של בתי הספר ושל משטרת העיירות, בלי שיהיה סניף של המשטרה בשגב שלום, הורדנו את זה ב-60%, את הפשיעה של נערים; אני מדבר על 14, 15, 16 וכאלה.

סעיד אלחרומי: אבל ירי ורצח של אנשים – לא ראש עיר ולא מנהל מחלקת חינוך ולא מנהל בית ספר עוצרים את התופעה הזאת.

סעיד אלחרומי: מה שיעצור אותה זה יחידות מתוקצבות עם יעילות גבוהה, עם אמצעים טכנולוגיים לחקור ולהביא את הרוצח לדין ולמגר את משפחות הפשע.

סעיד אלחרומי: כל עוד לא נעשה את זה אנחנו נחזור לכאן, לדוכן הזה, גם נציגי הציבור וגם נציגי הממשלה, ובחלק מהמקרים אנחנו נתנגח אחד בשני ובחלק אחר של המקרים אנחנו אולי נפרגן אחד לשני.

סעיד אלחרומי: ולכן אני אומר חד-משמעית: תוכנית לאומית למיגור הפשיעה במגזר הערבי צריכה להיות בתיאום עם ראשי הרשויות, בתיאום עם אנשים הפועלים – נציגי הציבור.

סעיד אלחרומי: ואפשר לעשות את זה; אפשר בשנה-שנתיים למגר את הפשיעה ושהיישובים הערביים, בעיקר במרכז הארץ, לא יהיו מפלט לארגוני הפשיעה מהמרכז.

סעיד אלחרומי: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, הם מטילים אימה על בעלי עסקים במרכז הארץ – בתל אביב, בראשון, במקומות אחרים – אבל מקום מושבם נמצא ביישובי המרכז, בעיירות המרכז של האוכלוסייה הערבית, ולא רק בראשון צריך לבצע את העבודה אלא גם בשאר המקומות.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה להתייחס בדבריי לסוגיה שבעצם היא הסוגיה העיקרית שמתמודדת איתה האוכלוסייה הערבית היום, וממנה אפשר לחלק את שאר החולי שנשאר בחברה הערבית, וזה בעיקר עניין הבעלות על האדמות ועניין המגורים.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו נחלק את הארץ לשני חלקים בעצם, בצפון, הסוגיה – אני חושב שדיברו עליה המון, דיבר עליה מסעוד לפני כמה דקות – עניין הרחבת גבולות המתאר.

סעיד אלחרומי: יש התחלה, יש התחלה בכמה יישובים – סח'נין, אני שמעתי, ויש עוד כמה מקומות.

סעיד אלחרומי: אבל בד בבד, בנושא האכיפה, אם אנחנו בכיוון של הרחבה ויש תוכניות מתאר שמוגשות, ביישוב דרוזי שנמצא בצפון – איפה סאלח?

סעיד אלחרומי: היה פה לפני כמה דקות – אדם שבונה באדמה הפרטית שלו ותוכנית המתאר מתעכבת כבר עשרות שנים, אי-אפשר להגיע לבן אדם, להגיד לו: אתה קודם כול תהרוס, ואחר כך אנחנו דנים בהרחבת תוכנית המתאר.

סעיד אלחרומי: זה משהו לא נורמלי.

סעיד אלחרומי: ביישובים הערביים בצפון, ביישובים דרוזיים, ביישובים של שאר האוכלוסייה הערבית, בערים, הסיפור הזה יוצר כעס, יוצר תחושת ניכור של האוכלוסייה הערבית – דרך אגב, כלל האוכלוסייה הערבית – כנגד רשויות המדינה, ורשויות האכיפה בפרט.

סעיד אלחרומי: ולכן, זה דבר שצריך לשלב אותו ביחד – לעבוד על הרחבת תוכניות המתאר בצורה אינטנסיבית, בצורה מאוד עקבית, ולא לחכות לביורוקרטיה.

סעיד אלחרומי: ואני מכיר את זה, אדוני היושב-ראש – לפעמים עבודה שצריכה להסתיים בחודש תסתיים אפילו בשישה או אפילו בשנה.

סעיד אלחרומי: כאן צריך להיכנס לזה בשיא הכוח.

סעיד אלחרומי: הסוגיה העיקרית, מבחינתי לפחות, שאני מתמודד איתה ביום-יום, זה מה שקורה לאוכלוסייה הבדואית בדרום הארץ, בעיקר ביישובים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: אני רוצה קודם כול לחלק את הסיפור הזה לשלושה חלקים: א.

סעיד אלחרומי: היישובים הוותיקים – אנחנו מדברים על רהט, שגב שלום, חורה ושאר היישובים; ב.

סעיד אלחרומי: המועצות האזוריות; ג.

סעיד אלחרומי: הכפרים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: לכל אחד מסוגי היישובים האלה יש את הבעיות שלו והסוגיות שאיתן הוא מתמודד.

סעיד אלחרומי: התוכנית הממשלתית, התוכנית הכלכלית של 3 מיליארד, בעצם מתייחסת לשני חלקים מהאוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: האוכלוסייה החלשה ביותר, אוכלוסיית הכפרים הלא-מוכרים, לא נזכרת בכלל.

סעיד אלחרומי: היא לא נמצאת בתוכנית.

סעיד אלחרומי: ולמה היא לא נמצאת בתוכנית?

סעיד אלחרומי: כי היא לא מוכרת.

סעיד אלחרומי: ושם אנחנו מדברים על בערך 100,00 תושבים.

סעיד אלחרומי: גם בתוכנית הם לא נמצאים – דרך אגב, למרות שבחלק מהיישובים האלה כבר היו החלטות להכרה; היה דיבור על הכרה, היו תוכניות לפחות לבדיקת אופציות להכרה, למשל בוואדי אל-נעם.

סעיד אלחרומי: בוואדי אל-נעם, עכשיו, לפני שנה, שנה וחצי, דיברו עם התושבים, ועכשיו מקדמים תוכניות להכרה, אבל היא לא נזכרת בתוכנית בכלל, היא לא קיימת בתוכנית; למשל אל-פורעה, רח'מה, עבדה ושאר היישובים בכלל בכלל לא נזכרים בתוכנית.

סעיד אלחרומי: הסוגיה שצריך להבהיר שם זה לא רק מגרש מגורים.

סעיד אלחרומי: ואם אנחנו רוצים להתייחס לאוכלוסייה הערבית בנגב ולהתמודד איתה לגבי כן יש מגרש מגורים או יחידת דיור או אין יחידת דיור, הסיפור הוא לא יחידת דיור, כי אם כך הדבר, אפשר להביא אותם כולם לעיר אחת וסלאמאת; להגיד שכולם יגורו ברהט או בשגב שלום או בחורה ונגמר הסיפור.

סעיד אלחרומי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, בשנות ה-70, כאשר הקימו את שגב שלום, לא הכריחו אף תושב להגיע לשגב שלום.

סעיד אלחרומי: הדוד שלי – הבית הראשון בשגב שלום היה של הדוד שלי.

סעיד אלחרומי: הוא קנה מכספו את המגרש בשגב שלום ובנה את ביתו, בשנת 1979-1978, נדמה לי, ושאר התושבים – כל אחד הגיע, קנה את המגרש שלו ובנה.

סעיד אלחרומי: אבל באותם זמנים המדינה לא נלחמה באוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: הקשר היה קשר אחר, והאנשים הגיעו ליישובים האלה – לרהט – – –

מאיר כהן: אתה זוכר שהיו יהודים שרצו לקנות?

סעיד אלחרומי: כן, בשגב שלום היו יהודים שרצו לקנות.

מאיר כהן: ולא אישרו להם.

סעיד אלחרומי: המינהל לא אישר באותו זמן.

סעיד אלחרומי: עכשיו, באותם זמנים לא היה המצב הזה.

סעיד אלחרומי: אנשים שזוכרים את שנות ה-80, שנות ה-70, מספרים לי – הסיפור לא היה ככה, ואנשים הגיעו ליישובים, אנשים רצו קדמה, אבל אמרו: תשמעו, מי שרוצה לקנות מגרש – אהלן וסהלן; מי שרוצה להישאר בחיים הבדואיים המסורתיים שלו – גם אהלן וסהלן.

סעיד אלחרומי: בשנת 1996 הממשלה קיבלה החלטה – נדמה לי ששר השיכון היה בן-אליעזר, זיכרונו לברכה, פואד, החליט לעצור את הריסת הבתים במגזר הערבי בנגב.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, הוא עצר את הריסת הבתים.

סעיד אלחרומי: מ-1996 עד שנת 2003 המדינה לא הרסה בתים.

סעיד אלחרומי: באותה תקופה בדיוק, אדוני היושב-ראש, שבה עצרו את הריסות הבתים והתחילו במשא ומתן עם התושבים, המדינה הגיעה להסכמה עלה הכרה ב-11 יישובים, ואז התמנתה המועצה האזורית אבו בסמה ועמרם היה ראש המועצה הראשון שלה, עמרם קלעג'י.

סעיד אלחרומי: ולכן אני אומר – – –

מאיר כהן: היה ראש מועצה מצוין.

סעיד אלחרומי: כן.

סעיד אלחרומי: עבדתי איתו ביחד.

מאיר כהן: הוא עדיין אצלך, עמרם קלעג'י?

אריה מכלוף דרעי: עכשיו הוא יושב-ראש הוועדה הגיאוגרפית של חיפה.

מאיר כהן: אה, כן?

מאיר כהן: הוא איש למופת.

אריה מכלוף דרעי: אני מיניתי אותו לממונה על מחוז הצפון במקום קניג, ואחר כך הבאתי אותו להיות מנכ"ל משרד הפנים – – –

מאיר כהן: אי-אפשר לשכפל אותו?

סעיד אלחרומי: תנסה לשכפל אותו.

אריה מכלוף דרעי: אני יכול לשכפל את מאיר?

מאיר כהן: איש מיוחד.

אריה מכלוף דרעי: איש מיוחד.

מאיר כהן: הוא באמת – – –

אריה מכלוף דרעי: איך אמרת?

אריה מכלוף דרעי: כשם שאין פרצופים שווים, אין מה לעשות – – –

סעיד אלחרומי: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: אני זוכר את תקופתו כיושב-ראש ממונה במועצה אבו בסמה.

סעיד אלחרומי: ואני עבדתי איתו, הייתי ראש מועצת שגב שלום ועבדנו עבודה מצוינת ביחד.

סעיד אלחרומי: אבל אני אומר, משנת 1996 עד 2003 המדינה לא הרסה, לא הרסה בתים, והיה אפשר להגיע עם אנשים להסכם ולדבר עם ראשי הקהילה הבדואית שם בכל אזור ואזור, והמדינה הכירה והסכימה להכרה ב-11 ישובים בין 1996 ל-2003.

סעיד אלחרומי: אחרי זה, עם ממשלת שרון השנייה, נדמה לי, חזרנו אל המלחמות וחזרנו עם הבדואים פולשים וחזרנו עם ההצגה הנפלאה הזאת של הבדואים הם הדבר הרע של הנגב.

סעיד אלחרומי: רבותיי, הבדואים הם חלק מאוכלוסיית הנגב; הם לא אוכלוסייה עוינת.

מאיר כהן: אין ויכוח על זה.

מאיר כהן: חס ושלום.

סעיד אלחרומי: הם לא אוכלוסייה עוינת.

מאיר כהן: אתה לא שומע את זה.

סעיד אלחרומי: הם לא יהיו אוכלוסייה עוינת בעתיד.

סעיד אלחרומי: ולכן – – –

ג'מעה אזברגה: היושב-ראש אומר משהו אחר.

ג'מעה אזברגה: הוא לא מסכים – – –

סעיד אלחרומי: אתה רואה, ג'מעה?

סעיד אלחרומי: ולכן הסיפור עם האוכלוסייה הבדואית צריך להיות, א.

סעיד אלחרומי: להכיר – – –

מאיר כהן: סליחה?

ג'מעה אזברגה: אני אומר, סמוטריץ מנהל את המדינה – – – כמו שהיה, ולא כמו אז.

מאיר כהן: אני לא חושב שיש מישהו שמתנכר להיותכם אזרחים שווים במדינה הזאת.

מאיר כהן: יש ויכוח שבחלקו הוא ויכוח עקרוני.

מאיר כהן: אני לא חושב שהמדינה לא מציעה הצעות טובות; היא מציעה הצעות מצוינות.

מאיר כהן: גם אצלכם יש אנשים מאוד קיצוניים, שלא מוכנים בשום פנים ואופן לשבת למשא ומתן.

מאיר כהן: הייתי יושב-ראש הרשות לפיתוח הנגב.

מאיר כהן: כל כך הרבה פעמים ניסיתי למצוא פתרון, והקיצוניים משני הכיוונים הרסו כל חלקה טובה.

מאיר כהן: אני מקווה שעכשיו זה לא נמצא, כי אני יודע שיאיר מעיין מנסה לשבת עם כולם ולעבוד יפה מאוד.

מאיר כהן: סליחה שהתערבתי.

סעיד אלחרומי: מה שאני רוצה להגיד, שצריך להבין שהאוכלוסייה הבדואית – תהליך המעבר לא יהיה בין לילה.

סעיד אלחרומי: לא יהיה.

סעיד אלחרומי: מי שחושב שבדואי שגר באוהל או בצריף ועם עדר של כבשים ועם שניים-שלושה גמלים יכול לעבור לעיר רהט ולגור בקומה שנייה או שלישית, מחטיא את המטרה; הוא לא מבין את האוכלוסיה הזאת.

סעיד אלחרומי: גם אם יהרוס את הבית הם יישארו שם.

סעיד אלחרומי: גם אם יהרוס את הבית.

סעיד אלחרומי: ולכן הטיפול הנקודתי – א.

סעיד אלחרומי: ב.

סעיד אלחרומי: – ההתחשבות באורח חייה של החברה הוא שיביא את הפתרונות.

סעיד אלחרומי: ולכן אני הצעתי כבר לפני שלושה חודשים, מעל הדוכן הזה, אמרתי לשר אורי אריאל: אני מוכן, אני מושיט את ידי, כיושב-ראש ועדת ההיגוי של הבדואים בנגב, עם כל חבריי, שעכשיו נכריז, כמו שהיה ב-1996, על תקופה מסוימת של עצירת ההריסות, ואנחנו נכין – – –

מאיר כהן: ואתם מתחייבים לעצירת בנייה?

סעיד אלחרומי: מה?

מאיר כהן: ואתם מהצד השני מתחייבים לעצירת בנייה?

סעיד אלחרומי: אין היום בנייה במגזר הבדואי.

סעיד אלחרומי: בשנה שעברה, ב-2017, נהרסו 2,000 בתים במגזר הבדואי.

סעיד אלחרומי: 2,000 בתים.

סעיד אלחרומי: כשאני מגיע ליישוב כמו אל-פורעה, והמדינה הכינה תוכניות להכרה, ויש שם בית ספר שנבנה מכספי המדינה, והמדינה אומרת: אני רוצה להכיר בזה, ויש צעיר שרוצה להתחתן – מה אני אעשה איתו?

סעיד אלחרומי: אמרנו: בואו נעצור את ההריסה של בית שנמצא בשיפוץ, בית שבמשפחה היו שני אנשים, גבר ואשתו, ועכשיו עם שבעה ילדים, נרחיב להם ב-20 מטר – זה בעיה?

סעיד אלחרומי: והזוגות הצעירים – צמוד להורים שלהם.

סעיד אלחרומי: תן לי את שלושת הדברים האלה ועכשיו אנחנו ניכנס למשא ומתן, על כל היישובים הבדואיים, מעבדה בדרום עד אל-דחייה מצפון לרהט.

סעיד אלחרומי: אני אתן לך דוגמה: אתמול בערב מתקשרת אליי אישה שגרה על כביש 25.

סעיד אלחרומי: הגיע אליה פקח.

סעיד אלחרומי: היא שיפצה את הבית שלה, מסעוד – בית, צריף כזה.

סעיד אלחרומי: היא שיפצה את הבית.

סעיד אלחרומי: נתנו לה צו הריסה.

סעיד אלחרומי: היא אומרת, לאיפה אני אלך?

סעיד אלחרומי: הוא אומר לה: תשמעי, תגיעי לרשות הבדואים במרכז הנגב ושם ייתנו לך מגרש.

סעיד אלחרומי: נדמה לכם, רבותיי, שאישה ממשפחה כמו אבו סבית או אבו סול יכולה לבדה לגור ברהט?

סעיד אלחרומי: אם חד-הורית יכולה לעבור לרהט?

סעיד אלחרומי: זה הבל.

סעיד אלחרומי: אי-אפשר.

סעיד אלחרומי: אי-אפשר לדמיין את זה.

סעיד אלחרומי: היא תגור גם באוהל והיא תישאר שם.

סעיד אלחרומי: כי אם לא מגיעים להסכמה עם אבו סול או עם אבו סבית או עם לוגלי, אנחנו לא יכולים להגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: בזמנו הגיעו להסכמות כאלה.

סעיד אלחרומי: בזמנו ישבו עם אנשים, אבל לא ישבו כשהחרב נמצאת על הצוואר.

מאיר כהן: אני הצעתי לאבו סול, אללה ירחמו – מוחמד, אתה זוכר אותו – –

סעיד אלחרומי: כן.

מאיר כהן: – – להקים יישוב, ותכננו את היישוב, והעברנו 400 דונם – עד לפרטי פרטים – ובאתי בקילומטר ה-17 לחלק השני של אבו סול, ואמרתי: אוקיי, בואו, גם אם יהיו 80% מהשבט – זה הכול התפוצץ כי החבר'ה שישבו שם אמרו לא.

סעיד אלחרומי: אני אומר לך, לפעמים – – –

מאיר כהן: ותאמין לי, כמה היה קשה לשכנע את כולם.

סעיד אלחרומי: מאיר, לפעמים חלק מהאוכלוסייה צריכה את החיזוק של ההנהגה, ואני אומר לך, יש להנהגה היום האומץ לקבל החלטות, והחלטות קשות.

סעיד אלחרומי: יש את האומץ הזה.

סעיד אלחרומי: אבל תן לי את הכלים.

סעיד אלחרומי: אי-אפשר.

סעיד אלחרומי: אני לא יכול להגיע – אתמול בערב מישהו מרח'מה – –

מאיר כהן: רח'מה?

סעיד אלחרומי: רח'מה, ליד ירוחם.

סעיד אלחרומי: – – מתקשר אליי, יש לו עדר של גמלים.

סעיד אלחרומי: הגיע אליו פקח של פיצו"ח – קוראים לו פיצו"ח?

סעיד אלחרומי: של משרד החקלאות, נדמה לי – ואומר לו, אל תקשור את הגמלים ברגליים שלהם.

סעיד אלחרומי: אל תקשור את הגמלים ברגל שלהם.

סעיד אלחרומי: אומר לו: מה אני אעשה?

סעיד אלחרומי: הוא ישתחרר, הוא יגיע לכביש, אתם תיקחו אותו.

סעיד אלחרומי: אומר: לא, לא, לא, זה מנוגד, אתה מתעלל בחיה הזאת.

סעיד אלחרומי: אבל מה אני אעשה?

סעיד אלחרומי: הוא אומר לו: תעשה לו גידור רחב ותשאיר אותם ככה בלי קשירה בתוך הגידור הזה.

סעיד אלחרומי: אבל אני עושה את הגדר הזאת ברח'מה – יגיע הפקח של האכיפה של הוועדה הארצית לתכנון ובנייה ויגיד: תהרוס את הגדר הזאת.

סעיד אלחרומי: אז איפה?

סעיד אלחרומי: יעוף הגמל?

סעיד אלחרומי: אין.

סעיד אלחרומי: מה הפתרונות?

סעיד אלחרומי: הרי שמים את האוכלוסייה במצב בלתי אפשרי – –

מאיר כהן: פרדוקס, אכן.

סעיד אלחרומי: פרדוקס.

סעיד אלחרומי: – – ומבקשים ממנה פתרונות.

מאיר כהן: אם הסיפור מדויק זה באמת פרדוקס מדהים.

סעיד אלחרומי: פרדוקס.

סעיד אלחרומי: אני אסכם בדברים האלה: אם אנחנו – שוב, שוב אני אומר את זה, אמרתי את זה לפני ארבעה חודשים ואני אומר את זה שוב מתוך התפקיד שאני נושא בו – אם אנחנו נגיע להסכמה על עצירת הריסה בשלוש הקטגוריות שדיברתי עליהן – אני לא מדבר על מישהו שרוצה לבנות על גבעה מרוחקת וכל זה – בתוך הכפרים, בשלוש הקטגוריות: שיפוץ בתים, הרחבת בית עם גידול המשפחה ובניית בית ב-70–80 מטר צמוד של הזוג הצעיר, צמוד להורים שלו, במרחק של 10–20 מטר, אנחנו ניכנס עכשיו מיידית למשא ומתן, ואני אהיה ערב לכניסה הזאת למשא ומתן, להגיע לפתרונות לכלל האוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שזה מאוד מכובד, היות שאני מכיר אותך הרבה שנים, לשמוע אותך כמנהיג שבא עם הצעות.

מאיר כהן: זה מכובד מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ג'מעה אזברגה, בבקשה, כבודו.

ג'מעה אזברגה: בוקר טוב.

מאיר כהן: בוקר טוב, אדוני חבר הכנסת אזברגה, יש לך 18 דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת שנמצאים כאן, אדוני השר, אני רוצה להתחיל, אבל אולי לא כל כך מאיפה שסיים סעיד חברי, הדובר הקודם, אבל אני אתחיל בשני מקומות ואגיע לשני מקומות, אולי בגלל שאני באתי מהרקע הזה.

מאיר כהן: רפואה.

ג'מעה אזברגה: כן.

ג'מעה אזברגה: אחד התחומים שאני עסקתי בהם הרבה שנים זה העניין הרפואי, וכמובן עניין המחיה – מה שכולנו חיים את זה וכולנו סובלים מזה וכל העניין.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני מתחיל בפערים, למשל, באורח החיים.

ג'מעה אזברגה: ההבדל בין ערבים ליהודים הוא 3.9, כלומר חיים שלוש שנים פחות, וזה בגלל הרבה סיבות שכולנו יודעים אותן, ובין היתר זה צורת המחיה, צורת האוכל, ויש הרבה גורמים בעניין הזה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אם אתה לוקח את תחום הפסיכולוגיה, מתוך 12,000 פסיכולוגים במדינת ישראל יש 608 ערבים בסך הכול.

ג'מעה אזברגה: וזה תחום שחשוב ביום-יום לכל אדם.

ג'מעה אזברגה: אתה יודע שאנחנו נמצאים במדינה מודרנית, בתקופה מודרנית וברפואה מודרנית, ופסיכולוגיה היא חלק חשוב מאוד בלחצים של המאה ה-21.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אם אתה לוקח, נגיד, מחלות כמו סוכרת – סוכרת היא נושא שפעם כמעט לא היה, וערבים סבלו מסוכרת הרבה פחות מהיהודים, בגלל צורת החיים השונה, בגלל התזונה, זאת אומרת צורת ההתנהגות של התזונה הייתה שונה בצורה דרסטית, כמעט עד שנת 1980-1978, כשדוקטור יונס אבו רביעה, הרופא הבדואי הראשון, שהתחיל לעבוד בסורוקה, הביא את הבדואי הסוכרתי הראשון שקיבל סוכרת או התקף לב.

ג'מעה אזברגה: זו הייתה הפתעה.

ג'מעה אזברגה: היום, ברהט, למשל, יש הרבה יותר מבבאר שבע.

ג'מעה אזברגה: אם אתה לוקח כפר בלתי מוכר, הסוכרת היא פחות שם, וזה בגלל הרבה דברים שאנחנו יודעים אותם, ואפשר לדבר על זה בהרצאה שלמה, אבל אנחנו לא מתכוונים לזה.

ג'מעה אזברגה: צורת האוכל, צורת המחיה והיום-יום שלנו משתנים.

ג'מעה אזברגה: ברגע שזה משתנה, אתה צריך גם לשנות – אדוני היושב-ראש, אם לוקחים למשל את נושא הברוצלה, כמעט לא נמצא במגזר היהודי ברוצלה.

ג'מעה אזברגה: אתה יודע מה זה?

ג'מעה אזברגה: זו מחלה שמקבלים מהכבשים או מהחלב של הכבשים, וזה בעיקר בעיקר במגזר הבדואי בדרום או במגזר הערבי בכלל, איפה שיש צאן ומגע עם צאן ובעלי חיים.

ג'מעה אזברגה: ב-2014 משרד האוצר הקציב 50 מיליון שקל כדי לחסל את הברוצלה בנגב – היא הייתה נפוצה בעיקר בנגב – לחמש שנים.

ג'מעה אזברגה: ארבע שנים כבר עברו וכמעט הלך התקציב של 50 מיליון שקל, כאשר כל שנה – 10 מיליון שקל.

מאיר כהן: זה חיסון של בעלי החיים?

ג'מעה אזברגה: זה חיסון של בעלי חיים או השמדה.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, בן אדם שיש בעדר שלו צאן שמודבק במחלה הזאת משמידים אותו ומפצים אותו.

ג'מעה אזברגה: זה בערך 1,000 שקל לראש צאן, וזה קצת פחות מהמחיר שלו.

ג'מעה אזברגה: התוכנית הזאת היא עד 2017, והיא נעצרה.

ג'מעה אזברגה: היא אמורה להמשיך עד 2019.

ג'מעה אזברגה: אני ניסיתי, בכל אופן, לדבר עם מנכ"ל משרד החקלאות, ועדיין לא קיבלתי תשובות לגבי הנושא.

ג'מעה אזברגה: בינתיים, בכסף, נשארו איזה 10 מיליון שקל בקופה שאני לא יודע לאן הלכו.

ג'מעה אזברגה: זו מחלה מאוד מאוד – מי שנפגע מזה זה סבל.

ג'מעה אזברגה: זה המון זריקות, כלומר זה לא טוב בשתייה, וחובה שיהיו זריקות.

ג'מעה אזברגה: זה סבל לבן אדם שנפגע מהמחלה הזאת.

מאיר כהן: איך זה נקרא?

ג'מעה אזברגה: ברוצלה.

ג'מעה אזברגה: אדוני, למשל, תוחלת החיים במגזר הערבי ב-2013 הייתה 78 שנה, וב-2016 היא ירדה ל-77.2.

ג'מעה אזברגה: כמובן שבין היתר זה עניין של התקציבים, עניין של דפוסי תזונה נכונה והרבה מודעות.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אני מדבר על אחוזי התמותה, למשל.

ג'מעה אזברגה: התמותה של תינוקות – בכלל במדינת ישראל היא 3.3 ובמגזר היהודי זה 2.4, אבל במגזר הבדואי, אם אתה לוקח את הממוצע הזה, אתה כמעט מגיע ל-10.6 או משהו כזה.

ג'מעה אזברגה: זה פשוט נתון מזעזע.

ג'מעה אזברגה: בדקנו.

ג'מעה אזברגה: למה זה קורה?

ג'מעה אזברגה: כי יש בדיקות גנטיות שאמורים לעשות בזמן ההיריון, ופעם את הבדיקות האלה עשה ומימן משרד הבריאות, וכמובן שיש עלויות בזה וזה כסף, ולאט-לאט הורידו את זה.

ג'מעה אזברגה: זה לא נמצא בסל.

ג'מעה אזברגה: הורידו את הבדיקות הגנטיות.

ג'מעה אזברגה: כל אחד שהיה – עוצרים את ההיריון ואז מורידים את זה.

ג'מעה אזברגה: אבל המספר 10.6 או משהו כזה מתים ל-1,000 תינוקות שנולדים זה נתון שאפילו באפריקה בקושי יש דבר כזה.

ג'מעה אזברגה: זה כשלעצמו בושה.

מאיר כהן: נישואים עם קרובים.

ג'מעה אזברגה: נישואי קרובים הם אחת הסיבות, אבל ברגע שאתה יודע שיש פגם בתינוק הזה, אתה לא צריך להמשיך את ההיריון.

ג'מעה אזברגה: אני יודע שזה קצת מכניס אותנו לדיון אחר, אבל – – –

מאיר כהן: בדיקות מי שפיר הן חלק מהסל.

ג'מעה אזברגה: לא מי שפיר, אולי בדיקה יותר מתקדמת.

ג'מעה אזברגה: יש כל מיני בדיקות.

מאיר כהן: בדיקות גנטיות שהן מחוץ לסל.

ג'מעה אזברגה: כן.

ג'מעה אזברגה: יש בדיקות גנטיות חוץ ממי שפיר.

ג'מעה אזברגה: אני מצביע על הבעיה.

ג'מעה אזברגה: עצם העובדה שאתה מצביע על הבעיה זה חלק מהפתרון.

ג'מעה אזברגה: זה חשוב.

מאיר כהן: אם יורשה לי רק להוסיף משהו, היות שהתעסקתי עם זה – ניהול חיים של חולה כרוני הייתה אחת הבעיות הגדולות גם בדרום.

ג'מעה אזברגה: זה בכלל.

ג'מעה אזברגה: נכון.

מאיר כהן: כשחולה סוכרת בן 70 צריך לנהל סדר-יום של חולה כרוני, לקחת תרופות בזמן ולאכול נכון, זו הייתה בעיה.

ג'מעה אזברגה: עדיין זאת הבעיה.

ג'מעה אזברגה: אגב, זו עדיין בעיה.

ג'מעה אזברגה: אתה יודע מהו המושג HVA?

ג'מעה אזברגה: אלה מדדים שבודקים את החולה.

ג'מעה אזברגה: כשעבדתי כמנהל במכבי היו בודקים אותנו לקוח-לקוח: מה נתת לו?

ג'מעה אזברגה: נגיד, פניצילין.

ג'מעה אזברגה: האם הוא עשה את הבדיקה x?

ג'מעה אזברגה: את הבדיקה y?

ג'מעה אזברגה: זה סיפור בפני עצמו.

ג'מעה אזברגה: אתה צריך לדעת איך לנהל תיק של חולה כרוני, וזה לא פשוט בכלל.

ג'מעה אזברגה: גם לחולה עצמו יותר קשה, ולא רק לאלה שמנהלים אותו – הרופא המטפל שלו או האחות.

ג'מעה אזברגה: זה סיפור לא קל.

ג'מעה אזברגה: אבל הכי טוב והכי בריא זה לא להגיע לשם, לא להיות חולה סוכרת ולא להיות עם שומן גבוה, ולעשות פעילות גופנית ולעבוד ביום-יום.

ג'מעה אזברגה: זה הכי בריא.

מאיר כהן: יש בתוך בתי הספר תוכניות בריאות?

ג'מעה אזברגה: אני יודע שהיום יש יותר תוכניות.

ג'מעה אזברגה: בזמנו, כשעבדתי במכבי, עשיתי הרבה הרצאות בנושא התזונה הנכונה.

ג'מעה אזברגה: הייתי מביא מרצה חיצוני, מכניס אותו לתוך בתי הספר, התיכוניים במיוחד, ואחר כך גידלנו ילדים שיהיו נציגי בריאות, והם עצמם עשו והתנדבו.

ג'מעה אזברגה: הם קיבלו יחידת בגרות אחת תמורת התנדבות של 40 שעות.

מאיר כהן: אני זוכר את זה.

ג'מעה אזברגה: כן, אתה יודע.

מאיר כהן: מצוין.

ג'מעה אזברגה: למשל נוער מכבי.

מאיר כהן: כן.

ג'מעה אזברגה: עשינו את זה לאורך שנים, אבל אתה יודע, בשביל לעשות את הדבר הזה ולעשות שינוי אתה צריך הרבה שנים, ולהתמיד.

ג'מעה אזברגה: התמדה זה הסוד של העניין, אבל גם זה נושא ארוך מאוד.

ג'מעה אזברגה: אדוני, אני יודע שהעלויות של הבדיקות הגנטיות גבוהות, אבל זה דבר חשוב.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים, נגיד, על נושא פריסת האמבולנסים וניידת טיפול נמרץ.

ג'מעה אזברגה: זו בעיה בכפרים בכלל ובכפרים הבלתי-מוכרים בפרט.

ג'מעה אזברגה: למשל, מרפאות של הקהילה לא נמצאות – מאיתנו והלאה.

ג'מעה אזברגה: כל הכפרים הבלתי-מוכרים מקבלים את השירות הרפואי מחוץ לכפר הלא-מוכר.

ג'מעה אזברגה: הוא הולך לכפר מוכר.

ג'מעה אזברגה: אתה בטח מכיר את זה, הרי אתה תושב הנגב.

מאיר כהן: אני, כשר רווחה, קניתי משאיות 4x4 שנכנסו לשם עם עובדים סוציאליים, ופניתי לראשי הקופות ואמרתי: אתם צריכים לקנות גם משאיות ולייצר מרפאות ניידות.

מאיר כהן: לצערי, במשרד הרווחה הצלחנו; במשרד הבריאות לא.

ג'מעה אזברגה: בזמנו אגודת הגליל עשו את החיסונים, כשהתחילו לחסן בכפרים הבלתי-מוכרים, אבל הם היו כמו קבלן משנה של משרד הבריאות.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: אמרתי שהקופות יעשו את זה.

ג'מעה אזברגה: לא, לא.

ג'מעה אזברגה: במשרד הבריאות לא – – –

מאיר כהן: לא עשו את זה.

ג'מעה אזברגה: זה לא בסל.

ג'מעה אזברגה: עניין החיסונים זה אחריות, עניין של משרד הבריאות ולא של קופות החולים בכלל.

ג'מעה אזברגה: אם היום אחד נעקץ, חס וחלילה, בכפר לא מוכר מעקרב או מנחש, אמבולנס לא מגיע לשם.

ג'מעה אזברגה: הוא פשוט מאוד לא מגיע.

ג'מעה אזברגה: בסופו של יום זו אחריות; אנחנו חושבים שזו אחריות של המדינה.

ג'מעה אזברגה: אי-אפשר פשוט מאוד להתחמק.

ג'מעה אזברגה: אבל מדובר בתקציבים, בסופו של יום; בכסף.

ג'מעה אזברגה: חוץ מהעניין הפוליטי של ההכרה, הכי משתלם זה להכיר בכפר עצמו ולעשות את הכביש שם, את קופת החולים שם ואת המרפאות שם והכול שם.

ג'מעה אזברגה: אבל זה נושא ארוך.

ג'מעה אזברגה: התחום השני שאני רוצה לדבר עליו – סעיד נגע בזה הרבה – אם אתה לוקח את כפר אבו תלול למשל, שהוא מוכר מלפני 12 שנה – – –

מאיר כהן: אבו תלול.

ג'מעה אזברגה: אבו תלול, אתה יודע איפה זה, בית ספר אל-אעסאם.

ג'מעה אזברגה: אבו תלול 12 שנה קיים, 12 שנה מוכר על הנייר – 12 שנה אין בו כביש; 12 שנה אין בו בית ספר, חוץ מבית הספר החיצוני שבונים עכשיו, עכשיו, אחרי 12 שנה.

מאיר כהן: – – –

ג'מעה אזברגה: כן, אבל 12 שנה אין בו בית אחד שבנוי עם רישיון.

ג'מעה אזברגה: העניין הזה זה כמו פילוסופיה של הביצה והתרנגולת – מי נולד לפני מי – אם היום אנחנו באים והורסים את הבית שנבנה.

ג'מעה אזברגה: עכשיו, אני מכיר באבו כף, איפה שאום בטין.

ג'מעה אזברגה: אום בטין – בן אדם שבנה בית בתוך המתאר של היישוב, שנמצא בקו הכחול של היישוב, ובאו ונתנו צו הריסה והרסו את הבית – באותו מקום, אדוני היושב-ראש, באותו מקום, על אותו מטראז', הגיש בקשה, קיבל רישיון ובנה אותו בית על אותו מקום.

ג'מעה אזברגה: בשביל מה לתת לבן אדם להפסיד גם חצי מיליון וגם לגרום לו עוגמת נפש וגם לעשות לו סבל, ובסוף מאשרים את זה, אבל אחרי כל הסיבוב הזה?

ג'מעה אזברגה: יכול היה לעשות את הדבר הזה גם לפני כן.

ג'מעה אזברגה: למה אני אומר?

ג'מעה אזברגה: לפעמים העניין של ההתעקשות הזאת – למה אמרתי לך קודם, כשישבתי שם: ברגע שיש לך את רגבים שמסתובבים כל יום, מצלמים ומביאים את זה לפקחים והפקחים עושים צווי הריסה, זה כאילו הפך להיות – ההריסה – מטרה.

ג'מעה אזברגה: הריסה היא מטרה או אמצעי?

ג'מעה אזברגה: שאני אבין.

ג'מעה אזברגה: אנחנו לא רוצים להיכנס, אבל אני חושב, אם רוצים, אין זו אגדה; אם רוצים אפשר לפתור את הבעיה הזאת.

מאיר כהן: צריך להגיד גם, למען הסדר הטוב – – –

ג'מעה אזברגה: כשהבית היהודי מנהל את המדינה – סליחה שאני אומר את זה, אולי הרבה לא יאהבו את זה, אבל זו האמת – הוא עובד מטעמים אידיאולוגיים גרידא.

מאיר כהן: שמע, אתה לא מצפה ממני שאני אגן על חבר'ה – – –

ג'מעה אזברגה: אני לא מצפה.

ג'מעה אזברגה: אני בהחלט לא מצפה.

ג'מעה אזברגה: אני יודע איפה אתה נמצא במפה.

מאיר כהן: אבל אני חייב להגיד לך שהרבה מאוד שנים אני ביקשתי שחבר'ה שמשרתים בצבא – יאפשרו להם לקבל שטח.

ג'מעה אזברגה: למה רק שמשרתים?

ג'מעה אזברגה: שאני אבין.

מאיר כהן: שנייה, שנייה.

מאיר כהן: יש איזה משהו שבא ואומר שיש צדק בזה.

מאיר כהן: אחד הדברים הכי מביכים זה שמגיע אליך קצין מהפזורה הבדואית ואומר לך: אני סיימתי עכשיו סיור, חזרתי הביתה – הרסו לי את הבית.

מאיר כהן: ודווקא השר אורי אריאל הרים את הכפפה הזאת, ומקימים שטחים.

מאיר כהן: אני מסכים איתך, לא צריך לעשות הפרדה.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שלא מקימים.

ג'מעה אזברגה: אבל אני אתן לך דוגמה נוספת, אדוני היושב-ראש:

ג'מעה אזברגה: ביר הדאג' מוכר עוד לפני אבו תלול – אין בו בית אחד מוכר, אין לו בית אחד עם רישיון.

ג'מעה אזברגה: למה, גם כשאתה רוצה לעשות את זה, לא נותנים לך, חוסמים אותך מלעשות את זה?

ג'מעה אזברגה: למה אני מביא לך שתי דוגמאות – – –

מאיר כהן: חבל, אני לא רוצה לקחת מזמנך.

מאיר כהן: הבאת דוגמה לא טובה.

מאיר כהן: בביר הדאג' אפשרו להם – ואני לא יודע אם החבר'ה כאן שומעים – אפשרו להם בתנאים מפליגים לעבור לתוך מגרשים במשך חמש שנים, עם הרבה מאוד כסף, באמת הצעה שאף אחד לא מקבל, והם סירבו לבוא לשם.

ג'מעה אזברגה: אבל אני רוצה להגיד לך, המדינה הגיעה להסכמות עם ביר הדאג' לתת שלושה דונם או חמישה דונם משק עזר, והמדינה חזרה בה, סליחה.

מאיר כהן: היא פתחה חלון לחמש שנים, וכשאף אחד לא הגיע – חזרו בהם, בצדק.

ג'מעה אזברגה: המדינה חזרה בה.

מאיר כהן: אדוני השר, נתנו להם שלושה דונם, אמרו: מי שרוצה, שיעבור.

מאיר כהן: חמש שנים חלון, אף אחד לא הגיע, ואז, כשהם סגרו – – –

ג'מעה אזברגה: רגע, חמש שנים שאתה מקבל את הזכות שלך, זה מוחק את הזכות?

ג'מעה אזברגה: אני לא מבין את זה.

ג'מעה אזברגה: אבל זה לא הוויכוח.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, למה הבאתי את שתי הדוגמאות האלה?

ג'מעה אזברגה: כי אלה דוגמאות חיות, זו לא דוגמה שאני מביא מהשמיים.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אם אני מדבר על בתי דין שרעי, מוסלמי, ודרוזי אפילו – ב-2016 הוקצבו לעניין הזה של בתי הדין 30 מיליון שקל; בתקציב של 2018 – כמה?

ג'מעה אזברגה: תנחש.

ג'מעה אזברגה: 26 מיליון שקל.

ג'מעה אזברגה: למה אני אומר את הדבר הזה והבאתי דוגמה?

ג'מעה אזברגה: אני ממשיך.

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע כמה זמן אני צריך להמשיך.

מאיר כהן: יש לך עוד שתי דקות, בבקשה.

ג'מעה אזברגה: התקציב הזה הוא רע, הוא הולך אחורה.

ג'מעה אזברגה: התקציב הזה – לגבי המגזר הערבי לפחות, התקציב הזה עושה את העשיר יותר עשיר, הוא עושה את העני יותר עני.

ג'מעה אזברגה: אני אחראי למספרים, כבוד השר.

ג'מעה אזברגה: אני אחראי למספרים.

ג'מעה אזברגה: הבאתי אותם לא מהראש שלי, זה קיים.

ג'מעה אזברגה: התקציב של מה שנקרא הרשות לפיתוח התיישבות הבדואים בנגב – ב-2017, אדוני היושב-ראש, 65 מיליון ו-812,000; ב-2018 תוקצב ב-61 מיליון ו-39,000, זאת אומרת, מינוס 4.5 מיליון שקל בתקציב הזה.

ג'מעה אזברגה: היחידה לשילוב האוכלוסייה הערבית בנגב – ב-2017, אדוני היושב-ראש, 23 מיליון; ב-2018 הוקצבו 17 מיליון, שזה מינוס 6 מיליון.

מאיר כהן: ראיתי את זה.

ג'מעה אזברגה: כן.

ג'מעה אזברגה: למה אני אומר את הדבר הזה?

ג'מעה אזברגה: כי התקציב כמעט כמעט בכל הסעיפים גדל; במה שנוגע לאוכלוסייה הערבית הוא חוזר אחורה.

ג'מעה אזברגה: 922, מה שהיה אז, בזמנו, הביצוע הוא בערך 60%.

אריה מכלוף דרעי: ומה עם התוכנית הכלכלית שאישרנו למגזר הבדואי בכמה מיליארדי שקלים?

אריה מכלוף דרעי: עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: רק במשרד הפנים לבד אני מבצע 500 מיליון שקל.

אריה מכלוף דרעי: איפה – – –

ג'מעה אזברגה: אני מדבר על הדברים שקיימים בספר, אני לא מדבר על הדברים – – –

אריה מכלוף דרעי: זה החלטה.

אריה מכלוף דרעי: מבצעים.

ג'מעה אזברגה: בסדר.

ג'מעה אזברגה: אתה מדבר על התקציב, אולי, של פיתוח הגליל והנגב?

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, זו תוכנית מיוחדת, החלטת ממשלה למגזר הבדואי.

אריה מכלוף דרעי: נוסף ל-922 למגזר הערבי יש תוכנית מיוחדת למגזר הבדואי.

ג'מעה אזברגה: בסדר, אני ראיתי.

ג'מעה אזברגה: מענקים במשרד החקלאות, אדוני, למשל – המענקים הולכים אך ורק לחקלאים בקיבוצים, במושבים, בהתנחלויות.

ג'מעה אזברגה: הערבים זוכים ב-1% בלבד מהמענקים של משרד החקלאות.

ג'מעה אזברגה: את זה אני אומר לך באחריות, לא הבאתי את זה מהראש שלי.

ג'מעה אזברגה: ההקצבה של חלב, ביצים ומים, למשל – לא קיים במגזר הזה בלבד; התעלמות מוחלטת כמעט מהחקלאים הערבים בכלל, בכלל, לא רק הבדואים.

ג'מעה אזברגה: אתה מדבר על החלטה 1877, אדוני השר?

אריה מכלוף דרעי: כן.

ג'מעה אזברגה: נכון, החלטה מ-11 באוגוסט 2016.

ג'מעה אזברגה: ההחלטה הזאת והחלטה 2397 מ-12 בפברואר 2017 התחייבו לפיתוח של היישובים, אבל בפועל, אדוני היושב-ראש, זה לא קורה.

אריה מכלוף דרעי: אני שר הפנים, יושב אצלך פה, ואני יכול לתת לך ואשלח לך בכתב עד הפרוטה האחרונה מה ביצענו.

ג'מעה אזברגה: אני אשמח מאוד.

ג'מעה אזברגה: אני אשמח.

אריה מכלוף דרעי: בשמחה.

ג'מעה אזברגה: בסדר גמור.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

ג'מעה אזברגה: טוב, אדוני היושב-ראש, התקציב הזה – מה שרציתי לסכם ולהגיד – התקציב הזה מעשיר את העשירים ועושה את העניים יותר עניים, ולכן אני אתנגד לו בשלב הזה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה לך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: רשום עכשיו חנין זועבי.

מאיר כהן: אז אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: יונס ואאל, בבקשה.

מאיר כהן: היא איננה.

מאיר כהן: יונס, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יונס ואאל, ואם היה שינוי בסיעה, אז תודיעו לנו.

מאיר כהן: תודיעו למזכירות.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי, בוקר טוב.

ואאל יונס: תקציב המדינה – שר האוצר מתפאר שהוא עשה תקציב הכי חברתי והכי טוב למדינת ישראל מאז קום המדינה.

ואאל יונס: את שר האוצר אני מאוד מחבב; הוא מאוד ממלכתי, הגון, ישר – את כל זה הוא מקרין באופן מובהק.

ואאל יונס: אבל התקציב, אדוני השר, לא בא לנגוע בחברה הערבית כמו שצריך.

ואאל יונס: תמיד חסר וחסר וחסר, ובכל שנה מבטיחים, ובכל שנה רוצים לתת.

ואאל יונס: ושר הפנים פה – אני מודה לו על כמה דברים ששמעתי, שהוא באמת נתן למגזר הערבי ולמועצות.

ואאל יונס: ערביי מדינת ישראל הם 20% מהאוכלוסייה.

ואאל יונס: הגיע הזמן להתחשב בכך שאנחנו אוכלוסייה גדולה, כחמישית מאזרחי המדינה, ומגיע לנו בדיוק כמו לכל מגזר, כמו לכל אזרח.

ואאל יונס: אנחנו מדברים על 2019, ועדיין הפערים מאוד מאוד מאוד גבוהים: אנחנו סובלים מחוסר אזורי תעשייה, וגם תוכניות מתאר אין לנו; עד היום אפילו לא תוכנית מתאר אחת שמאושרת, ואומרים: למה הערבים בונים בלי רישיונות, בלי היתרים?

ואאל יונס: לאן נלך?

ואאל יונס: אתם רוצים שנעזוב את המדינה – לא נעזוב את המדינה.

ואאל יונס: תוכניות מתאר שבאו להסדיר את הדברים כמו שצריך – ופה אני נותן קצת צל"ש לוותמ"ל, שהוא בא ודוהר בתוכניות במועצות בשביל לקדם את הבנייה.

ואאל יונס: אין לנו את הנגע הזה שאומר: ערבים בונים ואוהבים לבנות בלי היתר.

ואאל יונס: אין ברירה, אנחנו צריכים תוכניות מתאר שיענו על הצרכים שלנו.

ואאל יונס: מאז קום המדינה אין אפילו בית חולים אחד במגזר הערבי, בית חולים ממשלתי.

ואאל יונס: החוסר בבתי החולים, כמובן לא רק במגזר הערבי, חוסר המיטות – אני בא מהענף הזה של הסיעוד, ואני מרגיש כמה החולים סובלים בפרוזדורים מחוסר מיטות.

ואאל יונס: אנחנו היום, ב-2017, הגענו עד 1.8 מיטות לכל 1,000 בני אדם.

ואאל יונס: זה מתאים לעולם שלישי, לא למדינה שמתיימרת ומתפארת שהיא מדינה ב-OECD.

ואאל יונס: אזורי תעשייה שבאו לענות על הצרכים, עסקים קטנים, עסקים גדולים – זה פשוט מסדיר את החיים בכפרים.

ואאל יונס: במקום שיהיה מוסך ביישוב שצריך להיות רק למגורים והרבה עסקים שמפריעים לחיי היום-יום, לאיכות הסביבה, אנחנו מבקשים אזורי תעשייה שיסדירו את העניינים האלה, וכמובן יכניסו למועצות ולעיריות כסף בגלל הארנונה שהם ישלמו.

ואאל יונס: עד היום אין כפר או עיר ערבית שיש בהם אזור תעשייה אחד, אזור תעשייה מאושר, אדוני השר.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, אתה מדבר באמת לעניין, אבל כדאי לדייק.

אריה מכלוף דרעי: אמרת שאין אף רשות ערבית שיש לה תוכנית מתאר.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נכון.

ואאל יונס: אני מכיר הרבה הרבה תוכניות מתאר שמתקדמות אבל לא מאושרות.

אריה מכלוף דרעי: יש.

אריה מכלוף דרעי: יש.

ואאל יונס: אני מקווה שיש.

אריה מכלוף דרעי: יש מאושרות, יש מעודכנות.

אריה מכלוף דרעי: חסר עוד הרבה, אבל זה לא – – –

מאיר כהן: יש ויש אזורי תעשייה.

אריה מכלוף דרעי: חברים, התקדמנו קצת.

ואאל יונס: אמרתי, אדוני השר, שאני מצדיע לך, שיש הרבה שיפור במגזר הערבי כשאתה שר הפנים – –

אריה מכלוף דרעי: חסר עוד הרבה, אני מסכים איתך.

ואאל יונס: – – אני לא אמרתי שלא.

אריה מכלוף דרעי: חסר הרבה.

ואאל יונס: חסר.

ואאל יונס: חסר הרבה, לא קצת.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים איתך.

ואאל יונס: חסר הרבה.

ואאל יונס: בתי ספר – כולכם יודעים מה הצפיפות בבתי הספר במגזר הערבי: 35–40 תלמידים.

ואאל יונס: זה דבר שמעיק על הלימודים.

ואאל יונס: ילד בכיתה צפופה לא יכול להיות מרוכז, לא יכול ללמוד.

ואאל יונס: זה מקרין על כל הילדים, זה מביא לאלימות בין הילדים וזה מקרין על השכונה אחר כך.

ואאל יונס: החוסר בבתי הספר במגזר הערבי בסופו של דבר הוא השורש לבעיות האלימות שאנחנו רואים היום במגזר, כי פשוט הרבה ילדים לא לומדים מספיק טוב, נושרים מבית הספר, ופשוט אין איפה לקלוט אותם, גם בגלל חוסר של בתי הספר הטכנולוגיים שבאו לתת מענה לאלה שלא יכולים ללמוד לימודים אקדמיים.

ואאל יונס: פשוט הוא מוצא את עצמו ברחוב, אין לו שום תעסוקה, והוא מתחיל להידרדר לאט-לאט לעולם התחתון.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, התקציב הזה לא נותן יד לאוכלוסיות החלשות, גם יהודים וגם ערבים, כאחד.

ואאל יונס: אנחנו היום יודעים שבישראל מאות אלפי ילדים חיים מתחת לקו העוני.

ואאל יונס: סטודנטים נושרים מהלימודים בגלל שאין להם יכולת לשלם שכר לימוד.

ואאל יונס: הגיע הזמן ששכר הלימוד באוניברסיטאות יהיה חינם, בשביל להגיע לחברה מתוקנת וטובה.

ואאל יונס: אחד הרופאים אומר לי שהאחיות הולכות להיות רופאות, זאת אומרת, שהן אחיות מומחיות, שרוצים לתת להן את הקרדיט לתת תרופות, לעשות דיאגנוזה ואבחנה לחולים שמגיעים למרפאות.

ואאל יונס: אוי ואבוי.

ואאל יונס: לא חסרים לנו רופאים וגם לא חסרות לנו אחיות; חסרים לנו תקנים – תקנים שייתנו את המענה שרופאים יעבדו כמו שצריך ואחיות ייתנו את המענה הסיעודי לחולים, לא הרפואי, כי אף אחד מאיתנו לא מוכן לשלוח את אשתו, את הילדים שלו, את עצמו, משפחתו, לאחות – עם כל הכבוד שאני רוחש לאחיות, כי אני בא מהענף הזה – שתטפל, תיתן תרופות, תעשה אבחנה, תעשה הפניה לחולה שמגיע.

ואאל יונס: בשביל מה רופא לומד שבע שנים וגם עבודת התמחות?

ואאל יונס: לא צריך את הרופאים, נלמד רק סיעוד וזהו.

ואאל יונס: המציאות מדברת אחרת – המציאות מדברת על חוסר שפוגע ישירות בזוגות הצעירים.

ואאל יונס: דיור לזוגות הצעירים, אדוני היושב-ראש, אדוני השר – המחירים של הדיור בשחקים.

ואאל יונס: אפילו לא מוצאים דירה לקנות או דירה לשכור, גם בגלל המחירים וגם בגלל החוסר, וזה פוגע ישירות בזוגות הצעירים שמתיימרים לחיות חיים נורמליים במשפחה תקינה.

ואאל יונס: עם כל הרצון הטוב של אדוני שר האוצר לעשות תקציב חברתי, כל שנה אותו סיפור, וכל שנה שוכחים את המגזר הערבי בכל מה שנוגע למה שאמרתי.

ואאל יונס: האבטלה, במגזר הערבי במיוחד, כל שנה הולכת וגוברת, וזה עוד פעם חוסר באזורי תעשייה, במקומות עבודה.

ואאל יונס: וכשהולכים ויוצאים לעבודה – כולנו שומעים לצערנו כל שני וחמישי על תאונת עבודה, וזה בא מאוזלת ידה של הממשלה לתת מענה.

ואאל יונס: וישבתי בוועדת העבודה והרווחה, ומתלוננים שחסרים מנהלי בטיחות, מנהלי עבודה, ההכשרה לא מתאימה.

ואאל יונס: אז איפה המדינה?

ואאל יונס: איפה התקציב של הדברים האלה, שנותן למשרד העבודה להכשיר אנשים לבטיחות ומנהלי עבודה שישגיחו על החברות הגדולות שדורסות את העובדים ולא אכפת להן מחיי אדם?

ואאל יונס: וכשנהרג מישהו, ישר אחרי שעתיים העסק ממשיך לדפוק ולעבוד כאילו לא קרה כלום.

ואאל יונס: שוכחים שהפועל – יש לו משפחה, יש לו אנשים מאחוריו.

ואאל יונס: אז איפה השוויון, אדוני שר האוצר?

ואאל יונס: מאז קום המדינה אפילו אוניברסיטה אחת לא נבנתה במגזר הערבי, בעיר ערבית או בכפר ערבי, למרות ששיעור גדול מהסטודנטים האקדמאים, גם לתואר ראשון, גם לתואר שני וגם לשלישי, הם מהאוכלוסייה הערבית, ואני מתגאה שהם מגיעים להישגים כל כך טובים.

ואאל יונס: וזה בא לשאול אתכם שאלה: למה במגזר הציבורי, למרות שאנחנו 20% מהאוכלוסייה, אין מספיק תקנים?

ואאל יונס: אפילו לא מגיעים עד 10% מהתקנים למגזר הערבי.

ואאל יונס: זאת אומרת, יש אקדמאים עם תארים, בעלי ניסיון, אבל כשמגיעים למגזר הציבורי יש חסימה ולא מקבלים מה שמגיע.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אחרי 70 שנה הגיע הזמן שתחשבו יותר ובכובד ראש שיש עוד אוכלוסייה, שמונה כ-20%, נותנת למדינה, לא רק לוקחת, שומרת חוק, עושה את כל המחויבות שיש עליה, והיא פשוט מחכה לקבל את הזכויות שלה.

ואאל יונס: התקציב הזה, שמתיימרים שהוא כל כך חברתי, עדיין לא מספיק – לאוכלוסייה הערבית במיוחד – ואנחנו לא נצביע על תקציב כזה.

ואאל יונס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אליעזר מוזס.

מאיר כהן: ברוכים הבאים, הילדים למעלה.

מאיר כהן: אתם שומעים אותי?

מאיר כהן: יופי.

מאיר כהן: אז עד שחבר הכנסת מוזס – זה שהכיסאות ריקים זה לא בגלל שחברי הכנסת לא עובדים, אלא הם היו עד מאוחר אתמול בלילה, ואתמול התחיל דיון של 24 שעות.

מאיר כהן: היום יחזרו כל חברי הכנסת – כל אחד מדבר בתורו – וישבו פה עד הבוקר כדי להצביע על תקציב המדינה.

מאיר כהן: בסדר?

מאיר כהן: שמעתם אותי?

מאיר כהן: יופי, ברוכים הבאים לכנסת.

אריה מכלוף דרעי: – – – נהדר.

מאיר כהן: מורה נשאר מורה.

אריה מכלוף דרעי: מורה נשאר מורה.

מאיר כהן: ברוכים הבאים, המורים המלווים.

אריה מכלוף דרעי: כל הכבוד.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תביא, אני אסגור לך את שניהם.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, סליחה.

מנחם אליעזר מוזס: אתה יכול להוריד את זה מהזמן שלי.

מנחם אליעזר מוזס: כמה זמן יש לי?

מאיר כהן: 18 דקות.

מאיר כהן: יותר – – –

מנחם אליעזר מוזס: 15?

אריה מכלוף דרעי: לא, תן לו גם את התוספת.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה לך.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

איתן ברושי: מוזס, שלא תחפש את העיתון.

מוסי רז: אל תשכח – – –

איתן ברושי: הוא גם קורא את הארץ, את דברי התועבה – – –

אריה מכלוף דרעי: לא יכול להיות.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

מנחם אליעזר מוזס: נתתי לו הסבר.

מנחם אליעזר מוזס: אני אוהב לראות איך שהצד השני – אני לא אגיד את המילה מתפוצץ, אבל – אני אוהב אתגרים, אני בחיים שלי אוהב אתגרים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש מאיר כהן, תענוג שאתה היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: ועונג מיוחד, תראה ששר הפנים, הרב אריה דרעי, האיש הבוגר אתמול, האח הבוגר, רב אריה – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: חברים.

מנחם אליעזר מוזס: האח הבוגר.

מנחם אליעזר מוזס: רב אריה, האח הבוגר, שהציל אותנו אתמול מחרפת הבחירות.

מנחם אליעזר מוזס: אומנם אני אמרתי קודם בריאיון לרזי ברקאי – אמרתי לו בלשון ציורית, כשהוא שאל אותי מה קרה כאן, האם ראש הממשלה רצה בחירות, אמרתי: לכאורה ראש הממשלה, בחירות ביוני – אחרי ביקור טראמפ, אחרי ביקור הנסיך, ואחרי רוזנים ונשיאים שהיו אמורים להגיע כאן לארץ, וחגיגות ה-70, והעברת השגרירות ומה לא, אז הוא היה ממש כמו מאמרו של מישה ארנס בעיתון שקודם החזקת, איתן – המלך והגמדים; הוא היה יוצא מלך, 37, 40 מנדטים, כמו כלום.

מנחם אליעזר מוזס: אבל כנראה הוא גם עשה חשבון שזו הפרה על הגג, וטוב ציפור ביד – להיות ראש ממשלה – מאשר פרה על הגג, כי מי יודע אם הפרה לא תמות בינתיים או תיפול מהגג; מי יודע מה יכול לקרות עד יוני-יולי.

איתן ברושי: אתה יודע, כשנופל עליך לכלוך של ציפור על הראש, אז אומרים אצלנו: טוב שפרות לא עפות.

מנחם אליעזר מוזס: אה.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני אמרתי – אותו דבר אני אומר מה שקרה כאן.

מנחם אליעזר מוזס: הוא עשה חושבים: טוב ציפור ביד מאשר פרה על הגג.

מנחם אליעזר מוזס: וגם ליברמן, אני חושב, חשב – אתה שומע, אריה?

מנחם אליעזר מוזס: שר הפנים, סליחה, אדוני השר.

מנחם אליעזר מוזס: ליברמן גם חשב: טוב פרה – משרד הביטחון – בחצר מאשר ציפור על הגג, או שהוא לא יעבור את אחוז החסימה.

מאיר כהן: מה שנקרא, מי שרוצה לשמוע פרשנות, האמת, שיבוא לפה כשמוזס מדבר.

מנחם אליעזר מוזס: וזו האמת לאמיתה.

מנחם אליעזר מוזס: תשמע, אתה יודע מי העלה את אחוז החסימה?

מנחם אליעזר מוזס: ליברמן.

מנחם אליעזר מוזס: ליברמן העלה את אחוז החסימה בגלל הערבים, אתה זוכר?

מאיר כהן: כן, כן.

מנחם אליעזר מוזס: הוא אמר:

מנחם אליעזר מוזס: כדי להיפטר מהגיס החמישי, ואז הוא בא אחר כך והם התאחדו.

מנחם אליעזר מוזס: אותו אחוז החסימה שהוא העלה היה אמור עכשיו להשאיר אותו בבית ולהעלות את אורלי לוי.

מנחם אליעזר מוזס: אתה יודע מה זה, וזה מה שקרה: בור כרה ויחפרהו.

מנחם אליעזר מוזס: והרמב"ם אומר: על דאטפת אטפוך, ומטיפייך יטופון – ואמר לי אחד מגדולי הדור שזה המקום היחיד שהרמב"ם משתמש בו בניסיון החיים.

מנחם אליעזר מוזס: הוא אומר: על דאטפת אטפוך, ודבר זה אנו רואים בכל עת, בכל מקום ובכל זמן, הדבר הזה; "דאטפת אטפוך" זה דבר שאנחנו רואים בכל עת ובכל זמן.

מנחם אליעזר מוזס: ביידיש אומרים: זה היה "רבי געלט", זאת אומרת שכר לימוד – למדנו אתמול פרק.

אריה מכלוף דרעי: תגיד לו את זה במרוקאית, נו.

מנחם אליעזר מוזס: במרוקאית אתה תגיד לו את זה.

מאיר כהן: מה אמרת?

מאיר כהן: שכר לימוד?

מנחם אליעזר מוזס: שכר לימוד.

מנחם אליעזר מוזס: שכר לימוד יקר.

מנחם אליעזר מוזס: שכר לימוד יקר.

מאיר כהן: מה שנקרא – – –

מנחם אליעזר מוזס: והאמת היא, חשוב מאוד שגם שר הפנים ישמע.

מנחם אליעזר מוזס: אתה זוכר את רב חיים ישראלי?

מנחם אליעזר מוזס: אתה זוכר את רב חיים ישראלי?

מנחם אליעזר מוזס: הרב שך היה קורא לו רב חיים ישראלי הוא היה עוזר שר הביטחון מימי בן-גוריון ועד רבין, ממש כל הדורות, וכל פעם היה הנושא של בני ישיבות.

מנחם אליעזר מוזס: עשו לו מסיבת פרידה – אתה שומע, רב אריה?

מנחם אליעזר מוזס: ועד הישיבות עשו לו מסיבת פרדה בוועד הישיבות.

מנחם אליעזר מוזס: והוא נגע בנקודה הזאת, אז הוא אמר אמרה מאוד יפה – הוא אמר: אני לא חושב שאפשר ללכת ולגייס רבבות תלמידים בני ישיבות שמקור הסמכות שלהם זה ראש הישיבה, שמקור הסמכות שלהם זה הרב.

מנחם אליעזר מוזס: מקור הסמכות זה האדמו"ר, ולא המפקד הקצין בן ה-18 או בן ה-20 או בן ה-25, ויהיה באיזו דרגה שיהיה.

מנחם אליעזר מוזס: כי אנחנו יודעים שאנחנו מכניסים מישהו לצבא – הוא הילד שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: מרגע שהוא דורך, הילד שלנו, מקור הסמכות זה המפקד.

מנחם אליעזר מוזס: מקור הסמכות אצל אלה זה לא רק מתחיל בתורה – זה התורה והאדמו"ר והרב וראש הישיבה, הוא אומר.

מנחם אליעזר מוזס: בזה זה מתחיל, הסיפור הזה.

מנחם אליעזר מוזס: יש כאן שני מסלולי חינוך במדינה הזאת: יש חינוך של ציות לאדמו"ר, לרב, לראש הישיבה, ויש ציות למפקדים, בכל הדרגות שלא יהיו.

מנחם אליעזר מוזס: את זה אמר חיים ישראלי, זיכרונו לברכה, והוא עשה רבות למען עולם הישיבות.

מנחם אליעזר מוזס: אתה זוכר אותו?

מנחם אליעזר מוזס: יהודי יקר היה.

אריה מכלוף דרעי: באמת יהודי יקר.

מנחם אליעזר מוזס: באמת יש לומר שאתמול נסגר קו, אז הייתי רוצה לומר ולנגוע רק בנקודה הזאת – שהייתי בשיחות עם עודד פורר, עם כמה חברים.

מנחם אליעזר מוזס: מה שאמר שר הביטחון – שהוועדה המיוחדת, רק ועדה מקצועית של צה"ל היא שתחליט – בעצם זה סותר את הגישה שלו בעניין חוק מוות למחבלים.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע אם מותר לי להדליף, אבל בוועדת חוץ וביטחון שמענו ברורות שמערכת הביטחון מתנגדת לחוק מוות למחבלים, וכאן הוא לא מקבל את הדעה המקצועית.

מנחם אליעזר מוזס: הוא לא מקבל את הדעה המקצועית.

מנחם אליעזר מוזס: כולם מתנגדים, ויתרה מכך – – –

מאיר כהן: זה לא סוד, זה פורסם ברבים.

מנחם אליעזר מוזס: זה פורסם, אז מותר לי להדליף מה שפורסם.

מאיר כהן: כן.

מנחם אליעזר מוזס: והוא אומר להם: וכאן בעצם כבר צריכים ועדה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל טוב שהוא התאושש, ואני גם הסברתי לו אתמול – אמרתי לו: למשל, הייתה ועדת שקד.

מנחם אליעזר מוזס: בוועדה הזאת היו כל הזמן אנשי הביטחון.

מנחם אליעזר מוזס: אותם אנשי ביטחון שהוא מינה לוועדה – הם השתתפו בוועדת שקד, הם השתתפו בוועדת פרי, בכל הנושא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: זה כל הזמן היה יחד, ככה שהמיזוג של הצעת החוק אתמול, הפלטפורמה שהביא כאן לכנסת ידידי הרב בן צור – מזל טוב על נישואי – הבת?

מאיר כהן: הבת.

מנחם אליעזר מוזס: אז זה בהחלט משתלב יפה עם הוועדה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא רואה כאן שום חידושים בהסכם שהוא הביא, אבל ראיתי על הפנים שלו שהוא לא היה כל כך מודע שבוועדת שקד ובוועדת פרי היו אנשי ביטחון מאוד מאוד פעילים, אנשי משרד הביטחון.

מנחם אליעזר מוזס: טוב, אני רוצה לעבור לנושא – יש מאמר חכם: שבתם מהמלחמה הקטנה – תתכוננו למלחמה הגדולה.

מנחם אליעזר מוזס: הוא לא מתכוון רק לאיראן ול-150,000 טילים שעומדים חלילה לכלותנו והקדוש ברוך הוא מצילנו מידם בצפון – – –

אריה מכלוף דרעי: מה עם ל"ג בעומר?

מנחם אליעזר מוזס: רגע, רגע, למה אתה מקדים את זה?

מנחם אליעזר מוזס: הרי התאגדו למלחמה הגדולה, והמלחמה הגדולה זה עכשיו נושא הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו במצב נוראי, רבותיי.

מנחם אליעזר מוזס: תבואו 300 מטר מכאן, תראו איך שכבר גרים במינוס ארבע.

מנחם אליעזר מוזס: מינוס ארבע.

מנחם אליעזר מוזס: תבואו לסיור.

מנחם אליעזר מוזס: שרקי הרי הביא תוכנית בטלוויזיה, אתם זוכרים?

מנחם אליעזר מוזס: הוא הביא תוכנית, אני שמעתי.

מנחם אליעזר מוזס: אני מודה שעוד לא הספקתי לראות, אבל מה הוא אומר שם?

מנחם אליעזר מוזס: ירד אחד, שתיים, שלוש, גרים שם משפחות עם ילדים; אלפים, אלפים אלפים.

מנחם אליעזר מוזס: אז מה אני באמת ביקשתי?

מנחם אליעזר מוזס: שבדיוק אתה, היושב-ראש, בערך אותה הצעת חוק שאתה בזמנו גם הבאת – שייתנו מענק למי שרוכש דירה יד שנייה.

מאיר כהן: יד שנייה, ודאי.

מנחם אליעזר מוזס: מה זה יעזור?

מאיר כהן: וחבל שדחו אותה, כי – אדוני השר, אני ביקשתי אז לתת את אותם תנאים של מחיר למשתכן, של המענק, למי שקונה יד שנייה.

מאיר כהן: ראיתי את המצוקה בדימונה אצל אברכים שאין להם אפילו 100,000 שקל.

אריה מכלוף דרעי: – – –

מאיר כהן: אמרתי, יש מקומות שהם יכולים, תמורת 50,000 שקל – עשיתי חשבון עם המענקים – יכולים לרכוש בית.

אריה מכלוף דרעי: נכון.

אריה מכלוף דרעי: אמת.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני בא ומציע היום דבר פשוט ביותר – – –

אריה מכלוף דרעי: בזמן השר – – –

מנחם אליעזר מוזס: אני זוכר, ודאי, ודאי.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה לגלות לך שבמחיר למשתכן הרי יש עדיין מקומות, לפי איזו מפה שאריאל אטיאס עוד הביא בשעתו כשר השיכון, שמקבלים מענק 60,000, 40,000.

מנחם אליעזר מוזס: יש לוח שלם.

מנחם אליעזר מוזס: מה אני בא ואומר?

מאיר כהן: מענק מקום.

מנחם אליעזר מוזס: כרגע יש דירות יד שנייה – ותסתכל באתר, דירות יד שנייה – שעומדות למכירה, 14,000 יחידות דיור כאלה עד 800,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: עד 800,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: זה יעזור.

מנחם אליעזר מוזס: קודם אתה תוריד מהמחיר למשתכן את הרשימה הממתינה הנוראה, כי מה שקורה כאן – 117,000 נרשמו, זכו 46,000 בהגרלה אבל למעשה, בפועל, חוזים מחזיקים ביד רק 5,766 – זה נכון ליום חמישי שעבר – ועוד מ-46,000 זוכים 25% כבר חזרו בהם – חזרו בהם כי המקום לא מתאים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לשאול אותך, שר הפנים: יהודים כמונו, בניי, נכדיי, ניניך, נכדיך, אלה שחוסכים מפת לחמם עבור ילדיהם – האם הם ילכו לקנות דירה ב-800,000 שקל, להיכנס להגרלה, כשהם לא יודעים מי השכנים בכלל?

מנחם אליעזר מוזס: הרי זו הגרלה.

מנחם אליעזר מוזס: זו הגרלה.

מאיר כהן: כבוד הרב, ממה נפשך?

מאיר כהן: אתם התנגדתם – – – אמרתי: תפתחו את זה, תעזבו, זה באמת עוזר למי שצריך.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני בא ואומר: תן הלוואה של 100,000 שקל לדירה.

מנחם אליעזר מוזס: מי שרוכש רק ב-800,000 שקל, תן הלוואה של 100,000 שקל.

אריה מכלוף דרעי: למה הלוואה?

מאיר כהן: מענק מקום.

מנחם אליעזר מוזס: תן מענק, מענק של 100,000 שקל.

אריה מכלוף דרעי: זה פחות מההטבה של המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק.

מנחם אליעזר מוזס: אמר לי אביגדור יצחקי שהממוצע של דירת מחיר למשתכן זה 230,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש, אם אתה נותן 100,000 שקל הלוואה – תשמע טוב – אז הבנק נותן לך 650,000 שקל משכנתה ל-30 שנה, והצלת את כל אלה שנמצאים עכשיו.

מנחם אליעזר מוזס: כי כל התוכניות, גם התוכנית של שפיר של הרב דרעי, גם אילת וגם מודיעין עילית – הכול מדובר בעוד חמש, שש שנים עד שיראו את המפתח, ובינתיים הזוג משלם כל חודש 4,000 שקל, 5,000 שקל; כל ההטבה של מחיר למשתכן נאכלת בשכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: אז אמר לי אחד מהאוצר: אז אולי באמת תתחילו להתחתן בגיל 30, אחרי שתעשו חיל ותוכלו להגיע לדירה?

מנחם אליעזר מוזס: אז מה, אתם רוצים לחלל את אורחות דרכינו?

מנחם אליעזר מוזס: מה רוצים כאן?

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מבין, רוצים לשנות את חיינו?

מנחם אליעזר מוזס: רק חוק מענק לרוכש דירה יד שנייה יציל אותנו ממצוקת הדיור הנוכחית.

מנחם אליעזר מוזס: בסדר, מחיר למשתכן זה טוב; זה יהיה בעוד שבע, שמונה שנים.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר לכם מה הנתונים של מה שקורה היום.

מנחם אליעזר מוזס: ואם יש לנו כזאת הזדמנות – ואני תוחם את זה.

מנחם אליעזר מוזס: כל הטענה שיעלה המחיר למשתכן – זה לא יעלה.

מנחם אליעזר מוזס: הרי מי שיקבל זה רק מי שרוכש עד 800,000 שקל – ויש היום עד 800,000 שקל; תפתח באתר יד שנייה, תראה שיש 14,000 יחידות כאלה.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני חושב שצריכים לחזור לחוק שאתה הבאת אז, שאתה הצגת, ואני מצטרף לזה היום.

מנחם אליעזר מוזס: יתרה מכך, אני אפילו שמתי הסתייגות בחוק התקציב, ואני חושב שכל מי שרק מבין יכול להביא ולתקן היום את המצב, כי לצערי הרב – אני רוצה לומר עוד משהו: ראשי ערים לא רוצים חרדים בערים שלהם.

מנחם אליעזר מוזס: לא רוצים.

מנחם אליעזר מוזס: אני דיברתי עם ראש עיריית ראש העין.

מנחם אליעזר מוזס: הוא בונה שבע שכונות חדשות, 15,000 דירות ל-50,000 איש.

מנחם אליעזר מוזס: ראש העין זו העיר היחידה שבה הייתה ראשות העיר פעם לאגודת ישראל, אחרי בני ברק – יוסף מלמד.

מנחם אליעזר מוזס: ראש העין היא העיר שהיו בה הכי הרבה בתי כנסת פר ראש.

מנחם אליעזר מוזס: פר ראש.

מנחם אליעזר מוזס: אז היום הוא בונה 15,000.

מנחם אליעזר מוזס: ומאיפה אני יודע שאין לחרדים?

מנחם אליעזר מוזס: כי הכול זה גורדי שחקים, 30 קומות.

מאיר כהן: יש מקום יותר מדימונה?

מאיר כהן: אני לא מאמין.

מנחם אליעזר מוזס: שר הפנים, אתה יודע איך בונים שם?

מנחם אליעזר מוזס: בשביל זה אני כל כך התנגדתי שיוציאו את התכנון ממשרד הפנים.

מנחם אליעזר מוזס: מה לעשות, באוצר הם עושים מה שהם רוצים.

מנחם אליעזר מוזס: אישרו בוותמ"ל 105,000 יחידות דיור, ואין אף דירה לחרדים – אף דירה עם סוכה, אף דירה עם מטבח מותאם, אף דירה עם מקוואות סביב, אף דירה עם בתי כנסת.

מנחם אליעזר מוזס: סליחה, בראש העין יש כבר טמפל רפורמי.

מנחם אליעזר מוזס: את זה יש כבר.

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לנו?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו במדינת היהודים?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו במדינת היהודים?

מנחם אליעזר מוזס: בונים כאלה כמויות של דירות – ואיפה אנחנו?

מנחם אליעזר מוזס: לא רוצים חרדים.

מנחם אליעזר מוזס: לא, לא.

מנחם אליעזר מוזס: בפירוש לא.

מנחם אליעזר מוזס: אמר לי ראש העיר של ראש העין: יש לכם את אילת.

מנחם אליעזר מוזס: אמרתי: ההבדל הוא שכל זוכה במחיר למשתכן, אפילו חילוני, יכול להתמודד באילת, אבל מי שגר באילת – חרדי לא יכול להתמודד אצלך, כי אתה לא בונה לו דירה שלא מותאמת בשבילך.

מנחם אליעזר מוזס: אז איפה אנחנו חיים?

מנחם אליעזר מוזס: וזה בכל רחבי המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: 142,000 מחיר למשתכן, בונים ובונים.

מנחם אליעזר מוזס: עוד משהו, אדוני השר ואדוני היושב-ראש: 50,000 דירות יש במלאי לקבלנים לא במחיר למשתכן.

מנחם אליעזר מוזס: את זה אמר שר האוצר בוועדת הכספים:

מנחם אליעזר מוזס: אני מחכה שהמחירים שם ירדו, שהקבלנים, במלאי של הדירות הפרטיות – שיורידו את המחיר.

מנחם אליעזר מוזס: וזה לא זז בינתיים.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא זז – למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי אנשים – מי שהתייאש מהמחיר למשתכן זז לשם.

מנחם אליעזר מוזס: הפתרון שלי, הרב דרעי – –

אריה מכלוף דרעי: אני פה, אני פה.

מנחם אליעזר מוזס: – – הפתרון שלי הוא שאתה פותח עוד מסלול.

אריה מכלוף דרעי: אני פה.

מנחם אליעזר מוזס: ברגע שאתה פותח עוד מסלול של עוד 14,000 יחידות דיור, אז אוטומטית מחירי הדירות ירדו אצל הקבלנים.

מנחם אליעזר מוזס: ושר האוצר אומר: 50,000 – קבלנים מחזיקים את המחירים, הם לא רוצים להוריד.

מנחם אליעזר מוזס: אני אביא הרבה מחיר למשתכן.

מנחם אליעזר מוזס: הוא אומר: מה אתה מביא?

מנחם אליעזר מוזס: תביא עכשיו, הרגע.

מנחם אליעזר מוזס: יש לך 14,000, יעלו על המסלול הזה, אז תיתן שהמחירים ירדו גם אצל הקבלנים.

מנחם אליעזר מוזס: הם ירדו כשהם פתחו כאן עוד מסלול.

מנחם אליעזר מוזס: ככה שאני חושב – אנחנו לא ננוח ולא נשקוט עד שנסיר את חרפת מצוקת הדיור מהזוגות הצעירים הנאנקים והנחנקים היום במחסנים, ואני מזמין את כולם לבוא לראות את זה.

מנחם אליעזר מוזס: אני אגלה לכם שגם בבניין שאני גר בו אפשר לרדת למרתף ולראות זוג עם שני ילדים שגרים שם.

מנחם אליעזר מוזס: לא יאומן.

מנחם אליעזר מוזס: ושכר הדירה, אני לא רוצה לומר כאן מה שכר הדירה.

מנחם אליעזר מוזס: ככה שאסור לנו לנוח ולשקוט.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני שר הפנים, אדוני היושב-ראש, אתה הבאת אז את החוק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: בואו נלך יחד כולנו למהלך הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אי-אפשר לחיות כאן לפי פקידים שמסתכלים אם יש כסף או אין כסף.

מנחם אליעזר מוזס: עוד משהו – למה בבית שמש פיתוח עולה 300,000 שקל?

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי הפיתוח הזה צריך לכסות את כביש 38, ירושלים–בית שמש.

מנחם אליעזר מוזס: הם הודו – את המטע של בית שמש, את כל הכבישים לראש השטח, את כל הטיול ואת כל המתנ"סים.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, הזוג הצעיר מכסה את כל הדברים האלה.

מאיר כהן: בוודאי, מעמיסים את כל הפיתוח.

מנחם אליעזר מוזס: מעמיסים את כל זה.

מנחם אליעזר מוזס: זה דמי הפיתוח בבית שמש – 300,000 לדירה.

מנחם אליעזר מוזס: באים ואומרים: לא, אבל הוא קיבל קרקע בפחות מ-200,000 שקל, 230,000.

מנחם אליעזר מוזס: מה הוא קיבל, את הירושה של סבתא שלכם?

מנחם אליעזר מוזס: את הירושה של סבתא?

מנחם אליעזר מוזס: הקדוש ברוך הוא אומר: "לזרעך אתן את הארץ הזאת".

מנחם אליעזר מוזס: הם באו: לא, אני נתתי להם.

מנחם אליעזר מוזס: מה נתת?

מנחם אליעזר מוזס: מה נתת?

מנחם אליעזר מוזס: זו הארץ של כולנו.

מנחם אליעזר מוזס: כולנו.

מנחם אליעזר מוזס: כולנו ממש, לא כולנו רק של כולנו האוצר.

מנחם אליעזר מוזס: כולנו ממש.

מאיר כהן: אדוני, היינו שומעים אותך עוד בנעימות, אבל תם הזמן.

מנחם אליעזר מוזס: כבר?

מנחם אליעזר מוזס: אוקיי.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שאני ביארתי הדק היטב, ואני רוצה לומר לכם שאני שמתי הסתייגות, ואמרתי אתמול לשר האוצר, שיהיה לו ברור – כאן הוא ישב – שאני חושב שאם הוא לא יביא איזה פתרון ולא תהיה הידברות היום, אני מודיע כאן על במת הכנסת, לא תהיה לי ברירה, ואני אצטרך להצביע בעד ההסתייגות שלי, שתומכת בהצעת החוק שלך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, כבודו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מאיר כהן: ואני חוזר לאורחים שצופים עלינו מלמעלה.

מאיר כהן: שלום לכם, ברוכים הבאים.

מאיר כהן: שלרגע לא תחשבו, אנחנו בדיוני תקציב של 24 שעות רצופות.

מאיר כהן: חברי הכנסת מבלים כולם את כל הלילה כאן.

מאיר כהן: עכשיו הם ישנים וכל אחד מגיע בתורו לדבר על פי חלוקת זמן.

מאיר כהן: בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבר הכנסת מוזס, אנחנו מדברים כאן על תקציב המדינה, ואני מאוד שמח שנמצא כאן שר הפנים – כי בעצם ביקשתי פגישה איתך כדי לדווח לך על הנסיעה שלנו לאפריקה, והינה ההזדמנות.

מאיר כהן: יש לך 17 דקות.

מוסי רז: 17?

מוסי רז: חשבתי 15, עוד יותר טוב.

מוסי רז: קיבלתי פגישה לספר לך, אבל לפני זה אני רוצה להגיד כמה מילים על חוק הגיוס שהעלה חבר הכנסת מסיעתך, חבר הכנסת יואב בן צור, אתמול.

מוסי רז: אני רוצה לשאול אותך, השר דרעי: אתה שירתָ בצבא.

מוסי רז: אני אפילו רוצה להזכיר יותר מכך: ב-1999, בבחירות, ש"ס קיבלה נציג מהחיילים – אני לא יודע אם אתה זוכר את זה, אני מניח שכן – על חשבון מי?

מוסי רז: על חשבון, לא פחות ולא יותר, אדוני היושב-ראש, על חשבון הבית היהודי.

מוסי רז: מסיבה מאוד פשוטה: אחוז גבוה מבין מצביעי ש"ס, לפחות ב-1999, משרתים בצבא – יותר מאשר מקרב מצביעי הבית היהודי.

מוסי רז: משום שאצלכם חלק גדול מהנשים הולכות לצבא, וחלק גדול מהנשים שמצביעות לבית היהודי – לפחות בנתונים של 1999, יכול להיות שזה השתנה קצת – לא הולכות לצבא.

מוסי רז: אני אמרתי כאן דבר מאוד עדין, ואני שואל, בעצם, איך אתה רוצה – באמת, אני מדבר עכשיו אליך – איך אתה רוצה לקבוע בחוק שאתה לא תלך לצבא; לא אתה כרב דרעי, כי אתה כן היית בצבא – שבני ישיבות לא ילכו לצבא בעוד אנשים אחרים, שאולי לומדים פיזיקה, אולי לומדים דברים – אני לא רוצה להתווכח אם חשיבותם עולה או נופלת מחשיבותה של התורה, אבל חשובים – רפואה ודברים אחרים, הם כן ילכו לצבא.

מוסי רז: ואני רוצה לשאול אותך שאלה מאוד פשוטה: למה לקבוע דבר כזה בחוק?

מוסי רז: או שכולם ילכו, יש שוויון – שאני, אגב, אומר לך מראש: אני לא מאמין בו.

מוסי רז: הרי לא ייקחו את בני הישיבות לצבא; זה לא ייקרה.

מוסי רז: ראינו בשבוע שעבר מה קורה כשמנסים לגייס עריק אחד – משביתים את כל ירושלים.

מוסי רז: אז מה, ייקחו אלפי אנשים, עשרות אלפים שלא רוצים?

מוסי רז: ומה יעשו בהם?

מוסי רז: למי זה יועיל?

מוסי רז: האם זה יעזור, לדוגמה, לנשים בצה"ל או שזה יחזיר אותן אחורה?

מוסי רז: למי זה יועיל?

מוסי רז: זה לא יועיל לאף אחד – לא לצבא, לא לאזרחי ישראל, לא לנשים בישראל, לא לגברים בישראל.

מוסי רז: אז אולי הגיעה העת לומר את האמת.

מוסי רז: הרי ממילא כבר היום כשליש מחייבי הגיוס לא משרתים בצבא.

מוסי רז: זה לא רק חרדים – זה גם ערבים; זה גם חילונים, במספרים, באחוזים יותר נמוכים.

מוסי רז: אולי הגיעה העת להגיע את האמת.

מוסי רז: אנחנו לא ב-1948.

מוסי רז: אז היינו 600,000 איש ונלחמנו בשבעה צבאות ערב, שבע מדינות.

מוסי רז: אנחנו לא באותו מצב.

מוסי רז: אנחנו היום 9 מיליון, אנחנו גדולים פי 15.

מוסי רז: שני הגבולות המרכזיים שלנו הם גבולות של שלום, גם עם מצרים וגם עם ירדן.

מוסי רז: זה נכון שבעקבות מה שקרה ב-1967 הידרדר המצב הביטחוני, ובעקבות זה האריכו את השירות הצבאי, אז יש עוד יותר חיילים.

מוסי רז: אם לפני זה גבר היה צריך ללכת לשנתיים וחצי, זה עלה לשלוש – עכשיו קצת ירד, לשנתיים ושמונה חודשים – ומי שרצה ללכת לקצונה היה צריך לחתום חצי שנה, והיום בלי שנה וחצי אתה לא יכול להגיע לקצונה.

מוסי רז: ליחידות מיוחדות כאלה ואחרות היום צריך לחתום מראש ארבע או חמש שנים ולהגיע אליהן.

מוסי רז: זאת אומרת, הצבא שלנו הרבה יותר גדול.

מוסי רז: אולי הגיעה העת לעשות שוויון אמיתי בנטל, והשוויון האמיתי היחיד הוא לבוא ולהגיד: מי שרוצה להתגייס לצבא – יתגייס.

מוסי רז: אני בטוח שרבים יתגייסו, כי הצבא שלנו הוא מאוד טכנולוגי, הוא מאוד מתקדם, הוא מאוד מאוד אטרקטיבי, לא רק לאנשים שהולכים לגולני – שגם הוא אטרקטיבי בשבילם – אלא גם לאנשים מאוד מתוחכמים, שצריכים הייטק ושרוצים חיל אוויר ושרוצים רפואה ואלף דברים אחרים.

מוסי רז: אתם צריכים להוביל את זה, השר דרעי.

מוסי רז: אתם צריכים להוביל את זה.

מוסי רז: זה השוויון האמיתי שאתם יכולים להוביל אותו.

מוסי רז: אי-אפשר לקחת – אני ראיתי אתמול הודעה של סגנית שר החוץ, שהיא קובעת – שהיא תמכה בהצעה – שאני כמובן לא יכולתי לתמוך בה, כי היא עוברת על ערך השוויון, שבעיניי הוא הערך החשוב ביותר כאן – שהיא תמכה בהצעה משום שהיא מתנגדת לגיוס בכפייה.

מוסי רז: בסדר גמור, אבל למה לגייס את האחרים בכפייה?

מוסי רז: למה?

מוסי רז: למה לעשות את הפגיעה הזאת?

מוסי רז: מה, אנחנו ב-48'?

מוסי רז: הצבא לא ידע להסתדר?

מוסי רז: אני בטוח שהוא ידע להסתדר יותר טוב.

מוסי רז: הצבא היום, צריך להגיד בכנות וביושר, שהיה אולי כור היתוך בשנות ה-50, אני לא מפקפק, וגם היה צורך בשירות חובה אולי אפילו בשנות ה-80 – זה לא שם יותר.

מוסי רז: צריך להגיד בכנות וביושר: היום הצבא הוא מכשיר להגדלת הפערים בחברה הישראלית, לא לצמצומם.

מאיר כהן: הצבא מגן על המדינה הזאת.

מאיר כהן: הצבא הוא מכשיר להגדלת פערים?

מאיר כהן: הצבא בראש וראשונה הוא מגן והוא צבא העם.

מוסי רז: אני לא מפקפק בזה לשנייה.

מוסי רז: אני חושב שצבא יכול להגן על המדינה גם אם הוא לא יגייס אנשים בכפייה.

מוסי רז: אני לא מפקפק בזה שהצבא מגן על המדינה, לחלוטין.

מוסי רז: אתמול אמר חבר הכנסת לפיד, כיוון לחבר הכנסת בן צור – ואני מסכים לחלוטין למה שאמר חבר הכנסת לפיד – הוא אמר: מה היה קורה בלי הצבא?

מוסי רז: היינו כולנו מתים.

מוסי רז: נכון, אני לא מפקפק בשאלה הזאת.

מוסי רז: אני אינני רוצה להחליש את הצבא.

מוסי רז: אני רוצה לחזק את הצבא; אני רוצה לחזק את ביטחון האזרחים.

מוסי רז: האם נתנו פעם את הדעת לעובדה שבעשר השנים האחרונות סיבת המוות מספר אחת בצבא היא מקרי התאבדויות?

מוסי רז: האם יכול להיות שלסיבת מוות זו – התאבדות, יותר מתאונות אימונים, ודאי וודאי יותר מפעילות מבצעית – לסיבת המוות הזאת יש קשר ישיר לזה שלוקחים אנשים בכוח, שהם לא תמיד מוכנים ומתאימים ללקיחתם לצבא?

מוסי רז: אני לא מדבר עכשיו על חרדים, אני מדבר על דתיים-לאומיים, חילונים, גם קצת חרדים הרי הולכים לצבא.

מוסי רז: האם נתנו פעם את הדעת על השאלה הזאת?

מוסי רז: הרי מהו ביטחון ללא ביטחון האזרחים וביטחון החיילים שמשרתים, שאנחנו מפקירים אותם בצורה כזאת ולא בודקים מה חשוב להם, אך הם ישמרו על חייהם וכו'?

מוסי רז: אבל אני גם דיברתי על העובדה שהצבא מייצר פערים, כי הצבא מסליל היום – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, אתה היית ראש עיריית דימונה.

מוסי רז: אני רואה מה עובר היום – אומנם הילדים שלי, אחד כבר השתחרר מקבע ואחת חתמה עכשיו קבע, אבל אני רואה מה עובר, לדוגמה, על שמיניסטים שרוצים להתגייס לצבא.

מוסי רז: ביחידות העילית של הצבא מזמינים אותם לראיונות.

מוסי רז: מעולה.

מוסי רז: אתה יודע באיזה שעה הם מזמינים אותם?

מוסי רז: תגיעו ב-08:00 לתל השומר.

מוסי רז: תגיד לי, אדוני היושב-ראש, כמה ילדים מדימונה באמת יכולים להגיע לראיונות ב-08:00, בבוקר, בתל השומר?

מוסי רז: כמה ילדים מהקריות – לא קריית שמונה; קריית ביאליק, בסדר?

מוסי רז: – יכולים באמת להגיע לראיונות ב-08:00 בתל השומר?

מוסי רז: הצבא לוקח את בני העשירונים העליונים לשרת שירות שבו הם ישתחררו ויוכלו לקבל שכר גבוה מאוד, ואת בני עשירוני הביניים לשירות שבו הם יוכלו לקבל שכר ממוצע.

מוסי רז: ובעצם העניים כמעט כולם לא הולכים לצבא, משום ששלושת העשירונים התחתונים הם רובם המוחלט ערבים וחרדים.

מוסי רז: ואני לא אומר שאף חרדי לא הולך לצבא, ואני לא אומר שאף ערבי לא הולך לצבא, ואני גם לא אומר שכל העניים הם ערבים וחרדים, אבל רוב מוחלט של העניים בכלל לא מגיעים לשירות הצבאי, וגם זה מקשה את שילובם בחברה הישראלית.

מוסי רז: אנחנו צריכים להפסיק את הדבר הזה, ואפשר לעשות את זה.

מוסי רז: אני רוצה, אדוני השר, גם לנצל את הזמן כדי לספר לך על מה שאני ראיתי ברואנדה ובאוגנדה.

מוסי רז: נכון שעכשיו גם התערב בג"ץ ובעצם אמר: יש הסכם עם מדינה שלישית, והמדינה השלישית הזאת אפילו לא מודה שיש הסכם.

מוסי רז: היא לא מודה שיש הסכם משתי סיבות עיקריות: הסיבה הראשונה – משום שההסכם הזה מבייש אותה.

מוסי רז: ההסכם הזה מבייש את אותו קגאמה, שהוא נשיא רואנדה, והוא גם עומד בראש ארגון עמי אפריקה.

מוסי רז: איך הוא יכול להודות בגלוי שהוא חתם עם ישראל על הסכם שהיא מגרשת לאפריקה אנשים שבאו מאפריקה?

מוסי רז: הרי לא מגרשים לשם גיאורגים או אוקראינים.

מוסי רז: זה בגלל שהם באו מאפריקה, בגלל שצבע עורם שחור.

מוסי רז: הם לא באו משם, ומגרשים אותם לשם.

מוסי רז: גיאורגי יגרשו לגיאורגיה, אוקראיני – לאוקראינה.

מוסי רז: אבל אותם, את האריתריאים, את הסודנים – אותם יגרשו לרואנדה.

מוסי רז: אז איך באמת ראש עמי אפריקה יודה שיש הסכם כזה?

מוסי רז: ואומר בג"ץ: אם הם לא אומרים שיש הסכם כזה, איך אפשר לבדוק אם הם עומדים בו או לא עומדים בו?

מוסי רז: אנחנו יודעים בוודאות, אדוני היושב-ראש, שרק בשנה שעברה הוציאו מהארץ 3,375 איש.

מוסי רז: חלקם הגיעו לאוגנדה.

מוסי רז: בשנים שלפני זה הגיעו כמה – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

מוסי רז: בשנה שעברה, לפי הנתונים של המשרד שלך, אדוני השר, הוציאו מהארץ 3,375 איש.

אריה מכלוף דרעי: המספרים נכונים, המילה שלך לא נכונה.

מוסי רז: מה?

אריה מכלוף דרעי: לא הוציאו.

מוסי רז: יצאו.

אריה מכלוף דרעי: אה, יפה.

מוסי רז: מאה אחוז, בסדר.

אריה מכלוף דרעי: יש קצת הבדל, לא?

מוסי רז: מאה אחוז, יצאו.

אריה מכלוף דרעי: לא למדתי לימודי ליבה, אבל יש הבדל בין יצאו לבין הוציאו, נכון, אדוני היושב-ראש?

אריה מכלוף דרעי: נכון?

מוסי רז: אני לא מפקפק בזה שאתה אחד האנשים החכמים פה, שיודעים.

מאיר כהן: ואף קיבלו מענק.

מוסי רז: בבקשה, אני מתקן את עצמי: יצאו.

אריה מכלוף דרעי: לא, אבל יש הבדל בין יצאו לבין הוציאו.

מאיר כהן: כן, בוודאי.

מוסי רז: יצאו, תוך לחץ קטן.

אריה מכלוף דרעי: עד לרגע זה שאני מדבר איתך לא הוצאתי ולא הוצאנו אדם אחד מאפריקה בכוח מישראל.

אריה מכלוף דרעי: הוצאנו בשנה שעברה, ב-2017, למעלה מ-5,000 מאירופה וממזרח אירופה.

אריה מכלוף דרעי: את זה תגיד.

מוסי רז: האמירה הזאת נכונה.

אריה מכלוף דרעי: לא כדאי רק להוציא דיבת מדינת ישראל בעולם, כדאי גם להגיד את האמת.

אריה מכלוף דרעי: כדאי להגיד.

אריה מכלוף דרעי: המדינה היחידה בעולם שעושה אפליה לטובה למי שצבעו שחור, כמו שאתה מאשים אותי בגזענות, זה דווקא מדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: את אלה שמאירופה אנחנו מוציאים בכוח; את האפריקאים – עד היום לא הוצאנו אחד בכוח.

מוסי רז: אדוני השר, מה שאמרת הוא נכון.

אריה מכלוף דרעי: מה שאמרתי זה אמת או לא?

מוסי רז: אמת, אבל יש גם משהו שלא אמרת.

אריה מכלוף דרעי: אוה, בבקשה.

מוסי רז: אנחנו לא מגרשים אירופים – אגב, לא בהכרח אירופים, אבל לצורך המילה; גיאורגים ואוקראינים – למדינה שלישית; אנחנו מוציאים אותם בחזרה למדינה שממנה הם באו.

מוסי רז: וכאן יש הבדל גדול מאוד.

מוסי רז: אגב, מתוך ה-3,375, 40% הם אריתריאים שהוחזרו לאריתריאה.

מוסי רז: אלה נתונים מהמשרד שלך.

אריה מכלוף דרעי: מה זה הוחזרו?

אריה מכלוף דרעי: חזרו.

מוסי רז: חזרו, בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: כדאי לדייק.

מוסי רז: בסדר גמור, חזרו.

אריה מכלוף דרעי: חזרו לאריתריאה, מתוך בחירתם ומתוך רצונם.

מוסי רז: אדוני השר, אני מקבל את התיקון הזה: חזרו.

מוסי רז: אני שואל, האלפים שיצאו לרואנדה – איפה הם?

מוסי רז: הרי התחייבו שיהיה להם מעמד, שהם יוכלו לעבוד שם, שהם יוכלו לחיות שם.

מוסי רז: איך קורה שאנחנו הוצאנו לשם אלפים, ונמצאים שם, ממה שידוע לנו – גם לרשויות המדינה, לא רק לי – שבעה?

מוסי רז: נגיד שאנחנו לא יודעים הכול ויש שם כפול, פי שלושה, בסדר?

מוסי רז: 20.

מוסי רז: אני לא חושב שיש, אבל נגיד שיש 20.

מוסי רז: לאן נעלמו האלפים הללו?

מוסי רז: איך קרה שכל מי שנחת שם מתאר מצב שבו ברגע הנחיתה שלו נלקחו ממנו התעודות שהוא קיבל מאיתנו, מישראל, ובעצם כל ההבטחות שהוא יקבל מעמד נמוגו?

מוסי רז: ברואנדה יש 180,000 פליטים עם מעמד פליט.

מוסי רז: זה לא תענוג להיות פליט, אבל זה יותר טוב מאשר לא להיות עם מעמד.

מוסי רז: אצלנו – 12.

מאיר כהן: השר רוצה להגיב.

מוסי רז: הוא יגיב, בסדר, מעולה.

מוסי רז: אני אשמח מאוד, כן.

מוסי רז: אצלנו יש 12 כאלה, 12 שהכרנו בהם.

מוסי רז: באוגנדה, הענייה והחלשה יותר מאיתנו – סליחה, ברואנדה – 180,000, ובאוגנדה – מיליון.

מוסי רז: באוגנדה – מיליון פליטים שהם יכולים לדאוג להם, ואנחנו מסוגלים לדאוג ל-12.

מוסי רז: אבל אני לא רוצה לדבר דווקא על זה, אדוני השר.

מוסי רז: אני רוצה לשאול: אוקיי, נעשה הסכם אחר, איכשהו יסדרו את זה עם בג"ץ, בטח יתנו תנאים.

מוסי רז: אני רוצה לשאול מי בודק.

מוסי רז: האם זה איזשהו נציג עלום של משרד הפנים או משרד ראש הממשלה, שאומר: בדקתי, הכול בסדר – ואחרי זה מתברר שכל האנשים ששלחנו הם כבר לא שם, כי הראו להם את הדרך החוצה, ואחרי ששלחו אותם לאוגנדה, גם מאוגנדה הראו להם את הדרך החוצה, או בעיקר לא נתנו להם מעמד?

מוסי רז: הם לא יכולים לעבוד.

מוסי רז: מי שלא יכול לעבוד בסופו של דבר לא יישאר שם, גם אם הוא ייחשף לסכנה, גם אם יהיה לו סיכוי.

מוסי רז: אגב, יש כאלה ביניהם שיצאו מפה והם מרוצים מאוד שיצאו מפה.

מוסי רז: אסור לתאר את זה כאילו – אמרתי: יצאו.

מוסי רז: אסור לתאר את זה כאילו כולם לא מרוצים.

מוסי רז: יש כאלה שהגיעו לאירופה והם מרוצים.

מוסי רז: אבל יש כאלה שטבעו בים, יש כאלה שנהרגו בלוב, יש כאלה שניסו לעשות מעשה אחר.

מוסי רז: אם אתה מגיע מסודאן לאוגנדה, אדוני היושב-ראש, אתה מקבל אוטומטית הכרה כפליט, אבל כיוון שבאת מישראל, אתה לא.

מוסי רז: אז יש כאלה שיוצאים לסודאן, מסכנים את חייהם, חוזרים, או לא חוזרים, וכל מיני דברים אחרים.

מוסי רז: אני שואל: הרי יש הסכם; אתם עמדתם על הסכם, וזה לזכות הממשלה ולזכות המשרד שלך.

מוסי רז: יש דברים שחשובים לכם.

מוסי רז: אני לא אמרתי אף פעם: מגרשים אנשים למותם.

מוסי רז: זה לא נכון.

מוסי רז: זה לא נכון.

מוסי רז: יש דברים חשובים לכם.

מוסי רז: עמדתם על תנאים.

מוסי רז: עמדתם אפילו על תנאי שתינתן להם יכולת לשהות שהות ארוכה במקום, ותינתן להם יכולת לקבל עבודה – או לחפש עבודה, לפחות, אישור לעבוד.

מוסי רז: עמדתם על הדברים האלה.

מוסי רז: אבל איך קורה שאותה מדינה שלישית לא מבצעת את זה, ואנחנו כאן לא מיודעים בזמן אמת על הדבר הזה?

מוסי רז: יצאו מפה אנשים ב-2014, ופתאום נודע לנו, ב-2018, שלא נשארו שם אנשים, הם לא קיבלו לא עבודה ולא אפשרות להישאר לטווח ארוך, ובעצם אחרי יומיים כבר הראו להם איפה הגבול עם אוגנדה ואמרו להם: לכו מפה לאוגנדה.

מוסי רז: איך קורה דבר כזה?

מוסי רז: מה מנגנון הבקרה?

מוסי רז: אני רוצה להציע לך הצעה, אדוני השר, כי אני לא אמרתי עליך "גזען".

מוסי רז: אני ממש לא חושב שאתה כזה.

מוסי רז: ואני הדגשתי: אתה לא מסלק אנשים למותם.

מוסי רז: אני ממש לא חושב שאתה היית עושה דבר כזה.

מוסי רז: ואני הדגשתי: אתה כן קבעת תנאים – אתה והמדינה, זה לא רק אתה; כן קבעת תנאים להבטיח מעמד מסוים לאנשים האלה באותה מדינה שלישית.

מוסי רז: אני רוצה לשאול אותך מי בודק.

מוסי רז: האם אתה מוכן שיהיה פיקוח פרלמנטרי?

מוסי רז: האם אתה מוכן שיהיה פיקוח של ארגוני חברה אזרחית?

מוסי רז: שפעם בחודשיים ישלחו – אתה יודע, יש פה בכנסת הזאת אלף משלחות פרלמנטריות.

מוסי רז: אני מודה שהייתי שלוש שנים בכנסת והייתי רק פעם אחת במשלחת כזאת.

מוסי רז: אני לא יודע עד כמה הן חשובות; אני מניח שהכי חשובות בעולם.

מוסי רז: שמשלחת כזאת תצא לשם פעם בחודשיים – של שני חברי כנסת, שלושה, מהאופוזיציה ומהקואליציה, מהמפלגה שלך אחד – שתבדוק ותחזור לפה: תשמעו, הם עומדים בהסכם או הם לא עומדים בהסכם או הם עומדים חלקית.

מנחם אליעזר מוזס: לאן לנסוע?

מוסי רז: לרואנדה.

מוסי רז: אתה רוצה לבוא?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא?

מוסי רז: תבוא ותגיד: אני חושב שמבחינה מוסרית – – –

מנחם אליעזר מוזס: לא בשבת וחג.

מוסי רז: חס וחלילה, לא שבת ולא חג.

מוסי רז: ואני מבקש שהמשלחת תאכל רק כשר, כי אני בתור טבעוני אוכל רק כשר.

מוסי רז: זה בסדר?

מנחם אליעזר מוזס: גם אבא שלך, ניסן, היה אוכל.

מוסי רז: אתה, אל תכניס את אבא שלי לעניין.

מנחם אליעזר מוזס: אוה, הוא היה חשב של משרד החינוך, אם אתם לא יודעים מי זה היה.

מוסי רז: יודעים.

מוסי רז: בכל מקרה, אני חושב שאם תצא משלחת כזאת פעם או פעמיים לשם, לאחר חודשיים, לאחר שלושה חודשים, ותחזור עם נתונים, זאת תהיה מהמשלחות היותר-חשובות שהכנסת הזאת שלחה אי פעם, כי אני כן חושב שאתה רוצה שהאנשים האלה יזכו לחיים טובים במקום שאליו הם יוצאים או יצאו או יוציאו אותם – אני עכשיו לא – כי בכל זאת שונתה המדיניות והולכת להיות מדיניות של הוצאה – אני לא אגיד "בכוח", אני לא מאמין שתגררו אנשים למטוסים, אבל ברגע שזה לבחור זה או סהרונים, אז זה כבר כן סוג של כפייה.

מוסי רז: אני מאמין, אדוני השר, שאתה תסכים להצעה כזאת, שאתה מעוניין בפיקוח כזה, שאתה תרצה להראות – מי שיצא בכוח, זה לא יכול להיות הומני; מי שיצא בגלל שהאלטרנטיבה שלו היא סהרונים, זה לא יכול להיות הומני.

מוסי רז: אבל אתה תרצה לפחות להראות שאותה מדינה שלישית עומדת בהסכם שייקבע.

מוסי רז: אני אשמח לשמוע את התשובה שלך.

מוסי רז: תודה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מאיר כהן: סליחה, אדוני השר מבקש להתערב בדיון.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

מוסי רז: – – –

מאיר כהן: זאת סוגיה מאוד מורכבת, ורצוי שנשמע את תגובת השר.

מאיר כהן: זה חשוב.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני הרי יהודי שמאמין בהשגחה עליונה ובהשגחה פרטית, וכנראה שהקרו לפניי להיות תורן.

אריה מכלוף דרעי: באמת, דיון חשוב.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לשבח את חבר הכנסת רז, שמהפעם הראשונה שהכרתי אותו כאן, באמת, הוא בלי התלהמות ובלי פופוליזם ובלי הדלפה: דיברתי עם השר והתרעתי, אלא הוא שואל ובודק את העניינים.

אריה מכלוף דרעי: הנתונים שהוא אמר הם נתונים נכונים ואמיתיים.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני רוצה להתייחס ולהסביר את הדברים.

אריה מכלוף דרעי: אבל קודם כול בנושא הגיוס.

אריה מכלוף דרעי: הלוואי שהשיח כאן ובמקומות אחרים היה כמו שאתה העלית אותו.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהעלית סוגיה שצריך לדון בה.

אריה מכלוף דרעי: לצערי, כמעט כולנו – אני מדבר גם על עצמי – כשמדברים על הסוגיה הזאת לא אומרים את האמת.

אריה מכלוף דרעי: הראשונים שלא אומרים את האמת זה הצבא, לצערי הרב, שאני מאוד מכבד אותם ומאוד מוקיר אותם, ואני עובד איתם בקבינט.

אריה מכלוף דרעי: אני נותן להם את כל הגיבוי שיכול להיות, כיוון שהם אנשים נהדרים, החל מהרמטכ"ל.

אריה מכלוף דרעי: אבל בסוגיה הזאת, אולי בגלל הרגישות שלה, אולי בגלל שנכנס לדנ"א שלנו צבא העם, כור ההיתוך, אז אנשים מפחדים לעשות שינויים, שיאשימו אותם, חלילה וחס, בחוסר פטריוטיות אם הם ישנו משהו.

אריה מכלוף דרעי: אבל באמת, הגיע הזמן – כשאתה רואה את הנתונים, כמה מתגייסים, כמה לא מתגייסים, ושעל כל לוחם יש לך עשרה אנשים לא לוחמים וכל מה שקורה מסביב, הגיע הזמן לדון ולחשוב אם הצבא כפי שהוא בנוי היום, בשירות חובה ובכפייה, מתאים לכל אחד; האם לא צריך לפצות ולשפות בצורה משמעותית מאוד את אותם לוחמים ואת אותם אלה שכן יכולים, ושם לעשות את ההעדפה ואת האפליה לטובה ואת התמריצים החיוביים.

אריה מכלוף דרעי: אבל כל אלה סוגיות שלצערי לא מדברים עליהן בצורה רצינית ואמיתית, אלא כל אחד – זה מתחלק.

אריה מכלוף דרעי: אתמול ראינו את הדיון.

אריה מכלוף דרעי: זה שיח של חירשים.

אריה מכלוף דרעי: לכן, חבל, אבל אני לא איכנס לזה, כיוון שאני לא אבזבז את הזמן על הנושא הזה.

אריה מכלוף דרעי: עוד ידברו בזה רבות.

אריה מכלוף דרעי: לגבי הנושא של המסתננים.

אריה מכלוף דרעי: כפי שאמרתי, אני רוצה לחדד, ואחר כך להגיד מה אני חושב לגבי העתיד.

אריה מכלוף דרעי: עד לרגע זה – ובינתיים אתמול התחייבתי לבית המשפט שגם בשבועיים הקרובים זה לא יקרה – אנחנו לא הוצאנו אף מסתנן, לא רק באזיקים, חלילה, אלא גם לא בצורה של "כופין אותו עד שיאמר: רוצה אני".

אריה מכלוף דרעי: כל מי שיצאו עד לרגע זה – וממשיכים לצאת, כולל היום ואתמול ומחר – הם מרצונם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו אישית, משרד הפנים, פתחנו מסלולים עם קנדה, עם שבדיה, עם עוד מדינות שיש לנו איתן קשרי עבודה יוצאים מן הכלל, דרך השגרירויות שלהן בארץ, וחלק די חשוב מהמסתננים – מספר די גדול – אנחנו שולחים אותם למדינות אירופה.

אריה מכלוף דרעי: שם, כמובן, יש לזה ביקוש גדול מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני רק רוצה לומר לך שאנחנו הגענו לסיכום עם שגרירת קנדה בישראל על מספר גדול ב-1918, ואני מקווה שגם – – –

מוסי רז: – – –

אריה מכלוף דרעי: מה?

מוסי רז: 2018 ו-2019.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה שאתה כבר יודע.

מוסי רז: לא, אמרת – – –

אריה מכלוף דרעי: אחרי שהרב מוזס גילה לי מי האבא אז עכשיו אני כבר מבין מאיפה יצא הבן, מה אני אגיד לך.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע אם עכשיו אני עושה לאבא טוב או לא, אבל האבא היה אחד מה"נאשמים" – במירכאות – שבהקמת תנועת ש"ס.

אריה מכלוף דרעי: הוא עזר לנו במשרד החינוך להקים את תנועת אל המעיין ומעיין החינוך התורני.

אריה מכלוף דרעי: אז אצלנו יש לו מקום גדול מאוד בלב, של כבוד.

מנחם אליעזר מוזס: נכון.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע אם הבן עכשיו שמח בזה או לא, אבל אני אומר לך את הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: הוא דווקא אוהב ומכבד את אבא שלו – – – אני יודע שהוא מאוד מכבד.

מוסי רז: אולי אני אצלצל אליו שיפתח ערוץ 99?

אריה מכלוף דרעי: טוב, נמשיך הלאה.

אריה מכלוף דרעי: אני הייתי האדם הכי מאושר והכי שמח אם הייתי יודע ואם הייתי יכול שימשיכו לצאת חלק גדול, בתקופת זמן יותר קצרה ממה שקורה היום, למדינות באירופה.

אריה מכלוף דרעי: זה המקום הכי טוב.

אריה מכלוף דרעי: אפריקה, גם בתנאים הכי טובים, שאני עוד מעט אגיד לך, שהשגנו בשבועות האחרונים, זה עדיין לא אירופה, אין מה לעשות.

אריה מכלוף דרעי: אבל צריך לזכור גם, עם כל הכבוד, שיש מאות מיליונים, אם לא יותר, של אנשים באפריקה שחיים בתנאים הללו.

אריה מכלוף דרעי: זה לא שעכשיו אנחנו מסתכלים נקודתית על כמה אלפים.

אריה מכלוף דרעי: אני מדבר בכותרות.

אריה מכלוף דרעי: אתה אומר: אוגנדה קלטה מיליון פריטים, רואנדה קלטה 180,000 פליטים; ואנחנו – 12 פליטים, או משהו כזה.

אריה מכלוף דרעי: צריך לזכור, להבדיל, שאנחנו, המדינה הקטנה שלנו, עם כל ההתמודדויות, קלטה בתקופה קצרה יחסית הכי הרבה פליטים מכל העולם.

אריה מכלוף דרעי: אז מה, במקרה הם יהודים, אבל אנחנו ממשיכים.

אריה מכלוף דרעי: רבי מאיר, היושב-ראש, דיבר על הביקור שלו במחנות באתיופיה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לך שעל פי חוק השבות – לא ניכנס עכשיו להגדרות מי יהודי ומי לא יהודי, אוקיי?

אריה מכלוף דרעי: על פי חוק השבות של מדינת ישראל, החוק החילוני, הם לא זכאים לחוק השבות, לכל הדעות.

אריה מכלוף דרעי: הם גם לא נכדים לסבא יהודי.

אריה מכלוף דרעי: יש שם למעלה מ-7,500 איש ואישה וילדים שמחכים שם מ-2010, ומנהלים אורח חיים יהודי יותר אפילו ממה שהמשפחות שלהם פה בארץ.

אריה מכלוף דרעי: אתה ראית את זה, ביקרת שם.

מאיר כהן: בטח.

אריה מכלוף דרעי: על פי חוק השבות אי-אפשר להביא אותם, לכן אני לא יכול להביא אותם.

אריה מכלוף דרעי: צריך לדאוג, לחכות לתקציב.

אריה מכלוף דרעי: בשנה שעברה הבאנו 1,300, והשנה נראה כמה.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו בהודו למעלה מ-5,000 מבני מנשה שגם הם מחכים להגיע לארץ, והם לא זכאים על פי חוק השבות.

אלעזר שטרן: אלא אם כן מגיירים אותם שם.

אריה מכלוף דרעי: לא מגיירים שם.

אריה מכלוף דרעי: בהודו אסור לגייר.

אריה מכלוף דרעי: יש בעיה.

אלעזר שטרן: באתיופיה.

אריה מכלוף דרעי: גם אסור.

אריה מכלוף דרעי: לא מגיירים.

אריה מכלוף דרעי: אז אני אומר, חבר הכנסת רז, גם את זה צריך לזכור, את הדבר הזה, עם כל הכבוד.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו באמת מתמודדים עם דברים גדולים מאוד של קליטה כאן.

אריה מכלוף דרעי: החברה שלנו עושה את זה וקולטת כל שנה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא שאנחנו סגרנו את העיניים.

אריה מכלוף דרעי: כשאני אומר "עניי עירך", אני לא לחינם אומר "עניי עירך".

אריה מכלוף דרעי: אבל יחד עם זאת, כמו שאמרתי, לא גירשנו אחד.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נותנים שירותי חינוך, שירותי בריאות, אנחנו נותנים לעבוד, אנחנו מאפשרים את כל מה שאתה רואה.

אריה מכלוף דרעי: לגבי המדינה השלישית, שעדיין יש צו איסור פרסום להגיד את השם שלה – –

מוסי רז: בעזרת השם.

אריה מכלוף דרעי: – – תראה, אני שמעתי את הטענות.

אריה מכלוף דרעי: כשאני שומע, אני בודק.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מזלזל ואומר: לא, לא יכול להיות, הם בטוח מקיימים את ההסכמים.

אריה מכלוף דרעי: שלחתי לשם משלחת בראשותו של פרופ' שלמה מור-יוסף, ואני חושב שכולם יודעים מי האיש; באמת, אדם מאוד נכבד, מאוד ישר, מאוד הומני, מאוד הגון.

אריה מכלוף דרעי: הוא נסע לשם לכמה ימים יחד עם עוד אנשים מהמשרד שלי, והם ערכו מסע רגלי.

אריה מכלוף דרעי: אני ראיתי.

אריה מכלוף דרעי: הם גם צילמו את זה והביאו לי.

אריה מכלוף דרעי: אז אני סתם אספר לכם קוריוז קטן, אדוני היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: בקמפיין המקצועי מאוד שעשו נגד כביכול המדיניות שלנו של מדינה שלישית בחודשים האחרונים – באמת היה קמפיין גדול ומקצועי.

אריה מכלוף דרעי: למה אני אומר מקצועי?

אריה מכלוף דרעי: מכיוון שאחד הכוכבים של הקמפיין הזה, שהתראיין בכל כלי תקשורת גם בארץ וגם בעולם, סיפר בכאב גדול איך הוא יצא מפה למדינה השלישית והבטיחו לו, כמו שאומר חבר הכנסת רז, ניירות ולעבוד ולשהות, והוא לא קיבל שום דבר; לקחו לו את הניירות ושלחו אותו.

אריה מכלוף דרעי: והינה, אותו כוכב תקשורת, שהדברים שלו הדהדו בכל המקומות – אני קיבלתי עכשיו מפרופ' מור-יוסף, בפלאפון שלו הוא צילם: הוא שאל את השאלה.

אריה מכלוף דרעי: הוא לקח בכוונה את השם של הבן אדם הזה ושאל את השלטונות של המדינה: הבטחתם לתת.

אריה מכלוף דרעי: למה לא נתתם לו?

אריה מכלוף דרעי: ואז הם לקחו אותו בעצמם לשדרות – דווקא מקום, אני ראיתי את המקום – איזו שדרה של חנויות שם; אותו בן אדם שאמר שלא נתנו לו ניירות והוציאו אותו ולקחו לו את הכול מנהל חנות ברואנדה.

אריה מכלוף דרעי: מנהל חנות, חנות; לא חנות של מותגים, אבל חנות.

אריה מכלוף דרעי: כששאלו אותו שם: אתה אמרת?

אריה מכלוף דרעי: התראיינת?

אריה מכלוף דרעי: אז הוא התחיל להתחמק.

אריה מכלוף דרעי: קיבל ניירות, יש לו את הניירות שם.

אריה מכלוף דרעי: הוא נשאר שם.

אריה מכלוף דרעי: הוא פתח חנות והוא מתפרנס.

אריה מכלוף דרעי: צריך להסתכל על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: למרות זאת, אני אומר, ישבנו אנשים שלנו, בראשותו של פרופ' מור-יוסף, עם הדרגים הכי בכירים, אבל מקצועיים, שמקבילים אלינו, שירותי הגירה וכל התחומים.

אריה מכלוף דרעי: הגענו איתם למסלול מאוד מפורט, בתאריכים, בימים: מתי מקבלים נייר כזה, לכמה זמן, אחרי כמה זמן, אם אתה לא בוחר את המסלול של פליט, או אם אתה בוחר את המסלול של שהייה – הכול מסודר ומאורגן, כולל סיור אישי של פרופ' מור-יוסף, על פי בקשתי, בבתי החולים שם, כדי לבדוק את שירותי הבריאות.

אריה מכלוף דרעי: הופתענו, אני אומר לך שהופתענו:

אריה מכלוף דרעי: כל המכשור הכי מודרני שיש היום בבתי החולים יש להם – MRI, CT כזה ו-CT אחר; כל השירותים, הבדיקות, ניתוחים, חדרים כירורגיים – יש הכול שם.

אריה מכלוף דרעי: זאת מדינה מפותחת.

אריה מכלוף דרעי: אני ראיתי גם בווידיאו את הרחובות שהם טיילו בהם.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אלה הנתונים.

אריה מכלוף דרעי: שאלת שאלה קשה באמת:

אריה מכלוף דרעי: איך יכול להיות שאנשים נסעו לשם בכמויות של כמה אלפים מצטברים ולפי מה שאתם יודעים, או לפי מה שניסיתם לבדוק, לא נשארו שם?

אריה מכלוף דרעי: חלקם עברו לאריתריאה, חלקם לאירופה ולמקומות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אז גם אנחנו שאלנו את השאלה.

אריה מכלוף דרעי: עשינו בדיקה ושלחתי אנשים ובדקנו את העניין.

אריה מכלוף דרעי: התברר דבר פשוט: בסוף הכסף עושה את הכול.

אריה מכלוף דרעי: אנשים, מתברר – יש חלק גדול שרוצים ללכת רק לאירופה.

אריה מכלוף דרעי: יש חלק שרוצים לחזור לאפריקה ומעדיפים לחזור למדינה שלהם, לאריתריאה; טוב להם, יש להם שם משפחה, זה המקום הטבעי שלהם.

אריה מכלוף דרעי: אלא מה?

אריה מכלוף דרעי: כדי לקבל ויזה כאן בארץ ולחזור לאריתריאה, השגריר כאן מבקש מהם קנס על כל שנה שהם שהו פה כדי לקבל את הוויזה.

אריה מכלוף דרעי: אם הם היו פה עשר שנים, מהמענק שאנחנו נותנים להם, 3,500 דולר, לוקחים להם כמעט 1,500 דולר.

אריה מכלוף דרעי: זה הרבה מאוד כסף בשבילם.

אריה מכלוף דרעי: אז מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: פטנט פשוט.

אריה מכלוף דרעי: נוסעים למדינה שלישית, ושם נותנים להם ויזה בחינם, בגלל שאנחנו הגענו להסדר איתם ביחד.

אריה מכלוף דרעי: הם מקבלים, ועוברים רגלית את הגבול לאריתריאה או למקום אחר בלי לשלם את הקנס הזה.

אריה מכלוף דרעי: לכן הם הרוויחו את המענק.

אריה מכלוף דרעי: זאת למעשה הסיבה העיקרית של אלה שעשו את המדינה השלישית למחנה מעבר.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני אומר שהתמונה לא פשוטה.

אריה מכלוף דרעי: אתה בטח גם יודע את זה.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה שאתה יודע כל דבר ואתה עוקב אחרי הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע שנמצא כאן בארץ בכיר מאוד מהאו"ם, מהנציבות לפליטים.

אריה מכלוף דרעי: ישבנו איתו, קיבלנו אותו בכבוד הכי גדול שיכול להיות.

אריה מכלוף דרעי: ישבתי איתו.

אריה מכלוף דרעי: באמצע המשבר הגדול שהיה השבוע ישבתי איתו הרבה זמן; ראש המל"ל ישבה איתו; שרת המשפטים ישבה איתו וממשרד החוץ ישבו איתו.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו שומעים הצעות ואנחנו בודקים הצעות, ואני לא איכנס לפירוט.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו בודקים הצעות, מנסים להגיע להבנות.

אריה מכלוף דרעי: כל הזמן חותרים לתת להם באמת את הפתרון הטוב יותר שאפשר.

אריה מכלוף דרעי: אבל יחד עם זאת, תזכור שאני רוצה לפתור את הבעיה של התושבים של השכונות החלשות כאן, שבמשך שנים ארוכות החיים שלהם לא חיים, ואני רוצה לפתור את הבעיה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: אני מנסה לעשות כל דבר שאפשר באופן הטוב ביותר, אבל בסוף בסוף, אחרי כל הפתרונות, עדיין אני עומד על המדיניות.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שאני לא אשתמש בה הרבה, אבל עדיין, מי שלא רוצה את כל הפתרונות שאנחנו נותנים לו ולא רוצה ללכת מרצונו, הוא יצטרך ללכת ולקבל את הסל הזה שאנחנו נותנים לו, כיוון שעם כל הכבוד, טיפלנו בהם מספיק, נתנו להם.

אריה מכלוף דרעי: מי שפליט יקבל מעמד של פליט, כמו דארפורים ואחרים, ומי שלא – יתכבד ללכת.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

מוסי רז: אתה מוכן לבקרה פרלמנטרית, השר?

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אריה מכלוף דרעי: לגבי פיקוח, אני לא חושב שאני הכתובת.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שאתם ככנסת צריכים להחליט.

אריה מכלוף דרעי: אתם מוציאים משלחות.

אריה מכלוף דרעי: אני לא חוסם.

אריה מכלוף דרעי: מה, אתה צריך ויזה ממני?

אריה מכלוף דרעי: מה אתה צריך?

אריה מכלוף דרעי: מה?

מוסי רז: צריך שיתוף פעולה של המשרד.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע שאנחנו משתפים פעולה.

אריה מכלוף דרעי: כשאתה ביקשת ממני פגישה לדווח לי, מייד ביקשתי ששלמה מור-יוסף יפגוש אותך.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע, כל הנתונים שלנו הכי שקופים שיכולים להיות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נותנים את כל הפרטים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא מסתירים שום דבר, הכול גלוי ושקוף.

אריה מכלוף דרעי: אדרבה, אם הכנסת תחליט שהיא רוצה להוציא משלחות, כמו שהיא הוציאה לאתיופיה ולמקומות אחרים – בשמחה, תצאו.

אריה מכלוף דרעי: כל נתון אני לומד.

אריה מכלוף דרעי: אני לומד מכל דבר שמביאים לי.

אריה מכלוף דרעי: אתה מביא לי נתונים, אחרים מביאים לי נתונים.

אריה מכלוף דרעי: אם צריך לעשות בדיקה חוזרת, ואם אנחנו צריכים לתקן את עצמנו, אנחנו מתקנים.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

מאיר כהן: לרשותך 18 דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, כשמדברים על תקציב ברור שמדובר בקביעת מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, התקציב תמיד בא עם שני דברים נוספים לתקציב: רפורמות וחוק הסדרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה היא שזאת המדיניות שאנחנו יכולים לבוא, להתייעל, לעשות את התקציב שלנו ואת המדיניות שלנו בלי שהכנסת, בגדול, תפריע לנו, כי אנחנו עושים את זה בזמן כל כך דחוס, כדי להגיע למצב שיש לנו את החוקים והרפורמות שישרתו את התוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא רק הסכומים של הכסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כבוד השר, אם אין בתקציב דיור ציבורי לאוכלוסייה הערבית, זה סימן שהמדיניות היא לא לתת דיור ציבורי לאוכלוסייה הענייה ביותר במדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא שאנחנו באנו ואמרנו שיש לנו סכום כסף מסוים לדיור ציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכןף בזה אני אתחיל את דבריי על התקציב ועל הבעיות שיש לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש החלטת ממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בדקתי הרבה, עשרות החלטות ממשלה שמיועדות לאוכלוסייה הערבית שלא מיושמות או מיושמות חלקית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש החלטה על התוכנית הכלכלית שכולם דיברו עליה, החלטת ממשלה מס' 922.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם דיברו על הסכום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה הגיע, השרים הגיעו לפה ודיברו על 15 מיליארד, שמתברר שהם פחות מ-10 מיליארד, לחמש שנים, וחלקם היה מתוקצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה לא תוספות; תוספתי לחמש שנים זה בקושי 4 מיליארד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת התוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם היא מיושמת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת השאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא מיושמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הרבה הרבה מחסומים בפני היישום שלה שהמדינה עצמה שמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל, אם אני הולך לפתח אזור למגורים ותוכנית המתאר לא מאושרת, מפתחים, כבוד היושב-ראש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאן הכסף הזה הולך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוזר לאוצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא חלק מהתוכנית, כי בכל שנה יש תקציב מסוים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, החלטת ממשלה מס' 922 צריכה להיות בבסיס התקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני צריך לראות את השורות של התקציב על הביצוע של התוכנית הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת, אין תוכנית, כי אני לא צריך בכל פעם שאני צריך משהו ללכת לשר, ללכת לוועדות, לאשר ולהעביר – כי זה תוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקומות שיש לך את הסעיפים רשומים בתוך התקציב אתה לא צריך ועדות; זה ליישום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הזה לא קיים אצלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן התקציב הזה לא סוגר פערים ואפילו לא מצמצם אותם, למרות שאני הייתי מבקש והייתי רוצה לראות שהממשלה – פעם אחת לבוא ולהגיד: יש לנו יעד שבעוד עשר שנים יהיה שוויון אזרחי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אפילו לא מדבר על חוק הלאום עכשיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על התקציבים – שוויון בפני החוק, שוויון בפני משרדי הממשלה, שוויון במקומות עבודה, בקליטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא צריכים חוקים ואנחנו לא צריכים לשפר אותם כדי להגיע למצב שיש לנו כמחצית מאחוזנו באוכלוסייה, או פחות, מקומות עבודה במשרדי ממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו את זה אני לא רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להגיע למצב של תוכנית רב-שנתית, ולבוא להגיד: תשמעו, כל העוול ב-70 השנים שעברו שהיה נגד האוכלוסייה הערבית, אנחנו באים – החלטנו החלטה אסטרטגית שאנחנו מצמצמים אותו, מבטלים אותו, את העוול הזה, את האי-שוויון הזה, את הגזענות הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה תחומים אחרים, שהם לא רק לערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי שותף בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בניסוח הסופי של החוק שישפר את הקצבאות של בעלי המוגבלויות, הנכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השקעתי רבות בזה, וכולם מבינים שההשקעה שלי הייתה מבורכת, ואפילו שמענו על זה מיושב-ראש הוועדה פה – שאני מודה לו, כי הוא מקצועי, הוא מתמיד ועובד עבודה טובה – חבר הכנסת אלי אלאלוף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, אנחנו, כשעבדנו על החוק הזה, עבדנו במסגרת תקציב שהמדינה קבעה; הוצאנו את המקסימום מאותו תקציב, מאותו סכום שהמדינה הקציבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא שהחוק הזה הוא מה שאנחנו רוצים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא זה מה שאנחנו רוצים; אנחנו רוצים שיגיעו לפחות לשכר מינימום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כדי שהם יגיעו לשכר מינימום, בואו נשמע איזה נתונים יש לנו, תקציבים שהולכים למקומות אחרים: משרד הביטחון – ואני רוצה אפילו לדבר פעם על הפרה הקדושה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לה הרבה שומנים מעבר, ולא רק זה אלא שגם בתקציב משאירים רזרבות של 2.5 מיליארד שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.5 מיליארד שקל, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, המשמעות שלהם זה עוד 1,000 שקל, אם אני מעביר אותם לנכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עוד 1,000 שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו 250,000 נכים שמקבלים קצבאות, ו-2.5 מיליארד שקל זה תוספת של עוד 1,000 שקל לנכים, ונכים זה גם ערבים וגם יהודים, אזרחי מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עובד פה על השוויון, ואני רוצה שוויון לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לך דוגמה, כבוד היושב-ראש: אני התערבתי, וביקשתי מיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה שיתערב גם הוא, ושלחתי מכתב לביטוח הלאומי, כי את הקצבה רצו להעביר ב-27 בחודש, וממש לא יהיה זמן מספיק לפסח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא חוגגים פסח, אבל אני רציתי שמי שחוגג פסח יוכל לקבל את הכסף כדי לבצע את הקניות שלו בזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף הם נענו והקדימו בעוד יומיים, וכולם יקבלו ב-25 בחודש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הפעילות הפרלמנטרית שאנחנו צריכים לעשות, אבל אנחנו לא – רוצים את זה מהממשלה, כי הממשלה הייתה צריכה להבין את זה מראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין בחוק בנושא הנכים: אחרי 15 שנים שכמעט הוקפאה הקצבה שלהם – היום באנו וסגרנו את הפער אחורה – למה לא לתת משהו שיתאים לחיים שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצרכים שלהם מחייבים סכומים יותר גדולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את תאונות העבודה בבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחוק ההסדרים הביאו חוק לצמצום פגיעה בעובדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה מתברר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא מס נוסף, מס על כל המעסיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תהיתי, שאלתי שאלה: איך התוספת 0.7% שהמעסיק ישלם – איך זה יכול לצמצם את הפגיעה בעבודה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי עוד שאלה: גם אם זה כדי לשפר את תנאי הבטיחות בתוך העבודה, אבל מי שנפגע בדרך לעבודה או ממנה עדיין נקרא – ברור שהוא נפגע עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז התשלום הזה עבור אותו עובד – איך זה יכול לשפר את התנאים של הבטיחות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין קשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף – וזה מה שחשוב – התפשרו; שמו את החוק בצד, השאירו את השם שלו, והוסיפו 0.1% לביטוח הלאומי כאילו כדי לטפל בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הוא לא מטפל, כי זה מס נוסף, חד-משמעי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה יש לנו עד היום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דאגנו, ישבנו עם מי לא, והעליתי את זה כמה פעמים פה, ודיברו על הקמת יחידה לטיפול בנפגעי עבודה במיוחד, ועדה שיהיו בה המשטרה, הפרקליטות ומשרד העבודה – כי היום אין כתבי אישום, אין אנשים מורשעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשזה נהרג – נהרג, זהו, אללה ירחמו וגמרנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי ישיבה עם מפכ"ל המשטרה והזמנת מפכ"ל המשטרה לכנסת שאלתי אותו שאלה ברורה, שתהיה בפרוטוקול, כדי שכולם יבינו: מה העלות של הקמת יחידה כזאת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשובה: ההקמה זה 14 מיליון שקל, ואחר כך בכל שנה 9 מיליון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסעיף הזה לא מתוקצב, אפילו בתקציב של 2019; סכומים כל כך זעומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מראה כמה המדינה, כמה הממשלה הזאת – איך היא מתייחסת לחיי אדם, איך היא מתייחס לביטחונם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מבינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם נהרג עובד – מתחילת השנה נהרגו 11, ואני לא מדבר על הפציעות הקשות; תבדקו בתקשורת, אין יום שאין בו פציעות, בין בינוני לקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואף אחד לא מתעניין בזה, לא מעניין אותו, בממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה רק מספרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, 11 אנשים נהרגו, ומה אנחנו עושים עם התקנות שצריך לשנות בפיגומים, במנופי צריח?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בממשלה הם רוצים שהטייקונים, הקבלנים הגדולים, יהיו מרוצים, הם לא רוצים שהם ישקיעו, ולכן הם שותקים, לכן הם לא מטפלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: מה אתם עושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בא השר חיים כץ והביא תקנות שהעלו את הקנסות על עבירות בטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אישרנו אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחודש ינואר, חודש אחד מתחילת השנה, היו קנסות בסך של 19 מיליון שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאן הולכים הסכומים האלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שווה להשקיע אותם באותה יחידה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שווה להשקיע אותם – אתה יודע מה, פיצוי לקבלנים על שינוי התקנות של הפיגום, שמשנת 1920 אותם פיגומים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שווה לשפות בקביעת גיל למנופים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי באירופה זה בין 20 ל-25 שנים, ומה שיוצא משימוש שם אנחנו קונים ומשתמשים בו אצלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש לנו גם את העניין של הסיעוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש רפורמה מבורכת; אני מסכים לה, אני תמכתי בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם כבוד היושב-ראש היה, ותומך בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש גם מה לשפר, יש מקומות לשפר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה סדר העדיפויות – ועל זה אני מתלונן, שסדר העדיפויות של הממשלה הזאת הוא פגום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את הנושא של תכנון ובנייה, במיוחד ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוקמה ועדה שדנה, בדקה, קראו לה צוות 120 הימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכותרת שלה זה לטפל במצוקת המגורים ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה המסקנות שלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך ללכת ולהרוס – במקום לבוא ולתכנן, במקום לקצר את אורך תקופת התכנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הוותמ"ל, אבל משום מה הוותמ"ל לא רוצה להכשיר מבנים ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל למה הם נבנו ללא היתר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הממשלה עשרות שנים לא אישרה תוכניות מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים לא יתאדו, אמרנו את זה כמה פעמים; אנחנו לא נהגר בגלל תוכניות מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נישאר פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יהרסו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נבנה עוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא רוצים לבנות ללא היתר, אבל אם לא תהיה לנו ברירה, אנחנו נבנה ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תגידו שזה עבירה על החוק – מה שעושה המדינה זה עבירה על הצדק, והצדק קודם לחוק, כי החוק, יש בתוכו אינטרסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלה: יש תוכניות לא רק למדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אתה שר השיכון, אתה יושב פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שלא תבואו ותתקנו את החוק, שבשלב מסוים משעברה התוכנית תוכל לצאת לשטח לבצע תשתיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה צריך לאשר את כל התוכנית – תוכנית המתאר, תוכנית התב"ע, תוכנית הפרצלציה – הכול לתכנן, לסיים, יותר מעשר שנים, ואז אתה עולה לשטח ואתה עושה תשתיות, וכאילו מה שאתה מתכנן היום, אולי הדור הבא יוכל לבנות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא לקצר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש לנו מצוקת נדל"ן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והמדינה, כדי לרצות את הטייקונים, עוזבת את כל האופציות ובאה ליישובים ערביים כדי להקים את שדה בריר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש לה אופציות אחרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מסוכן לחיים אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה – אתה רוצה לעשות טרנספר לכ-15,000 אנשים ממקומם ולהגיד להם: אתם תחזרו ליישובים שלכם אחרי שזה מסתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה התקופה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 45 שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טרנספר ל-45 שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם ערבים.

מאיר כהן: צריך להגיד, אבל, למען הסדר הטוב, שמדינת ישראל – משרד הבריאות עומד על דעתו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד הבריאות, אבל יש החלטות – כבוד היושב-ראש, הרי אנחנו יושבים באותן ועדות, אנחנו בודקים ביחד.

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: יש ויכוח סביב זה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש ויכוח, אבל אחרי החלטות, כי סגן השר הגיע למצב שהוא יערער על ההחלטה.

מאיר כהן: מאה אחוז – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התכנון מראש פגום.

מאיר כהן: לכן, לבוא ולהגיד שכולם מחליטים להקים – יש ויכוח – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: התכנון מראש פגום, מראש פגום, כי זה ערבים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה אנחנו עושים עם אזורי תעשייה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הישובים הערביים, אין בהם אזורי תעשייה, לכן הם תמיד צריכים את מענק האיזון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הזאת – דאגנו שתוקם ועדת בדיקה בתוך משרד הפנים ותבדוק את המצב של מענקי האיזון בישובים הערביים, ויש עושק של המדינה בכ-500 מיליון שקל בשנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם הוסיפו 200 מיליון, אבל הוסיפו אותם כמענק, ולא כמענק איזון בבסיס התקציב, כך שבכל שנה, בכל תקציב, אנחנו צריכים לדפוק על הדלתות כדי לקבל אותם, והם רק 40% מהצורך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תנו לנו אפשרות להקמת אזורי תעשייה ביישובים ערביים ואזורי תעשייה משותפים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא יהיה כך – כי אין לנו מקומות בתחום השיפוט שלנו להקים אזורי תעשייה, אז תקימו אזורי תעשייה משותפים, וחלוקת ההכנסה תהיה פרופורציונלית למספר התושבים בכל מקום, כי לא יכול להיות שיש מקומות שהערבים מקבלים רבע או פחות ממה שמגיע להם מאותם אזורים משותפים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חינוך – שר החינוך לא רצה שמישהו יגביל אותו אפילו בהחלטת ממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא רוצה לעשות במשרד מה שהוא רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב של הצפיפות בתוך הכיתות ביישובים הערביים לא נסבל, ואין בנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה אין בנייה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין איפה לבנות, אין אישור תוכניות מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תאשרו תוכניות מתאר ותנו שוויון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי שר החינוך אמר: כל התלמידים הם הבנים שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תבנה, תשכיר, תביא קרוואנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אגיד לך למה, כבוד היושב-ראש, לא רוצים לבנות: כי אם אתה בונה כיתה, אתה צריך להכניס לאותה כיתה תלמידים, ולאותם תלמידים אתה צריך מורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו 11,000 בוגרים, בוגרים של מכללות להכשרות מורים שיכולים להיות מורים, והם עדיין מחכים בתור, וחלק מהם עשר שנים.

מאיר כהן: לעבודה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה?

מאיר כהן: להיקלט בעבודה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להיקלט בעבודה במשרד החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו הם בונים כיתות – – –

מאיר כהן: בוועדת החינוך המספר הוא 7,500 מורים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, יש לנו את הנתונים שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו בדקנו, יש לנו את הבדיקה שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אנשים שמחכים שבע ושמונה ועשר שנים כדי להיכנס, כי צריך סטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא מאפשר לו סטאז', כי אתה נותן עשר שעות בכל בית ספר, ואתה לא מאפשר סטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא עברת סטאז' אז אתה לא יכול להיקלט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם בונים יש לך יותר כיתות, ואז יש לך צורך ביותר מורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם בונים כדי שממוצע התלמידים בכיתה אצל הערבים יהיה כמו אצל היהודים, אני אומר לך, כל הבוגרים יכולים להיקלט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו מאפשרים לאלה שדורשים לצאת, שהגיל שלהם מעל 55 – ואתה היית מנהל בית ספר, ואתה יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מורה מגיע אליך ואומר לך: אני שחוק, אני לא יכול יותר, אז עדיף לפלוט אותו החוצה, שיקבל את התנאים שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז את זה לא עושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עם התחבורה הציבורית, כבוד היושב-ראש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו בעיה שבתוך היישובים שלנו כמעט אין, והתדירות, אם בכלל יש תחבורה ציבורית ליישובים הערביים וביניהם, התדירות שלה – זה לא מאפשר אפילו את החיים הסדירים של האנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עם תעסוקה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים תעסוקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על אחוז אבטלה, שאחוזי אבטלה ירדו וירדו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע הזמן שהמדינה תעלה ברישומים שלה, בדוחות שלה, גם את אחוז הלא-מועסקים ואת אחוז המובטלים, כי מי ייקלט באחוז האבטלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שהיה בעבודה ויצא ועכשיו הוא דורש עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מי שלא עבד בכלל זה 70% מהנשים הערביות שלא נכנסו למעגל העבודה, וזה רוב הצעירים שלנו שלא נכנסים, וגם האקדמאים לא נכנסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר לך, באוכלוסייה הערבית יש לנו יותר מ-45% לא מועסקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מה שמסביר – אתה, כבוד היושב-ראש, היית שר הרווחה, ואתה יודע כמה אחוז מהערבים הם מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בגלל שאין להם מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים, וגם הנשים שלנו רוצות לעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ונקודה אחרונה, במשפט אחרון: תאונות דרכים לא מקבלות טיפול, ואחוז גבוה – 34% מאלה שמתים בתאונות דרכים הם ערבים, למרות שאחוז בעלי רישיונות הנהיגה הוא רק 14.5%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, התקציב הזה, אסור להצביע בעדו, ואנחנו נתנגד לו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני רואה את בית ספר אקשטיין, תלמידים מראשון לציון.

מאיר כהן: כן, זה אתם.

מאיר כהן: אני רוצה להסביר גם לכם: הכנסת ריקה כי הדיונים הם במהלך הלילה.

מאיר כהן: אלה דיוני תקציב.

מאיר כהן: כל חבר כנסת מגיע – הדיונים התחילו אתמול, והם 24 שעות ברציפות.

מאיר כהן: כל חבר כנסת מגיע, נושא את דברו, וכל הלילה המקום הזה יהיה מלא בחברי הכנסת שיצביעו על התקציב.

מאיר כהן: אז הם פשוט נחים, כי בלילות המקום הזה הומה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת כהן-פארן.

מאיר כהן: 23 דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אדוני השר – היחיד שנמצא כאן באולם כרגע, חייבים לציין – והקהל ביציע.

יעל כהן-פארן: כמו שהסביר היושב-ראש, אנחנו בדיוני התקציב, אבל אי-אפשר כרגע שלא להתייחס לכל הסערה הפוליטית והתקשורתית של השבוע האחרון, של הימים האחרונים.

יעל כהן-פארן: אז אני רוצה לשתף אתכם.

יעל כהן-פארן: אתמול, אחרי שהסערה קצת שככה, ואחרי שהבנו מה קרה כאן, או ניסינו להבין מה קרה כאן, דיברתי עם הרבה מאוד אנשים, מכרים, חברים, פעילים, פעילים חברתיים.

יעל כהן-פארן: רציתי לשמוע מהם מה הם חושבים, איך הם רואים את הדברים, מה קרה פה.

יעל כהן-פארן: אז קודם כול, אני רוצה להפתיע אתכם, חבריי חברות וחברי הכנסת, שהרבה אנשים, הרבה מאוד אנשים, לא יודעים בכלל מה קרה כאן בשבוע האחרון.

יעל כהן-פארן: אין להם מושג.

יעל כהן-פארן: אבל יותר מכול הם כן יודעים להגיד דבר אחד – שהם מבינים שכל מה שקרה כאן מתחילתו ועד סופו לא קשור אליהם.

יעל כהן-פארן: לא קשור אליהם.

יעל כהן-פארן: זה מה שהם מרגישים, וזה מה שכולנו – שישבנו כאן בימים האחרונים ושמענו, וחלקנו היינו מעורבים בהתרחשויות – יודעים ומבינים טוב מאוד: ההתנהלות של ראש הממשלה, של כל הממשלה אבל בעיקר של ראש הממשלה, נובעת מהישרדות פוליטית, צינית, אישית.

יעל כהן-פארן: ראינו את ההתנהלות הזאת בשיא מערומיה בימים האחרונים.

יעל כהן-פארן: אנשים מבינים שמה שקרה כאן לא נוגע אליהם, וזה גורם לכרסום באמון של הציבור במערכת, בנו, במערכת השלטונית, בכנסת.

יעל כהן-פארן: תראו, אני רואה את זה באמת, רואה את התהליך, רואה את ההידרדרות, ורואה את זה בלב כבד.

יעל כהן-פארן: האמון של הציבור במערכת השלטונית, במערכת הדמוקרטית שבנינו כאן, הוא הבסיס למדינה דמוקרטית.

יעל כהן-פארן: יש עם, הוא הולך לבחירות, הוא בוחר את נבחריו, ואז הם צריכים לקבל החלטות שטובות בשביל כולם.

יעל כהן-פארן: זה בטח מה שמלמדים בבית ספר את תלמידי בית הספר מראשון לציון שיושבים כאן בקהל.

יעל כהן-פארן: אבל מה שקרה כאן מביא לחוסר האמון הזה, להידרדרות באמון הזה.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לומר מכאן שחוסר האמון של הציבור במערכת השלטונית ובנבחריה הוא מסוכן לדמוקרטיה, ומסוכן למדינה כמדינה דמוקרטית וכמדינה בכלל, יותר מהכול.

יעל כהן-פארן: כך אני רואה את זה.

יעל כהן-פארן: זה התחלה של התפוררות חברתית.

יעל כהן-פארן: אני מתייחסת כאן למשהו שבעיניי הוא מעבר לחקירות ולשחיתויות שעולות מהן, מעבר למה שקורה באמת בבית בבלפור.

יעל כהן-פארן: בנוסף למצב השערורייתי שראש ממשלה משתלח בשומרי סף שהוא מינה, עכשיו הוא משתלח בהם וגורם לחוסר אמון גם במערכת השמירה על החוק ולהכפשה שלהם מול כל הציבור וכל עם ישראל.

יעל כהן-פארן: הוא מינה אותם, הוא מינה את ראשיהם, והיום הם עומדים מנגד לו, כי כנראה שקרה משהו לא בסדר בהתנהלות שלו; כנראה, כמו שזה נראה.

יעל כהן-פארן: אבל היום הוא שובר את כל הכלים וכל הכללים רק כדי לשרוד פוליטית.

יעל כהן-פארן: ומה שזה גורם למערכת, מעבר להכפשה של שומרי הסף ומי שאמון על שמירת החוק, זה איבוד האמון בנו, בנבחרי העם, בנבחרי הציבור, במערכת הפוליטית, בכנסת ובממשלה.

יעל כהן-פארן: וזה האסון הגדול של הממשלה הזאת ושל הקואליציה הזאת – הניתוק מהעם ואובדן האמון הציבורי.

יעל כהן-פארן: אתם נטשתם את החלשים.

יעל כהן-פארן: אתם הפסקתם לעבוד בשבילם.

יעל כהן-פארן: אתם הפסקתם לעבוד בשביל מה שטוב לאזרחי ישראל ולעם ישראל, והם מבינים שזהו, שאין מי שנמצא כאן בשבילם, וכשהם מרגישים נטושים, ולא משנה מה, אתם תמיד תבחרו לעבוד בשביל עצמכם, בשביל המקורבים לכם, והם מאבדים את האמון.

יעל כהן-פארן: זה מה שקורה.

יעל כהן-פארן: זה התהליך, וזאת לא סיסמה.

יעל כהן-פארן: זאת לא סיסמה של פרסומת, זה משהו מאוד אמיתי.

יעל כהן-פארן: לשמור על אמון הציבור – זאת מהות השליחות שלנו כאן; זאת המשמעות שלנו, שאנחנו יושבים כאן, כנבחרי הציבור, נבחרי העם.

יעל כהן-פארן: נבחרנו בבחירות, כן, גם אתם וגם אני ואנחנו, גם הקואליציה וגם האופוזיציה.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לשמור מכל משמר על האמון הזה.

יעל כהן-פארן: והוא הולך ואובד לנו ומידרדר בגלל הפעילות, הפוליטיקה הצינית שלכם.

יעל כהן-פארן: אתם מובילים אותנו לאדישות ציבורית, וזה מסוכן.

יעל כהן-פארן: השתיקה של ראשי מפלגות הקואליציה מול כל השחיתות ומול כל החקירות, עצימת עיניים, סתימת פיות, סתימת אוזניים – זה משהו שהציבור שומע ומבין ממנו דבר אחד: לא אכפת לכם ממנו; אתם שכחתם בשביל מי אתם עובדים ובפני מי אתם צריכים לתת דין וחשבון.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לומר מכאן לציבור, למי ששומע, למי שמקשיב, למי שמסתכל, שאנחנו באופוזיציה נלחמים – נלחמים למענכם, נלחמים כדי שהנושאים המהותיים יהיו אלו שמגיעים כאן לדיון, ושעליהם נקבעים דברים, ולא פוליטיקה קטנה של כיסאות.

יעל כהן-פארן: אנחנו נאבקים כדי שהאזרח הקטן יקבל את המענה שמגיע לו מהמערכת: בבריאות, בחינוך, ברווחה, בכל מקום שהוא צריך אותה; שהמערכת תשתנה בשבילו ולא תמשיך לדרוס אותו.

יעל כהן-פארן: אנחנו נמשיך להיאבק בכם גם כשהקואליציה עסוקה בפוליטיקה קטנה, גם כשהקואליציה עסוקה בפוליטיקה הצינית שלה.

יעל כהן-פארן: ואנחנו נמשיך לעבוד, ונעשה כל מה שאנחנו יכולים, גם מהאופוזיציה, כדי שהקואליציה תעשה דברים טובים למען עם ישראל, למרות שהוא לא מעניין אותה.

יעל כהן-פארן: ואנחנו לא ננוח ולא נשקוט עד שנחליף את הממשלה הזאת, עד שנחליף את הקואליציה בבחירות, עד שנחליף את הממשלה הרעה שיושבת כאן היום, שלא שמה לב כבר למה קורה מחוץ למשכן הזה, מחוץ לספינה הזאת בים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לעבור ולהתייחס לכמה נושאים מאוד מאוד חשובים שעולים בחוק ההסדרים, בתקציב המדינה, ושמאוד מאוד מטרידים את הציבור, בעיניי – את הציבור שאני מנסה לייצג, מביאה את קולו כאן לכנסת, ואת כל הציבור הרחב במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: לא סוד הוא שאחד האתגרים הגדולים של ישראל היום בתחום האזרחי הוא התחבורה.

יעל כהן-פארן: אזרחי ישראל סובלים מכשל מערכתי קולוסלי ורב-שנים בטיפול במערכות התחבורה שלה: בנייה של עוד ועוד כבישים, טיפוח תרבות הרכב הפרטי, אי-קידום ותת-תקצוב של תחבורה ציבורית ואי-קידום פרויקטים במשך המון שנים הביאו אותנו למצב קטסטרופלי בכבישים.

יעל כהן-פארן: אז נכון, יש שינוי, יש שינוי לטובה, אבל הוא איטי והוא לא מספיק.

יעל כהן-פארן: ועד שלא יבינו במשרד התחבורה, ושר התחבורה, שהמהפך צריך לקרות בעצירת ההשקעות בכבישים – למעט כבישים באמת אדומים, שצריך להשקיע בתשתית הכי בסיסית שלהם, אבל הרחבה, הרחבה של כבישים, לא תוביל אותנו לשום מקום טוב במדינת ישראל, הכל-כך קטנה, כל כך צפופה, שהצפיפות של הרכבים בה היא הגבוהה בעולם, ואין לנו איפה להקים עוד תשתיות כבישים.

יעל כהן-פארן: אין.

יעל כהן-פארן: המענה היחיד הוא תחבורה ציבורית.

יעל כהן-פארן: במקום לקדם צעדים נכונים, נדרשים והכרחיים לשיפור התחבורה הציבורית בישראל, אז חוק ההסדרים, שכלל בתחילת דרכו פעולה מאוד מאוד חשובה שנקראת הקמת רשויות מטרופוליניות, כדי שהמטרופולינים הגדולות – ירושלים, באר שבע, ובהמשך זה צריך היה גם להתרחב לתל אביב וחיפה; אלה המטרופולינים הגדולות בישראל, והן צריכות לקבל את האחריות ואת הסמכויות לקדם את הפרויקטים הגדולים בתחומן.

יעל כהן-פארן: ככה זה עובד בעולם, במדינות נאורות, בערים מצליחות, שפרסו רשת תשתית של תחבורה ציבורית ראויה וטובה לאזרחים של העיר ושל כל הסביבה, של כל המטרופולין.

יעל כהן-פארן: לא כל עיר ועירייה יכולים לקבל את כל ההחלטות, אבל ביחד, בשיתוף פעולה שקורה תחת מטרייה שנקראת רשות מטרופולינית, זה יכול לקרות, וככה זה צריך לקרות.

יעל כהן-פארן: אז היום אנחנו רואים – שמענו ביום שני שוועדת הכנסת החליטה לפצל את החוק מחוק ההסדרים, מה שאומר שהוא ייקבר לעוד שנים רבות; מה שאומר שההסדרים הנדרשים כדי לשפר את התחבורה הציבורית במדינת ישראל, כדי להביא אותנו למקום טוב יותר, כדי לעצור את המצב הנורא הזה של רק עוד ועוד פקקים, שלא יוצאים מהם – אנחנו רואים שאין לזה מענה; אנחנו רואים שבחוק ההסדרים החליטו לעצור את זה, החליטו לא לפתח את זה, לא השנה, לא הפעם.

יעל כהן-פארן: מניעים פוליטיים קטנים וקטנוניים הביאו לעצירה של זה.

יעל כהן-פארן: אני אומרת לכם את זה מכאן.

יעל כהן-פארן: אנחנו ישבנו בוועדות.

יעל כהן-פארן: אני ישבתי בוועדת הכנסת כשקודם כול הוציאו את זה מוועדת הכלכלה, שזאת הוועדה שאמורה לאשר את התחום הזה של תחבורה בכל המערכת החוקית בישראל ובחוק ההסדרים.

יעל כהן-פארן: הוציאו את זה מוועדת הכלכלה.

יעל כהן-פארן: החביאו את זה בוועדה חדשה שהקימו, שלא נפגשה ולו פעם אחת, ובסוף מסמסו את זה.

יעל כהן-פארן: הוציאו את זה מחוק ההסדרים.

יעל כהן-פארן: זה אומר שזה לא יקרה.

יעל כהן-פארן: רפורמה מאוד מאוד חשובה שיוצאת לדרך, וצריכה הייתה לצאת לדרך כבר לפני כמה שנים, מאז שמצאו את הגז בישראל – אני אקדים ואומר: הגז זה אחד הנושאים הכי הכי בוערים, תרתי משמע, בכלכלה הישראלית.

יעל כהן-פארן: הוא יכול לקדם את ישראל שנים קדימה, ובמהירות, לכלכלה טובה יותר, למדינה נקייה יותר.

יעל כהן-פארן: ממש.

יעל כהן-פארן: הערך של הגז למדינת ישראל הוא מדהים, הוא פנומנלי, הוא דרמטי בכל קנה מידה.

יעל כהן-פארן: תגליות הגז הן באמת השינוי הכלכלי המשמעותי ביותר שיכול לקרות בישראל, ולצערנו זה לא קורה.

יעל כהן-פארן: ואז אנחנו עומדים ושואלים את עצמנו: איך במדינה שבנתה את המוביל הארצי בשנות ה-50, כשהיא רק הוקמה, ששלחה לוויין לחלל – כמה מדינות כבר עשו דבר כזה?

יעל כהן-פארן: עוד לפני הרבה מדינות, אנחנו עומדים פעורי פה וחסרי אונים מול תאגידים בין-לאומיים, אמריקניים, וחברה ישראלית מאוד מאוד גדולה וכוחנית, ופשוט לא מתפקדים מולם?

יעל כהן-פארן: מערכת שלמה, מערכת ממשלתית, לא מסוגלת להביא את ישראל להיות בעלת השליטה ומקבלת ההחלטות והאחריות בכל הנוגע לגז שלה.

יעל כהן-פארן: איפה זה פוגש אותנו היום ממש?

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר שנים מדברים ושומעים על זה שרוצים להביא את הגז גם לתחבורה.

יעל כהן-פארן: כולם רוצים.

יעל כהן-פארן: רוצים זה טוב.

יעל כהן-פארן: מה עושים בעניין?

יעל כהן-פארן: זהו, שלא מספיק.

יעל כהן-פארן: תראו, אתמול לא הצבענו בוועדת הכספים על צו לשינוי של מיסוי בנושא תחבורה, בנושא הדלקים לתחבורה, שמטרתו היא אחת, וטובה, וברורה: להביא את הגז לתחבורה במדינת ישראל, וכמה שיותר מהר.

יעל כהן-פארן: יש פה הרבה חסמים, וכדי לפתור אותם צריך ללכת צעד-צעד.

יעל כהן-פארן: חייבים להקים את התשתיות הנדרשות.

יעל כהן-פארן: מדינת ישראל כשלה בזה.

יעל כהן-פארן: ממשלת ישראל כשלה בהתמודדות מול החברות הפרטיות, שלא מצליחות להביא את הגז לכל חלקי הארץ.

יעל כהן-פארן: קודם כול, היא צריכה לעבור חסם-חסם ולפתור אותם.

יעל כהן-פארן: היום, בוועדת הכספים, ב-14:00, למרות המליאה, אני מבינה שאולי זה עולה.

יעל כהן-פארן: אולי נתבשר שבכל זאת חתם על הצו השר כחלון, שאתמול, משום מה, לא חתם עליו; כנראה התקציב קצת יותר חשוב לו.

יעל כהן-פארן: בסדר, אבל זו הבשורה הכי גדולה שיכולה לצאת מהכנסת הזאת – הרבה יותר גדולה מהתקציב – למדינת ישראל ולאזרחי ישראל.

יעל כהן-פארן: בגלל הרכבים הכבדים – בעיקר הכבדים: סולר, משאיות, אוטובוסים – שמשתמשים בסולר מזהם ביותר, שהורג מאות אנשים בשנה, הורג, וגורם לתחלואה של עשרות אלפים בשנה.

יעל כהן-פארן: אלה הרכיבים המזהמים ביותר, וכדי להעביר אותם לגז נדרשת רפורמה אמיצה, שהייתה בהתחלה בחוק ההסדרים, וגם היא יצאה משם.

יעל כהן-פארן: עכשיו אנחנו כל יום נאבקים בוועדת הכספים כדי שזה יעבור.

יעל כהן-פארן: מה שמדהים זה שמשרד האוצר נאבק מול השר שלו.

יעל כהן-פארן: זה המצב.

יעל כהן-פארן: שמעת פעם על מצב אבסורדי שכזה, שהמשרד מביא רפורמה והשר לא חותם עליה?

יעל כהן-פארן: אני פשוט לא יכולה להבין את ההתנהלות.

יעל כהן-פארן: התנהלות חיובית לעם ישראל, ובגלל פוליטיקה קטנה – שאני באמת לא איכנס כאן לכל הפרטים, אבל יש כאן כל כך הרבה בעלי אינטרסים שיקבלו את המענה, שיכולים לקבל את המענה.

יעל כהן-פארן: וקודם כול יכולים וצריכים להעביר את הרכבים במדינת ישראל לגז טבעי; זה צורך קיומי בשבילנו.

יעל כהן-פארן: זה גם כלכלי, זה יעביר אותנו למצב שאולי – אולי, אם נעבוד נכון – בתוך 10–15 שנים נהיה כמעט מדינה – זה היעד שלנו, 2030 – שלא תלויה בנפט.

יעל כהן-פארן: אין לנו נפט; יש לנו גז.

יעל כהן-פארן: חשמל אפשר להפיק מהשמש, לנסוע ברכבים חשמליים – גם זה בדרך, גם זה חלק מהרפורמה לעודד את העניין.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר מדינת ישראל צריכה להגיע לשם, חייבת להגיע לשם – זה היעד שלנו – ולא לאפשר לתקוע את זה בהוצאה מחוק ההסדרים, ולא לאפשר לתקוע את זה בהוצאה מהצווים, בביטול הצווים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס לתקציב מאוד מאוד חשוב, שלצערנו, אם תיקחו זכוכית מגדלת, לא תמצאו אותו; סליחה, תמצאו אותו, אבל תצטרכו זכוכית מגדלת מאוד מאוד גדולה: תקציב המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: אני עומדת מעל הבמה הזאת כבר פעם שלישית, אולי רביעית – תלוי כמה תקציבים, איך סופרים אותם – ואומרת שוב ושוב: אנחנו מדברים על משרד שהוא חיוני לשמירה על חייהם ועל בריאותם של אזרחי מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: והמשרד הזה נמצא, היה, ועדיין יהיה גם ב-2019, בתת-תקצוב מאוד משמעותי, תת-תקצוב שלא מאפשר לו לעשות את מה שהוא אמון עליו – לא מאפשר לו לפקח על הגורמים שהוא אמור לפקח עליהם; לא מאפשר לו להוציא אל הפועל את הפרויקטים ואת התוכניות המאוד-מאוד גדולות של צמצום זיהום האוויר, צמצום פליטת גזי חממה, שמירה על מקורות המים שלנו שלא יהיו מזוהמים, על הנחלים, על החופים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס באופן מאוד ספציפי לנושא זיהום האוויר ולנושא השמירה מזיהום האוויר.

יעל כהן-פארן: כמו שאתם יודעים, מפרץ חיפה הוא באמת אחד המקומות הפגועים ביותר בישראל מבחינה סביבתית, עם ריכוז המפעלים המזהמים והמסוכנים ביותר במזרח התיכון, לא רק במדינת ישראל – ריכוז שפשוט מסכן את תושבי כל אזור המפרץ, גם ביום-יום, בהרעלה קבועה של מזהמים וגם של חומרים מסוכנים שנמצאים שם.

יעל כהן-פארן: למשרד יש שם משהו כמו עשרה פקחים, פלוס מינוס אחד.

יעל כהן-פארן: זה המספר שאמור לפקח על עשרות מפעלים, 25 מהם הם המפעלים המזהמים והמסוכנים ביותר, עם החומרים המסוכנים ביותר בישראל: בז"ן, הנספחים לבז"ן, שגם שייכים לבז"ן – גדיב וכרמל אולפינים – שיש בהם תקלות השכם והערב.

יעל כהן-פארן: כל שבועיים תושבי מפרץ חיפה פותחים את החלון ורואים לפיד ענק בוער בשמי הלילה.

יעל כהן-פארן: זה לא יפה – זה מפחיד.

יעל כהן-פארן: אני אומרת לכם, בתור מי שהייתה שם ובתור מי שמקבלת את התמונות כשהן פשוט קורות: זה מפחיד.

יעל כהן-פארן: אתה יושב שם, מתסכל מהמרפסת ואומר: מה זה הדבר הזה ומתי זה מגיע אליי?

יעל כהן-פארן: וזה מגיע לאנשים – זה מגיע באוויר.

יעל כהן-פארן: אנשים מריחים, אנשים נושמים חומרים רעילים, גם ברמה יומיומית, וזה פשוט קורה, בלי פיקוח, פיקוח קלוקל, פיקוח רעוע.

יעל כהן-פארן: ואתם יודעים מה?

יעל כהן-פארן: המפעלים יודעים את זה.

יעל כהן-פארן: המפעלים יודעים שהפיקוח הוא רעוע; המפעלים יודעים שהם יכולים לעשות מה שהם רוצים, שאין פיקוח, שאין אכיפה, שהיא פשוט מגוחכת; שכשכבר יש אכיפה, היא לוקחת שנים רבות.

יעל כהן-פארן: זה פשוט בלתי ייאמן.

יעל כהן-פארן: אם, אם, אם, מקבלים בסוף כתב אישום, הוא מסתכם בקנס זעום, ואף אחד לא משלם על זה בישיבה, חס וחלילה, מאחורי סורג ובריח.

יעל כהן-פארן: ואתם יודעים גם למה?

יעל כהן-פארן: כי המנכ"לים מתחלפים.

יעל כהן-פארן: המנכ"לים יודעים שהם עשו את שלהם, ואם הם יישארו עוד שנתיים הם ייכנסו לכלא, אז הם עוזבים.

יעל כהן-פארן: תראו, בחיפה צריך לעשות שינוי עמוק ושינוי דרמטי, והכוחות שעומדים שם מנגד הם אדירים, ואין לי ספק שהם מגיעים עד ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: כי כשראש עיריית חיפה, לפני שנה וחצי, אחרי סדרה של ארבע תקלות ברצף בכמה שבועות ב-2016, יצא בהליך משפטי נגד אחת החברות – כרמל אולפינים, בבעלות בז"ן – הוא קיבל מייד טלפון.

יעל כהן-פארן: ממי?

יעל כהן-פארן: מראש לשכת ראש הממשלה יואב הורוביץ.

יעל כהן-פארן: אומר לו: מה פתאום אתה הולך לסגור את כרמל אולפינים?

יעל כהן-פארן: אתה השתגעת?

יעל כהן-פארן: זה היה הטלפון.

יעל כהן-פארן: זה היה הטלפון הראשון, למיטב ידיעתי, מלשכת ראש הממשלה בנושא הזה בכלל, ובפרט לראש העיר.

יעל כהן-פארן: אולי הוא מדבר איתו על דברים אחרים, אני לא יודעת, אבל בעניין המפרץ, ראש הממשלה לא פצה פה; רק כשזה נוגע להתערבות לטובת הטייקונים, לטובת בעלי המפעלים.

יעל כהן-פארן: אותו דבר עם האמוניה.

יעל כהן-פארן: מפעל חיפה כימיקלים, שבעליו טראמפ הגיע לארץ, ואנחנו יודעים גם כאן שלשכת ראש הממשלה חרגה מתחום אחריותה וסמכותה – – –

מאיר כהן: את אומרת שזה על דעתו של ראש העיר?

מאיר כהן: הוא סיפר שהתקשרו אליו?

יעל כהן-פארן: כן, זה היה בתקשורת.

יעל כהן-פארן: הוא סיפר שהתקשרו אליו.

יעל כהן-פארן: אני מדברת על לפני שנה וחצי.

מאיר כהן: להניא אותו מה-?

יעל כהן-פארן: כן.

יעל כהן-פארן: להגיד לו: מה אתה עושה?

יעל כהן-פארן: מה פתאום לסגור את המפעל?

יעל כהן-פארן: מה הוא עשה לך?

יעל כהן-פארן: רק היו כמה תקלות אחת אחרי השנייה, במשך שלושה שבועות, ארבע תקלות, כל שבוע.

יעל כהן-פארן: מה פתאום אתה פועל לסגור אותם?

יעל כהן-פארן: זה היה פשוט מדהים, ברמת ההתערבות המיידית.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שההתערבות של לשכת ראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה – מנכ"ל משרד ראש הממשלה – בנושא האמוניה היא פתרון גרוע ביותר: להביא אמוניה למפרץ חיפה, בניגוד לעמדות של מומחים בחקר סיכונים.

יעל כהן-פארן: המצב שם הוא באמת – סגרו את מכל האמוניה, ויש מצב קשה של חיפה כימיקלים, וכרגע הוא סגור.

יעל כהן-פארן: המפעל סגור כבר עוד מעט שנה.

יעל כהן-פארן: אבל יש פתרונות, ופשוט לא רוצים להביא אותם, כי הם לא מתאימים לבעל המפעל, כי הם עולים לו קצת יותר כסף.

יעל כהן-פארן: זה מפעל שעשה מיליארדים, הרוויח מיליארדים – הבעלים של המפעל.

יעל כהן-פארן: זו בעלות פרטית, אין חשיפה לציבור של הדוחות הכספיים, אבל אנחנו יודעים שזה מפעל שמרוויח היטב עבור בעליו.

יעל כהן-פארן: ובכל זאת, לשכת ראש הממשלה – משרד ראש הממשלה, סליחה – מתערב לטבת בעלי המפעל כנגד האינטרסים של תושבי מפרץ חיפה.

יעל כהן-פארן: וזה הגיע לחקיקה, אתם מבינים?

יעל כהן-פארן: זו התערבות שהיא פשוט כבר עברה כל גבול, הגיעה לחקיקה.

יעל כהן-פארן: מזל שעצרנו את זה.

יעל כהן-פארן: מזל שהכנסת – זה עבר את הוועדה, אבל מזל שזה נעצר – חקיקה שמטרתה לשים את האישור לחיפה כימיקלים מעל הראש של ראשי הרשויות, מעל הראש של ראש עיריית חיפה, חקיקה ראשית במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: גם היא הייתה, אגב, בהתחלה בחוק ההסדרים, והודות לפעילות – כן, אני חייבת גם לפעמים לציין לטובה – של חבר הכנסת אכרם חסון ושל סיעת כולנו היא הוצאה מחוק ההסדרים, וכרגע היא לא הובאה להצבעה, כי גם הם כנראה הבינו שיש פה קצת הגזמה, שראש הממשלה לקח צעד אחד רחוק מדי את כל הסיפור הזה.

מאיר כהן: חייבים דווקא בדיון כזה – ואני תומך בצעדייך, ואת עושה עבודה נהדרת, אבל לא כל התערבות מייד לוקחים אותה למקום.

מאיר כהן: יש עובדים במפעלים האלה, יש עובדים שמפרנסים משפחות, וכשאתה נמצא כראש ממשלה או כשר אחראי, באמת לעיתים הדילמה היא מאוד קשה.

מאיר כהן: אני שמח שבסופו של יום, באמת השאלות, השאלות הירוקות, הופכות להיות לחלק מהחיים שלנו, וטוב שזה כך.

יעל כהן-פארן: אתה יודע, זה לא שאלות ירוקות, זה החיים של אנשים.

מאיר כהן: החיים, אמרתי.

יעל כהן-פארן: אלה החיים, והאמוניה היא סיכון אמיתי לחיים.

יעל כהן-פארן: היא לא – – –

מאיר כהן: אבל את יודעת איזו דילמה, כשאתה ראש עיר, כשבאות 400–500 משפחות ואומרות: אנחנו לא נמצא עבודה?

יעל כהן-פארן: אני בטוחה.

מאיר כהן: את צודקת בזה שיש אלטרנטיבות טובות, ולצערי, מנהלי המפעל או בעלי המפעל לא מביאים אותן.

יעל כהן-פארן: כן, יש אלטרנטיבות אפשריות, ואתה יודע, אנחנו מדברים כבר על שנה שלא מתקדמים בה.

יעל כהן-פארן: דיברו על הקמת מפעל אמוניה בדרום.

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר שנה בסאגה הזאת – –

מאיר כהן: שלומיאלי.

יעל כהן-פארן: – – ומפעל האמוניה לא זז מילימטר.

יעל כהן-פארן: למה?

יעל כהן-פארן: כי הם מתווכחים מה הם יעשו בחיפה: יביאו אונייה?

יעל כהן-פארן: יביאו איזוטנקים?

יעל כהן-פארן: הם פשוט שכחו שכבר יכלו לקדם בשנה הזאת חצי מפעל.

יעל כהן-פארן: הרי צריך שנתיים כדי לקדם את המפעל, ויכלו כבר להתקדם חצי מהדרך.

יעל כהן-פארן: אני יודעת שזמני תם, אבל יש לי עוד נושא קצר, ואדבר עליו קצרות.

מאיר כהן: אתן לך עוד דקה.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל כהן-פארן: בתוך התקציב של משרד החקלאות הכניסו רפורמה ענקית, שבהתחלה הייתה בחוק ההסדרים, אבל אז הבינו שלא רוצים לפתוח אותה בכלל לדיון – אפילו בחוק ההסדרים, שבקושי מדברים עליו – והיא רפורמה אדירה של מאות מיליוני שקלים בתקצוב להקמת לולים חדשים, כדי שהם יתאימו לסטנדרטים מערביים טובים יותר של רווחת בעלי החיים ומניעת צער בעלי חיים.

יעל כהן-פארן: אבל מה?

יעל כהן-פארן: קודם כול, עשו את זה כל כך עקום.

יעל כהן-פארן: כרגע, ברפורמה הזאת מתוקצבים גם – בוא נגיד כך: יכלו לעשות קפיצת מדרגה הרבה יותר גדולה, והיו צריכים לעשות קפיצת מדרגה הרבה יותר גדולה ללולים שבעצם אין בהם כלובים בכלל.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

יעל כהן-פארן: וזה מה שקורה היום ורווח בכל מדינות אירופה ובארצות הברית.

יעל כהן-פארן: בישראל, במקום להחליף לולים של לפני 100 שנה בלולים של המאה הנוכחית, של 2018, אנחנו מחליפים לולים של לפני 100 שנה – –

מאיר כהן: תודה, גברתי.

יעל כהן-פארן: – – בלולים שלפני 40 שנה.

יעל כהן-פארן: על זה, אני אומרת, אין שום פיקוח ציבורי, כי זה נכנס באיזה סעיף צדדי של חוק התקציב, של תקציב החקלאות.

יעל כהן-פארן: תקציב ענק, רפורמה לא מוסדרת.

יעל כהן-פארן: זה פשוט נורא ואיום.

יעל כהן-פארן: בזה אסיים.

יעל כהן-פארן: אני רק אומר שאנחנו מתנגדים לתקציב.

יעל כהן-פארן: אנחנו חושבים שהתקציב לא טוב לאזרחי מדינת ישראל, ואנחנו נצביע נגדו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: מתחילים איתך או מסיימים?

מאיר כהן: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אני סיימתי איתך, אתה יודע.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר – –

מאיר כהן: 18 דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – חבריי חברי הכנסת, מזכירת הכנסת, קלדנית, חז"ל אמרו במשנה שמופיעה בסוף מסכת סוטה – אגב, הזכרתי אותה כאן בנאום הבכורה שלי, לפני קצת פחות משלוש שנים – והם מתייחסים לתקופה שאנחנו מצויים בה היום, תקופה שמוגדרת בלשון חז"ל "עקבתא דמשיחא", סוף גלות, ראשיתה של הגאולה, ומתארים סיטואציה מורכבת מאוד; הרבה מאוד משברים, שאגב, כמי שמסתכלים ימינה ושמאלה, אנחנו מזהים אותם סביבנו: משברים כלכליים, ערכיים, חברתיים, חינוכיים וביטחוניים.

בצלאל סמוטריץ': אחד המשברים הגדולים שמתוארים לקראת סוף המשנה, בשיא, מוגדר בלשון חז"ל – ונדמה לי שהמונח שגור על לשונם של רבים בחברה הישראלית – "האמת תהא נעדרת".

בצלאל סמוטריץ': זה אחד הביטויים למשברים הגדולים.

בצלאל סמוטריץ': כשהאמת נעדרת ואיננה בנמצא, מן הראוי לחזור אל הראשונות, לחזור על אמיתות היסוד, שדומה שיש מי שמעט שכח: מי אנחנו?

בצלאל סמוטריץ': מה אנחנו עושים כאן?

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': נכון, אדוני היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': או-טו-טו נסב כולנו, הרוב המוחלט של החברה הישראלית, אל שולחן הסדר, נשתה ארבע כוסות, נקרא את ההגדה וניזכר ביציאת מצרים, באותו היום שבו נהיינו לעם, קיבלנו את זהותנו, קיבלנו את תפקידנו, את שליחותנו.

בצלאל סמוטריץ': יצאנו ממצרים ונהיינו לעם כדי לקבל מעט אחר כך, בחג השבועות, את התורה על הר סיני, במעמד הר סיני.

בצלאל סמוטריץ': התקדמנו אחרי 40 שנה במדבר ונכנסנו אל ארץ ישראל, כבשנו אותה ונחלנו אותה, והגענו אל מלכות דוד, אל בית המקדש, שלמה המלך, ממלכה גדולה ומכובדת.

בצלאל סמוטריץ': לצערנו הרב, אחרי לא מעט שנים של סיבוכים ומורכבויות, גורשנו מן הארץ.

בצלאל סמוטריץ': חרב בית המקדש, ירדנו לגלות ארוכה.

בצלאל סמוטריץ': הייתה לנו באמצע תקופה קצרה של בית שני.

בצלאל סמוטריץ': ירדנו לגלות ארוכה ומדממת של אובדן וכיסופים של דורות על גבי דורות לחזרה לשיבת ציון ולבניין בית המקדש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, בדורנו, זכינו שכל אותם הכיסופים הגדולים של הדורות הולכים ומתקיימים, וכל אותן הנבואות הגדולות של התורה ושל הנביאים קורמות עור וגידים לנגד עינינו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו זוכים לחיות כאן בתוך הנס הגדול הזה של תקומתה של האומה בארצה והקמת מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זכינו לחזור לארץ אבותינו – לירושלים, לשכם, לחברון ולבית אל.

בצלאל סמוטריץ': חזרנו כדי להקים מחדש ממלכת כוהנים וגוי קדוש ולהיות אור לגויים.

בצלאל סמוטריץ': מוריי ורבותיי, זה המקור לזכות שלנו על הארץ, לא רק ביהודה ושומרון – בכל מקום.

בצלאל סמוטריץ': יהיה, ככה, מי שיזוז בכיסא באיזשהו חוסר נוחות ויגיד: אה, רגע, אבל זה טיעון דתי.

בצלאל סמוטריץ': נו, נכון, זה טיעון דתי, אבל בינינו, איזה עוד טיעון יש לנו כדי להסביר למה דווקא כאן ולא באוגנדה?

בצלאל סמוטריץ': נכון, חבר הכנסת איל בן ראובן?

בצלאל סמוטריץ': אלוף בצה"ל, מסר את נפשו שנים, שנים, שנים, על תקומתה של מדינת ישראל, של עם ישראל, בארצו, אותה הארץ שהונחלה לו מאבותיו ומאבות אבותיו.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאנחנו עושים פה.

בצלאל סמוטריץ': זו המדינה היהודית.

בצלאל סמוטריץ': המימוש של כל כיסופי הדורות הללו – לְמה?

בצלאל סמוטריץ': לחזור חזרה לתעודה ההיסטורית שלנו שקיבלנו ביציאת מצרים ובמעמד הר סיני.

בצלאל סמוטריץ': למרבה הצער, יש חלקים מסוימים בחברה הישראלית שיש להם איזה פחד מההגדרה הזאת – פחד לא מוצדק, שנובע מבורות, וזה לגיטימי.

בצלאל סמוטריץ': הלא-נודע מאיים ומפחיד, אבל הוא לא מפחיד באופן אמיתי.

בצלאל סמוטריץ': הוא מפחיד מכיוון שהוא לא נודע, מכיוון שלצערנו, בדורות האחרונים יש מי שלא למד או לא פגש ולא טעם את הטעם הנהדר הזה של התורה, של היהדות, של הזהות שלנו, של מי אנחנו ומה אנחנו; אנשים שלא פגשו לא יודעים, או לא מכירים, עד כמה התורה היא טובה, מוסרית ומאירת פנים ועד כמה היא מפתח לחיים טובים ומאושרים גם בכלל וגם בפרט.

בצלאל סמוטריץ': הדרך להתמודד עם הפחד הזה היא פשוט מאוד ללמוד, לפגוש, להכיר, לטעום ולנסות בלי פחד, בלי לצעוק "הדתה" מול כל איזה משהו שריח של יהדות נודף ממנו.

בצלאל סמוטריץ': חברים, מה אתם מפחדים?

בצלאל סמוטריץ': תלמדו.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא מכריח, אף אחד לא כופה.

בצלאל סמוטריץ': תנסו.

בצלאל סמוטריץ': מן הסתם, מי שינסה גם לא יפחד.

בצלאל סמוטריץ': אבל בינתיים המשיח מתקרב עוד ועוד, והאמת תהיה נעדרת עוד ועוד, וכך דברים שעד אתמול היו טריוויאליים, בסיסיים, מוסכמים, הנחות יסוד טבעיות ופשוטות, פתאום נעדרים.

בצלאל סמוטריץ': הלכו לאיבוד.

בצלאל סמוטריץ': יש איזה תפיסות מעוותות שמשתלטות על המציאות.

מאיר כהן: דוגמה.

בצלאל סמוטריץ': איך ידעת?

בצלאל סמוטריץ': בשלוש דוגמאות אני רוצה לעסוק בזמן הלא-רב שיש לי.

בצלאל סמוטריץ': מדינה יהודית – אתמול היה כאן ויכוח סביב חוק הלאום, שעבר בקריאה ראשונה בוועדת חוקה, בוועדה מיוחדת, חוק שמבקש בסך הכול לצקת תוכן מעשי אל ההיגד הזה שאנחנו כולנו חונכנו על ברכיו, של מדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': ויש מי שמאוד חושש מהתוכן המעשי הזה; יש מי שמאוד מנסה להשאיר את המונח הזה כאיזה מין פולקלור, סיסמה חסרת כל ביטוי מעשי.

בצלאל סמוטריץ': השבוע פורסמו תוצאות של מכרז למגרשים בכפר ורדים.

בצלאל סמוטריץ': למי שמכיר, זה יישוב יהודי, צמוד לנצרת עילית, בלב הגליל – אזור שכולו, כולו, מוקף ערבים, ויש לנו איזו אחיזה אחת בלב הגליל.

בצלאל סמוטריץ': למעלה מ-50% מהזוכים במכרזים הם ערבים.

בצלאל סמוטריץ': יש מי שעכשיו יצקצק וידבר איתי על גזענות, ומה אכפת לך, ואיזה מין דבר זה, ופסק דין רוזה פארקס בארצות הברית, נפרד אבל שווה, וזאת אפליה.

בצלאל סמוטריץ': זאת מדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לייהד את הגליל, ומאוד ברור שכאשר 50% מהמגרשים ומהבתים ייבנו על ידי ערבים, אז היהודים יעזבו, כי יהודים נורמליים – נורמליים – רוצים לשמור על הזהות ועל הערכים, ולא רוצים שהילדים שלהם ילמדו בבית ספר מעורב, כי מה לעשות, שם הזהות מיטשטשת.

בצלאל סמוטריץ': זה נורא נאור, זה נורא נוצץ, זה נורא נחמד, אבל זה לא מחזיק.

בצלאל סמוטריץ': אגב, כל השמאלנים יפי הנפש פה שגרים ברעננה, בצפונבוניאדה הזאת של הרצליה פיתוח ואני לא יודע איפה, בוא נראה אותם חיים עם 50% ערבים באותו יישוב, כשהילדים שלהם לומדים בגנים ובבתי הספר.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא גזענות.

בצלאל סמוטריץ': המאבק בהתבוללות איננו גזענות.

בצלאל סמוטריץ': המאבק והרצון לשמר את הזהות שלנו איננו גזענות, והרצון לייהד את הגליל איננו גזענות.

בצלאל סמוטריץ': חברים, מי שטוען שלייהד את הגליל זאת גזענות לא יכול לישון בשקט עם חוק השבות.

בצלאל סמוטריץ': הרי מה ההצדקה לחוק השבות, שהוא מפלה?

איל בן ראובן: זה לא גזענות.

בצלאל סמוטריץ': נכון.

בצלאל סמוטריץ': ודאי.

בצלאל סמוטריץ': ודאי שזאת לא גזענות.

בצלאל סמוטריץ': חוק השבות הוא חוק מפלה: הוא מאפשר לי להביא את כל המשפחה שלי, והוא לא מאפשר לאחמד להביא את כל המשפחה שלו.

בצלאל סמוטריץ': מה ההצדקה שלו?

בצלאל סמוטריץ': ההבנה שמדינה יהודית זה רוב יהודי בטריטוריה.

בצלאל סמוטריץ': כדי לשמר את הרוב היהודי, צריך לאפשר עלייה של יהודים ולא לאפשר הגירה של מי שאינם יהודים אל מדינת הלאום של העם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': המונח "רוב יהודי בטריטוריה" איננו מונח שהוא פולקלורי, ממטולה לאילת, איזה משהו כזה כללי.

בצלאל סמוטריץ': לא.

איל בן ראובן: השאלה היא איך עושים את זה.

בצלאל סמוטריץ': מותר לי גם לדרוש רוב יהודי באזורים מסוימים.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לייהד את הנגב, אני רוצה לייהד את הגליל, וזו הציונות, וזו המדינה היהודית.

איל בן ראובן: לייהד את הגליל זו משימה, אבל לא על חשבון מישהו אחר.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא על חשבון.

בצלאל סמוטריץ': רגע, להפך.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, איל, איל, תן לי.

איל בן ראובן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל אף אחד לא אמר שזה על חשבון מישהו אחר.

בצלאל סמוטריץ': אני בעד שיפתחו מגרשים, גם בנצרת וגם ביישובים הערביים.

בצלאל סמוטריץ': אני ממש לא רוצה שכל ערביי נצרת יעלו לנצרת עילית.

בצלאל סמוטריץ': התוצאה המיידית של זה תהיה הגירה ועזיבה של כל היהודים את העיר, ואיבדנו את המשלט היחיד שלנו בגליל, בלב הגליל.

מאיר כהן: אני חייב להגיד כמה מילים לפני שאני יורד, שזה נשמע טוב, אבל אתה חוטא לאמת רק בדבר אחד: גם התורה ציוותה אותנו לשוויון.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע.

בצלאל סמוטריץ': התורה לא ציוותה לשוויון, זאת המצאה.

מאיר כהן: ציוותה לשוויון.

בצלאל סמוטריץ': תן לי רגע.

בצלאל סמוטריץ': תן לי רגע.

מאיר כהן: למרות שאין כיפה על ראשי לימדתי מחשבת ישראל ולמדתי מחשבת ישראל.

מאיר כהן: אני מוכן להוכיח לך בעשרות דוגמאות שכן – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': "אתה בחרתנו מכל העמים".

מאיר כהן: לא רק שוויון, אלא התייחסות לגרים הגרים בתוככם ועוד ועוד ועוד ועוד.

בצלאל סמוטריץ': מאיר.

בצלאל סמוטריץ': מאיר, תאמין לי, אתה צודק ולא צודק.

בצלאל סמוטריץ': רגע לפני שאתה יורד תענה אמן.

בצלאל סמוטריץ': ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: זיכית גם אותנו.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו רוצים לחוקק את חוק הלאום ולקבוע, כן, שאפשר לבסס התיישבות ליהודים.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לייהד את הגליל, אני רוצה לייצר היום מכרזים במחיר למשתכן, אדוני שר השיכון, בנצרת עילית ליהודים בלבד, כי אני רוצה להביא המון יהודים לשם.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה גם מכרזים במחיר למשתכן ביישובים הערביים, הם צריכים לקבל את כל מה שמגיע להם כאזרחים שווי זכויות, אבל בפירוש בצורה שתאפשר לנו לעודד, ולתמרץ ולתעדף יהודים, בגלל שאנחנו רוצים להביא יהודים אל המקומות הקשים והמאתגרים הללו.

בצלאל סמוטריץ': ואני שואל את עצמי באמת:

בצלאל סמוטריץ': כל המתנגדים – מה נשאר לכם מן המדינה היהודית?

בצלאל סמוטריץ': הרי לשבת הפניתם עורף, ומול כל גילוי של יהדות אתם זועקים באיזה חרדה היסטרית: הדתה.

בצלאל סמוטריץ': כשמנסים למנוע התבוללות – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמוטריץ – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מפריע.

אחמד טיבי: – – אני רוצה להזהיר אותך שהשלטון התחלף.

בצלאל סמוטריץ': היית מת.

אחמד טיבי: השלטון התחלף.

בצלאל סמוטריץ': כשמנסים למנוע התבוללות, אתם מגדירים את זה גזענות.

בצלאל סמוטריץ': מה נשאר לכם מהמדינה היהודית?

בצלאל סמוטריץ': בעצם נשאר לכם, כן, נשאר לכם לרצות לחלק את הארץ ולהקים מדינת טרור בלב-ליבה של ארץ ישראל בשם הרצון לשמר את הרוב היהודי.

בצלאל סמוטריץ': לא תעשו את זה בעידוד עלייה, לא תעשו את זה בעידוד ילודה, חלילה.

בצלאל סמוטריץ': אוי ואבוי, נתייחס לנשים כאל כרס, כאל רחם?

בצלאל סמוטריץ': אז לא תעשו את זה בעידוד עלייה ולא תעשו את זה בעידוד ילודה ולא תעשו את זה בעידוד הגירה החוצה של אחרים ולא תעשו את זה באמצעות עידוד הגירה יהודית לאזורים הללו, שבהם אנחנו צריכים לעבות את הגרעין היהודי; תעשו את זה בחלוקה של הארץ – זה מה שנשאר לכם מהמדינה היהודית.

בצלאל סמוטריץ': הלאה.

בצלאל סמוטריץ': משפחה, נורמליות של חיים.

בצלאל סמוטריץ': הייתי כאן לפני חודשף על הדוכן הזה, וניסיתי – –

מאיר כהן: התחלת שמי שלא כמוך לא נורמלי?

מאיר כהן: תפסיק כבר.

בצלאל סמוטריץ': – – ניסיתי, על הדברים הבסיסיים שבאמת עד לפני כמה שנים היו טריוויאליים.

בצלאל סמוטריץ': ריבונו של עולם ברא את העולם גברים ונשים, טבע בכל אחד מהם, כמובן, תכונות פיזיולוגיות וממילא גם נפשיות ואופיות, ונתן לכל אחד תפקיד; הועיד לנשים את התפקיד, אני חושב, הגדול ביותר, הנשגב ביותר, המרומם ביותר עלי אדמות: להביא חיים לעולם, להמשיך, לדאוג להמשכיות קיום העולם, להעמיד את הדורות הבאים, ונתן גם תפקידים אחרים.

בצלאל סמוטריץ': איזה צעקות צעקו כאן, מימין ומשמאל.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחד לא יכולתי להוציא.

בצלאל סמוטריץ': האמת היא, אני מוכרח לגלות את האמת, ירדתי מהדוכן, אמרתי לעצמי: רגע, אולי אתה טועה.

בצלאל סמוטריץ': אתה עומד כאן מול כולם – האופוזיציה צועקת, אני רגיל אליה, אבל באמת כולם, קואליציה-אופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': ואז ירדתי מהדוכן, אמרתי: אני לא טועה.

בצלאל סמוטריץ': "האמת תהא נעדרת".

בצלאל סמוטריץ': חז"ל אמרו: זה סימן שאנחנו בדרך.

בצלאל סמוטריץ': אז האמת נעדרת, ותפקידנו כשהאמת נעדרת הוא לחפש אותה, למצוא אותה ולגלות אותה.

בצלאל סמוטריץ': משפחה, אבא, אימא, ילדים, הרבה ילדים – ככה.

בצלאל סמוטריץ': יש קיום אחר לעולם?

בצלאל סמוטריץ': אפשר להביא ילדים לעולם בלי אבא ואימא?

בצלאל סמוטריץ': אז יש דרכים עוקפות, פונדקאות, אבל להביא ילדים, שישה, שמונה, עשרה, לדאוג לדורות הבאים, להגדיל את עם ישראל, לדאוג לדמוגרפיה, שדיברנו עליה קודם, את זה אפשר לעשות בלי משפחה קלאסית, מסורתית, נורמלית?

בצלאל סמוטריץ': כן, נורמה, הדבר הרגיל, הטבעי – אסור היום לדבר על זה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, לא בכדי הפוסט-מודרניזם סימן כאחד המאבקים הכי משמעותיים שלו את המאבק במשפחה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים למה?

בצלאל סמוטריץ': בגלל שהפוסט-מודרניזם מבקש לגדל יצורים קוסמופוליטיים.

בצלאל סמוטריץ': מה זה קוסמופוליטיים?

בצלאל סמוטריץ': אנשים שהם חסרי זהות.

בצלאל סמוטריץ': הפוליטיקה שלהם, הזהויות שלהם הן קוסמיות; כל העולם כולו הוא הזהות שלהם.

בצלאל סמוטריץ': אדם חסר זהות, חסר השתייכות, הוא אדם חלש, הוא אדם תלוש.

בצלאל סמוטריץ': משפחה זה הדבר שמקנה – כשתינוק נולד אל תוך משפחה, הוא רוכש כישורי חיים של שייכות, של הזדהות.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, השלב הבא של שייכות זה אחריות, מחויבות, אני מקבל מן המשפחה צרכים פיזיים, נפשיים ורוחניים, וכמובן, אני מחויב למשפחה.

בצלאל סמוטריץ': וכשאדם גדל אל תוך מציאות כזאת ורגיל לחיות במעגלים של מחויבות, אז אחר כך הוא מחויב גם לקהילה שלו ומחויב לעם שלו ומחויב לעולם.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא תלוש, הוא לא גדל במצע מנותק.

בצלאל סמוטריץ': הניסיון לפגוע בתא המשפחתי הוא ניסיון לגדל אנשים חלשים, שאז אפשר להזיז אותם עם כל רוח מצויה.

בצלאל סמוטריץ': הדבר הכי מדהים הוא שכשעומדים רבנים ואומרים את הדברים הבסיסיים האלה – זה כמובן גם אמת פשוטה של תורה, אבל לא סתם; הקדוש ברוך הוא ברא את העולם, טבע בו את הטבע, נתן לנו את התורה שמתאימה לטבע הזה – אז מייד זעקות געוואלד, וכל הנאורים רצים לסתום פיות ולדרוש לשלול תקציבים.

בצלאל סמוטריץ': מה אמרו הרבנים?

בצלאל סמוטריץ': שיש גברים ונשים ותפקידים לאלה ואלה, ושהחברה צריכה לעודד הקמת משפחות מסורתיות, טובות, אוהבות, כן, של אבא ואימא וילדים.

בצלאל סמוטריץ': אסור היום לומר את הדבר הזה.

בצלאל סמוטריץ': חברים, זה "האמת תהא נעדרת".

בצלאל סמוטריץ': אבל אנחנו לא נבהלים.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי קודם: "האמת תהא נעדרת" – אחד מסימני הגאולה.

בצלאל סמוטריץ': אז ככל שאתם תצעקו יותר ותסתירו יותר והאמת תהיה נעדרת יותר, לנו יהיו סימנים שאנחנו יותר ויותר בדרך.

בצלאל סמוטריץ': דמוקרטיה – אני למדתי אזרחות לא מזמן.

בצלאל סמוטריץ': אני מהצעירים כאן בכנסת.

בצלאל סמוטריץ': לא לפני הרבה מאוד שנים עשיתי בגרות באזרחות ולמדתי שדמוקרטיה זה שלטון העם.

בצלאל סמוטריץ': העם הוא הריבון – זו השיטה הריבונית – –

אחמד טיבי: עברת?

אחמד טיבי: עברת את הבחינה?

בצלאל סמוטריץ': בוודאי.

בצלאל סמוטריץ': – – הפרלמנטרית שלנו.

בצלאל סמוטריץ': העם הוא הריבון.

בצלאל סמוטריץ': אז האמת תהא נעדרת וגם האמת הפשוטה הזאת נשכחת, והדמוקרטיה הופכת לסט של ערכים וזכויות.

בצלאל סמוטריץ': ערכי היסוד של השיטה זה הכוח של האליטה – שמאבדת את הרוב, מאבדת את העם, מאבדת את היכולת להשפיע דמוקרטית, לבצר את כוחה ולמנוע שינויים.

בצלאל סמוטריץ': גונבים להם את המדינה, מזיזים להם את הגבינה.

בצלאל סמוטריץ': אני, אגב, לא נבהל מזה.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר שאני חסיד גדול של אהרן ברק במהפכה השיפוטית שהוא יצר.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהתפיסה הבסיסית שמכפיפה את הדמוקרטיה במובן הפשוט שלה, שלטון העם והרוב, לאיזשהם גבולות גזרה של ערכים היא תפיסה נכונה מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אהרן ברק מכשיר את הדרך לסנהדרין, למלך המשיח.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שבלי אהרן ברק, אם מחר תקום הסנהדרין, והסנהדרין יעיזו לפסול חוק של הכנסת, ירגמו אותם באבנים.

בצלאל סמוטריץ': בא אהרן ברק ואמר: חברים, בכל הכבוד, דמוקרטיה, יש לה מקום גדול, חשוב מאוד, להסדיר את ענייני החיים, אבל בפירוש היא פועלת בתוך גבולות גזרה מאוד ברורים.

בצלאל סמוטריץ': יש לי ויכוח גדול עם אהרן ברק מהם ערכי היסוד של השיטה – אם הם ערכים ותרבות מערבית מחודשת שהיום פה ומחר תתחלף וזה מוסר אנושי חולף, או שערכי היסוד של השיטה, בוודאי של השיטה במדינה היהודית, נשענים על ערכים של תורה, על מוסר של תורה.

בצלאל סמוטריץ': אני ממש לא נבהל מאהרן ברק.

בצלאל סמוטריץ': אז אמרנו שהאמת תהא נעדרת, ותפקידנו כשהאמת נעדרת הוא לחפש אותה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שכשאדם נעדר, הוא לא איננו, הוא לא נעלם; הוא קיים, הוא רק נעדר.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה עושים כשאדם נעדר?

בצלאל סמוטריץ': מחפשים אותו.

בצלאל סמוטריץ': אז תפקידנו לא להיבהל מזה שהאמת תהא נעדרת, לא להיבהל מזה שיש בלבולים ועיוותים וסיבוכים, לא להיבהל מזה שזה נראה כובש את הכול, ואוי ואבוי למי שמעז.

בצלאל סמוטריץ': תפקידנו לחפש את האמת ולומר אותה, לומר אותה בקול צלול: חברים, גם אנחנו נמשיך, בוודאי ובוודאי שרבנים ימשיכו לבטא את העמדות האלה, את האמת של תורה, ללא מורא, בגלוי, ואיש לא יסתום את פיותיהם.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לסיים – אדוני היושב-ראש, זה דווקא מתאים גם לך – – –

אחמד טיבי: אללה יוסתור.

בצלאל סמוטריץ': תראו, אלפיים שנה עם ישראל האמין שתבוא גאולה.

בצלאל סמוטריץ': הוא האמין גם שבסופו של יום עם ישראל כולו יחזור בתשובה וישוב לאביו שבשמיים ונחזור חזרה לדוד ושלמה ולבית המקדש ולממלכת כוהנים וגוי קדוש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, חבר הכנסת איל בן ראובן, לא צריכים להאמין;, אנחנו רואים את זה בעיניים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, כמי שרואים את קומת הנבואה הראשונה מתקיימת לנגד העיניים שלנו, כפי שאמרנו בפתח הדברים, אנחנו רואים את כל דברי הנבואה – נכון, איך עם ישראל חוזר לארצו, וקיבוץ גלויות, ו"אתם הרי ישראל ענפכם תתנו ופריכם תשאו", כפי שאומר הנביא זכריה.

בצלאל סמוטריץ': אין לך קץ מגולה מזה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו יודעים בוודאות מוחלטת שתבוא או-טו-טו גם הקומה השנייה, קומת הרוח, ואני אסיים בלקרוא כמה פסוקים שקראנו בהפטרה האחרונה.

בצלאל סמוטריץ': בשבת האחרונה קראנו בבתי הכנסיות את פרשת פרה.

בצלאל סמוטריץ': וקראנו ביחזקאל ל"ו, באמת, אחד הפרקים היותר גדולים של נבואות הנחמה של יחזקאל.

בצלאל סמוטריץ': אני אקרא כמה פסוקים: "לכן אמֹר לבני ישראל – – –

אחמד טיבי: אפשר פסוק אחד?

אחמד טיבי: כי הזמן הסתיים.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אתה תוסיף דקה, כי ההוא – – –

אחמד טיבי: פסוק אחד.

אחמד טיבי: אבל אני מוסיף לך זמן בגלל הדברים משובבי הלב שלך.

בצלאל סמוטריץ': "לכן אמֹר לבית ישראל כה אמר ה' אלוקים לא למענכם אני עֹשה בית ישראל כי אם לשם קֹדשי אשר חִללתם בגוים אשר באתם שם" – כל מה שאנחנו עושים פה היום זה קידוש השם אחד גדול.

בצלאל סמוטריץ': "וקִדשתי את שמי הגדול המחֻלל בגוים אשר חִללתם בתוכם וידעו הגוים" – אחמד, גם אתה תדע – "כי אני ה' נאם ה' אלוקים בהִקדשי בכם לעיניכם".

בצלאל סמוטריץ': כשמדינת ישראל קורמת עור וגידים, גם אחמד וחבריו מבינים שיש ריבונו של עולם ושהוא מחזיר שכינתו לציון, ושהאמת האלוקית של העולם הולכת להתברך.

בצלאל סמוטריץ': "ולקחתי אתכם מן הגוים" – הינה, הקומה הראשונה – "וקִבצתי אתכם מכל הארצות והבאתי אתכם אל אדמתכם".

בצלאל סמוטריץ': מה זה אם לא מה שקורה כאן ב-70 השנה האחרונות לנגד העיניים שלנו?

בצלאל סמוטריץ': ואז מגיעה גם קומת הרוח: "וזרקתי עליכם מים טהורים וטהרתם מכל טֻמאותיכם ומכל גִלוליכם אטהר אתכם.

בצלאל סמוטריץ': ונתתי לכם לב חדש ורוח חדשה אתן בקרבכם והסרתי את לב האבן מבשרכם.

בצלאל סמוטריץ': ונתתי לכם לב בשר".

בצלאל סמוטריץ': והינה מגיע השיא: "ואת רוחי אתן בקרבכם ועשיתי את אשר בחֻקַי תלכו.

בצלאל סמוטריץ': ומשפטי תשמרו ועשיתם" – ואז, כמובן – "וישבתם בארץ אשר נתתי לאבֹתיכם והייתם לי לעם, ואנכי אהיה לכם לאלוקים".

בצלאל סמוטריץ': וממשיך כאן הנביא ומתאר את הפריחה ואת הצמיחה הגשמית והרוחנית הגדולה שאנחנו חיים בתוכה, ובעזרת השם, מצפים שהיא תמשיך לצמוח ולפרוח נגד העיניים שלנו, ובעזרת השם יכירו וידעו כולם כולם כולם – כתוב גם, אתה יודע, בזכריה, אחמד – שיבוא היום ונכון יהיה הר בית ה' בראש ההרים, ונהרו אליו כל גויים, ואמרו לכו ונלכה באורחותיו ונדע את דרכיו – כולם כולם כולם, היהודים ומי שאינם, יכירו בעזרת השם באמת האלוקית הגדולה של העולם, שהולכת ומתגלית.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אחמד טיבי: דרך ארץ קדמה לתורה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: א-נאאב יוסף ג'בארין.

בצלאל סמוטריץ': אתה רואה, אתה כבר מתחיל לדעת.

בצלאל סמוטריץ': אתה רואה, כבר אתה מצטט לנו מאמרים של חז"ל, משניות.

אחמד טיבי: באתי מוכן מהבית.

בצלאל סמוטריץ': מצטט משניות.

אחמד טיבי: תזכור את זה תמיד, סמוטריץ: דרך ארץ – –

בצלאל סמוטריץ': אתה רואה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לכו ונלכה – – –

אחמד טיבי: – – קודמת לתורה.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: אדוני יושב-ראש הישיבה ד"ר אחמד טיבי, חברי הכנסת המעטים בישיבה – – –)

אחמד טיבי: (אומר בערבית: שחלק מהם נכבדים.

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: מעטים אבל גם מאיכות חשובה.

יוסף ג'בארין: ראשית, אתחיל בברכות לתלמידים ביציע המבקרים.

יוסף ג'בארין: ברוכים הבאים.

יוסף ג'בארין: תודה על התעניינות

יוסף ג'בארין: כם בדיונים האלה.

יוסף ג'בארין: בזמן שאנו מדברים כעת בכנסת עשרות מבני עמנו מכפר שעב מפגינים מחוץ לכנסת, מול משרד האוצר.

יוסף ג'בארין: דרישתם היסודית והצודקת מאוד היא שיקבלו מים זכים וצלולים, כמו כל התושבים במדינה הזאת.

יוסף ג'בארין: באתי מההפגנה לאחר שהבעתי תמיכה בפעילותם, בהפגנתם ובהתארגנותם הפוליטית והחברתית.

יוסף ג'בארין: אני תוהה: האם זו בקשה גדולה, אבו כאמל, שבני עַם, ובכלל זה ילדים, זקנים ונשים, יקבלו מים נקיים?

יוסף ג'בארין: האם זו בקשה גדולה?

יוסף ג'בארין: או שבגלל שמדובר ביישוב ערבי יש רשלנות ועצימת עין?

יוסף ג'בארין: והנושא של זיהום המים נמשך כעת זה כמה שבועות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לחזק את ידי תושבי שעב, ואנחנו ברשימה המשותפת לצדם במאבק הזה ובהתארגנות הזאת, החברתית והפוליטית.

יוסף ג'בארין: על כל האחראים להתערב לאלתר לפתרון הבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: ) אמרתי שאני בא למליאה אחרי שהשתתפתי בהפגנה מחוץ לכנסת של תושבי הכפר שעב שבגליל.

יוסף ג'בארין: ותחשוב, חבר הכנסת בן ראובן, מה הדרישה שלהם, מה הביא אותם מהגליל עד לכנסת.

יוסף ג'בארין: מה הביא אותם?

יוסף ג'בארין: דרישה בסיסית: לקבל מים נקיים מהברזים.

יוסף ג'בארין: זה כבר כמה שבועות שהמים קיבלו צבע, ונראה שהם לא נקיים, עכורים – צבע וגם ריח.

יוסף ג'בארין: ואני אומר לכם, הדבר הבסיסי הראשון שאני זוכר שלמדתי בבתי הספר – שאיך מגדירים את המים?

יוסף ג'בארין: מגדירים את המים כנוזל שאין לו ריח ואין לו טעם ואין לו צבע.

יוסף ג'בארין: פתאום הכול התבלבל בשעב, באמת.

יוסף ג'בארין: ואתם רואים את המים במו עיניכם, אפילו קשה, לא הייתם שוחים במים כאלה, אז על אחת כמה וכמה לראות את המים הללו יורדים מהברזים בתוך הבתים.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני מחזק את ידיהם של המפגינים, של תושבי שעב בכלל.

יוסף ג'בארין: הם סובלים מזה כבר כמה שבועות, וזו הזדמנות לקרוא לכל האחראים – בתאגידי המים, במשרד הפנים, במשרד האוצר – לפעול כדי לסיים את הסבל של התושבים.

יוסף ג'בארין: אם זה לא היה כואב להם ואם הם לא היו סובלים, לא היו מגיעים לכנסת עד ירושלים כדי להפגין.

יוסף ג'בארין: ואגב, הייתה להם גם שביתה של יומיים בבתי הספר כדי להגיד שאי-אפשר להמשיך עם המצב הזה.

יוסף ג'בארין: לכן, זו בהחלט קריאה לכל האחראים מעל דוכן הכנסת להתערב ולפתור מיידית את הבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: שמעתי את הדיונים שהיו קודם – חבר הכנסת סמוטריץ ואחרים – המשך לדיונים שהיו אתמול, ואני רוצה לנצל את הדקות שיש לי כדי להציג את העמדה שלי בעניין חוק הלאום, שעבר אתמול בוועדה המיוחדת לחקיקת חוק הלאום להכנה לקריאה ראשונה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שכשאני חוקר את המערכות המשפטיות במדינות מתוקנות בעולם, אני מזהה כל הזמן מגמה ברורה של חקיקה שמטרתה להגן על זכויות האדם, לעגן את עקרון השוויון, להגן על זכויות של קבוצות מיעוט ולחזק את המשטר הדמוקרטי.

יוסף ג'בארין: במדינת ישראל אני מזהה מגמה הפוכה.

יוסף ג'בארין: לא צריך לחקור את מה שקורה בישראל כדי ממש לזהות מגמה הפוכה.

יוסף ג'בארין: המשכן הזה נהיה גם חלוצי בחקיקה של חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים גזעניים, והייתי אומר בהחלט – גם חקיקת אפרטהייד דוגמת חוק הלאום.

יוסף ג'בארין: חוק-היסוד מעגן יתרונות בחקיקה שהם רק מנת חלקו של הציבור היהודי, גם בתחום ההגירה, באמצעות עקרון השבות ליהודים וליהודים בלבד, גם בעניין הסמלים, גם בעניין מעמדם של המוסדות הלאומיים היהודיים, גם בעניין ימי החופש וגם בעניין השפה – הקביעה שרק השפה העברית תהיה שפה רשמית בישראל, ולאחר 70 שנה מקום המדינה, לפגוע במעמדה של השפה הערבית, לבטל את מעמדה כשפה רשמית לצד השפה העברית, ולקבוע שיש לה מעמד מיוחד שלא ברור מהו, המעמד המיוחד הזה.

יוסף ג'בארין: אבל גם אותו סעיף קשה במיוחד, סעיף אפרטהייד מובהק, מובהק – אני רואה ששר הבינוי והשיכון נמצא.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע למה ברחת מספסלי הממשלה, אבל זה סעיף שבדיוק שנוגע למשרד שלך.

יואב גלנט: לא הבנתי את השפה.

יוסף ג'בארין: עכשיו אני מדבר בעברית.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שבעברית תבין אותי.

יוסף ג'בארין: הסעיף שבהצעת חוק הלאום שמרשה הקמת התיישבויות קהילתיות על בסיס לאום או דת – ואם השר לא יודע, אז אני אומר לך שאתמול, בישיבה של הוועדה המיוחדת, נציג היועץ המשפטי לממשלה אמר במפורש שהסעיף הזה שמאפשר הקמת יישובים על בסיס לאום או דת הוא סעיף שמהווה אפליה בוטה, כלפי הציבור הערבי בעיקר.

יוסף ג'בארין: נציג היועץ המשפטי אמר את זה.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד השר, אם יש לך הוראה בחוק שלא רק חברי הכנסת מהרשימה המשותפת או מהאופוזיציה אלא נציג היועץ המשפטי משתמש לגביה בביטוי של אפליה בוטה, אני לא מבין איך אפשר ככה לעבור לסדר-היום אל מול עמדה משפטית נכונה כזאת.

יוסף ג'בארין: הרי תבינו, מה זה אומר שאפשר, משפטית, להקים התיישבות על בסיס לאום או דת?

יוסף ג'בארין: מה זה אומר?

יוסף ג'בארין: זה אומר שאותה התיישבות שמקימים אותה עכשיו יכולה לתלות שלט בכניסה, ובשלט יהיה כתוב שבמקום הזה יגורו רק יהודים.

יוסף ג'בארין: זו המשמעות האופרטיבית של העניין הזה, ואני לא מגזים.

יוסף ג'בארין: זו המשמעות.

יוסף ג'בארין: לתת גושפנקה לפרקטיקה מפלה וגזענית כזאת – פשוט זה בלתי נתפס.

יוסף ג'בארין: הם יכולים לשים שלט בכניסה לאותו פרויקט דיור ולהגיד: לא מוכרים לערבים כאן, זה רק ליהודים.

יוסף ג'בארין: זה כאילו יהיה חוקי.

יוסף ג'בארין: יש מדינה אחרת בעולם שיכולה לטעון שהיא מדינה מתוקנת, דמוקרטית, שוויונית ושתאשר חקיקה כזאת, חקיקת אפרטהייד?

יוסף ג'בארין: ואני אומר אפרטהייד לא כקלישאה, אני אומר את זה כנתון עובדתי, כי מה זה אומר התיישבות נפרדת על בסיס לאום או על בסיס דת או על בסיס גזע?

יוסף ג'בארין: זו בדיוק המשמעות של האפרטהייד.

יוסף ג'בארין: אומנם אני חושב שחקיקה כזאת היא בטח בלתי חוקית ובלתי חוקתית, כפי שנציג היועץ המשפטי של הממשלה אומר, אבל השאלה היותר-מהותית לדעתי היא לא השאלה המשפטית, היא יותר השאלה הציבורית, השאלה המוסרית: איך הגענו למציאות פוליטית כזאת שמקדמת חקיקה גזענית, חקיקה פוגענית?

יוסף ג'בארין: איך הגענו למצב הזה?

יוסף ג'בארין: אבל כנראה שאלה הפנים של הממשלה הזאת, אלה הפנים של ממשלת הימין שמקדמת חקיקה כל כך פוגענית.

יוסף ג'בארין: ואתם יודעים מה?

יוסף ג'בארין: אני גם תוהה איך אני יושב בוועדה בתוך הכנסת שדנה בסעיף כל כך גזעני, סעיף של אפרטהייד, ואני לא שומע צעקה.

יוסף ג'בארין: לאן הגיעה הכנסת?

יוסף ג'בארין: באילו מדינות קיבלו חקיקה שרודפת אחרי קבוצת מיעוט?

יוסף ג'בארין: איזה משטרים קיבלו חקיקה וקיבלו מדיניות שמכוונת לפגוע בקבוצת מיעוט?

יוסף ג'בארין: שאני אשיב לכם?

יוסף ג'בארין: הרי כולם יודעים את ההיסטוריה, גם של העם היהודי, בעיקר של העם היהודי בקונטקסט הזה.

יוסף ג'בארין: ואז, אחרי עשרות שנים, לראות שבכנסת דנים בחקיקה הזאת ומעבירים את זה כאילו שזה דבר שבשגרה, זה פשוט בלתי נתפס, השפל המוסרי והציבורי שהשיח במדינת ישראל הגיע אליו.

יוסף ג'בארין: זה פשוט בושה וחרפה.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, אני הייתי מצפה ממך שאחרי שאני מסיים שתעלה כאן ותתערב, ותגיד שחקיקה כזאת אינה מקובלת עליך, שהפרדה על בסיס לאום או דת או גזע לא יכולה להיות מקובלת עליך.

יוסף ג'בארין: ואחר כך – אבל גם אומרים שיכול להיות שהיום, אחרי שיסתיים הדיון בתקציב, יכול להיות שעוד יביאו את החוק הזה לקריאה ראשונה במליאה, זאת אומרת שמתכוונים לעשות את הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: ואחר כך תוהים איך אני טוען שיש סתירה בין המדינה היהודית למדינה הדמוקרטית.

יוסף ג'בארין: הינה, יש לכם אחלה דוגמה, הדוגמה הכי מובהקת לסתירה הזאת.

יוסף ג'בארין: אם משמעות המדינה היהודית זה להעניק יתרונות בחוק ובמדיניות באופן בלעדי לציבור היהודי על חשבון האזרחים הערבים, ילידי המקום, אם זו המשמעות של להיות מדינה יהודית – לתת עליונות לציבור היהודי – אז ודאי שזה סותר עקרונות דמוקרטיים בסיסיים.

יוסף ג'בארין: דמוקרטיה לא יכולה לחיות עם מצב שאין אזרחות שווה, שיש אזרחות סוג א' שהציבור היהודי נהנה ממנה; אתה, חבר הכנסת בן ראובן, שר השיכון, מזכירת הכנסת ירדנה מלר, לכם יש אזרחות דה לוקס, אזרחות סוג א', בגלל החקיקה הפוגענית הזאת, הפוגענית במי שאינו יהודי.

יוסף ג'בארין: ואז אזרחי המדינה הערבים, גם חברי כנסת כמו חברי אבו עראר, כמו יושב-ראש הישיבה חבר הכנסת אחמד טיבי, כמו סגן מזכירת הכנסת נאזם באדר – משאירים לנו אזרחות סוג ב', סוג ג', סוג ד'.

יוסף ג'בארין: ולכן, זה סיווג, קלסיפיקציה, סיווג אתני מפורש, ברור, גלוי, של האזרחות הישראלית.

יוסף ג'בארין: מישהו יכול להגיד לי שזה דמוקרטי?

יוסף ג'בארין: מישהו יכול להגיד לי שזה מתיישב עם ערכים אוניברסליים של שוויון, של אזרחות שווה, של דמוקרטיה מהותית?

יוסף ג'בארין: והדברים מתחדדים יותר כשמצביעים ומבינים ומעכלים את המאפיינים של הציבור הערבי בישראל, שהוא לא רק מיעוט לאומי ולשוני ודתי ותרבותי – כמו למשל המיעוט דובר הצרפתית בקנדה, נגיד; בגרמניה יש מיעוט טורקי של מיליונים – אלא זה מיעוט שהוא גם מיעוט ילידי, זאת אומרת, הוא נמצא והוא קיים והוא חי בארץ הזאת עוד הרבה לפני קום המדינה.

יוסף ג'בארין: וזו לא סתם נוכחות פיזית, אלא נוכחות עם תרבות פורחת ועם זהות ערבית-פלסטינית משגשגת בחיפה, יאפא, עכא, א-לוד וא-רמלה, נצרת ואום אל-פחם, אל-מֻתַ'לַּת וא-נקב.

יוסף ג'בארין: זו אוכלוסייה מקורית, ילידית (אומר בערבית: בעלי הקרקע המקוריים – –)

טלב אבו עראר: ילידים.

יוסף ג'בארין: (– – והילידים – –)

אחמד טיבי: (אומר בערבית: יש למילה משמעות.

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: (– – אנשי המקום.

יוסף ג'בארין: ) ולכן, כשמדובר בקבוצה ילידית שהיא קבוצת לאום וקבוצת לשון וקבוצת תרבות – – –

אחמד טיבי: Indigenous.

יוסף ג'בארין: Indigenous people.

יוסף ג'בארין: native community.

יוסף ג'בארין: זה לא רק שמשפטית, המשפט הבין-לאומי מגן באופן מובהק על זכותה של הקבוצה הזאת לשוויון ולזהות קולקטיבית פורחת, אלא גם מבחינה מוסרית צריך לשמר את המעמד של אותה קבוצה, גם במסגרת הפוליטית החדשה, בתור קבוצה שנהנית משוויון, מהכרה קולקטיבית, מחופש לפיתוח הזהות התרבותית והלאומית שלה, אבל גם שלא תהיה מופלית בחקיקה; שלא תהיה חקיקה שמעדיפה במפורש, בריש גלי, את קבוצת הרוב.

יוסף ג'בארין: אם החוק צריך להעדיף קבוצה, אז הוא צריך להעדיף בהעדפה מתקנת דווקא את קבוצת המיעוט – המיעוט המקופח והמיעוט המודר.

יוסף ג'בארין: אבל אין דבר כזה בתפיסות דמוקרטיות לתת עדיפות כל כך רחבה, בכל כך כל הרבה חוקים ובכל כך הרבה נושאים, דווקא לקבוצה הדומיננטית, לקבוצת הרוב.

יוסף ג'בארין: זה אנטי-דמוקרטי, זה אנטי-זכויות אדם, זה אנטי-מוסרי, והכנסת הזאת, לצערי, רק מקצינה את המגמה הזאת, והממשלה הזאת מקצינה את המגמה הזאת.

יוסף ג'בארין: ולכן, זה פשוט צו השעה לפעול כדי להפיל את הממשלה ולהפיל את המדיניות הזאת ולשנות כיוון – כיוון למען דמוקרטיה אמיתית, למען חיזוק ערכים של זכויות אדם והערך הבסיסי של שוויון.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

אחמד טיבי: שוכרן לנאאב יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתייחס לדברי חברי בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אומר רק בקצרה שלאור דבריך המלומדים על הדמוקרטיה שכחת לציין שדמוקרטיה נועדה בראש וראשונה לשוויון ולזכויות המיעוט.

איל בן ראובן: כן מדינה יהודית דמוקרטית, כן מדינה חזקה וצודקת, אבל חשוב לזכור: אין סתירה בין רוב יהודי נדרש לבין שוויון מוחלט לכלל אזרחיה.

איל בן ראובן: ואני חוזר לעניין התקציב.

איל בן ראובן: אנחנו עוסקים היום פה בתקציב המדינה – לכל הדעות עניין מרכזי מאוד בחייה של מדינה.

איל בן ראובן: אבל בואו נאמר את האמת: מה מעניין את הציבור היום, התקציב?

איל בן ראובן: ממש לא.

איל בן ראובן: מה יהיה עם ראש הממשלה הזה – זה הנושא.

איל בן ראובן: ראש ממשלה שרובו-ככולו טבול בחקירות משטרה, בחוק השתמטות, שמובל על ידי קצוות שמנצלים ראש ממשלה חלש, שכיסאו חשוב לו יותר מהדמוקרטיה, מעתידה של מדינת ישראל כמדינת מופת דמוקרטית, יהודית, חזקה וצודקת.

איל בן ראובן: נאמר לא פעם שהתקציב הנוכחי הוא הבטחה של ממש לאזרחי ישראל, שיש בו ביטוי רחב אפילו למצעי מפלגות האופוזיציה.

איל בן ראובן: דובר על יציבות ואיתנות למדינה, למשק, לכלכלה.

איל בן ראובן: אני לא מזלזל בדברים הטובים שיש בתקציב, ומותר וגם צריך לפרגן על דברים טובים שנעשו.

איל בן ראובן: כבוד השר יואב גלנט עושה הרבה דברים טובים, אני מוכרח לציין.

יואב גלנט: מנסה.

איל בן ראובן: מנסה?

איל בן ראובן: לאט-לאט גם תצליח.

איל בן ראובן: אלה דברים שלוקחים זמן, ויש גם הצלחות.

איל בן ראובן: אבל אני מוטרד יותר מנושאים שאיתם נמנע התקציב הנוכחי מלהתמודד ומהבעיות שהוא בעצם משמר בכך.

איל בן ראובן: בהקשר לכך אני אמקד את הערותיי תחילה בתקציב בנושאי ביטחון והצלת חיי אזרחים, בעצם אלו שלמענם אנחנו נמצאים כאן היום – נושאים שצועקים רק כאשר הם חובטים בך.

איל בן ראובן: תקציב מערכת הביטחון, תקציב המדינה בכל אשר למיגון יישובי קו עימות, בדגש על הצפון, התקציב הזה, הנוכחי, ל-2019, הוא בעיניי חסר אחריות.

איל בן ראובן: חצי מענה הוא לא מענה כלל ברגע שחיי אדם מונחים על הכף.

איל בן ראובן: חצי, רבע, עשירית.

חיים ילין: 150 מיליון שקל זה לא מספיק.

איל בן ראובן: אני יודע, אני יודע.

איל בן ראובן: אני מייד מדבר על זה.

איל בן ראובן: 150 מיליון ש"ח הם רחוקים אפילו מחצי מענה, הרחק משם.

איל בן ראובן: אתה לא יכול לתת מענה שיציל חצי משפחה, שיציל חצי מתושבי היישובים.

איל בן ראובן: אם נשים רגע בצד את חקירות ראש הממשלה והמשבר המדומה שניסה ראש הממשלה וסביבתו לייצר לנו בימים האחרונים ונדבר על נושאים באמת חשובים שעומדים לפתחנו, כדוגמת הזירה הצפונית, שלצערי, באמת לצערי, הולכת ומסלימה – כמו שאמר חברנו ד"ר חיים אסא, עננים אפורים מעל ראשנו, מאמר שאני נאלץ להסכים איתו – נבין שאנחנו נמצאים בפיגור, פיגור שמפקיר את האזרחים.

איל בן ראובן: אין ספק שהעימות בזירה הצפונית עשוי להתפתח למערכה רחבה, שהסבירות לה גבוהה בהרבה ממה שהייתה לפני שלוש, ארבע וחמש שנים.

איל בן ראובן: במערכה שכזאת אזרחי המדינה בכלל ואזרחי הצפון בפרט יהיו מטרה עליונה מצד אויבינו, כי אלו מטרות הטרור, אלו שאיתן אנחנו מתמודדים.

איל בן ראובן: ואני אינני מזלזל באויביי.

איל בן ראובן: היכולת להטיל אלפי רקטות ביום לשטחה של ישראל, ורובן לצפון, זאת יכולת קיימת.

איל בן ראובן: לצערי, ממשלת ישראל – למרות הבטחת ראש הממשלה; כנראה שבמצבו אין לו זמן לכך –אדוני היושב-ראש, עדיין לא השכילה להידרש לכתיבת תפיסת ביטחון לאומי ויצירת מדיניות ביטחון לאומי תואמת.

איל בן ראובן: באמת באמת זה אולי יותר חמור מסוגיות התקציב הלא-שלם הזה.

איל בן ראובן: והתוצאה, בנושא שעליו אני מדבר, הגנת אזרחי המדינה – והרי היא מחולקת בין גורמים שונים – אני קובע בהיבט המקצועי שהעורף האזרחי, בדגש על הצפון, איננו מוכן כראוי למערכה ולאיומים שמתהווים שם.

איל בן ראובן: ואני לא אומר זאת בשביל להפחיד את אזרחי המדינה.

איל בן ראובן: אני מעדיף לומר זאת עכשיו בקול רם ומעל הפודיום הזה לפני המערכה, לפני שנצעק מדוע לא אמרנו ולא עשינו.

איל בן ראובן: לצד זאת אני חייב לומר שברמה הטקטית, שם כן התקדמנו.

איל בן ראובן: פיקוד העורף, רח"ל ואחרים בהחלט עושים עבודה רבה וחשובה.

איל בן ראובן: התקציב כפי שהוא מוגדר בספר התקציב מחלק משהו כמו 150 מיליון ש"ח, שמוקצים למיגון בכלל המדינה ולמספר רב של נושאים, נושאים חשובים – התרעות, אזעקות, צפירות וכו' – אבל המיגון הפיזי, שחסר בצורה דרמטית בצפון, לתושבי הצפון, איננו נכלל בו, והסכום המוגדר כרגע איננו מגרד את הצורך.

איל בן ראובן: אני מדבר על ממ"דים לכל אזרח.

איל בן ראובן: לכל אזרח אני מתכוון ערבים ויהודים שחיים בטווחים שבין 0 ל-40 ק"מ מגבולות לבנון, רמת הגולן, שיאפשרו הגנה ראשונית והכרחית בתוך 10 עד 15 שניות מרגע הישמע אזעקה, כמו שמדינת ישראל ידעה לעשות היטב בעוטף עזה – ואדוני השר, אתה מכיר את זה היטב בדרום – והיא עשתה זאת מתוך ניסיון והבנת האיום.

איל בן ראובן: אומר את זה היום שר הביטחון; אומר את זה – וירשה לי לצטט אותו – יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אבי דיכטר; אומרים את זה כל חברי ועדת המשנה לענייני עורף, שגם אני אני חבר בה, בראשות עמיר פרץ.

איל בן ראובן: אני הכנסתי הסתייגות מהותית לנושא המיגון בדרישה ל-500 מיליון ש"ח בדמותם של מענקים והלוואות שיאפשרו לאזרחים להתמגן כראוי מפני האיום המתגבש.

איל בן ראובן: זוהי זכות בסיסית שלה זכאי כל אדם ואזרח – הזכות לחיים ולביטחון אישי – והמדינה, בנושא זה ספציפית, היום, מועלת באחריותה ובתפקידה.

איל בן ראובן: נדרשת תוכנית חמש-שנתית בסך 2.5 מיליארד ש"ח, תוכנית בין-משרדית, אפשר לקרוא לה תר"ש עורף – שדרך אגב, בניירות בצורה כזאת או אחרת היא קיימת, רק שאף אחד לא נוגע בה ברצינות ולא מתקצב אותה.

איל בן ראובן: ואם כבר אנחנו עוסקים בצורכי ביטחון, אותי מאוד מדאיג שאישור התקציב לצרכים אלו, לצורכי הביטחון, לא נעשה בתהליך סדור וראוי בהתאמה לגודלו וחשיבותו.

איל בן ראובן: הייתי נוכח לאורך חלק מדיוני התקציב של ועדת החוץ והביטחון המשותפת עם כספים, ואני רוצה לומר לכם שהממשלה מבקשת לאשר את תקציב צה"ל לשנת 2019 בצורה חפוזה, בלי שניתנה לצה"ל האפשרות לערוך את עבודת המטה היסודית בנושא ובלי הערכת מצב עמוקה ורצינית כמו שצה"ל יודע לעשות, ועל בסיסה בונים תוכנית עבודה שנתית.

איל בן ראובן: את הנוהל הזה, השר גלנט, אנחנו מכירים היטב מימים ימימה.

איל בן ראובן: ופה הרי זה אבסורד – שאנחנו מבקשים היום לקבוע לצה"ל את תמונת האתגרים שאיתם הוא צפוי להתמודד בלי שניתנה לו ההזדמנות העמוקה והרצינית להתכונן לכך.

איל בן ראובן: צה"ל צפוי לגשת להערכת המצב שלו לשנת 2019 בימים אלו ולדון בכך במשך שלושת, ארבעת, חמישת החודשים הקרובים.

איל בן ראובן: ולכן אני שואל: איזה מין תקציב – זה שאנחנו מאשרים – באין הסתמכות על הגורם המקצועי המרכזי בתמונה, לאחר שהוא עשה עבודת עומק אמיתית ורצינית בנושא?

איל בן ראובן: אני רוצה להתייחס לנושא נוסף בנושא הביטחון – סוגיית התעשיות הביטחוניות.

איל בן ראובן: לאור ה-MOU, למי שלא מכיר, סוגיית הסכם הסיוע האמריקאי והחיוב – ואני קורא לו בעצם גם החישוק – לעסקאות גדולות בארצות הברית, על בסיס תעשייה אמריקאית ועובדים אמריקאים, מי ידאג לאנשי התעשיות שלנו, התעשיות הביטחוניות הקטנות והבינוניות, לכל אותם קבלני משנה ולעובדיהם?

איל בן ראובן: אני לא דואג לחברות הגדולות; הן יסתדרו בארצות הברית – רפא"ל, תעשייה אווירית, אלביט; הן כבר שם, עם חברות-בת כאלה ואחרות.

איל בן ראובן: אבל החברות הקטנות, אלו שהן קבלני המשנה, שהן כל כך חשובות לביטחון ישראל, הן לא ישרדו בצורה הזאת.

איל בן ראובן: בתקציב הנוכחי אין לכך שקל, אין הסתכלות בכלל לנושא הזה.

איל בן ראובן: הדאגה של האמריקאים לעובדיהם, הדאגה של ההודים לעובדיהם, לצערי גוברת בענק על הדאגה שלנו, של הממשלה שלנו, לתעשיות שלנו, לאותם אלפי אנשים שעובדים בתעשיות הכל-כך חשובות האלה.

איל בן ראובן: נושא נוסף שמטריד אותי, כבוד היושב-ראש, וגם הוא קשור לחיי אדם, הוא בטיחות בעבודה – בטיחות בעבודה בכלל ובבנייה בפרט.

איל בן ראובן: התקציב הנוכחי איננו נותן מענה להפקרות בעניין טיפול רשויות החוק והאכיפה כדי לעצור את מכת ההרוגים והפצועים היומיומית שמתרחשת בענף הבנייה, ולשים מאחורי סורג ובריח, לצורך העניין, את האשמים בכך.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, כבר השנה, לאחר עשייה לא מעטה – וישנם שינויים: יש חקיקה, יש ענישה מינהלתית, יש ראשי חברות גדולות שבהחלט מתייחסים אחרת היום לנושא בטיחות, אבל התוצאות – התוצאות עדיין רחוקות רחוקות מלהניח את הדעת.

איל בן ראובן: בחודשיים האחרונים, כבוד היושב-ראש, עשרה עובדים הרוגים, עשרה, ונטע רוטמן זיכרונה לברכה, שנהרגה לאחר שמנוף התרסק על מכוניתה.

איל בן ראובן: ואנחנו יודעים שיש מקומות שמנופים יכולים גם ליפול על גן ילדים כאשר זה מופעל על ידי אנשים לא מקצועיים.

איל בן ראובן: היעד חייב להיות שינוי תרבות בנושא הזה, וזה דורש משאבים.

איל בן ראובן: אני אתן דוגמה: יחידת החקירות המשטרתית בשיתוף עם מינהל הבטיחות, שסוכמה לביצוע ב-2019, ועלותה הכוללת נאמדת ב-14 מיליון שקל, איננה מוזכרת בתקציב.

איל בן ראובן: זה, למול, כבוד היושב-ראש – תקשיבו טוב – למול 4.7 מיליארד שקל שאנחנו משקיעים מדי שנה בנפגעים בתאונות עבודה בכלל, שבערך 60% מהם הם סביב תאונות הבנייה.

איל בן ראובן: ואני ממשיך.

איל בן ראובן: ומה באשר למערכת הבריאות, בדגש – אני שם דגש פה על הפריפריה הצפונית.

איל בן ראובן: בתקציב הנוכחי מערכת הבריאות אכן קיבלה עוד, אבל בתקציב הזה אין שינוי אמיתי במצב.

איל בן ראובן: דיברנו על תוכנית הצפון, היה טקס מרשים במעלות, בא ראש הממשלה, סיפר לנו על תוכנית גדולה.

איל בן ראובן: דיברנו על צמצום פערים בתקציב הקיים.

איל בן ראובן: לדוגמה, בית החולים פוריה משווע כבר להוציא לפועל תוכנית קיימת, את מרכז השיקום שלו, בעלות של 150 – כנראה מטפס לכיוון 200 מיליון, והוא תקוע, הוא תקוע בלי תקציב.

איל בן ראובן: משרד הבריאות דורש מבית החולים לממן 40 מיליון שקל מתקציבו לתוכנית – מאיפה זה יבוא?

איל בן ראובן: הרי התורמים לבתי חולים תורמים לאיכילוב ולבילינסון – ובסדר, שיתרמו; הם רוצים את שמותיהם שם.

איל בן ראובן: מי תורם לבית חולים נהריה?

איל בן ראובן: מי תורם לבית חולים פורייה או בצפת?

איל בן ראובן: שם אין תורמים.

איל בן ראובן: ולכן, המצב הנוכחי הוא לעג לרש.

איל בן ראובן: במצב הנוכחי לא יהיה מרכז שיקום, למרות שמציגים לנו את מרכז השיקום הזה כאיזושהי התפתחות מדהימה שהולכת כרגע להתפתח.

איל בן ראובן: זה לא הולך לקרות בתקציב הנוכחי.

איל בן ראובן: שלא לדבר על האבסורד שלמשל כוח אדם, רופאים, שצריך להכשיר אותם על מנת שהם ידעו לעשות את העבודה שם – אין תקן לדברים האלה.

איל בן ראובן: נראה, נגיע, יהיה בסדר.

איל בן ראובן: זה לא עובד כך.

איל בן ראובן: ואני אומר שבנושא הבריאות אנחנו משחקים פה משחק מעוות.

איל בן ראובן: מערכת הבריאות, בתוצאותיה בצפון, כבוד היושב-ראש, בתשתיות שלה, בכל מה שקשור אליה, היא בלתי אפשרית: התמותה גבוהה יותר; התחלואה גבוהה יותר; תמותת התינוקות, סטטיסטית, בצפון גבוהה יותר מאשר בכל מקום אחר בארץ; שיעור מיטות ל-1,000 נפש נמוך יותר; שיעור הרופאים המקצועיים המומחים נמוך יותר.

איל בן ראובן: אז שם אנחנו בוחרים לחסוך?

איל בן ראובן: נדרשת תוכנית ייחודית בנושא הבריאות לצפון.

איל בן ראובן: עד אז, אם לא תהיה תוכנית כזאת, הפערים רק ילכו ויגדלו.

איל בן ראובן: כמו כן, כבוד היושב-ראש, הממשלה דואגת לבשר לנו חדשות לבקרים שהצמיחה טובה, האבטלה נמוכה והכלכלה חזקה.

איל בן ראובן: זה אכן נראה ונשמע מרשים, אבל עם זאת ראינו את דוח ה-OECD על כלכלת ישראל שהתפרסם ביום ראשון האחרון, והוא מבשר לנו חדשות רעות שאותן ראש הממשלה, כשהוא עומד פה על הפודיום, הוא משום מה שוכח לספר לנו אותן.

איל בן ראובן: לפי הדוח, שיעור העובדים העניים בישראל ממשיך לטפס, והוא הגבוה ביותר בהשוואה לשאר מדינות ה-OECD.

איל בן ראובן: ערביי ישראל והחרדים, כתוב בדוח, אינם נוכחים מספיק בשוק העבודה, והם אחוז הולך ועולה בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: כמו כן, שיעור העוני בקרב ילדים בישראל הוא רחב; קצבאות הילדים הניתנות לא מצליחות לחלץ אותם הילדים האלה, את המשפחות האלה, מהעוני.

איל בן ראובן: יותר מכך, הילדים האלה, שגדלים, שרואים את הוריהם עובדים אבל עדיין נשארים עניים – זה מנציח בפניהם את הסברה שעבודה איננה מחלצת מן העוני ולכן גם הסיכוי שלהם להיחלץ ממנו בעתיד קטן.

איל בן ראובן: בשורה התחתונה בנושא זה אומר שמדובר במדינה עשירה לאזרחים רבים – יותר מדי רבים – עניים שנמצאים במצוקה, במצוקה יומיומית, והממשלה נמנעת מלראות זאת.

איל בן ראובן: ובמקום שראש הממשלה ושר האוצר ימשיכו לדבר בחוסנה הכלכלי של המדינה – שיתחילו לפעול למען אותן אוכלוסיות חלשות שאין מי שיזעק את זעקתן.

איל בן ראובן: לסיכום אומר שהתקציב המובא כאן הוא חסר – הוא חסר לביטחון האזרחים הכלכלי והפיזי; הוא חסר למקומות עבודה בצפון; הוא חסר לעצירת ההרג המיותר בתאונות בענף הבנייה; הוא חסר לשירותי הבריאות שלהם זכאים אזרחי הצפון ובכלל; הוא חסר ליצירת שינוי אמיתי בין המרכז לפריפריה, לאיזונים נכונים יותר בין עשירים – ולעשירים, שיהיה להם לבריאות, אינני נגד עשירים – אבל בין עשירים לבין עניים, שיוכלו לחיות בכבוד בסיסי.

איל בן ראובן: בשורה התחתונה הוא חסר בסדר עדיפויות לנושאים שצועקים – וחלק מהם צועקים רק כשהם קורים.

איל בן ראובן: פתחתי ואני מסיים באיום הקיומי האמיתי על מדינת ישראל.

איל בן ראובן: הוא איננו ביטחוני; הוא הכשל והמורד החברתי התלול שבו נמצאת המדינה בגלל מנהיגות שאיבדה את דרכה הערכית, המוסרית והדמוקרטית.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, הביטחון הלאומי מורכב משלוש צלעות – פחות או יותר משולש שווה צלעות: ביטחונית, כלכלית וחברתית.

איל בן ראובן: אם אתם יכולים לדבר קצת יותר בשקט, כבוד השר?

איל בן ראובן: מאוד יעזור לי.

יואב גלנט: חבר כנסת צריך לדעת להתגבר על 120 צעקות.

יואב גלנט: שניים זאת הבעיה?

איל בן ראובן: שניים כאלה זה – – –

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: ביטן הוא לא רק ח"כ אחד בלבד.

דוד ביטן: אני שמן אז אני – – –

אחמד טיבי: לא אמרתי.

אחמד טיבי: אתה שווה כמה.

איל בן ראובן: דיברתי על המשולש שווה הצלעות של הביטחון, הכלכלה והחברה.

איל בן ראובן: הצלע הביטחונית – יש בה פערים; אפשר לייצב אותה.

איל בן ראובן: גם את הצלע הכלכלית ברובד הלאומי אפשר לייצב.

איל בן ראובן: הצלע החברתית, כבוד היושב-ראש, הצלע החברתית קורסת, והיא מושכת איתה את הצלע הביטחונית והכלכלית.

איל בן ראובן: היא קורסת בגלל ראש ממשלה שכיסאו ושרידותו חשובים לו יותר מדמוקרטיה; ראש ממשלה ששקוע בחקירות עד צוואר ובשארית כוחותיו, במקום להילחם על חפותו בצורה ראויה, תוקף את שומרי הסף, תוקף את חוקריו וכל אלו שמתוקף תפקידם עוסקים בתיקי החקירה שלו ושל סביבתו הכושלת; ראש ממשלה חלש, שהקצוות הקואליציוניים מטלטלים אותו מצד לצד, והוא כמו דגל הולך עם הרוח.

איל בן ראובן: על דוגמה אישית אני לא מוצא מילים בכלל להציג את החידלון.

איל בן ראובן: חברה ישראלית שזה חודשים עוסקת בחקירות ראש ממשלה, חברה שמובלת מעוצמת ההפחדות וממגמות כוחניות כלפי הזר וכלפי האחר שנמצאים כאן בארצנו, חברה ללא מצפן מוסרי וערכי שאותה אמורה להוביל מנהיגות, זוהי חברה מידרדרת.

איל בן ראובן: התקציב, ככל הנראה, יעבור מכוח הרוב, אבל אנחנו נמשיך את המאבק להסרת מנהיגות מובלת שאיננה מובילה לשום מקום; מנהיגות שחרתה על דגלה את הסטטוס קוו, את שימור המצב כמעט בכל תחום\

איל בן ראובן: שמשמעו אחד: הידרדרות לאחור.

איל בן ראובן: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת איל בן ראובן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, 18 דקות.

מיכל בירן: תודה רבה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חושבת שהכותרת שלי היום היא "ללכת עם, להרגיש בלי" – המשפט הידוע שכולנו מכירים, עוד כשדיברו על חזיות.

מיכל בירן: אנחנו אוהבים מאוד את התחושה, שבחלקה היא מוצדקת, שישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

מיכל בירן: למעשה, זה גם הטיעון המרכזי שלנו בבריתות שיש לנו עם מדינות אחרות – ארצות הברית, אירופה – הטיעון המרכזי על זה שגם אם כועסים עלינו וגם אם לא מסכימים על הכול, יש להם אינטרס לחזק דווקא אותנו כבעלי ברית, מכיוון שאנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

מיכל בירן: אבל לפעמים אני שואלת את עצמי אם התפיסה הזאת לא מושתתת באמת על נוסטלגיה כזאת משנות ה-70, שבאמת בנו פה מדינה לתפארת.

מיכל בירן: המפעל הציוני, מבחינתי, בנה פה מדינה עם היסודות הכי נכונים של שלטון החוק, של שוויון זכויות.

מיכל בירן: השעון לא – העירו לי.

מיכל בירן: אבל אני תוהה לפעמים אם הגאווה הזאת היא לא אדים מדלק שמילאו לפני עשרות שנים במכונית הזאת ועכשיו אנחנו בעצם מתניידים על אדי דלק.

מיכל בירן: לא רק שאנחנו לא מתקדמים – שזה מה שאתה מצפה שיקרה בכל מדינה נורמטיבית, שככל שהשנים עוברות אנשים נהיים יותר מתקדמים, יותר פתוחים, יותר מכילים, מכפרים על טעויות עבר, משנים, מתקנים – נראה שאנחנו דווקא הולכים אחורה.

מיכל בירן: לא רק 2018 נראה שהיא לא הגיעה למדינת ישראל, אלא לפעמים אפילו המאה ה-21.

מיכל בירן: אחד הפרמטרים המעניינים הוא התחושה הזאת שלנו שאנחנו חלק מהאיחוד האירופי.

מיכל בירן: זה העניין "ללכת עם ולהרגיש בלי".

מיכל בירן: אנחנו מרגישים שאנחנו חלק מהיורוליג, אנחנו שולחים נציגה לאירוויזיון – ואולי זה הזמן לאחל לנטע ברזילי הצלחה בתחרות.

מיכל בירן: אני לא יודעת אם יהיה או לא יהיה לופר על הבמה, אבל ללא ספק, השיר מתנגן בלופ אצלי בראש.

מיכל בירן: אז שוב, כל הדברים האלה נותנים תחושה ממש טובה ותחושה שאנחנו ממש כפסע מהאיחוד האירופי.

מיכל בירן: אנחנו גם חלק מהארגון הכלכלי של מדינות האיחוד האירופי.

מיכל בירן: אבל האם באמת היינו מצליחים להיכנס להיות חברים מלאים באיחוד האירופי?

מיכל בירן: ואיך נקבע הפרמטר של חברות באיחוד האירופי?

מיכל בירן: יש סעיף שקובע בצורה כללית שהמדינה המועמדת צריכה לעמוד בעקרונות של חירות, דמוקרטיה, כיבוד זכויות אדם, חירויות יסוד ושלטון החוק.

מיכל בירן: אני חוזרת: הפרמטרים לכניסה לאיחוד האירופי – המדינה המועמדת צריכה לעמוד בעקרונות של חירות, דמוקרטיה, כיבוד זכויות אדם, חירויות יסוד ושלטון החוק.

מיכל בירן: עכשיו, אנחנו רק מתחילים לגרד פה קצת את השטח, ואנחנו מבינים שיש לנו בעיה.

מיכל בירן: מדברים על חירות.

מיכל בירן: חירות – נראה שבמדינת ישראל היא מאוד סלקטיבית.

מיכל בירן: אפילו כשאנחנו רואים את הדרמה האחרונה עם חוק המרכולים – ואני, חשוב להגיד, לא חושבת שזכותו של אדם לקנות בכל רגע, ושזכויות עובדים זה דבר חשוב, ושיום השבת כיום מנוחה הוא אחת מההמצאות הנהדרות שהיהדות נתנה למין האנושי, אבל אין ספק שהדיון הציבורי הזה העלה על פני השטח דילמה.

מיכל בירן: יש קהילות, יש ערים, יש תושבים, שרוצים לעשות חלק מהקניות שלהם – ההכרחיות, הנחוצות, הבקבוק של המיץ או קרטון החלב – בשבת.

מיכל בירן: המתח וההתנגשות הציבורית בעניין הזה מראים שגם עניין החירות פה הוא לא כל כך מובן מאליו.

מיכל בירן: מצד שני, למי כן נותנים את החירות?

מיכל בירן: נותנים את החירות להפלות אנשים אחרים.

מיכל בירן: בחוק הלאום, שעבר בקריאה ראשונה, ממש טרומית – טרומית?

מיכל בירן: לא, זו הייתה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונה.

מיכל בירן: ראשונה.

מיכל בירן: ממש – – –

יולי יואל אדלשטיין: בוועדה.

מיכל בירן: בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, לדייק.

מיכל בירן: עבר בוועדה אתמול תחת סעיף שנשמע ממש יפה, כאילו כזה שמקדם חירות, ושכל קהילה באמת תחליט לעצמה איך היא מתנהלת, מתוך כבוד למסורת, התרבות, התרבות הייחודית.

מיכל בירן: עכשיו, בניגוד למרכולים – שגם שם, זה ברור שאנחנו מדברים על אנשים שיאפשרו להם חופש בשכונות שהן יותר חילוניות, בלי לבוא ולנקר עיניים במקום שהקהילה בו אחרת – בחוק הלאום הזה, מה שמאפשרים זה בעצם היתר ולגיטימציה, למשל לחרדים, למשל, לחלק מהקהילות של ערבים ודרוזים במדינת ישראל, להפלות נשים, כי זה חלק מפלורליזם תרבותי.

מיכל בירן: שם זה בדיוק המקום שהמדינה הייתה צריכה להתערב ולהגיד: לא.

מיכל בירן: גם לאישה החרדית יש חירות ויש זכויות, ולא ניתן לאחרים לרמוס אותן באצטלה של פלורליזם תרבותי.

מיכל בירן: כיבוד זכויות אדם: אני חושבת שלא צריך כמעט להכביר.

מיכל בירן: באותו חוק לאום – למשל להוריד את הערבית, את השפה הערבית, לנסות להוריד אותה מדרג, במקום שתי שפות רשמיות במדינת ישראל.

מיכל בירן: אגב, כשאני נפגשת עם קבוצות מחו"ל ואני מסבירה להן למה אני רוצה לחיות במדינה יהודית – אני חילונית; יכולתי לחיות בכל מקום אחר – אני מסבירה להם שחשוב לי לחיות כאן כי אני רוצה לחיות במקום שבו ההיסטוריה של העם שלי מובילה אליו; במקום שבו העברית, שהיא שפתי, היא השפה המרכזית לצידה של הערבית; שלוח החגים היהודי הוא לוח החגים המרכזי שעל פיו מתנהלת המדינה – כל הסיבות שבשלן לי אישית מאוד חשוב לחיות במדינה יהודית.

מיכל בירן: אבל כשאני מסבירה להם שכל זה – ולצד זה שהיה לנו שופט ערבי בבית המשפט העליון, לצד זה שהערבית היא שפה רשמית – אני מסבירה להם שלא מדובר בגזענות אלא באמת בכבוד לתרבות, למסורת, להיסטוריה, תוך כדי זה שאתה שומר על זכויותיהם של אנשים אחרים, ונותנת את הדוגמה לזה שבסופו של דבר גם אם מגיעות הצעות חוק גזעניות מהכנסת הזאת, בסוף בית המשפט העליון עוצר אותן.

מיכל בירן: אבל לא בכדי – בדיוק בגלל העניין של זכויות האדם, ובשל עמידה מאוד איתנה של המערכת המשפטית – שוב ושוב עולות מהבית הזה הצעות שקוראות תיגר על בית המשפט העליון, מנסות להחליף את ההרכב שלו, מנסות להמציא מיני פסקאות התגברות, שיאפשרו לכנסת להתגבר על החלטותיו של בית המשפט העליון.

מיכל בירן: שלטון החוק: אני חושבת – שוב, מזכירה לכם:

מיכל בירן: אנחנו מדברים על פרמטרים שעוצבו להצטרפות לאיחוד האירופי, והשאלה: האם היינו עומדים בפרמטרים האלה?

מיכל בירן: חוק היועצים המשפטיים, שאנחנו שוב עוסקים בחקיקתו בבית הזה, גם הוא נוגע בליבת העניין.

מיכל בירן: כי מה הוא אומר?

מיכל בירן: באו השרים והתלוננו: סליחה, אני רוצה לעשות כך וכך; מגיע היועץ המשפטי ואומר לי: לא, זה אסור, זה לא חוקי, את זה אי-אפשר לעשות.

מיכל בירן: אז אמרו: הא, למה צריך יועץ משפטי אם הוא לא נוח?

מיכל בירן: אם אי-אפשר לשלוט בו?

מיכל בירן: אולי מה שצריך לעשות זה פשוט לבחור בפינצטה את אותם יועצים משפטיים, את אותם עורכי דין, שיהיו מוכנים להכשיר כל שרץ בשביל לשאת חן בעיני השלטון.

מיכל בירן: ובמקום שהחוק הזה יעורר סערה גדולה, הוא פשוט זורם כאן, ואני חושבת – לא יודעת אם רבים מבינים את זה שאם הוא באמת ייכנס לספר החוקים ויוטמע במערכת, הוא יערער במידה רבה את שלטון החוק בישראל.

מיכל בירן: חירויות יסוד – נישואים אזרחיים, זכות להורות לגייז: עכשיו, בעניין של הקהילה הגאה, זה מדהים שכשצריך לקחת זכויות, המדינה כבר מזמן, מזמן, יודעת להכיר במשפחות חדשות.

מיכל בירן: למשל, יש לי חבר טוב.

מיכל בירן: הוא ובן זוגו עשו תהליך של פונדקאות בארצות הברית וחזרו עם זוג תאומים.

מיכל בירן: גנטית, האחד שלו ואחד שלו, ויש להם תורמת.

מיכל בירן: תורמת הביציות הייתה אותה אם ביולוגית.

מיכל בירן: המדינה לא נתנה להם פעמיים חופשת לידה, כי היא מבינה שזו משפחה אחת, זה זוג תאומים.

מיכל בירן: זאת אומרת, כשזה זמן לקחת זכויות, המדינה לגמרי הבינה שיש פה משפחות חדשות.

מיכל בירן: אבל כשצריך להכיר בזכויות – לא.

מיכל בירן: אי-אפשר להתחתן פה.

מיכל בירן: כל הדברים הסימבוליים פשוט לא קיימים, גם אם לאט-לאט מצמצמים את הפער בזכויות הטכניות, אם לקרוא לזה ככה.

מיכל בירן: דוגמה נוספת, באמת, היא אימוץ הילדים.

מיכל בירן: זה – נותנים לזוגות גאים לאמץ, אבל הם נמצאים בתחתית הרשימה.

מיכל בירן: זאת אומרת, זה – שוב ושוב ושוב אנחנו נתקלים באפליה הזאת.

מיכל בירן: עכשיו, כשאתה מנסה גם להסביר לכל מיני משלחות מחו"ל – כשהיה את המצב שנתניהו, ראש הממשלה, החזיק אז חמישה תיקים, ואני מזכירה לכם: זה היה בריאות, תקשורת, חוץ, כלכלה וביטחון – כשאתה מנסה להסביר לאיזשהם אנשים שהם לא מתוך הביצה שלנו את הקונספט שבו, עם כל הכנסת הזאת והאנשים הטובים שיש בה, לא נמצאו אנשים לאייש את התיקים האלה, וראש הממשלה מחזיק את כל הסמכויות האלה בידיו, מאוד מאוד קשה להסביר איך זה יכול לקרות במדינה דמוקרטית.

מיכל בירן: היחס למשטרה: מה שקורה פה בתהליך החקירות, היחס לאלשיך, שאני רק רוצה להזכיר שבעצם נתניהו הוא שמינה אותו – אלשיך התגורר תקופה ארוכה בהתנחלות; אי-אפשר להאשים.

מיכל בירן: כל הקונספירציה של: השמאל מנסה להקים, מנסה להפיל ממשלה, להפיל ראש ממשלה מכהן – נראה לי שזה ברור שזה ממש בדיחה כמעט להגיד את זה על אלשיך.

מיכל בירן: אבל כשאלשיך מנסה לעשות את עבודתו ממש מקעקעים את האמון בו, את האמון במשטרה, בהאשמה בזה שהחוקרים היו אובססיביים וחשבו – בקיצור, אולי השיא של זה היה הדיון שהיה בכנסת שבו זומן אלשיך לנזיפה, לכאורה.

מיכל בירן: אגב, הוא עמד בה ממש בגבורה.

מיכל בירן: תקשורת: בתור פוליטיקאית, אני אגיד לכם שזה באמת לא נעים שהתקשורת – כאילו גם אני הרבה פעמים חשה שעושים לי עוול, שלא מסקרים דברים חשובים שאני עושה, שלא מסקרים אותי נכון, אבל כל פוליטיקאי במדינת דמוקרטית יודע שגם אם 90% מהתקשורת מעצבנים אותך, ה-10% הנוספים, שעושים את עבודתם, חושפים שחיתויות, מאלצים אותנו למלא את תפקידינו בצורה הטובה ביותר.

מיכל בירן: הם קריטיים למדינה דמוקרטית.

מיכל בירן: הנאום הנורא שאילנה דיין נאלצה לשאת, עם תגובתו הארוכה של ראש הממשלה, תוך כדי שהיא צריכה להתייחס לעצמה, באמת, בכינויים שהדעת אינה סובלת, אני חושבת שייחרת פה לדיראון עולם כאיזשהו סמל להתנכלות של נתניהו לתקשורת.

מיכל בירן: לזה מוסיפים את מה שקרה עם התאגיד ורשות השידור, וגם כל החקירות, שגם אם בסוף יסתבר שאין מן הפלילי – אם כי אני מאוד בספק, אבל גם אם זה מה שיסתבר, אי-אפשר להתעלם מזה שבמישור הנורמטיבי יש פה בעיה של ראש ממשלה שמשתמש במשאבים שלנו, של הציבור, כדי לסדר לעצמו תקשורת אוהדת.

מיכל בירן: עכשיו, לדברים האלה יש השלכות.

מיכל בירן: טורקיה, למשל – החליטו לעצור את תהליך הקבלה שלה לאיחוד האירופי בגלל ההחלטה שלה לקדם עונש מוות.

מיכל בירן: מה אנחנו עושים?

מיכל בירן: במקום להצטרף למדינות המתקדמות, שיותר ויותר מבטלות עונש מוות, אנחנו מחליטים להכניס עונש מוות למחבלים; מקווה שהוא לא ייכנס לספר החוקים, אבל שוב, חקיקה שעוברת בבית הזה, שמתקדמת.

מיכל בירן: בולגריה – בשנת 2007 האיחוד האירופי הציג תנאים ברורים, שאם הם לא יטפלו בנושא של השחיתות, הם לא יכנסו לאיחוד האירופי.

מיכל בירן: היו שם דיבורים על אנשי עסקים שקנו ראש ממשלה כדי להעביר חוקים שיניבו להם רווח.

מיכל בירן: נשמע מוכר?

מיכל בירן: נשמע מוכר.

מיכל בירן: הם קיבלו אזהרה חמורה, והם נמצאים תחת זכוכית מגדלת, והקבלה שלהם הייתה על תנאי.

מיכל בירן: סרביה – שוקלים להוציא אותם מהאיחוד האירופי כי הם אסרו מצעד גאווה.

מיכל בירן: מוכר לכם, התנכלות לקהילה הגאה?

מיכל בירן: כל שנה חברי הקהילה הגאה נלחמים בכל הארץ שלא יבטלו את המצעדים.

מיכל בירן: לפני שנתיים וחצי נרצחה שירה בנקי רק כי היא הביעה תמיכה במאבק במהלך המצעד בירושלים.

מיכל בירן: אפילו בחופש הביטוי המצב שלנו רע מאוד.

מיכל בירן: נגיד, ההחלטה שלא לתת לפעילי BDS להיכנס לארץ – שוב, אני מהשמאל-מרכז.

מיכל בירן: אני מבלה חלק ניכר מזמני – כשהעיתונאים תמיד מציקים לנו על משלחות לחו"ל, הדבר המרכזי שאני עושה בחו"ל זה ללכת למפלגות אחיות שלנו, לוועידות שלהן.

מיכל בירן: אני עומדת מול תומכי ה-BDS – שלמרבה הצער, אגב, חצי מהם נראה שהם יהודים, לפחות בוועידות האלה – ומסבירה שבעיניי, מה שיש לנו עם הפלסטינים זה סכסוך שצריך לפתור אותו, שזה לא כיבוש.

מיכל בירן: עומדת כחומה בצורה מול ה-BDS.

מיכל בירן: בכל זאת, אני חושבת שההחלטה שלא לאפשר לפעילי BDS להיכנס לארץ היא הזויה והיא לא מועילה.

מיכל בירן: זה נשמע כאילו יש לנו מה להסתיר.

מיכל בירן: אני גיליתי משלחות שבאות לכאן שהדבר שהכי משכנע אותן להיות לטובתנו זה אחרי שהן פוגשות את הפלסטינים.

מיכל בירן: אני לא מתביישת במה שיש לנו.

מיכל בירן: אם יש ביקורת, אז בסדר, שתהיה ביקורת.

מיכל בירן: זה לא אומר שמסכימים, אבל אין מה לפחד מעצם הכניסה והחשיפה לביקורת, כי זה באמת מאפיין משטרים חשוכים ביותר.

מיכל בירן: כשאנחנו מדברים על סיפוח, כשאני מסבירה אל מול טענות האפרטהייד, אני מסבירה: חברים, זה לא ככה.

מיכל בירן: בתוך גבולות 67' כולם שווים בפני החוק, ועם הפלסטינים יש לנו סכסוך לאומי שצריך לפתור אותו.

מיכל בירן: אבל פתאום מתחילים לומר בבית הזה שוועידת הליכוד אישרה החלטה על סיפוח ושיושבות פה שדולות שמדברות על זה.

מיכל בירן: מה נגיד?

מיכל בירן: שיהיו פה 2.5 מיליון אנשים שלא תהיה להם זכות בחירה והם יהיו אזרחים סוג ב'?

מיכל בירן: מה, אנחנו מדמיינים שישאירו אותנו אפילו בארגון הכלכלי של האיחוד האירופי?

מיכל בירן: זה ארגון כלכלי שמיועד למדינות דמוקרטיות, לא למדינות עולם שלישי.

מיכל בירן: כמה מילים, לסיום, על התקציב הזה.

מיכל בירן: אני חושבת – אולי יסכים איתי היושב-ראש – שמעולם לא היה תקציב שקיבל כל כך מעט תשומת לב בבית הזה כמו התקציב הזה, אל מול כל שאר הדברים שקרו פה.

מיכל בירן: אגב, גם תודה לך על הצמצום של חוק ההסדרים – גם זה היה חלק מהעניין – וגם לציבור בבית; הלחץ הציבורי לאורך שנים השפיע בעניין הזה, אבל גם על רקע כל המהומה.

מיכל בירן: אני בכל זאת גם הולכת לישון קצת יותר שקטה בלילה על הדבר שטיפלתי בו בחלקתי.

מיכל בירן: שר האוצר כחלון, שבאופן כללי נוהג בשיטה מאוד פחדנית, שאת כל הדברים הטובים הוא מוציא לתקשורת אבל אל הדברים הרעים, כמו קיצוצים רוחביים – הם מגיעים בשקט בשקט, כשאף אחד לא רואה, לא בזמן תקציב, לא כשכל העיניים מסתכלות על זה, אלא בשקט בשקט – אחת הכוונות – דיבר לפניי חבר הכנסת איל בן ראובן על התופעה האיומה של תאונות עבודה.

מיכל בירן: סוף-סוף, בגלל הביקורת הציבורית, התחילו לטפל בזה.

מיכל בירן: השר חיים כץ הסביר איך סוף-סוף הגדילו את מספר הפקחים, התחילו סוף-סוף להגיש קנסות.

מיכל בירן: זה קורה בעיקר בענף הבניין.

מיכל בירן: אבל מה?

מיכל בירן: משרד האוצר מצא דרך להשתמש בתירוץ הזה של תאונות עבודה ולהגיד: בואו נכריח את המעסיקים להוציא עוד מיליארדי שקלים בשנה ולקנות ביטוח פרטי בשוק הפרטי נגד תאונות עבודה.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא גם הפרטה של הביטוח הלאומי – שלשמחתי הרבה הצלחנו לעצור – הוא גם, בצורה הכי רגרסיבית שיש – באיזשהו שלב, כשהמעסיקים כבר הבינו שהאוצר פשוט רוצה כסף אז הם אמרו: יאללה, בסדר, קחו את הכסף, אבל קחו אותו ממס חברות, כך שמי שמרוויח ירוויח קצת פחות.

מיכל בירן: אל תיקחו את זה מהעסקים הקטנים, שחלקם אפילו לא מצליחים למשוך לעצמם משכורת.

מיכל בירן: אבל את זה האוצר לא היה מוכן לעשות.

מיכל בירן: על מה מדובר?

מיכל בירן: מדובר על 4 מיליארד שקלים שהביטוח הלאומי מוציא על זה בשנה, אבל הוא מרוויח מזה 5 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: זה אפילו לא ענף גירעוני בביטוח הלאומי.

מיכל בירן: זה לא כסף שיישאר בביטוח הלאומי לטובת קצבאות הזקנה או קצבאות הנכים או כל הדברים שחשובים בעינינו; זה פשוט סוג של מס הכנסה, כי האוצר פשוט שותה את הרזרבות האלה מביטוח לאומי.

מיכל בירן: לשמחתי הרבה, הצלחנו לעצור – באמת בשיתוף פעולה גם עם התאחדות התעשיינים, גם עם לה"ב, עם חברת הכנסת מרב מיכאלי ואחרים – הצלחנו לצמצם את הקנס לחצי מיליארד שקלים, והצלחנו שזאת תהיה הוראת שעה לחמש שנים.

מיכל בירן: הצלחנו באמת למנוע את מרבית הדברים שהיו אמורים להיות ברפורמה הזאת.

מיכל בירן: אבל זה רק חשף את זה שבסופו של דבר, מעבר לכל האצטלה של בטיחות בעבודה, כל מה שבאמת היה מאחורי זה זה קנס ששר האוצר משה כחלון הטיל על העסקים הקטנים.

מיכל בירן: בשניות הספורות שיש לי לסיום – אני חושבת שזה לא שיטה.

מיכל בירן: לאורך זמן אי-אפשר ללכת עם ולהרגיש בלי.

מיכל בירן: אני חושבת שמדינת ישראל והקמת המדינה הם באמת מהדברים שמעוררים בי גאווה ומהדברים הכי מדהימים בהיסטוריה האנושית.

מיכל בירן: אבל דמוקרטיה צריך לשמר.

מיכל בירן: אי-אפשר לתת לה להישחק; אי-אפשר לתת לראש הממשלה ולחבר מרעיו לתקוף את בית המשפט, את המשטרה, את התקשורת, ואז להתפלא שלאט-לאט הדבר היחיד שיישאר לנו מהדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון זה נטע ברזילי באירוויזיון.

מיכל בירן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חבר הכנסת שלח עד 20 דקות.

עפר שלח: תודה, אדוני.

עפר שלח: קהל מצומצם ומובחר יש לנו פה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל איכותי.

עפר שלח: איכותי להפליא.

עפר שלח: אני אשתדל, באופן מוזר, לדבר על תקציב המדינה.

עפר שלח: אני יודע שהנאום פה – כל השבוע הזה, שהיה אמור להיות שבוע התקציב, לא ממש היה שבוע תקציב.

עפר שלח: אני אשתדל לצמצם את דבריי לתקציב המדינה, מפני שבאופן לא מפתיע כל חטאי הממשלה הנוכחית, ניתן למצוא אותם בתקציב הזה.

עפר שלח: הראשון הוא הפוליטיזציה.

עפר שלח: התקציב הזה, כמו שאתה יודע, אדוני היושב-ראש, מגיע אלינו במרס.

עפר שלח: אין שום סיבה, כלכלית או מקצועית, שתקציב המדינה יהיה במרס.

עפר שלח: להפך.

עפר שלח: התקדימים – ואני רוצה להזכיר שניים מהם – אומרים איזו סכנה טמונה בדבר הזה.

עפר שלח: בשנת 2008 נחת על העולם משבר פיננסי עולמי, ויש האומרים ששלא נחלצנו ממנו – העולם לא נחלץ ממנו.

עפר שלח: דווקא מצבה של ישראל, גם ב-2008 וגם היום, היה יחסית טוב.

עפר שלח: לא נחלצו ממנו הרבה מאוד זמן.

עפר שלח: כל הפרמטרים המקרו-כלכליים העולמיים – וישראל היא מדינה שכלכלתה מוטת ייצוא, שהקשרים שלה עם העולם הם משמעותיים מאוד בתקציב שלה ובניהול הכלכלי שלה.

עפר שלח: כל זה לא היה נכנס, כמובן, לתוך התקציב, אם התקציב היה מוגש במרס 2008.

עפר שלח: הדבר הזה היה יוצר מהומה מאוד גדולה.

עפר שלח: ב-2011 באה המחאה החברתית ושינתה את סדרי העדיפויות; שינתה גם את סדרי העדיפויות של הממשלה.

עפר שלח: היינו אז בתקציב דו-שנתי.

עפר שלח: ההנחות הבסיסיות בתהליך, למי שמכיר את התהליך שבו עושים תקציב – ההנחות הבסיסיות ביותר לגבי הכנסות המדינה, הוצאות המדינה, סדרי עדיפויות של הוצאות המדינה – כל זה השתנה באופן שהביא אותנו ב-2012 לגירעון מצרפי בשני צידי התקציב; הכנסה והוצאה של קרוב ל-40 מיליארד שקל.

עפר שלח: הדבר החמור ביותר, אדוני היושב-ראש, הדבר החמור ביותר זה שהלקח מהדברים האלה לא נלמד.

עפר שלח: באים ואומרים לנו שצריך שקט פוליטי ושהעברת התקציב מאפשרת לנו שקט פוליטי.

עפר שלח: כמו שראינו גם השבוע, אי-שקט פוליטי לא נובע מזה שמעבירים תקציב.

עפר שלח: תקציב הוא לא איזו נקודה בזמן שבה אי-שקט פוליטי או שקט פוליטי באים לידי ביטוי; הוא נקודה בזמן שבה המפלגות מעלות את הדרישות שלהן וראש הממשלה עושה את המהלכים שלו.

עפר שלח: זה לא בגלל שהתקציב בא בנובמבר, נופלת הממשלה בנובמבר, אם היא נופלת.

עפר שלח: לכן, ההעברה של התקציב הזה במרס, יש לה רק משמעויות פוליטיות.

עפר שלח: הן נובעות מלחץ של שר האוצר, שזה גם התקציב האחרון שלו.

עפר שלח: אגב, אני רוצה לברך אותו.

עפר שלח: הוא שר אוצר שיוצא לו להעביר חמישה תקציבים, אבל כל אחד מהם היה נגוע באותה בעיה פוליטית: תקציבים דו-שנתיים, תקציב שמעבירים אותו במרס וכן הלאה.

עפר שלח: לזה נוסף הנושא המביש ממש של חוק ההסדרים, ואתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני גם פניתי אליך במכתב בעניין הזה.

עפר שלח: אמרה – חברת הכנסת בירן שיבחה אותך על צמצום חוק ההסדרים, ואני מצטרף לזה.

עפר שלח: אבל אני אומר שהבאת חוק הסדרים במרס – ואני מזכיר מהו חוק הסדרים, למי שאיננו בקי; אולי הכיסאות הריקים אינם בקיאים: חוק ההסדרים הוא חוק שבבסיסו, בהצדקה הראשונית שלו בלידתו בשנות ה-80, נועד לאפשר את קיום תקציב המדינה.

עפר שלח: במובן הזה יש בו היגיון – יש סעיפים בתקציב המדינה, חלק מהם, הכנסות והוצאות המדינה, נגזרים מחקיקה, אז בוא נעביר חקיקה כדי שנוכל לקיים את התקציב מ-1 בינואר, מרגע שהתקציב נכנס לתוקפו.

עפר שלח: אבל התקציב נועד להיכנס ב-1 בינואר 2019, ומעבירים בהליך של חוק ההסדרים חקיקה כשיש זמן מעכשיו עד 1 בינואר 2019.

עפר שלח: זה זמן שרוב החוקים בכנסת יכולים לעבור, בטח חוק ממשלתי, בטח חוק ממשלתי שיש עליו הסכמה ותמיכה של משרד האוצר, שהיא בדרך כלל המחסום לרוב החקיקה שעוברת פה בכנסת.

עפר שלח: אין שום סיבה שחוקים כאלה יעברו בהליך של חוק הסדרים.

עפר שלח: אין שום סיבה שחקיקה שנוגעת לסדרי הדיון בבתי המשפט, שמסתירים אותה תחת טענות של יעילות בתי המשפט – כאילו זה מספר השופטים וכן הלאה ויש לזה השלכות תקציביות, אבל יש לזה השלכה חריפה מאוד על זכויות חשודים במדינת ישראל, יש לה השלכה חריפה מאוד על סדרי הדין הפלילי במדינת ישראל – תעבור במסגרת של חוק הסדרים.

עפר שלח: ואני מתייחס רק לדבר אחד מתוך שלל הסעיפים האלה.

עפר שלח: העברת חוק ההסדרים הזה במרס, שמונה וחצי חודשים לפני שהחוק הראשון שלו נכנס לתוקף, ובוודאי לפני שהוא משפיע על תקציב שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019, היא ביזוי של הכנסת – לא הראשון, לצערי, בכנסת הנוכחית.

עפר שלח: הדבר השני שקורה בתקציב הזה הוא שיש בו איזו תחושה של אחריי המבול.

עפר שלח: כאמור, הוא התקציב האחרון של הממשלה הנוכחית.

עפר שלח: אפילו אם היא תוציא את ימיה, בנובמבר 2019 אנחנו נלך לבחירות.

עפר שלח: ויש בו דחייה של דברים מאוד מאוד משמעותיים, או התחייבות לדברים מאוד מאוד משמעותיים, שיבואו לידי ביטוי בתקציב 2020.

עפר שלח: עכשיו, אני בטוח ששר האוצר רוצה להיות שר האוצר – אולי הוא שואף גבוה מזה, אני לא יודע – גם בממשלה הבאה, ויכול להיות שהוא יהיה.

עפר שלח: אם הוא יהיה, הוא ישכב בלילות ויקלל את שר האוצר הקודם, רק שלא תהיה לו בעיה לקלל אותו, כי הוא ישכב ממש על ידו.

עפר שלח: יש הבטחות חסרות כיסוי בתקציב 2019, בתוך התקציב הזה.

עפר שלח: יש דברים כמו מתווה הנכים, שחלק גדול מההוצאה עליו עוברת ל-2020.

עפר שלח: יש מהלכים שלמים שכל ההיגיון הכלכלי שלהם הוא בשנים שאחרי, שכל ההוצאה עליהם היא בשנים שאחרי.

עפר שלח: הם כלולים בתוך התקציב הזה, הם מאפשרים לשר האוצר להציג קיום של הבטחות, הישגים, דברים שהוא נותן לציבור – שהם בסדר גמור, הרי כולנו רוצים לתת הכול לציבור, אנחנו רק צריכים שיהיה לנו את הכסף בשביל זה – ואת הכסף בשביל זה תצטרך להוציא הממשלה הבאה.

עפר שלח: אל מול זה, אדוני היושב-ראש, השר גלנט, באה הכפפה, כיפוף, של הצוות המקצועי במשרד האוצר, שהיא תופעה שאנחנו רואים בכל השנים האחרונות.

עפר שלח: הצוות המקצועי במשרד האוצר יודע שאסור, או לא מקצועי, להעביר תקציב ל-2019 במרס 2018.

עפר שלח: הצוות המקצועי במשרד האוצר יודע את סיפור ההתחייבויות שאמרתי לכם.

עפר שלח: אבל הצוות המקצועי במשרד האוצר כופף את ראשו, ולא בפעם הראשונה.

עפר שלח: ופה אני רוצה לעבור לנושא הספציפי שעליו אני מדבר, כי גם בו בא לידי ביטוי ביטול הצוות המקצועי במשרד האוצר, וזה תקציב הביטחון.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר הופיע שר הביטחון בפני הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון של ועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון.

עפר שלח: הדיון היה חסוי, אבל אני מתייחס רק לדברים שפורסמו מתוכו.

עפר שלח: פורסם מתוכו ששר הביטחון אמר שמהמתווה התקציבי שעליו מתבססת התוכנית הרב-שנתית של הצבא, תוכנית גדעון, נעלמו 6.2 מיליארד שקל בקיצוצים של משרד האוצר.

עפר שלח: שר הביטחון והרמטכ"ל הביעו ספק ביכולת לעמוד בתוכנית הרב-שנתית לבניין הכוח של הצבא – השר גלנט, אני בטוח שאתה מכיר אותה והיא מעניינת אותך, ואני, כיו"ר ועדת המשנה לתפיסת הביטחון ובניין הכוח, עוסק בה מהצד הפרלמנטרי יחד עם החברים שלי לוועדה.

עפר שלח: הוא הביע ספק ביכולת לעמוד בתוכנית הזאת לנוכח הקיצוץ התקציבי הזה.

עפר שלח: ואף אחד בצוות המקצועי בשני המשרדים לא נראה כאילו הדבר הזה באמת מדיר שינה מעיניו.

עפר שלח: כאילו אנחנו אמורים – אנחנו, הבית הזה, שעוסק בביטחון, שהביטחון בראש מעייניו, והדיון של הוועדות, של ועדת החוץ והביטחון והוועדה המשותפת לתקציב הביטחון הוא הדיון העמוק והמפורט ביותר שעושה פה איזושהי ועדה בתקציב שמונח בפניה – לא נראה שזה באמת מטריד.

עפר שלח: שר הביטחון אמר, הרמטכ"ל הניד בראש, הצוות באוצר הגיב איך שהוא הגיב, וכביכול עצם העובדה שנעלמו – ואני לא רוצה להתייחס למספרים קצת יותר ספציפיים שנאמרו שם, גם לגבי תקציב 2019 – כאילו הדבר הזה פורח באוויר.

עפר שלח: אבל זה רק הביטוי הנוכחי של החטאים של הממשלה הנוכחית שבאים לידי ביטוי בתקציב, וספציפית בתקציב הביטחון.

עפר שלח: אם מגישים את התקציב במרס, אדוני היושב-ראש, זה אומר שהוא לא מוצג מול תוכנית העבודה של צה"ל.

עפר שלח: תוכנית העבודה של צה"ל, מתחילים לעבוד עליה – השר גלנט נמצא פה.

עפר שלח: אם הוא היה מוציא את האוזניות אז הוא בוודאי היה מניד בראש; הוא היה סגן הרמטכ"ל, הוא מכיר את זה.

עפר שלח: תוכנית העבודה של צה"ל – מתחילים לגבש אותה באמצע השנה, מציגים אותה בסוף השנה ומתחילים לפעול לפיה מ-1 בינואר בשנה הבאה.

עפר שלח: זאת אומרת, תקציב הביטחון, בקטע שנוגע לצה"ל, שמביא לידי ביטוי את התוכנית של צה"ל לרכוש ציוד ולהתאמן ולהיות יותר מוכן בשנה הבאה, לא נעשה בכלל מול התוכנית של איך יעשו את זה ב-2019.

עפר שלח: הוא נעשה באוויר לחלוטין.

עפר שלח: נכון, הוא איכשהו נוגע לתוכנית הרב-שנתית, אבל כמו שאמר שר הביטחון עצמו, הכסף לתוכנית הרב-שנתית לא נמצא.

עפר שלח: זאת אומרת, הדבר הזה, הוא פורח באוויר.

עפר שלח: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כמו שאתה יודע, השנה ועדת המשנה בראשותי הוציאה דוח, חלקו גלוי חלקו חסוי, שנוגע למוכנות צה"ל ולמימוש התוכנית הרב-שנתית של הצבא לבניין הכוח בצבא.

עפר שלח: היו חתומים עליו חברי כנסת מהקואליציה והאופוזיציה; הוא לא עניין פוליטי.

עפר שלח: הבענו שם חששות משמעותיים לגבי פערים משמעותיים שאנחנו מצאנו במוכנות הזאת.

עפר שלח: אני אומר לך, אין להם ביטוי, ולא יכול להיות להם ביטוי, בתקציב שמועבר במרס על תוכנית עבודה שעדיין איננה קיימת.

עפר שלח: לא יכול להיות להם ביטוי; זה עניין טכני.

עפר שלח: הוא לא נעשה כמובן גם מול מדיניות ביטחונית ראויה והנחיות של הקבינט והדרג המדיני לגבי הדרך שבה צה"ל יבנה את עצמו מול האתגרים שבהם הוא נמצא.

עפר שלח: גם על זה הערנו בעבודה שלנו.

עפר שלח: לא חל בזה שינוי וגם לא יכול לחול בזה שינוי כשמביאים את התקציב עכשיו ולא מול תוכנית עבודה.

עפר שלח: אבל לא רק זה, הוא נעשה במקביל לעבודה שעליה החליט הקבינט, שמרכז אותה ראש המל"ל, שאמורה להסתיים מתישהו בחודשים הקרובים, על שינוי יותר גדול בתקציב הביטחון.

עפר שלח: זאת אומרת, הביאו לפה תקציב, 73.4 מיליארד שקל תקציב ברוטו ונטו יחד, סך כל ההוצאה על ביטחון – התקציב הגדול ביותר, כמובן החשוב ביותר, בתוך תקציב המדינה – ואין לו ידיים ורגליים: הוא לא מול תוכנית עבודה, לא מול החלטות פיסקליות, לא מול שום דבר.

עפר שלח: הוא סתם מספרים פורחים באוויר שהניחו לפנינו ועכשיו אנחנו הולכים, מהיום בערב, להצביע עליהם ולאשר אותם, למרות שאין לו שום משמעות.

עפר שלח: מין כלאם פאדי ביטחוני כזה, בתקציב הכי חשוב במדינת ישראל, בתקציב שנוגע לצבא שהילדים שלנו משרתים בו, לביטחון שלנו, של כולנו, לדברים שמדברים עליהם, כמו שנהוג לדבר גם בבית הזה וגם בממשלה הזאת, במילים מאוד גבוהות, ומאחוריהן – שום דבר מקצועי.

עפר שלח: וזה תקציב שהדרך שבה הוא מוגש היא רק הקליפה החיצונית של היעדר החזון המוחלט בו.

עפר שלח: ואני רוצה בזה להתייחס לכמה נושאים ספציפיים.

עפר שלח: אני אתחיל מהקטן ואולי אעלה לגדול.

עפר שלח: אני השתתפתי – חברי חיים ילין, זה נוגע אליך ולדברים שאתה עוסק בהם הרבה – בדיון דחוף שהיה בוועדת המדע על הקיצוץ בתקציבו של מכון וולקני.

עפר שלח: הקיצוץ בתקציבו של מכון וולקני – קיצוץ של 22% בתקציבו של מוסד מדע ישראלי מפואר.

עפר שלח: אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אם אתה יודע את זה – מוחזק בו ידע, מוחזקים בו פטנטים של הייטק חקלאי ישראלי שהיה מי שהעריך אותם ביותר ממיליארד שקל.

עפר שלח: קיצוץ כזה, שבא לחסל את מכון וולקני, הוא חלק ממדיניות מאוד ברורה של שר החקלאות, לא מהיום, לא של להקטין או להזיז, ואפילו לא להעביר צפונה – תכף אני אגיד משהו על ההעברה צפונה – אלא פשוט לחסל את מכון וולקני, אני לא יודע מאיזה טעם.

עפר שלח: יש אנשים שמייחסים לזה כל מיני מניעים נסתרים.

עפר שלח: אני לא רוצה לעשות את זה; אני מדבר על מה שאני רואה בעיניי.

עפר שלח: זה ביטוי של חוסר חזון מוחלט.

עפר שלח: זו תהיה בכייה לדורות למדע הישראלי, ליצוא הישראלי, לכלכלה הישראלית, כמובן לחקלאות הישראלית, אם אנחנו נעשה את זה.

עפר שלח: וזו רק דוגמה אחת, אבל היא מתקשרת לדוגמה יותר גדולה, מפני שלכאורה, החזון לגבי מכון וולקני זה להעביר אותו צפונה במסגרת תוכנית הצפון המפורסמת של ממשלת ישראל.

עפר שלח: מכון וולקני לא יעבור צפונה; כל מי שיודע דבר וחצי דבר יודע את זה.

עפר שלח: אם מכון וולקני, יכריחו אותו לעבור צפונה, מכון וולקני יתחסל.

עפר שלח: אבל יש דרך אחרת – חיים, אתה יודע את זה.

עפר שלח: בצפון יש מכון מחקר יוצא מהכלל, בקריית שמונה, שנקרא מיגל.

עפר שלח: הוא אמור להשתלב בחזון של האשכול של הגליל המזרחי והגולן כארץ החקלאות, הייטק החקלאות הישראלית, הפוד-טק, היכולת לחבר מחקר עם משאבים מדינתיים, עם החקלאים הנהדרים של האזור הזה, ולעשות את זה למקום שממנו תצא בשורת החקלאות הישראלית לכל העולם.

עפר שלח: אז אתה אומר: ייקחו כסף – ישימו אותו במיגל.

עפר שלח: הרי הפתרון זה לא להרוג את וולקני; הפתרון זה להקים את וולקני 2 במיגל.

עפר שלח: ויש מספיק חקר חקלאי ומדע חקלאי בישראל לשניהם.

עפר שלח: גם לא צריך לעשות וולקני כזה גדול במיגל, צריך לעשות משהו שהוא ממוקד ומחובר עם החקלאות בצפון.

עפר שלח: החקלאים בצפון מכירים את זה, המדענים במיגל; אני הייתי שם יותר מפעם אחת.

עפר שלח: הם כולם מכירים את זה.

עפר שלח: אבל כסף למיגל – אין.

עפר שלח: לקצץ 22% מוולקני – יש.

עפר שלח: כסף במיגל לא שמים.

עפר שלח: וזה רק סימפטום למה שנעשה עם תוכנית הצפון בכלל.

עפר שלח: מילים גבוהות, 15 מיליארד שקל, חיבור של כל מיני דברים, שהם כבישים שממילא תוכננו, עם כסף שלא יגיע, עם זה שאפילו הכסף החדש שהובטח – וחיים, כמו שאתה יודע, הוא לא מאוצר המדינה.

עפר שלח: אתה יודע מאיפה הוא.

חיים ילין: – – –

עפר שלח: נכון, נכון.

עפר שלח: ניחוש נכון נרשם לטובת חבר הכנסת חיים ילין.

עפר שלח: אבל גם הכסף הזה לא מגיע, כי אין לו דורשים.

עפר שלח: אז הדבר הזה, שמצד אחד מדברים במילים גבוהות, ומצד שני מקצצים באכזריות בנטיעה, תרתי משמע, ישראלית מפוארת, ומצד שלישי לא מביאים את הכסף לאן שצריך – זה אין חזון.

עפר שלח: אבל בעיניי, אין חזון ברמה הרבה יותר גבוהה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, ב-15 השנים הקרובות, ישראל, כמו כל מדינה בעולם המערבי, תעמוד בפני איזה צונאמי שנובע משני זרמים שאין לנו יכולת לשנות אותם בכלל, ועומדים לפגוע בנו ביחד – אגב, לפגוע לאו דווקא במובן הרע; יש בהם איום ויש בהם הזדמנות עצומה.

עפר שלח: האחד הוא הזדקנות האוכלוסייה.

עפר שלח: האוכלוסייה בעולם המערבי, תודה לאל ותודה לרפואה המודרנית, מזדקנת בקצב מואץ.

עפר שלח: תוחלת החיים של הילדים שלנו, אנחנו מאוד, מאוד מקווים – בדור שלהם, אדם בן 90 יהיה חזון נפרץ.

עפר שלח: וההזדקנות הזאת מעמידה במתח את המודלים הכי בסיסיים של מדינת הרווחה המודרנית.

עפר שלח: כל חישובי הפנסיה והסיעוד והבריאות והתעסוקה לא נועדו לעולם שבו אנשים עובדים עד גיל 62 או 67, נשים או גברים, ואחר כך חיים 30 שנה ויותר.

עפר שלח: אנחנו שמחים על זה, אבל המודלים – זה מלחיץ אותם.

עפר שלח: על אחת כמה וכמה שבאותו זמן בכל העולם המערבי יתרחש התהליך של התמכנות עולם העבודה, ומאות אלפי משרות בישראל, מיליוני ועשרות מיליוני משרות בעולם ילכו לאיבוד לטובת מכונות, שזה גם – א.

עפר שלח: בלתי נמנע, ב.

עפר שלח: לא בהכרח רע.

עפר שלח: עכשיו החדשות הטובות.

עפר שלח: ישראל, כמדינה, ערוכה יותר ממדינות אחרות, או בנויה יותר ממדינות אחרות, להפוך את הסיכון הזה להזדמנות.

עפר שלח: יש לנו חברה צעירה יחסית, עם ילודה גבוהה יחסית.

עפר שלח: יש לנו חברה מדעית, יש לנו חברה יוזמת, חברה שמסוגלת לעבור שינויים, ואנחנו מדינה קטנה יחסית, זאת אומרת, הממשלה יכולה להשפיע פה באופן הרבה יותר רחב מאשר במדינות מאוד גדולות שבהן יש איזה ממשל פדרלי שהוא איזה שמועה לגבי האזרח או העסק הקטן.

עפר שלח: אבל מה, לזה אין זכר בתקציב המדינה.

עפר שלח: אתה לא רואה מה נעשה כדי לנצל את השנים הטובות.

עפר שלח: וצריך להגיד: אלה שנים טובות לכלכלה הישראלית.

עפר שלח: אלה שנים טובות, הן שנים טובות, בראש ובראשונה כי יש לנו פה קהילה נהדרת, יוזמת, פורחת, פועלת, וכי אנחנו נהנים מפירות העבר, בוודאי בתחום ההייטק, ממערכת חינוך – שעומדת בסכנה, בעיניי, מאוד גדולה.

עפר שלח: אני לא רוצה להיכנס לזה, אבל ממערכת חינוך שייצרה פה את התוצרים המופלאים האלה, שאנחנו נהנים מהם ואז מוכרים אותם בעולם והם מכניסים כסך למדינה, וקופת המדינה מלאה, ואנחנו צריכים לשמוח על זה – אבל עכשיו, בזמן הזה, זה המשל המפורסם על החגב והנמלה.

עפר שלח: עכשיו, בזמן הזה, כשהזמנים הם טובים, כשיש עודפים – לא עודפים אלא גירעון קטן מהמצופה, כשגביית המיסים גדולה מהמצופה בגלל העסקאות שהעסקים הישראליים הנהדרים עושים – עכשיו הזמן להשקיע בעתיד; עכשיו הזמן לקחת את מדינת ישראל ולהכין אותה לדברים האלה שדיברתי עליהם.

עפר שלח: ואז, אדוני היושב-ראש, זה לא רק שישראל תתמודד איתם – אנחנו יכולים להוביל את העולם בתחום הזה.

עפר שלח: אנחנו יכולים להיות הרבה יותר חזקים והרבה יותר משמעותיים מכלכלות של מדינות הרבה יותר גדולות מאיתנו.

עפר שלח: אני חפרתי בתקציב המדינה הזה צפונה ודרומה, תרתי משמע.

עפר שלח: לא מצאתי זכר לדבר הזה.

עפר שלח: מצאתי בו את הדברים שאמרתי לכם – את התחושה הזאת של מילים ריקות ומספרים ריקים והרבה פוליטיזציה, ואחריי המבול, ולא שום דבר מן הבשורות האלה.

עפר שלח: וכאן, מילה אחרונה על השבוע שעברנו עכשיו, כי הכול מתחבר ביחד, כשיש תחושה במערכת הפוליטית והממשלתית שראש הממשלה שעומד בראשה פועל אך ורק מטעמים פוליטיים, פועל אך ורק מטעמים של הישרדות, פועל אך ורק אל מול ענייניו האישיים ולא אל מול ענייני המדינה.

עפר שלח: אני והמפלגה שלי, אנחנו אופוזיציה, אנחנו חושבים שהממשלה הזאת רעה, אנחנו רוצים בחירות, אנחנו רוצים בחירות בהקדם האפשרי, אבל כשראש הממשלה גורר את כל המערכת במדינת ישראל – ואני עכשיו מצטט אנשים בקואליציה; אפילו לא ממני, אפילו לא מחבריי באופוזיציה – גורר אותם אל עברי פי פחת של הליכה למערכת בחירות שאף אחד לא מבין אותה, אך ורק מטעמיו האישיים, אך ורק מטעמים פוליטיים – אני מרשה לעצמי להגיד: טעמים פוליטיים נמוכים – אז בטח שגם תקציב המדינה נראה ככה, ובטח שהוא מוגש במרס, ובטח שהוא לא כולל בשורה, ובטח שאנחנו צריכים לעשות מה שאנחנו צריכים לעשות ולהצביע נגדו היום.

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חבר הכנסת ילין עד 15 דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שלום לכם.

חיים ילין: ברוכים הבאים.

חיים ילין: באתם לישיבה היסטורית – אנחנו הולכים לאשר תקציב.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תראה, אני רוצה לברך קודם כול את שר האוצר, שמביא תקציב במרס.

חיים ילין: אני טירון בכנסת, אבל אתה יכול לעזור לי – היה אי-פעם בהיסטוריה של מדינת ישראל תקציב שבמרס מאושר לשנה הבאה?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא היה.

חיים ילין: זאת אומרת שמובטח לנו, אני מקווה – יש פה גם אלוף במילואים – מובטח לנו שיהיה שקט, שלווה, שום אירוע ביטחוני ושום דבר יוצא דופן, כי אחרת מה התקציב הזה שווה?

יולי יואל אדלשטיין: כשאני הייתי טירון, חבר הכנסת חיים ילין – זה היה לפני הרבה שנים – באנו בשנה הראשונה ושאלנו גם שאלת תם:

יולי יואל אדלשטיין: למה תמיד ב-31 בדצמבר בלילה צריך להגיע להצבעות דרמטיות?

יולי יואל אדלשטיין: למה אי-אפשר באוקטובר לאשר את התקציב?

יולי יואל אדלשטיין: כולם חייכו חיוך מבין ואמרו: אתם ילדים, אתם עוד תבינו.

יולי יואל אדלשטיין: אז ברוך השם, מסתבר שאפשר גם לא ב-31 בדצמבר לאשר תקציב.

יולי יואל אדלשטיין: לא כזה אסון.

חיים ילין: גם לא באוקטובר, אלא עכשיו עושים את הניסוי הגדול ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, זה כבר ויכוח ענייני.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אומר, הצגת ליל הסילבסטר, כפי שאומרים במקומותינו, גם היא לא מחויבת המציאות.

חיים ילין: בכל אופן, כבוד היושב-ראש, אני באמת רוצה לברך את אגף התקציבים ואת האוצר על העבודה שהם עשו והביאו.

חיים ילין: הוויכוחים הם ויכוחים שקיימים מתוך תוקף זה שכל אחד נלחם, גם בתוך הקואליציה, אבל גם בתוך האופוזיציה, על מה שהוא מייצג ומה שהוא חושב, שהתקציב יהיה צודק.

חיים ילין: כמובן שאני תמיד מתחבר, ואני נמצא במקום של החקלאות, כי אני עדיין חושב שהחקלאות, לעומת דברים אחרים במדינת ישראל, היא ערך.

חיים ילין: אפילו הרב טאו כותב בספר שלו שמצווה גם על העשירים, גם על העשירים שזה לא המקצוע שלהם, לעבד את הקרקע.

חיים ילין: זאת מצווה.

חיים ילין: ברגע שאתה מדבר במושגים של מצווה, ברגע שאתם מדבר במושגים של ערכים, זה כבר סיפור אחר.

חיים ילין: אז איך אנחנו כמדינה לא משקיעים במקומות האלה ומקצצים במשרד החקלאות, במו"פים של משרד החקלאות?

חיים ילין: אמר את זה חבר הכנסת עפר שלח.

חיים ילין: נוגעים – קיצוץ במכון וולקני.

חיים ילין: מה זה הדבר הזה?

חיים ילין: איפה אנחנו רואים את זה?

חיים ילין: תראו, מדינת ישראל צועדת, בגלל השקעות מהעבר, בכמה תחומים: אנחנו אלופי העולם במו"פ; אלופי העולם במחזור מים – 70%; המדינה שבאה אחרינו, ספרד – 19%, 20%; יש לנו דשנים: אנחנו מפתחים את המשאב הזה שאנחנו יכולים להוציא מדונם יותר מאשר כל מדינה אחרת; ויש לנו את החקלאים הכי טובים שיש בעולם, והם יושבים על גבולות מדינת ישראל.

חיים ילין: ועכשיו מגיע האוצר ופותח, באופן שבינתי כבר לא יכולה לקלוט, את היבוא הפרוע.

חיים ילין: בכל מדינה, כולל בארצות הברית, יש מכסי מגן כדי לשמור על החקלאים ועל החקלאות.

חיים ילין: באירופה יש מכסי מגן כדי לשמור על החקלאים ועל החקלאות.

חיים ילין: במדינת ישראל הורידו אותם.

חיים ילין: הסיבה היא מאוד פשוטה: רוצים להוריד את יוקר המחיה.

חיים ילין: זה מקובל וזה נכון, אבל מה לעשות?

חיים ילין: מטורקיה, אותה מדינה אהובה שלנו, שכל הזמן אנחנו בפינג-פונג מולם, ומירדן, שאנחנו באמת צריכים לעזור לחקלאים בירדן, מביאים אלינו עגבניות, פלפלים ומלפפונים, מציפים את השוקף ואנחנו, החקלאים שנמצאים על גבול מצרים, כמו בקדש ברנע, משמידים, כי אין מחיר.

חיים ילין: מה לעשות?

חיים ילין: שימו לב, אותו מכס מגן שצריך להגן על החקלאים על גבול מצרים ורצועת עזה, היום הוא מפיל את החקלאות.

חיים ילין: עכשיו, תדעו, בסוף, החוכמה הניהולית – לא הפוליטית – החוכמה הניהולית זה לתכלל בין כולם.

חיים ילין: יש אוצר, יש משרד החקלאות, יש רשות המיסים, וכולם ביחד צריכים לשבת באגף התקציבים ולראות מה עושים עם משרד החקלאות, לאן לוקחים את החקלאות ואת החקלאים; מה לעשות שיש מלחמה.

חיים ילין: רוצים להוריד את יוקר המחיה ורוצים להוריד גם את מחירי הדיור.

חיים ילין: ואיפה בונים?

חיים ילין: על שטחים חקלאיים.

חיים ילין: בונים על שטחים חקלאיים, 100,000 דונם של חקלאות.

חיים ילין: לא תוכננה אפילו יחידת דיור אחת, אבל אין יותר חקלאות.

חיים ילין: בלתי נסבל.

חיים ילין: אני אומר לכם את הדברים האלה כי אם אנחנו חושבים שעדיין זה ערך, אז בואו את הערך הזה נחזק עוד יותר.

חיים ילין: הדיון על להקטין שטחי חקלאות במקומות ביקוש ולהרחיב אותם על גבולות מדינת ישראל – הדיון הזה מותר, אבל אין דיון כזה.

חיים ילין: לא מתקיים דיון כזה.

חיים ילין: אין דיון אסטרטגי לאן החקלאות הולכת.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אתה בחרת בי להיות שליח של כנסת ישראל ל-IPU.

חיים ילין: אין מדינה – ואני אומר לך את זה בגאווה גדולה, בדיוק כמו שהגיעו לפה ראש הממשלה ושר החקלאות בגאווה על מה אומרים על החקלאות בהודו ובסין, באו ודיברו.

חיים ילין: אני יודע על מה הגאווה.

חיים ילין: אנחנו עובדים שם יום ולילה בחקלאות.

חיים ילין: לכל מי שעכשיו מפקפק, גם אני חקלאי, ואני מחובר לאדמה.

חיים ילין: אבל צריך להבין, בסופו של דבר, מדינות דרום אמריקה, שהן מדינות עניות, דורשות מאיתנו עזרה, לא בנשק, לא בצבא – בחקלאות.

חיים ילין: זה מה שהם דורשים מאיתנו.

חיים ילין: ולנו אין תשובה לתת.

חיים ילין: מה התשובה שאני יכול לתת?

חיים ילין: שמקצצים פה למשרד החקלאות את המו"פים ומקצצים פה וזורקים ירקות?

חיים ילין: מה, הם לא רואים את התמונות?

חיים ילין: הם לא מבינים מה קורה?

חיים ילין: אנחנו יכולים להקים פה אימפריה שתהיה גשר לשלום עם מדינות שהיום אין לנו קשרים איתן.

חיים ילין: אין לנו.

חיים ילין: קובה זקוקה לנו יותר ממה שהם חושבים.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו כי אני ישבתי איתם ודיברתי איתם.

חיים ילין: אין להם את הידע; אין להם התפלת מים ואין להם מִחזור מים.

חיים ילין: אותו דבר הרבה מדינות במרכז אמריקה.

חיים ילין: אם אני אגיד לכם על גוואטמלה ועל ניקרגואה ועל פנמה ועל מקסיקו – כמעט כל מדינה במרכז אמריקה רוצה את העזרה שלנו.

חיים ילין: אז למה לא להשקיע במשרד החקלאות פה בתקציבי החקלאות ובחקלאים, ולמה לא לתת להם את האפשרות להמשיך להתפתח?

חיים ילין: המזל של מדינת ישראל, כבוד היושב-ראש – ואני אומר את זה לאורך כל השנים – זה שלעומת מדינות אחרות לא נמצא נפט ולא נמצא גז.

חיים ילין: אני מדבר על קום המדינה.

חיים ילין: זה היה המזל שלנו, כי אז, מה נשאר?

חיים ילין: בני אדם; מה שיש פה, בקבסה – דרך אגב, זה גם בערבית, המילה הזאת; זה מה שיש – לפתח את המוח האנושי של כל בן אדם שחי במדינת ישראל, כי השקעה שם תכפיל את עצמה בריבית דריבית ותביא את מדינת ישראל להישגים בין-לאומיים.

חיים ילין: ולמרות הכול, אני חייב להגיד, אני גאה – גאה במדינה שלי וגאה בזה שב-70 שנה אנחנו הצלחנו להביא את ההישגים האדירים האלה.

חיים ילין: כן, גם עם מה שראש הממשלה אומר: החמוצים, השמאל.

חיים ילין: אלה שיושבים על גבולות מדינת ישראל, החקלאים, מי האנשים האלה?

חיים ילין: אנשים יקרים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אין אף בן אדם ואף גוף, אף מפלגה ואף סיעה מעל מדינת ישראל.

חיים ילין: אין, אין את זה.

חיים ילין: עכשיו, שנינו יודעים על מה אנחנו מדברים, כי כשאנחנו היינו איפה שהיינו, כל אחד בארצו, על מה חלמנו?

חיים ילין: לא חלמנו על בן-גוריון.

חיים ילין: בואו, בינינו.

חיים ילין: גם לא חלמנו על בגין.

חיים ילין: חלמנו על מדינת ישראל, לא על אנשים.

חיים ילין: אל תעשה לך פסל, אלוהים אמר, כתב את זה.

חיים ילין: אבל אנחנו עושים לנו כל הזמן פסלים, ויותר מזה – הפסלים מפסלים את עצמם, שזה עוד יותר גרוע.

חיים ילין: מדינת ישראל הולכת לחגוג 70 שנה.

חיים ילין: אין שום שר, שום ראש ממשלה ואף סיעה ואף מפלגה מעל המדינה הזאת, מדינה יקרה.

חיים ילין: ואני אומר את הדברים האלה כי היום בבוקר הייתי ביד ושם, ובמשך שעה שמעתי את חבר הכנסת אלעזר שטרן, כאלוף במילואים, נואם למה צריך לנסוע לפולין.

חיים ילין: וכשאנחנו דנים פה על אשכנזים ועל מזרחים, ועל דתיים ולא דתיים, ועל חרדים ולא חרדים, וערבים וצ'רקסים ודרוזים, ועל כל מי שביחד בונים את הרקמה האנושית של מדינת ישראל, אם מישהו לא הבין – וזה משפט שהוא אמר, אני מצטט אותו: יאללה, תיסעו לפולין.

חיים ילין: בואו נשלח את ה-8 מיליון איש לפולין, שיבינו ויחזרו לפה.

חיים ילין: פעם אמרתי לחלק מהקיבוצניקים שגרים באזור: אם אתם רוצים לראות את החיים האמיתיים, לכו לשדרות, תחיו שם חודש – תחזרו בחזרה.

חיים ילין: אותו דבר אני אומר:

חיים ילין: אם אתם רוצים להעריך את המדינה הזאת ולהבין שאנחנו כולנו ביחד ואף טיל לא מפריד בינינו – כי בסופו של דבר הוא פוגע איפה שהוא צריך לפגוע, וזה יכול להיות נוצרי, דרוזי, בדואי, וכבר ראינו את זה בדרום, ויהודי, וקיבוצניק, ומושבניק, ומזרחי, וכל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: גם אצלכם היו טילים, ונהרגו גם בדואים.

חיים ילין: ומה?

חיים ילין: במה זה שונה?

חיים ילין: לא חוויתם את החוויה?

חיים ילין: כולנו רקמה אחת בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: לכן אני טוען, ואני אמשיך להגיד את זה: יש לנו תפקיד, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: התפקיד המרכזי שלנו זה לאחד את העם.

חיים ילין: אני אומר את הדברים האלה כי בכיסא שלך אתה שומר על ממלכתיות, וחבל לי שלא כולם יודעים לשמור עליה.

חיים ילין: אפשר לצעוק, אפשר להתפרע, אפשר הרבה מאוד דברים, אבל כל עוד זה נעשה בטעם טוב.

חיים ילין: ופה אנחנו שומעים איך יותר ויותר הקצנה קיימת במליאה הזאת, וככל שההקצנה קיימת, העם לא יודע מה קורה.

חיים ילין: הצדדים הופכים להיות הרבה יותר עבים, וכשהצדדים יותר עבים, הם לוחצים את המרכז.

חיים ילין: אני לא מדבר במושגים פוליטיים, אני מדבר במושגים של בני אדם.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אנחנו חייבים להתאחד, יחד, ואת זה אפשר לעשות אם ראש הממשלה יקום ויבין שההתנחלויות שקמו אחרי ששת הימים הן ברצף ההיסטורי של ההתיישבות של לפני קום המדינה, ולא לשכוח אותה.

חיים ילין: אמרתי לסמוטריץ ולאורי אריאל: ההצלחה הגדולה שלכם זה שאתם הצלחתם, כשאומרים התיישבות – זה לא על גבול מצרים ורצועת עזה; זה רק אצלכם.

חיים ילין: זאת ההצלחה שלכם, ההצלחה הסיעתית והמפלגתית והמאוד-צרה, כי מי שהפסידה זאת המדינה.

חיים ילין: כשאתם אומרים שלא – זה לא עובד ככה.

חיים ילין: מדינת ישראל הוקמה על ידי גיבורים.

חיים ילין: בקרב על גוש עציון היו שני קיבוצים: השמו"צ – השומר הצעיר – יחד עם הקיבוץ הדתי נלחמו כתף אל כתף שם, אבל אף אחד לא זוכר את זה.

חיים ילין: הם, שיושבים פה, מפלגת העבודה, שהקימו את המדינה – הם שכחו מהדבר הזה.

חיים ילין: שכחתם, מה לעשות.

חיים ילין: ואלה שיושבים פה, מימין, שכחו גם מי הקים את המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: בגוש כולם – – –

חיים ילין: בגוש כולם – הגוש, דרך אגב – ולכן הטענה הבסיסית שלי היא שגוש עציון צריך להיות המקום שמלכד ומאחד – זה המקום של המתינות, זה המקום שהוא צריך.

חיים ילין: לא סתם אני מגיע לשם על כל אבן פינה שאני יכול להיות שותף שם, כי אני חושב שזה המקום שמסמל מעל הכול את זה שזאת מדינת ישראל.

חיים ילין: יש שם דתיים, יש חילונים, יש סובלנות ויש ויכוחים אין סוף, אבל בסוף – ואל נא נשכח – זה קיבוץ.

חיים ילין: כשבאים ואומרים על הקיבוצניקים ועל המושבניקים "חמוצים" – צר לי, כבוד היושב-ראש, כשראש הממשלה אומר את זה הממלכתיות מסתיימת, במיוחד כשהוא יושב בתמונה על קופסת חמוצים, שאותה קופסת חמוצים מיוצרת איפה?

חיים ילין: בבית השיטה.

חיים ילין: אלוף במילואים גלנט, ידידי היקר, אתה יותר מכל אחד אחר יודע שבית השיטה הקריב יותר חללים מכל קיבוץ אחר במדינת ישראל.

חיים ילין: וכשראש הממשלה יושב ושם את היד על החמוצים, אני נפגע בשם כל החללים האלה, ואני נפגע בשום האחדות של מדינת ישראל.

חיים ילין: הייתי מאוד שמח היום לו התקציב הזה היה תקציב מאחד.

חיים ילין: יש בו הרבה הישגים, אבל יש דבר אחד שלא כתוב בתקציב – מה ראש הממשלה הולך לעשות בשביל לאחד את הקרעים במדינת ישראל, כאשר הולכים לחגוג 70 שנה למדינת ישראל.

חיים ילין: הגיע לנו ומגיע לנו, לכל העם הזה, שיבוא מנהיג ויאחד אותנו.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: לרשותו יעמדו עד 18 דקות, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, (אומר בערבית: כבוד יושב-ראש הישיבה הנכבד ד"ר חבר הכנסת אחמד טיבי, שאלוהים יאריך את חייך.

טלב אבו עראר: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: שאלוהים יאריך את חייך, אבו חוד'יפה.

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל את דבריי בשאלה: האם התקציב הזה הוא תקציב שבמהותו נותן ומביא סגולה למצוקותיהם של כלל הערבים במדינה הזאת ומעוגנות בו אסטרטגיות לטווח ארוך לתופעות החברתיות השליליות, שלכאורה מכפישות את שמה הטוב של האוכלוסייה במדינה?

טלב אבו עראר: מביא לה פתרונות שמיטיבים מול האלימות הגואה ומאיימת בהתפוררות על כלל השכבות והחתכים במדינה?

טלב אבו עראר: כנראה שאין את התשובה בתקציב הזה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, ספר התקציב מלמד כי הממשלה ממשיכה להתעלם מהפערים בין האוכלוסייה הערבית ליתר האוכלוסיות ולא עושה מספיק כדי להביא לצמצום פערים אלו.

טלב אבו עראר: בנגב חיים כ-240,000 בני אדם אזרחי המדינה, שמהווים כ-47% מאוכלוסיית הנגב.

טלב אבו עראר: יותר מ-100,000 מאלה מתגוררים ביישובים בלתי מוכרים, ועל פי התחזית, עד שנת 2030 הם יגיעו ליותר מ-400,000 נפשות.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: אני שמח לברך את התלמידים מבית הספר א-סלאם שבערערה שבנגב בברכת ברוכים הבאים, ומאחל לכם שאלוהים יאריך את חייכם.

טלב אבו עראר: אם אתה רוצה לברך, בבקשה.

טלב אבו עראר: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ברכותיי לתלמידי בית ספר א-סלאם שבנגב ולצוות בית הספר.

אחמד טיבי: ברוכים הבאים.

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, ב-2030 יגיע מספר התושבים הבדואים אזרחי הנגב ל-450,000.

טלב אבו עראר: הדבר מחייב את המדינה לבנות תוכנית עתידית לפתרונות אכלוסם ומחייתם לאלתר.

טלב אבו עראר: צורכיהם של תושבים אלו הם רבים, כגון חינוך, שהממצאים והנתונים בו מדאיגים.

טלב אבו עראר: 11,000 תלמידים ללא מסגרות חינוך כלל וכלל ורבבות ללא מסגרת לחינוך בלתי פורמלי ביישובים המוכרים.

טלב אבו עראר: אם בחינוך עסקינן, אז לאוכלוסייה הוקצו תקציבים לטובת תוכנית לימוד המבוגרים, שנגרעה מהם במרכזים הקהילתיים ברהט ובעוד כמה יישובים.

טלב אבו עראר: מן הראוי להחזירה לאזרחים לאלתר, במיוחד שנודע לי שהיא בעלות של מיליונים בודדים.

טלב אבו עראר: תופעת כיתות הסרדינים חיה ובועטת, עודנה בכיתות.

טלב אבו עראר: המחסור בכיתות הלימוד ובגני ילדים הוא אדיר.

טלב אבו עראר: בעניין ביטחון הילדים במסגרות החינוך הפורמליות, מורגש היעדר ביטחון מובהק מסיבה בולטת במיוחד, והיא היעדר מאבטחים בשערי בתי הספר השונים, כלומר, תזוזה בנושאים שקשורים לעניין מתרחשת רק בעת אסונות.

טלב אבו עראר: 11,000 ילדים בלי מסגרות חינוך – אם זה היה במקום אחר או באוכלוסייה אחרת, הייתה כאן רעידת אדמה.

טלב אבו עראר: לכן, למרות שישנה החלטת ממשלה 2397, שהוטל על משרד החינוך צמצום פערים ושיפור הישגים ודאגה לאלה שהם מחוסרי מסגרות חינוך – שידאג להם משרד החינוך – לצערי, המצב הוא לא כך.

טלב אבו עראר: בענייני הרווחה – כ-70,000 תושבי בעלי צרכים המחייבים שירותי רווחה מרוחקים ממרכזי אספקת השירות.

טלב אבו עראר: דרושה הנגשת שירותים בניידות מיוחדות לכך.

טלב אבו עראר: מכובדי, יש כאלה שנוסעים עשרות קילומטרים כדי להגיע למרכז שירות ברווחה.

טלב אבו עראר: אם נדבר על הריסת הבתים, הילדים שנפגעים ממראות קשים ומזעזעים – על כך אני דורש להקצות מטפלים מיוחדים להפגת תחושת העצב והכאב בלבבותיהם של רבים מהם.

טלב אבו עראר: בעניין תעסוקה וקריירה למלומדים והמשכילים מבני הנוער ומבני החברה הבדואית, אני דורש כאן מכבוד השר, או מהממשלה, תקנים נוספים לעובדים בשירות הציבור במרכזי הביטוח הלאומי.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, הריסות הבתים, שאנחנו חווים אותן כל יום – רואים את הטרקטורים, את הדחפורים, שהורסים את בתיהם של אזרחים במדינה הזאת, ומפקירים את התושבים האלה ללא קורת גג, ללא הצעת פתרון חלופי – דבר שאומר דרשני ומלמד על כך שהמדינה מתעלמת, וממשיכה להתעלל באזרחיה הבדואים בנגב.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: נכון.

אחמד טיבי: ברשותך, יש גם בית ספר.

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: תפדל.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ברוכים הבאים תלמידי בית ספר א-זהרה שבטייבה, וברוכות הבאות הנערות משעב שבאו והפגינו נגד תופעת המים המזוהמים שבשעב.

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: ברכותינו היפות ביותר מסורות להם.

טלב אבו עראר: )

אחמד טיבי: תפדל, אחי.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: שאלוהים יאריך את חיי כולכם.

טלב אבו עראר: ) ההיבטים שהתקציב מתעלם מהם הם שונים ומגוונים, מכובדי היושב-ראש, ובהם למשל ההיבט האנושי.

טלב אבו עראר: עד רגע זה אין הכרעה בעניין כמה יישובים, ובעיקר היישוב אום אל-חיראן – עד כה אין הכרעה והחלטה קונקרטית בעניינו.

טלב אבו עראר: יישובים בלתי מוכרים – על מושג כזה לא שמענו באף מדינה נאורה ודמוקרטית.

טלב אבו עראר: במדינת ישראל, שמתהדרת שהיא מדינה דמוקרטית – בה התושבים הערבים, ובעיקר הבדואים, הם ביישובים בלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: והמדינה, מכובדי היושב-ראש, לא רק לא מכירה ביישובים אלא גם לא מכירה בזכויותיהם הבסיסיות של תושבים אלו, ולכן אתה לא רואה שם לא שירותי בריאות, לא רווחה ולא חינוך.

טלב אבו עראר: ביישוב אום אל-חיראן, שהמדינה העבירה את התושבים אליו ממקום מושבם בוואדי זֻבאלה, מערבה לרהט היום – היא שהעבירה אותם לאום אל-חיראן; פתאום אחרי 60 שנה אין להם כאן זכות קיום אלא לתושבים יהודים מותר לחיות במקומם.

טלב אבו עראר: וזו הדמוקרטיה שאפשר ללמוד כאן בישראל.

טלב אבו עראר: זה שיא הגזענות, שיא החוצפה.

טלב אבו עראר: בכלל אין זכות כאן, ובעיקר בדוגמה הזאת, שמעדיפים אזרח יהודי על אזרח ערבי שמתגורר על אדמתו – לפנות אותו וליישב במקומו אזרח בגלל שהוא יהודי.

אחמד טיבי: חייב להיות שר.

אחמד טיבי: תקרא לו.

טלב אבו עראר: בהיבט הבריאותי הלקוי, מכובדי היושב-ראש, הסבל הוא עצום.

טלב אבו עראר: יש מחסור אדיר במתמחים ובמרפאות.

טלב אבו עראר: ישנם יישובים של שאלפי בני אדם מתגוררים בהם ואין שם מרפאות.

טלב אבו עראר: אין שם מרפאות.

טלב אבו עראר: כמובן שבתי מרקחת נגישים ומאושרים ממשרד הבריאות אין שם.

טלב אבו עראר: תחנות מד"א לא מונגשות לכפרים הבלתי-מוכרים כלל וכלל.

טלב אבו עראר: האבטלה – השלכותיה על האוכלוסייה מסוכנות ביותר.

טלב אבו עראר: הרי שיעור האבטלה והעוני הגבוהים ביותר במדינה הם בקרב החברה הבדואית בנגב, ולכן האבטלה שם גואה ומתרחבת, וזאת מהסיבה הפשוטה שהיא היעדר מקומות תעסוקה לצעירים ולבני הדור.

טלב אבו עראר: השיטה – מסמנים נקודות מסוימות על פתיחת מפעל בודד או יזמים בעידן הנגב שמגיעים לרהט עם עובדיהם, לרוב.

טלב אבו עראר: מקומות תעסוקה – בחלק מהיישובים שם אין אזורי תעשייה, ואם יש אזור תעשייה במקום מסוים – מאז שהוקם עד היום לא הורחב.

טלב אבו עראר: לכן, מקומות תעסוקה שם – אין.

טלב אבו עראר: דיור ביישובים המוכרים – יש מצוקת דיור ביישובי הקבע, ביישובים המוכרים.

טלב אבו עראר: חלק מהיישובים, מכובדי היושב-ראש – –

אחמד טיבי: תפדל.

טלב אבו עראר: – – כמו ערערה בנגב, כסייפה ולקיה, הוקמו על אדמה שמלכתחילה המדינה ידעה ש-50% מהשטח הוא בתביעת בעלות.

אחמד טיבי: נכון.

טלב אבו עראר: הוא בתביעת בעלות.

טלב אבו עראר: זה יוצר מצוקה, שתוחמים את התושבים שם כך שאין להם לאין להתרחב ואיפה לבנות.

טלב אבו עראר: מה עושה המינהלת, שתפקידה כאילו להסדיר את ההתיישבות?

טלב אבו עראר: בפועל היא באה להרוס את הבתים וליישב שם יהודים.

טלב אבו עראר: זו המטרה שבשבילה ולמענה הוקמה המינהלת הזאת.

טלב אבו עראר: רוב התקציבים שמועברים ממשרדי הממשלה לרשויות המקומיות בחברה הבדואית עוברים דרכה, ואפילו לאחרונה גם – אני לא יודע מה הקשר, מכובדי היושב-ראש, בין מינהלת הבדואים לבין פיתוח והקמת יישובים בבית שמש.

טלב אבו עראר: הוציאו מכרזים בבית שמש – בשביל מי?

טלב אבו עראר: בשביל מינהלת הבדואים.

טלב אבו עראר: מה הקשר?

טלב אבו עראר: זה דבר שמחייב בדיקה מיידית.

טלב אבו עראר: אנחנו במצוקת דיור בקרב הזוגות הצעירים, וזה באמת כתוצאה מצמצום היישובים והקווים הכחולים המוגבלים, שמסרבים להרחיבם בעליל.

טלב אבו עראר: על כן, אף שהתקציב הוא חברתי, כאילו, לכאורה, רואה אני לנכון להביאו לשלב הפרקטיקה והמעשים.

טלב אבו עראר: כמו שאמרתי, החלטת הממשלה 2397, שהטילה על משרד החינוך, על משרד הבריאות, וגם יוזמות תעסוקתיות לפיתוח – מזה אנחנו לא ראינו כלום בפועל, בפרקטיקה.

אחמד טיבי: – – –

טלב אבו עראר: כלום לא ראינו.

טלב אבו עראר: ואז נשארות ההחלטות האלה החלטות סרק.

טלב אבו עראר: כולנו דיברנו – כולם דיברו בוועדות, במליאה ובכל מקום על צמצום פערים, אבל מאז קום המדינה ועד עצם היום הזה הפערים קיימים.

טלב אבו עראר: כנראה שהממשלות המתחלפות לדורותיהן אין להן כוונה לעקרון השוויון בין אזרח ערבי כאן לאזרח היהודי.

טלב אבו עראר: כשלמדנו משפטים, למדתי מהשופטת בדימוס דורנר, שאמרה: עקרון השוויון לא חל על כמה קבוצות במדינה הזאת.

טלב אבו עראר: אחת מהן היא הערבים במדינה הזאת.

טלב אבו עראר: זה קטע אחד.

טלב אבו עראר: עוד נושא אחד ואני מסיים.

טלב אבו עראר: עד עצם היום הזה, מלפני כשנה וחודשיים – בינואר 2017 נהרג המחנך יעקוב אבו אלקיעאן, אללה ירחמו – –

אחמד טיבי: אללה ירחמו.

טלב אבו עראר: – – על ידי שוטרי משטרת ישראל.

טלב אבו עראר: ברגע הראשון, טרם כל בדיקה וחקירה, אמרו שהוא מחבל או שהוא מפגע או שהוא משתייך לדאעש.

טלב אבו עראר: ככה אמרו גם ראש הממשלה וגם המפכ"ל וגם השר לביטחון הפנים.

טלב אבו עראר: שנה וחודשיים זה בין מח"ש למשטרה, ואני לא יודע מה.

טלב אבו עראר: בקיצור, התמונה עדיין לא ברורה, למרות שכולם יודעים.

טלב אבו עראר: אפילו במח"ש דיברו על זה שהוא נהרג בדם קר.

טלב אבו עראר: לא היה מחבל, לא היה מפגע ולא התכוון לעשות כלום, אלא נהרג – הוא והשוטר ארז – הוא נהרג ללא שום עילה, ללא שום סיבה וללא שום הצדקה.

טלב אבו עראר: שניהם, אזרחי המדינה, נהרגו על ידי המשטרה בלי שום סיבה – להתעלל בהם ולהרוג אותם.

טלב אבו עראר: ולכן, מכובדי היושב-ראש, אם זו התנהגות המשטרה כלפי אזרחי המדינה הבדואים, ככה אנחנו ניפול בין הכיסאות, כאשר אפילו ביבי, ראש הממשלה, גיבה את המשטרה בזמנו: אני מאמין למשטרת ישראל שאמרה כך וכך או חקרה כך וכך, נכון?

טלב אבו עראר: למה היום ראש הממשלה הפסיק להאמין למשטרת ישראל כשהיא באה לחקור או להמליץ?

טלב אבו עראר: פתאום המשטרה היא הגורם שמתעלל בראש הממשלה, ככה הוא אומר, או גוף לא אמין.

טלב אבו עראר: מה, היא הייתה גוף אכיפה והיום היא לא?

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, (אומר בערבית: אנו מבקשים מאלוהים סליחה ומחילה ובריאות איתנה.

טלב אבו עראר: תהיה בריא.

טלב אבו עראר: אלוהים יחיש את הישועה, ומה מתוק הוא הניצחון בעזרתו של האל.

טלב אבו עראר: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: שאלוהים יברך אותך, האח אבו חוד'יפה.

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: שאלוהים יאריך את חייך.

טלב אבו עראר: )

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: במקום שש דקות היא תקבל 30, כלומר, אורלי כפול חמש.

אורלי לוי אבקסיס: כמה שאתה שנון, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כיסאות ריקים, אבל צופים בבית, אני חייבת להגיד – – –

אחמד טיבי: באופן מפתיע יש רוב יהודי במליאה, לראשונה, בגלל כניסתו של אמיר אוחנה.

אורלי לוי אבקסיס: כרגע זה גם הפך להיות רוב גברי.

אחמד טיבי: גם רוב גברי.

אורלי לוי אבקסיס: צריך ייצוג הולם לנשים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אנחנו בדיוני תקציב.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, התקציב הזה הגיע לפני הזמן, ועל פניו באים ואומרים לנו שיש סוגיות חברתיות מהותיות, עמוקות, שבאות לפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת על מצב הקשישים ומסתכלת על מצב הנכים, אם יש לך כפל, גם נכה וגם קשיש, אין פה פתרון, כי אומרים לך: תבחר איזה קצבה אתה רוצה – או קצבת זקנה או קצבת נכות.

אורלי לוי אבקסיס: וזה אבסורד, כי כשאנשים מגיעים לגיל מסוים הם לא הופכים להיות פתאום בריאים; ככל שהשנים נוקפות הנכות הולכת והופכת את החיים לקשים יותר, ולכן עם ההזדקקות לעזרה ולשירותים חיצוניים, שעולים מן הסתם גם כסף, ההוצאות הולכות וגדלות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל פה, במדינת ישראל, כאילו מדובר במתנה: תבחר.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני מסתכלת על הגיל הרך, על אותם ילדים שהיום, כדי להחזיק אותם במערכת החינוך מגיל אפס עד גיל שלוש, כדי שהנשים יוכלו – וכן, גם האבות – לצאת ולעבוד ולהכניס פרנסה הביתה, זה עולה יותר משכר לימוד באוניברסיטה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נגמר בזה, כי הסטודנט יכול לעשות איזו השלמת הכנסה ולעזור להורים שלו לממן לו את הלימודים.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר ילדים מגיעים הביתה מהמסגרת – לא נדבר על מספר הילדים פר גננת, מטפלת וכדומה; ברור לנו שהם לא מקבלים את המקסימום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשהם מגיעים הביתה הרבה פעמים אנחנו נדרשים לשירותים של בייביסיטר.

אורלי לוי אבקסיס: מי משלם על זה?

אורלי לוי אבקסיס: מי מבין את הקושי האמיתי בתשלום אלפי שקלים בכל חודש כדי שהילד יהיה במסגרת?

אורלי לוי אבקסיס: זה יכול לפנות כסף למשכנתה, זה יכול לפנות כסף לדברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שמחובתה של המדינה ליצור את הרצף, לא רק הפדגוגי, כי בסופו של דבר מסתבר – יש מחקרים שמראים שהפערים מתחילים בגיל הרך; אם הפערים מתחילים בגיל הרך, אנחנו עוצרים ועוזרים להגדלת הפערים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת על הקושי של משפחות ושל זוגות להגיע לחלום של דירה.

אורלי לוי אבקסיס: אם הם לא נולדו למשפחה שיכולה להעמיד להם הון עצמי, הם עושים שני דברים: או ממשיכים להיות משועבדים לבעלי הדירות ולעד הם יהיו שוכרים, לעיתים של בתים לא ראויים במחירים מופקעים, ולעד המדינה תגיד לאותם בעלי בתים:

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נספק לכם את הקליינטורה, לכו ותשקיעו בדירות.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, זה לא משהו חדש, הנושא של משכנתה בערבות מדינה; זה היה גם בעבר, ולמעלה ממיליון בתי אב הפכו להיות גם בעלי בתים.

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: צמצמנו פערים.

אורלי לוי אבקסיס: זה משנה מצב.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על העובדים הסוציאליים שקורסים תחת מאות התיקים שניתנו להם, אי-אפשר לצפות שלא יהיו טעויות בדרך, ואי-אפשר לצפות שהם יעשו באמת את כל אשר נדרש מהם על פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מסתכלים על המוסדות הסגורים – חסות הנוער, אותם ילדים, נערים, נערות, שהסביבה מסוכנת להם, שהם מסוכנים לעצמם, שבחלקם הם גם עבריינים, וזאת חלופת מעצר בעצם – – –

אחמד טיבי: ברשותך, אני רוצה לברך קבוצת סטודנטים מאוניברסיטת ייל בארצות הברית שמבקרת בכנסת.

אחמד טיבי: Welcome.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמו שאמרתי, אותם זוגות צעירים לא יכולים להגיע לחלום הבית, לקורת הגג, שיוכלו גם להוריש לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: הפנסיות – בואו נדבר רגע על הפנסיות.

אורלי לוי אבקסיס: כל אלה שעמדו בתווך במעבר בין פנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, נשארה להם קופת פנסיה שאיננה מספיקה להבטיח קיום מינימלי בכבוד באותן שנים שנותרו להם.

אורלי לוי אבקסיס: ותוחלת החיים עולה.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים להם: לא צריך לקנות דירה.

אורלי לוי אבקסיס: למה לקנות דירה?

אורלי לוי אבקסיס: תגורו בשכירות, זו חלופה מצוינת.

אורלי לוי אבקסיס: אז כשאנחנו מסתכלים על נתוני הלמ"ס אנחנו מגלים שבין 30% ל-40% מההוצאות של משפחה הן על דירה, אבל מה קורה כשאותם אנשים מגיעים לגיל הפנסיה וההכנסות שלהם קטנות?

אורלי לוי אבקסיס: אז ה-30%–40% האלה הופכים להיות 70%–80% מאותן הכנסות, כי הפנסיה לא מספקת.

אורלי לוי אבקסיס: ודיור ציבורי אין.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים האלה שקופת הפנסיה שלהם לא מספקת, וברור לנו שהם לא יוכלו להקדיש 70% ו-80% מההכנסה שלהם בגיל הפנסיה – מאיפה הם ישיגו להם קורת גג?

אורלי לוי אבקסיס: ממה הם יחיו?

אורלי לוי אבקסיס: איך הם ישלמו את המיסים, ארנונה, מים, חשמל?

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, גם תרופות עולות כסף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פטרנו אוכלוסייה מסוימת מתשלום על תרופות, אבל היא באמת אוכלוסייה מצומצמת.

אורלי לוי אבקסיס: טוב שעשינו כך, כי אלה ניצולי שואה, אבל יש קשישים מוחלשים ביותר שלא נכנסים לקטגוריה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו לא מתייחסים אליהם?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו לא סופרים אותם?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו יכולים לראות אותם נמקים?

אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר רגע על הביטוח הסיעודי, שהמדינה מבטיחה לנו ולא נותנת, ואז מתגלית לנו תמונה עגומה; מתגלית לנו תמונה עגומה מאוד מכל אותם תחקירים – וטוב שהם נעשים – של אמצעי תקשורת ועיתונאים שתחושת הצדק והמוסר אצלם, אולי, מובילים אותם גם לחדור לתוך אותן מסגרות כאלה ולהביא לנו את התמונות הנוראיות של התעללות ושל הזנחה של אנשים רק בגלל שכוחם תש.

אורלי לוי אבקסיס: מה המדינה עושה?

אורלי לוי אבקסיס: הם גם נדרשים לשלם כסף על ההתעללות, ואם אין להם כסף, אז יחפשו את החתנים שלהם, את הכלות שלהם, את הילדים שלהם, את צאצאיהם, ואם גם להם אין, אז אני לא יודעת מאיפה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זו מציאות של אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מסתכלים על מערכת החינוך, שבה אנחנו בונים פערים מהבסיס, ואז אנחנו מגלים שהמקומות שבהם אחוזי הבגרויות גבוהים אלה מקומות שבהם השקיעו כסף פרטי.

אורלי לוי אבקסיס: כוכב יאיר, אדוני היושב-ראש, כמעט תמיד מככב ברשימת אחוזי הבגרות הגבוהים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: הלכתי לבדוק מה קורה בכוכב יאיר, מה קורה באותו תיכון – אולי אפשר ללמוד ממנו ולהקיש, אולי התרבות הארגונית שם היא מיוחדת, אולי יש שם משהו שאפשר ללמוד ממנו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה גיליתי?

אחמד טיבי: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אין תיכון בכוכב יאיר.

אחמד טיבי: אז?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה יש שם?

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שיש שם הורים, אולי בין החזקים ביותר במדינה, שנותנים כמעט הכי הרבה שיעורים פרטיים לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: זו תוצאה שאנחנו צריכים לשים עליה עין.

אחמד טיבי: אבל ביישוב בית ג'ן או בכואוכב אבו אל-היג'א השיעור הכי גבוה של זכאות, ואלה יישובים בסוציו-אקונומי לא גבוה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם ראיתי כתבה בנושא הזה וראיתי את המנהל המאוד-עיקש – –

אחמד טיבי: אסרטיבי.

אורלי לוי אבקסיס: – – ואסרטיבי.

אורלי לוי אבקסיס: כמה כאלה יש?

אורלי לוי אבקסיס: מעט מדי.

אחמד טיבי: זה הצלחה כנגד כל הסיכויים.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני אגיד לך מה, לפעמים יש מקומות שבהם מראש לא מקבלים לבתי ספר מסוימים כאלה שעלולים להוריד להם את אחוזי הבגרות.

אחמד טיבי: סלקציה, את אומרת.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק, סלקציה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני באה ואני אומרת שצריך לטפל בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי זה כרטיס כניסה לחברה, וזה באמת איזשהו כלי – – –

אחמד טיבי: גם החרדים מיוצגים במליאה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

אחמד טיבי: מוזס, גם החרדים פתאום מיוצגים במליאה.

אורלי לוי אבקסיס: זה בגלל או בזכות?

אורלי לוי אבקסיס: תלוי מאיפה מסתכלים.

מנחם אליעזר מוזס: תלוי באיזה צד.

מנחם אליעזר מוזס: מה אתה אומר, אחמד?

אחמד טיבי: אני שמח שגם החרדים מיוצגים במליאה בשעה זו.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מאה אחוז.

אחמד טיבי: מאה אחוז.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני מדברת על כך שהפערים מתחדדים עוד במערכת החינוך הציבורית, אנחנו שומעים שיש איזושהי החלטה או כיוון במשרד החינוך לעשות סלקציה בתוך המערכת הציבורית, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: שמי שרוצה שלוש יחידות במדעים ובאנגלית, יקבל את האופציה כמו כולם.

אורלי לוי אבקסיס: אלה שירצו להגיע לחמש יחידות, ההורים שלהם יצטרכו לשלם על שיעורים פרטיים בתוך בתי הספר.

אורלי לוי אבקסיס: זה נשמע לי הזוי, זה נשמע לא הגיוני, וקשה לי להאמין שמשרד חינוך מוציא הוראה שכזאת.

אורלי לוי אבקסיס: וזה עובר עלינו מתחת לרדאר, כי יש משבר קואליציוני, כי חלילה וחס אולי נלך לבחירות.

אורלי לוי אבקסיס: את מי זה מעניין מה יקרה עם הדור הבא של התלמידים?

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אומרת: אותי זה מעניין, אותך זה מעניין; כנראה שאת רוב הפוליטיקאים פה לא.

אורלי לוי אבקסיס: זה להנציח פערים, זה להסליל ילדים שיכול מאוד להיות שהם הפוטנציאל האדיר מבחינת יכולות אישיות אבל אין להם יכולות כלכליות.

אורלי לוי אבקסיס: מה, זה לא פספוס לחברה?

אורלי לוי אבקסיס: אולי יש שם המדען הבא?

אורלי לוי אבקסיס: אולי יש שם עדה יונת הבאה?

אורלי לוי אבקסיס: למה אנחנו מרשים לעצמנו לוותר על כוח אנושי כל כך חשוב ולהגיד: מי שרוצה להצליח – שההורים שלו ישלמו שיעורים פרטיים?

אורלי לוי אבקסיס: ואיפה?

אורלי לוי אבקסיס: בתוך המערכת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניתן את המבנה וההורים ישלמו על המורים.

אורלי לוי אבקסיס: למה הדבר דומה?

אורלי לוי אבקסיס: למה שקורה במערכת הבריאות הציבורית.

אורלי לוי אבקסיס: ומה קורה במערכת הבריאות הציבורית?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כל הזמן נזהרים שלא תהיה הפרטה ושלא נביא בעצם את הרפואה הפרטית לתוך מערכת הבריאות הציבורית.

אורלי לוי אבקסיס: כבר היום להשיג תור בתוך המערכת הציבורית זה כמעט בלתי אפשרי, גם כאשר מדובר במצבי חירום.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה צריך לחכות לביופסיה כמה חודשים או שאתה צריך רופא שיחליט אם אתה צריך ביופסיה, הזמן דופק, ואנחנו לא יודעים מה קורה שם, ואם בזמן הזה שאנחנו ממתינים קורה הגרוע מכול – ואכן, מדובר באיזושהי בעיה שהולכת ומתרחבת, ועד שיעשו את הבדיקות ואת הבירורים, לעיתים זה קצת מאוחר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה קורה עם אותם ילדים קטנים, עם אותם תינוקות שצריכים לעבור ניתוחים?

אורלי לוי אבקסיס: והרבה פעמים זה ניתוחים פשוטים, אבל ההשפעה שלהם על איכות החיים היא מאוד מאוד מאוד גדולה, כי אותו ילד שלא עשו לו את ניתוח השקדים או הפוליפים בזמן, יש לו הפסקות נשימה בלילה.

אורלי לוי אבקסיס: תארו לכם את אותם הורים ששומעים את הילד נוחר ומחרחר, והם יודעים שלו רק היה להם מספיק כסף הם יכלו לדאוג לו לניתוח ולתת לו איכות חיים אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: זה במדינה שלנו?

אורלי לוי אבקסיס: וזה כשאנחנו מדברים על כלכלה בריאה, אבל היא לא מחלחלת – היא לא מחלחלת כי יותר מדי גורמים אינטרסנטיים נכנסו לתוך המערכת, והגורמים האלה מונעים מאיתנו להביא את התקציבים למקומות הנכונים.

אורלי לוי אבקסיס: פריפריה – בואו נדבר על השכר הממוצע בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא פחות בכמה אלפי שקלים מהשכר הממוצע במרכז, לפחות 3,000 שקל הפרש.

אורלי לוי אבקסיס: האבטלה – עשרות אחוזים יותר מאשר במרכז.

אורלי לוי אבקסיס: תוחלת החיים קצרה בפריפריה בארבע שנים, וזה אם אנחנו לוקחים את המחקרים האופטימיים.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: הרי איכות חיים יש בפריפריה – יש מרחבים, יש אוויר.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שאין שם מספיק שירותי בריאות זמינים ונגישים.

אורלי לוי אבקסיס: זו הסיבה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רואים הגירה שלילית, וזה עצוב, כי את הדברים האלה צריך וחשוב לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רואה את זה בתקציב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אדרבה, אני ראיתי שסגרו כמה מינהלות ועובדים בכל הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו רואים שבבית שאן, למשל, חלק מהמקצועות המוצעים ללומדים לבגרות זה סייעות בגנים, לעומת מקומות אחרים, ששם זה הייטק והנדסה והכוונה, אני אומרת: מה שהיה הוא מה שעכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: האם נראה לך נורמלי שתלמידים בתיכון בבית שאן, או יותר נכון תלמידות, מלמדים אותן – אנחנו משאירים אותן להיות סייעות בגנים?

אורלי לוי אבקסיס: לא שאני מזלזלת חלילה וחס במשהו, אבל בואו ניתן אופק תעסוקתי ובואו ניתן אפשרויות צמיחה ובואו ניתן את הכלים כדי שאותו ילד ימצה את הפוטנציאל שלו ויחזיר למשק וישפיע על התל"ג.

אורלי לוי אבקסיס: יכולתי למנות פה עוד שורה ארוכה מאוד של נושאים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להציע משהו אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אם יגידו לי מאיפה הכסף ועל מה אני מדברת אז אני אגיד לך: פרט לבעלי אינטרסים, בעלי הון, שיש להם קשרים מסוימים, ולכן אנחנו גם מוכרים את היקר לנו מכול – את אוצרות הטבע שלנו ואחרים – לאינטרסים צרים ומצומצמים, אני רוצה להגיד לך שיש בתקציב סעיף שקוראים לו סעיף החזר חובות.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אולי הסעיף הגדול והשמן ביותר בתקציב המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: יש בו 86 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומרת: בוא נחשב שנייה אחת מסלול מחדש.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה חלופה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אומרת שתקנו אותה, אני רק אומרת שכאשר אנחנו מוציאים כספים, ראוי לעשות חישוב מה הרווח הגדול ביותר שאנחנו יכולים להשיג על אותו כסף.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תקשיבו: ב-86 מיליארדי השקלים הללו, מתוכם 26 מיליארד בערך הם קודם כול הריבית.

אורלי לוי אבקסיס: את זה בכל מקרה אתה חייב לשלם, זו ריבית שאנחנו צריכים לשלם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להבין שאנחנו פחות או יותר בחוב–תוצר בסביבות ה-60%; ארצות הברית, למשל – קרוב ל-100%; כאשר אנחנו מדברים על גרמניה, אז אנחנו מדברים על 120% חוב–תוצר; כאשר אנחנו מדברים על צרפת, זה גם בסביבות ה-100%.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, השאלה מה דחוף לנו יותר – לפתור את בעיות החברה או להוריד את החוב–תוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אני באה ומנסה לתת פה חלופה שהיא חלופה כלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: יש ריבית גבוהה, שזה 2.8%.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת, בואו ננסה להבין מה אנחנו עושים, כי ברגע שאתה משלם את החוב אתה לא יוצר במשק פעילות.

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהכסף הזה אנחנו יכולים ליצור פעילות, כי ברגע שאתה מוריד את החוב–תוצר אז אולי חסכת 1.7 מיליארד בשנה – אני לא מזלזלת, זה לא מעט – אבל בכסף הזה יכולנו להשיג הרבה יותר, כי במקום ריבית של 2.8%, שהיא קבועה, שהיא בין-לאומית בנושא הזה, יכולנו ליצור מציאות אחרת להרבה מאוד אזרחים: יכולנו להוריד את תאונות הדרכים, שזה עולה כסף, בכל שנה מיליארדים למשק; יכולנו להשקיע בנכים ולשכנע אותם ולתת להם את הכלים להיכנס לשוק העבודה – ושוב, זה מעלה את התוצר הגולמי של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: שתבין, כל 1,000 משרות שאנחנו מייצרים שוות לנו 280 מיליוני שקלים בשנה.

אורלי לוי אבקסיס: תעשו חישוב.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים שמה שאני אומרת פה?

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת: באותם כספים אנחנו יכולים לשחק אחרת; אנחנו יכולים לנתב אותם למקום אחר, שהתשואה שלו הרבה הרבה הרבה יותר גבוהה מאשר ה-1.7 מיליארד שאנחנו מרוויחים בהורדת החוב.

אורלי לוי אבקסיס: 80% מהחוב הוא לחברות פיננסיות פנימיות שמנהלות לנו את קרנות הפנסיה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: יש מקום לטפל בנושא הזה – בנושא קרנות הפנסיה שלנו – וגם לטפל בנושא של העסקים הקטנים והבינוניים.

אורלי לוי אבקסיס: בכל שנה – בשנה האחרונה לפחות – 45,000 עסקים קטנים נסגרו.

אורלי לוי אבקסיס: זה 45,000 אנשים מובטלים בשנה.

אורלי לוי אבקסיס: אם היה מדובר במעסיק אחד, במפעל אחד, באיזו חברת הייטק אחת, היינו מזדעזעים.

אורלי לוי אבקסיס: היה הסיפור בטבע, עם 1,000 ומשהו משפחות עובדים – אני קוראת לזה משפחות, כי יש משפחות מאחוריהם – שסכנת הפיטורים הייתה להם מעל הראש.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, בואו נזכור: נתנו לטבע מתנות של מיליארדי שקלים בהטבות מס ולא קיבלנו כלום בחזרה, אפילו לא התחייבות להמשיך ולהעסיק את האנשים פה.

אורלי לוי אבקסיס: קיבלו מתנות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עזבו רגע.

אורלי לוי אבקסיס: כשזה קורה ויש מפוטרים, אנחנו מזדעזעים, ומה אנחנו יכולים לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: בכל שנה יש עשרות אלפי אנשים שהם פשוט לא תחת מעסיק אלא הם בעצמם עצמאים, והמדינה מערימה עליהם קשיים ולא נותנת להם ביטוח מינימלי, ואין להם דמי אבטלה באמת ראויים ואין להם פנסיות, והם לא יכולים באמת לצאת לפנסיה, כי אין להם מעסיק שיפריש להם, וכל כסף פנוי שיש להם הם משקיעים בעסק.

אורלי לוי אבקסיס: העסק שלהם זה הפנסיה שלהם, ואת קצבת הזקנה הם מקבלים בגיל 70.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אישה יולדת – ואת זה אני ניסיתי להעביר והתחייבו להעביר בשבוע הראשון של המושב הבא – אם אישה עצמאית יוצאת לחופשת לידה, אסור לה שלושה חודשים להתקרב לעסק שלה, ואם היא מגיעה לעסק שלה כדי להציל אותו בזמן הזה, היא נחשבת עבריינית מבחינת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כל זה תולדה של חוק ישן שהמטרה שלו הייתה הגיונית.

אורלי לוי אבקסיס: לא צפו שיהיו לנו עצמאיות; די מוזר, האמת.

אורלי לוי אבקסיס: מאז עברו המון שנים, אבל הרעיון היה שאותן נשים שכירות לא תצטרכנה להגיע למקום העסק, ושהבוס שלהן לא ינצל אותן בחופשת הלידה שלהן, ולכן חל איסור גמור, כדי שלא יהיו פה משחקים ומניפולציות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה קורה עם אישה שהעסק זה מקור הפרנסה שלה ושל הילדים שלה?

אורלי לוי אבקסיס: קונסים אותה, היא עוד צריכה לשלם כספים בדיעבד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם היא לא תלך לעסק, אחרי שלושה חודשים היא תחזור ולא יהיה לה עסק; הלקוחות יברחו, החובות יאמירו.

אורלי לוי אבקסיס: אז הצעתי את הצעת החוק הזאת, והיא עברה כמה פעמים, אני חייבת לומר, את כל המשוכות.

אורלי לוי אבקסיס: דיברתי עם כל המשרדים הרלוונטיים ופעם אחר פעם לא רוצים להעלות את זה להצבעה בוועדת שרים לחקיקה, כי מנסים לסחור איתי.

אורלי לוי אבקסיס: חשפתי את זה כבר פה, והובטח שהדבר הזה ייפתר ונביא את זה להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להביא תוכנית אמיתית בכל מה שקשור לעסקים הקטנים והבינוניים במדינת ישראל, כי את האבטלה הזאת אף אחד מאיתנו לא רואה.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהם יוצאים לאבטלה, אף אחד לא משלם להם פיצויים ואף אחד לא נותן להם מכתב המלצה, ודמי אבטלה – מאיפה?

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומרת, שלא יפחידו אתכם עם הנושא של החוב, כי את אותם 1.7 מיליארד שאנחנו חוסכים בשנה, אם אנחנו משלמים את כל התקציב של 86 מיליארד שקל בשנה, אנחנו יכולים למנף כדי ליצור משרות, אולי אפילו New Deal כמו שרוזוולט עשה, עבודות יזומות של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: רוצים רעיונות לעבודות יזומות?

אורלי לוי אבקסיס: תבנו כבישים, תבנו בתים, בנייה ציבורית, שתבטיח פה דיור ציבורי אמיתי; לא רק לאוכלוסיות הקצה, שהיום גם בשבילם אין דירות.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה עושים?

אורלי לוי אבקסיס: מדינה חכמה מאוד – היא נותנת להם השתתפות בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה היא נותנת בכל שנה?

אורלי לוי אבקסיס: כמעט 2 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: לא עדיף כבר לעשות בנייה תקציבית?

אורלי לוי אבקסיס: אז כדי שלא יפחדו, אני גם אספר להם שבבנק ישראל יש חשבון גדול מאוד, שזה כסף שלנו, קרן כזאת, שהבנק שומר אותה, חלילה וחס, למקרים מסוימים כאלה ואחרים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם משבר חברתי הוא לא מקרה חירום.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם למעלה מ-450 מיליארד שקלים, כסף זמין.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, דרך אגב, רק שתדע, אדוני היושב-ראש, מסתבר שמדינות אחרות בעולם חייבות לנו כספים אפילו יותר ממה שאנחנו משלמים, מהחוב שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה מחשבים את זה ככה?

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת: בואו נמשיך לשלם את הריבית הקבועה, בואו אפילו נמשיך להוריד קצת מהחוב, אבל בואו ננתב חלק מהכספים האלה כדי ליצור פה תל"ג גבוה יותר, וכשהתל"ג גבוה יותר, יש לנו יותר תקציב לחלק.

אורלי לוי אבקסיס: מה, זה לא פשוט?

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאם הייתי עושה את שיעור החשבון הזה לבתי – שלמזלי הרב עדיין לומדת חמש יחידות במתמטיקה ובאנגלית ובפיזיקה – היא הייתה מבינה את זה מהר מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם אם אני אצטרך לשלם לה על היחידות האלה – לי יימצא מאיפה; היא תמשיך ביחידות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת על החברים שלה בכיתה ואני אומרת: מי מהם, עם המוחות המבריקים האלה, יצטרכו לנשור כי להורים שלהם לא יהיה את הכסף להעמיד להם את המורים הפרטיים בתוך מערכת החינוך?

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, זו חלופה שאני חושבת שהיא חלופה מאוד ראויה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נבדוק מה אנחנו יכולים לעשות עם אותם תקציבים שאנחנו משקיעים כדי לשנות את מה שמשתקף אלינו משוק העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: זה אפשרי.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני מדברת על אימהות חד-הוריות, הן היום במצב כמעט בלתי אפשרי, כי אנחנו, כמדינה, שמים עליהן משקולות על הגב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים להן: אם אתן רוצות להרים את הראש מעל המים, יש לזה מחיר: אתם תאבדו את ההטבות הסוציאליות הבסיסיות שלכן.

אורלי לוי אבקסיס: ושכולם יבינו, כשאנחנו מדברים על חד-הוריות, הייתה פעם איזה אמירה, או יש איזו קונספציה או תבחרו איך תקראו לזה, אגדה אורבנית אפילו, שרוב האימהות החד-הוריות הן נתמכות סעד, הן בכלל לא עובדות.

אורלי לוי אבקסיס: אז 82% מהחד-הוריות עובדות, וזה עדיין לא מציל אותן מסכנת העוני.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה אנחנו אומרים להן?

אורלי לוי אבקסיס: אם אתן מקבלות מהביטוח הלאומי מזונות, כל שקל שתכניסו – יש לי הרגשה שזה הטלפון שלי, משום מה.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים להן: יש לך שותף, תשימי פרוטקשן.

אורלי לוי אבקסיס: ולמי הפרוטקשן?

אורלי לוי אבקסיס: למדינה.

אורלי לוי אבקסיס: זה מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו המדינה לוקחת מהפה של הילד של החד-הורית ואומרת: אני פה לפניך, ולא משנה אם האימא שלך עבדה כדי להביא את הכסף הזה – אנחנו שותפים.

אורלי לוי אבקסיס: איך זה מתחדד?

אורלי לוי אבקסיס: זה מתחדד לדוגמה בזכאות לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה קריטריונים אבסורדיים לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים לה: את צריכה שנתיים קצבאות של הביטוח הלאומי, כלומר, מכריחים אותם להיות נתמכים, וגם צריכים להיות לה שלושה ילדים, כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: ואז, אם היא לוקחת, משתמשת באותו כלי של הביטוח הלאומי למזונות, אז מובן שהיא לא לוקחת הבטחת הכנסה.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים לה: רגע, רגע, זה לא נספר כקצבה, אז זאת אומרת שאת לא זכאית גם לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: סופרים את המזונות של הילדים שלה.

אורלי לוי אבקסיס: מזונות ילדים – המדינה אחר כך לוקחת אותם בחזרה מאותו מי שחייב, היא מצליחה להחזיר את זה בחזרה, לפחות בחלק מהמקרים, אבל היא אומרת לה: את לא תהיי זכאית לקורת גג מעל הראש.

אורלי לוי אבקסיס: מה, כאילו יש לנו איזה רצון מטורף כמדינה לדרוך על המוחלשים.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאומרים לכם: אין כסף, תגידו: למה אין כסף?

אורלי לוי אבקסיס: יש כסף.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש לנו 800 מיליון שקל בשנה להמר על משהו שאין בו ביטחון אמיתי – ואני בכוונה לוקחת את הנושא של ה-800 מיליון שקל, אדוני היושב-ראש, כי זה ידהים אותך: בכל מה שנוגע להורדת המיסים זה עולה 800 מיליון שקל, המיסים על האוזניות, שנשמע יותר טוב, ועל חלק ממוצרי החשמל; באתי לפקידי האוצר ושאלתי אותם: אוקיי, למה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא אומר: אנחנו רוצים להוריד את יוקר המחיה גם למעמד הביניים והגבוה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי: בסדר, גם זו מטרה ראויה, אני לא מתווכחת על זה.

אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מבטיחים שזה באמת יגיע לצרכן הסופי?

אורלי לוי אבקסיס: 800 מיליון שקל בשנה.

אורלי לוי אבקסיס: מה הפיקוח?

אורלי לוי אבקסיס: איזה מין חישוקים אנחנו שמים?

אורלי לוי אבקסיס: מה הסנקציות למי שלא מעביר את זה הלאה?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה אמרו לי, אדוני היושב-ראש?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבדוק בסוף השנה, ואם אנחנו נגלה שהכסף לא הגיע לצרכן הסופי, כלומר לאזרחים, נבטל את התקנה.

אורלי לוי אבקסיס: מהמרים ב-800 מיליון שקל.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, שנה תעבור ויימחקו 800 מיליון שקל שיכלו לעזור לקשישים, שיכלו לעזור לנכים, שיכלו לעזור לאותם ילדים עם פוטנציאל אבל בלי יכולת כלכלית, שיכלו לעזור בדיור הציבורי, שיכולו לעזור באלף ואחד נושאים, או לעסקים הקטנים, ומהמרים עליהם כמו ברולטה רוסית.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, מה אתם חושבים שיקרה?

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא אומר להם: אתם חייבים לגלגל את זה הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: אז היו כמה כתבים ועיתונאים שיצאו לבדוק כמה חודשים אחרי תיקון התקנה.

אורלי לוי אבקסיס: יצאו לבדוק.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה הם גילו?

אורלי לוי אבקסיס: המחיר לא השתנה אפילו בשקל.

אורלי לוי אבקסיס: מה, האוצר לא יכול היה לעשות את מה שעשו העיתונאים?

אורלי לוי אבקסיס: מה, הם עצלנים שם?

אורלי לוי אבקסיס: תשמע, אם הם היו רואי חשבון שלי – היו מפוטרים מייד; יותר מזה, אולי אפילו הייתי תובעת אותם.

אורלי לוי אבקסיס: את העבודה שלהם הם לא עושים, ולא אני אומרת את זה – מבקר המדינה אומר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: פעם אחר פעם הוא בודק מה קורה במשרד האוצר, מה קורה באגף התקציבים, מה קורה עם הכסף שלנו, עם ההערכות, ואומר: הם לא נערכים כמו שצריך; ההערכות שלהם שגויות.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה ההבדל?

אורלי לוי אבקסיס: שהם לא משלמים את המחיר.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי כל הרגולטורים שאמורים לשמור על החתולים שלא יגנבו לנו את השמנת, אין להם תקופת צינון של יום אחד.

אורלי לוי אבקסיס: ביום שהם עוזבים את משרד האוצר הם הולכים לעבוד – איפה?

אורלי לוי אבקסיס: אצל אותם אלו שהם פיקחו עליהם קודם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, רק בשביל הנראות – אנחנו קונים את זה?

אורלי לוי אבקסיס: אני אומר לך, יש לי הצעת חוק על תקופת צינון.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אני יודעת, כולם מדברים על תקופת צינון של גנרלים.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אולי הם ינצלו את הפופולריות שלהם ויאיימו על פוליטיקאים קיימים בזירה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה מסוכן לציבור?

אורלי לוי אבקסיס: הרבה יותר מסוכן שמי שיושב על השלטר של התקציבים ומחזיק בתפיסות עולם שמשפיעות על כל אחד ואחת מאיתנו כאן הם שלמוחרת הולכים ומגלים להם או משתפים איתם פעולה, או אולי באים לקטוף, לכאורה, תשלום על כך שהם היו נחמדים מדי ולא שמרו על הכסף שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: את זה צריך לשנות, וצריך שיהיה פה שר אוצר שיבקש מהפקידים שלו להביא חלופות בעבור כל שקל ולבדוק איפה יש לנו את התשואה הגדולה ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: זאת כלכלה נבונה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אין הרבה מבחר.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: 15 דקות.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, כבוד השרה.

יעל גרמן: אני רוצה לברך את האורחים שלי, את אביחי קרמר, שהוא בעיניי הסופרמן, חולה ALS שהגיע היום לבקר יחד עם אשתו שרית ועם הילדים, עם עמית ותמר ודנה, ועם האורחים שלו.

יעל גרמן: ברוכים הבאים.

אחמד טיבי: ברוך הבא.

יעל גרמן: אני רוצה להתחיל בדוח שהתפרסם רק היום, של קרן המטבע הבין-לאומית, שבאה ואומרת שהיא מודאגת מכלכלת ישראל.

יעל גרמן: כן, נכון הצמיחה שלנו עולה, האבטלה יורדת, אבל במדינת ישראל שיעור העוני הוא אחד הגדולים ביותר בעולם.

יעל גרמן: ואם אנחנו לא נדע לטפל בשיעור העוני, אם אנחנו לא נתכנן תוכניות כדי לגשר על הפערים הבלתי-אפשריים בין מגזרים שונים וההשתתפות שלהם בכוח העבודה, הרי שכל מה שאנחנו רואים היום יתמוטט מול עינינו.

יעל גרמן: ואנחנו לא עושים דבר כדי באמת לראות את העתיד ולהיות מוכנים לקראת הקטסטרופה.

יעל גרמן: ומכאן אני רוצה לדבר על תקציב הבריאות.

יעל גרמן: ממש כמו שקרן המטבע הבין-לאומית מדברת על כלכלת ישראל ואומרת: הכול יפה, אבל בפנים יש משהו רקוב – העוני הוא איזושהי מחלה שבסופו של דבר מתפשטת ופוגעת בכל הגוף – כך גם בתקציב הבריאות.

יעל גרמן: אנחנו מסתכלים ואנחנו רואים: יש לנו רופאים נהדרים, יש לנו מערכת בריאות נפלאה, באמת אחת הטובות בעולם, אבל אנחנו לא חוזים פני עתיד; אנחנו לא יושבים ומתכננים את מה שאנחנו צריכים לתכנן לקראת העתיד שבו האוכלוסייה שלנו, שהולכת ומזדקנת, תזדקק לבריאות ולשירותי בריאות בסכומים שהיום אנחנו לא נותנים.

יעל גרמן: מהו התקציב שלנו?

יעל גרמן: סך הכול תקציב המדינה הוא 480 מיליארד ש"ח, כמובן טרם הקיצוצים ולא כולל ההוצאה המותנית בהכנסה.

יעל גרמן: 38 מיליארד ש"ח מהם בבריאות.

יעל גרמן: הבריאות מקבלת – למעשה, זהו המשרד השלישי אחרי החינוך והביטחון; מקבלת סכום שנראה יפה, אבל הסכום הזה, אין בתוכו את הבסיס לראייה לטווח ארוך.

יעל גרמן: אנחנו לא נותנים את הדעת לכך שבשנים האחרונות, למעלה מ-18 השנים האחרונות, אנחנו, הציבור, הולך ומוציא יותר יותר הוצאה פרטית על הבריאות.

יעל גרמן: לעומת זאת, המדינה הולכת ומקטינה את חלקה בעוגה הכללית, כך שההוצאה הציבורית קטנה וההוצאה הפרטית גדלה.

יעל גרמן: ואם בעבר היחס היה 30% אנחנו כהוצאה פרטית ו-70% המדינה כהוצאה ציבורית, הרי שהיום הציבור מוציא קרוב ל-40% והמדינה – רק 60%.

יעל גרמן: ואם המצב הזה ילך ויחמיר – והוא הולך ומחמיר – אנחנו נמצא את עצמנו במצב שבו פחות ופחות אנשים יוכלו להרשות לעצמם להשתמש ברפואה הפרטית.

יעל גרמן: היום נראה שהכול בסדר, ובאמת, אני חושבת שקרוב ל-70% יכולים להרשות לעצמם לשלם את השב"נים, לשלם אולי גם ביטוחים פרטיים, להרשות לעצמם לבוא ולהשתמש ברפואה הפרטית.

יעל גרמן: אבל ככל שמשתמשים יותר ברפואה הפרטית הפרמיות עולות, וככל שהפרמיות עולות והתשלום עבור הביטוחים הולך ועולה פחות אנשים יכולים להרשות לעצמם לשלם עבור ביטוחים.

יעל גרמן: וברגע שהביטוחים יעלו ומספר האנשים שיכולים להשתמש בהם ירד, הרי שיחפשו את הרפואה הציבורית.

יעל גרמן: אבל ברפואה הציבורית ממשלת ישראל לא מטפלת.

יעל גרמן: ובמקום לטפל בהשקעה מסיבית ברפואה הציבורית ובריסון כזה או אחר של הרפואה הפרטית, ממשלת ישראל אפילו הורידה מחוק ההסדרים שלנו את הסעיף היחיד שטיפל קצת ברפואה הפרטית ובא ואמר שמן הראוי שמשרד הבריאות וממשלת ישראל יפקחו לפחות על המחירים שמשלמים ברפואה הפרטית.

יעל גרמן: אפילו את זה הורידו.

יעל גרמן: אז אני מסתכלת על התקציב ואני חושבת: תקציב חסר מעוף, תקציב חסר חזון, תקציב חסר אומץ ציבורי לבוא ולומר: אנחנו מטפלים בדברים הכואבים כדי שבעתיד תושבי ישראל יוכלו להשתמש ברפואה הציבורית ולא ימצאו אותה שוקת ללא מים – רפואה ציבורית ללא תקציבים, רפואה ציבורית ללא יכולת לתת באמת מענה וטיפול בזמן המתאים וברמה המתאימה.

יעל גרמן: וזה לא פלא.

יעל גרמן: האם אדוני היושב-ראש יודע מה אחוז ההשקעה של מדינת ישראל מהתמ"ג?

יעל גרמן: אני אספר לך.

אחמד טיבי: בבקשה.

יעל גרמן: אתה רופא ואתה יודע.

יעל גרמן: 7.4% מהתמ"ג משקיעה מדינת ישראל בבריאות, וזה לעומת ממוצע של 9% במדינות ה-OECD.

יעל גרמן: אני לא מדברת על ארצות הברית, אני גם לא רוצה לדמות לארצות הברית, ששם אנשים לא יכולים להרשות לעצמם, אבל אני מדברת על קוסטה ריקה, שמשקיעה 9.1%, על פורטוגל – 8.9%, על דרום אפריקה – 8.8%, על סלובניה – 8.6%, יוון – למעלה מ-8%.

יעל גרמן: ואנחנו – 7.4%.

יעל גרמן: מה הפלא שאנחנו לא נצליח להדביק את הצרכים של האוכלוסייה שלנו, שהולכת ומתבגרת, של הטכנולוגיות, שצריך ללכת ולשכלל אותן ולקנות אותן ולעמוד בקצב שלהן?

יעל גרמן: ההשקעה שלנו לא מספיקה.

יעל גרמן: ונוסף על זה, אנחנו מסתכלים על הפריפריה.

יעל גרמן: כולם מדברים ונושאים ברוב גרונם את הפריפריה, כמה הפריפריה חשובה.

יעל גרמן: כמה משקיעים בפריפריה?

יעל גרמן: איזה תורים ארוכים ישנם בפריפריה?

יעל גרמן: האם בתוך התקציב תמצאו תקציב ייעודי לפריפריה?

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: האם תמצאו איזושהי תוכנית עבודה כדי ליישם את תוכנית הצפון?

יעל גרמן: ישנה ועדה, הייתה ועדה – שדרך אגב אני הקמתי – אבל זו ועדה שהממשלה אימצה את מסקנותיה, ועדה לחיזוק הבריאות הציבורית בצפון.

יעל גרמן: למה אין תוכנית עבודה?

יעל גרמן: למה אני לא רואה תקציב?

יעל גרמן: נאמר אפילו שייקחו, מה-600 מיליון שצריכים – יחלקו אותם לארבע שנים, 150 מיליון השנה ו-150 מיליון בשנה הבאה, אבל אני לא רואה אפילו שקל.

יעל גרמן: אני לא רואה תקציבים לקיצור תורים, ואם לא נקצר תורים, איך נוכל לחזק את המערכת הציבורית ולרסן את המערכת הפרטית, כפי שאמרתי לפני חמש דקות?

יעל גרמן: אני לא רואה התמודדות עם הזקנה.

יעל גרמן: אני לא רואה בכלל את ההתמודדות עם בעיות המחסור בכוח האדם והמחסור במיטות אשפוז.

יעל גרמן: כולנו יודעים שכדי להדביק רק את הגידול באוכלוסייה צריך כל שנה להוסיף 300 מיטות, וזה – שלא לדבר על לסגור את הפערים הקיימים.

יעל גרמן: אז איפה בתקציב הזה – אדוני ראש הממשלה, שלא נמצא, ואדוני שר הבריאות, שלא נמצא – איפה אני רואה את התקציבים האלה, שכולכם מדברים עליהם אבל לא נמצאים בפועל?

יעל גרמן: המספרים מדברים בעד עצמם.

יעל גרמן: אני לא רואה את התקציב למרכזים להתפתחות הילד.

יעל גרמן: אני מדברת על מקרו.

יעל גרמן: בואו נדבר גם על מיקרו.

יעל גרמן: התפתחות הילד – כל כך חשוב.

יעל גרמן: המרכזים הולכים ונסגרים מסיבה אחת ויחידה: מפני שהתקציבים נעלמים.

יעל גרמן: מדוע אתה, אדוני ראש הממשלה, ואדוני סגן שר הבריאות, מדוע אתם לא מתקצבים את המרכזים להתפתחות הילד?

יעל גרמן: מדוע אני לא רואה בתקציב את התקציב שהיה לנו ופעל רבות למניעת אובדנות?

יעל גרמן: כל התוכנית למניעת אובדנות עומדת היום על כרעיים ולא יודעים אם היא תוכל להמשיך להתקיים, כי התקציבים שהיו נעלמו ואינם.

יעל גרמן: כאמור, תקציב ללא חזון.

יעל גרמן: אבל אני לא רוצה לדבר רק על תקציב הבריאות.

יעל גרמן: על תקציב הבריאות אני מדברת תמיד.

יעל גרמן: אני רוצה לדבר – אדוני היושב-ראש וגברתי השרה, והחברים שמכבדים אותנו – אני רוצה לדבר על משהו שמאוד מאוד מדאיג אותי.

יעל גרמן: אני רוצה לדבר על חוק הלאום.

יעל גרמן: במחטף אתמול ישבה ועדת החוקה ואישרה לקראת קריאה ראשונה את חוק הלאום.

רועי פולקמן: למה מחטף?

יעל גרמן: למה מחטף?

יעל גרמן: מפני שאדוני רועי פולקמן, אני קיבלתי הודעה על כך – יום קודם, בערב, קיבלתי הודעה שלמוחרת, ב-09:00 – –

רועי פולקמן: קיימנו עשרות דיונים.

יעל גרמן: – – בבוקר הוועדה תשב.

יעל גרמן: לא כך מחוקקים חוק לאום, כאשר מודיעים לחברי הוועדה המשותפת בערב שבעוד 12 שעות, למוחרת בבוקר, ידונו בחוק.

יעל גרמן: זהו חוק שצריך לקבוע את מהותה ואת אופייה של מדינת ישראל; זהו חוק שצריך לבוא ולומר: אלה הערכים שעליהם אנחנו רוצים להשתית את מדינת ישראל, שאנחנו רוצים להקנות לילדים שלנו, לנכדים שלנו, לדורות הבאים.

יעל גרמן: ובמקום שהחוק הזה באמת יהיה חוק של בשורה, במקום שהחוק הזה ישב על העקרונות שאותם אנחנו למדנו ועליהם אנחנו גדלנו, העקרונות ש-70 שנה מדינת ישראל יושבת עליהם, עקרונות מגילת העצמאות, שאומרת: "מדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין, תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות" – בחוק הלאום מסרבים להכניס את המילה שוויון.

יעל גרמן: ולא רק זה, אלא אם כבר היה איזשהו סעיף, סעיף 2, שבא ודיבר באמת על היסודות שלנו, ודיבר על כך שמדינת ישראל צריכה להיות יהודית ודמוקרטית, הסעיף שאומר ש"חוק-יסוד זה מטרתו להגן על מעמדה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי כדי לעגן בחוק יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ברוח העקרונות שבהכרזת הקמת מדינת ישראל" – אדוני היושב-ראש, הסעיף הזה ירד.

יעל גרמן: חוק הלאום מתעלם, ומתכחש למגילת העצמאות; חוק הלאום מתעלם, ומתכחש לכך שאנחנו, לפני 70 שנה, הבטחנו לכל הדורות שזאת תהיה מדינה יהודית ודמוקרטית.

יעל גרמן: ואני כבר לא מדברת על זה שהכניסו בפנים את הסעיף הנורא ואיום, אותו סעיף שמאפשר להקים התיישבות, קהילה, שהיא רק של מישהו מסוים; אותו סעיף שאומר שהמדינה רשאית לאפשר לקהילה, לרבות בני דת אחת, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת.

יעל גרמן: מה זה אומר, חבריי חברי הכנסת?

יעל גרמן: מה זה אומר שמדינת ישראל תאפשר לקהילה להקים התיישבות קהילתית נפרדת?

יעל גרמן: האם אני אוכל להקים התיישבות נפרדת לאנשים, נאמר, מהעדה הפולנית, ואני לא ארשה למישהו מהעדה התימנית?

יעל גרמן: איתן, אתה לא תוכל לבוא להתיישבות הקהילתית שלי; אני רוצה, זאת הקהילה שלי.

איתן כבל: מוכר.

יעל גרמן: גם אתה תוכל להקים קהילה ולא תיתן לי.

איתן כבל: נכון.

יעל גרמן: לבני העדה האתיופית לא ייתנו, מפני שיש להם צבע עור אחר, שלא לדבר על הערבים, שבכלל – שכנראה זאת המטרה של החוק – הם בכלל לא יוכלו להיכנס.

סעיד אלחרומי: הכוונה להקים את חירן במקומה של אום אל-חיראן.

יעל גרמן: אני חייבת לומר, זה מזעזע.

יעל גרמן: מזעזע שבחוק הלאום, שצריך לקבוע את אופייה ואת זהותה של מדינת ישראל – אופי וזהות שלא צריך להמציא, רק צריך להמשיך, כי הם נקבעו לפני 70 שנה – בחוק הלאום הזה לא מזכירים את היותנו יהודית ודמוקרטית.

יעל גרמן: כן מאפשרים להקים קהילות של אפרטהייד, קהילות שפשוט ידירו את מי שהן לא רוצות, ויש בזה עוד הרבה מאוד פגמים.

יעל גרמן: אני מאוד מקווה שלא ינסו, עם כל הסכסוכים שקיימים, להעביר את חוק הלאום הגרוע הזה.

יעל גרמן: אנחנו כאן, בבית הזה, כל מי שבאמת מרגיש את עצמו יהודי ודמוקרטי – או אזרח דמוקרטי, לא רק יהודי – כל מי שאכפת לו מהדמוקרטיה צריך לבוא ולומר: המדינה היא מדינה יהודית, ללא ספק, ויש לנו בהחלט זכות לבוא ולומר שזאת מדינת הלאום היהודי.

יעל גרמן: על כך אנחנו חלוקים בדעותינו, ונמשיך להיות חלוקים בדעותינו.

יעל גרמן: זה בסדר גמור, כך אני חושבת.

יעל גרמן: אבל לצד היותנו מדינה יהודית – והמדינה היהודית היחידה שיש לעם היהודי, וחשוב שהיא תתקיים כך – לצד זה אסור לנו אף פעם לשכוח שיחד, ולצד היהדות, וגם לצד הציונות, ניצבת הדמוקרטיה – אותה דמוקרטיה שמאפשרת לנו שוויון זכויות, שמאפשרת לנו להבין את האחר, שנותנת זכויות למיעוט, לא רק לרוב, שמגנה את עריצות הרוב וגם את עריצות המיעוט; אותה דמוקרטיה שחקקה על דגלה את עקרון השוויון.

יעל גרמן: בלעדיו אין טעם לחיים ואין הצדקה למדינה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס בנושא:

נאזם בדר: הביטוח הלאומי הקפיא פרויקט מחשוב לאחר שהשקיע כ-600 מיליון שקלים; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איתן ברושי, עפר שלח ואחמד טיבי בנושא: קיצוץ של 22% בתקציב 2019 של מכון וולקני; בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת רויטל סויד בנושא:

נאזם בדר: פייסבוק מציעה למשתמשי הרשת החברתית להוסיף תמונתו של מחבל לתמונת הפרופיל שלהם; בעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת יוליה מלינובסקי, יעל כהן-פארן ושרן השכל בנושא: ליקויי אבטחה בגופים האחראיים על המאגר הביומטרי.

נאזם בדר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018;

אחמד טיבי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

אחמד טיבי: רבע שעה.

איתן כבל: קודם כול, אדוני היושב-ראש, לעונג הוא לי לעלות לנאום כשאדוני יושב בראש.

אחמד טיבי: אדוני, ושותפי לערוץ הטלגרם, בכל פעם שאני פה ואתה שם, זה תמיד מעניין, בעיקר בגללך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, רשמות פרלמנטריות, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, לפני הכול אני קודם כול רוצה, אדוני היושב-ראש, בשמך, בשם הבית, לשלוח לראש הממשלה ברכת רופא חולים.

איתן כבל: עכשיו עלה באתרים שראש הממשלה נפל למיטת חוליו.

אחמד טיבי: אחרי שהוא פגש את סופרמן או לפני?

איתן כבל: זאת שאלה.

איתן כבל: נהיה חולה מהסיפור, אדוני ראש הממשלה.

אחמד טיבי: לא קל.

איתן כבל: לא קל אחרי כל מה שעבר.

איתן כבל: נהיה חולה.

קריאה: – – –

איתן כבל: חולה נהיה.

קריאה: – – –

איתן כבל: כן, לגמרי.

איתן כבל: אתה מבין, עם כל השואו שעשה לנו נהיה ראש הממשלה חולה.

איתן כבל: האמת, היית הראשון לזהות.

אחמד טיבי: תפתח את זה.

איתן כבל: אני הייתי כאן אתמול במקרה, או שלא במקרה, ושמעתי אבחנה רפואית שאדוני עשה לראש הממשלה.

אחמד טיבי: פלפיטציות, הזעות – –

איתן כבל: פרצוף אפור, אמרת – –

אחמד טיבי: – – פרצוף אפור, כן.

אחמד טיבי: חיוור – –

איתן כבל: – – חיוור.

אחמד טיבי: – – עליית לחץ דם פתאומית.

אחמד טיבי: לא היה קל.

איתן כבל: כל הכבוד.

איתן כבל: זה יפה.

איתן כבל: אומנם אתה גינקולוג, אבל כבר יש לך יכולת לאבחן רק ממבט.

אחמד טיבי: גם גינקולוגים יכולים לומר.

איתן כבל: רק רציתי לדעת.

איתן כבל: אבל לפני הכול, אדוני – האם אדוני יודע, האם גם חברי עיסאווי פריג' יודע שבתלמוד הבבלי – אתה יודע מה כתוב?

אחמד טיבי: מה כתוב?

איתן כבל: "ארבעה צריכין להודות: יורדי הים, הולכי מדברות ומי שהיה חולה ונתרפא ומי שהיה חבוש בבית האסורים ויצא".

איתן כבל: ויש פסק בשולחן ערוך שאומר שמי שאירע לו נס, צריך לברך ברכת הגומל.

אחמד טיבי: ברכת הגומל.

איתן כבל: ואדוני, ברשותך – –

אחמד טיבי: בבקשה, ברכת הגומל.

איתן כבל: – – אני רוצה לברך ברכת הגומל.

אחמד טיבי: ידעתי שיהיה מעניין.

איתן כבל: אדוני, אני רוצה לברך ברכת הגומל.

אחמד טיבי: תברך, תפדל.

איתן כבל: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם הגומל לחייבים טובות, שגמלני כל טוב".

איתן כבל: ואז בדרך כלל בבית הכנסת השומעים – –

אחמד טיבי: מה עונים?

איתן כבל: – – עונים: "אמן.

איתן כבל: מי שגמלך כל טוב הוא יגמולך כל טוב סלה".

אחמד טיבי: אמן.

איתן כבל: ועל מה זה, אדוני?

איתן כבל: ראש הממשלה אתמול ירד זחוח, ועמד כאן וקרא לנו שאנחנו אלה שמפחדים, ובעצם הוא שצריך לברך ברכת הגומל, ואני בירכתי במקומו.

איתן כבל: אני מקווה שההלכה תוציא אותו.

אחמד טיבי: רק אותו, ברכת הגומל?

איתן כבל: לא רק אותו.

אחמד טיבי: אלא?

איתן כבל: אבל אני אתחיל עם חבריו.

איתן כבל: נתחיל עם חברתי למפלגה – סופה באמת חברתי.

איתן כבל: אנחנו אלה שהיינו צריכים לדאוג או חברי שר הביטחון, שהתחיל לאסוף תמונות של משרד הביטחון ושל הבניין הזה?

אחמד טיבי: ולהתעניין באחוז החסימה.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: אנחנו היינו צריכים לדאוג או אריה דרעי, אריה מכלוף דרעי, שיכול היה להחליף תמונות כאלה ואחרות של הכנסת עם שר הביטחון?

איתן כבל: מעניין.

אחמד טיבי: מעניין.

איתן כבל: הרי היה ברור.

איתן כבל: ואין לי ספק שאריה דרעי, מחר, בעזרת השם, יום חמישי – –

אחמד טיבי: ילך לבית הכנסת.

איתן כבל: – – ילך לבית הכנסת – קריאת התורה, יעלה ויברך את ברכת הגומל.

אחמד טיבי: חשבתי על זה.

אחמד טיבי: כן.

איתן כבל: הרי ברור שהוא ניצל.

איתן כבל: אנחנו אלה שהיינו צריכים לדאוג?

אחמד טיבי: מה עם נפתלי?

איתן כבל: עיסאווי, אתה לא היית.

אחמד טיבי: מה עם נפתלי?

איתן כבל: ובוודאי נפתלי.

איתן כבל: אנחנו כולנו זוכרים את נפתלי לפני כשלוש שנים – – –

עיסאווי פריג': – – –

איתן כבל: לא מתאמים – – –

אחמד טיבי: הוא לא ישתנה, עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': זה יוצא מאוד יפה.

איתן כבל: עיסאווי, אנחנו לא צריכים לתאם שום דבר.

אחמד טיבי: תמשיך, תמשיך.

איתן כבל: ואומר לך – – –

אחמד טיבי: חוסר פרגון מוחלט.

אחמד טיבי: בבקשה.

איתן כבל: אבל למה לעצור, חברים?

איתן כבל: תנו לי.

איתן כבל: יש לי רק רבע שעה, ואני יכול לדבר שבועיים.

אחמד טיבי: תן, תן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, ומה עם נפתלי?

אחמד טיבי: מה עם נפתלי?

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: זאת שאלה שלי.

איתן כבל: נפתלי, שלפני שלוש שנים וחצי, משהו כזה, בכיכר רבין – אתם זוכרים את עצרת הימין, כשנפתלי שר בקול חורק את ירושלים של זהב, וראש הממשלה אז שתה לו עם קשית את המנדטים?

איתן כבל: חברים שלו עוד לפני כן התחילו את התפילות.

איתן כבל: אדוני, אם היה שם לב – יראה את זה בטלוויזיה – היה רואה חברים בבית היהודי ממלמלים – –

אחמד טיבי: ברכת הגומל.

איתן כבל: – – עוד לפני כן.

איתן כבל: זו תפילה מתוך תקווה שהם יגיעו ליום חמישי לברך ברכת הגומל.

איתן כבל: אז אני אומר לאדוני ראש הממשלה: אנחנו אלה שהיו צריכים לדאוג?

אחמד טיבי: גם מירי.

אחמד טיבי: מירי סימסה לחברה שלה: תזמיני מהר בית מלון.

אחמד טיבי: מייד, אתמול.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: אדוני, אומר לך יותר מזה – –

אחמד טיבי: בבקשה.

איתן כבל: – – הסתכלתי על השורות, שורות הקואליציה, ואמרתי: למי אני אתגעגע?

אחמד טיבי: שליש לפחות.

איתן כבל: שליש לפחות.

איתן כבל: שליש מהאנשים שפה, אמרתי לעצמי: האם יש לי זכות להיקשר לחלק מהם, שחס וחלילה לא יהיה לי שברון לב?

אחמד טיבי: שמת לב לרב-חיוך שהיה שם.

איתן כבל: מה זה חיוך.

אחמד טיבי: רב-חיוך.

איתן כבל: רב-חיוך.

אחמד טיבי: רב-חיוך.

איתן כבל: כל הצד הזה, לפחות שליש ממנו היה סמיילי אחד גדול.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: סמיילי.

איתן כבל: הם מדברים עלינו?

איתן כבל: יושב פה, עומד ראש הממשלה ומסתלבט, עושה עלינו דאחקות כמו באיזה בית מרזח.

איתן כבל: ואני אומר לו: אדוני ראש הממשלה, הדאחקה היא עליך.

איתן כבל: מעבר לעובדה שהוציאו אותו קטן.

איתן כבל: קטן.

איתן כבל: "הקוסם", "הכוכב", "המסי", קראה לו חברתי נורית קורן.

אחמד טיבי: אתה קראת לו מייקל ג'ורדן.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: קודם כול זאת גנבה.

אחמד טיבי: היא גנבה ממך.

איתן כבל: היא גנבה ממני.

איתן כבל: זה פלגיאט לגמרי.

איתן כבל: גנבה ממני את הקטע.

אחמד טיבי: זכות יוצרים.

איתן כבל: זכות יוצרים.

איתן כבל: אבל מעבר לעניין הזה הוא עומד כאן כאילו הוא המנצח.

איתן כבל: אבל הוא לא המנצח, בשורה התחתונה.

אחמד טיבי: פייק-ניצחון.

איתן כבל: פייק-ניצחון.

איתן כבל: לגמרי פייק-ניצחון.

אחמד טיבי: פייק-אושר.

איתן כבל: לגמרי.

איתן כבל: רק מה?

איתן כבל: כל כך התרגלנו כל הזמן לעשות אותו גדול, תותח, אלוף.

איתן כבל: מרוב שהוא האמין לעצמו – הוציאו אותו קטן.

איתן כבל: כי מה אתה חושב לך?

איתן כבל: כל אלה שהולכים מחר לבית הכנסת, מליברמן – ושכחתי את האגודה, את גפני וסגן שר הבריאות – –

אחמד טיבי: ליצמן.

איתן כבל: – – ליצמן.

איתן כבל: מחר בשטיבלך בבני ברק הולך גם הוא להגיד ברכת הגומל.

איתן כבל: מה חשבת לך?

אחמד טיבי: כל הארץ.

איתן כבל: כולם הולכים – אלה שלעגו לנו, אלה שצחקו מאיתנו, על כמה אנחנו – איך הוא עמד כאן: "אופוזיציה שלא רוצה בחירות"; ראיתי כמה הם רצו.

אחמד טיבי: הפילו לנו את ההצעה.

איתן כבל: הפילו לנו את ההצעות אתמול.

אחמד טיבי: רצו לעשות בחירות ברמדאן כדי שערבים לא ינהרו לקלפי.

איתן כבל: ינהרו.

אחמד טיבי: לנהור, לנהור.

איתן כבל: לכן, אדוני היושב-ראש, בשורה התחתונה, מי שיצא קטן – –

אחמד טיבי: מי?

איתן כבל: – – זה ראש הממשלה – –

אחמד טיבי: שפגש את סופרמן היום.

איתן כבל: – – שפגש את סופרמן היום, ולא לחינם בסוף הוא נעשה חולה מזה – נעשה חולה כי בסוף הוא הלך הביתה, ישן על הסיפור – –

אחמד טיבי: לא קל, לא קל.

איתן כבל: – – והבין שלא קל לו.

איתן כבל: מיחושים, נהיה לו חום.

אחמד טיבי: פלפיטציות.

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: קשה, קשה מאוד, אדוני.

איתן כבל: השאלה העומדת לפנינו היא איזה מחשבות עוברות לו עכשיו בראש, אדוני.

איתן כבל: כי בפעם הבאה כבר לא יעזור לו – – –

אחמד טיבי: למה לא הזכרת את כחלון?

איתן כבל: אתה צודק.

איתן כבל: אתה צודק.

איתן כבל: אני אגיד לך למה, במחשבה שנייה – –

אחמד טיבי: במחשבה שנייה.

איתן כבל: – – כי קודם כול כבר כחלון – אנשים הסתובבו ליד דלת משרדו, חברים מהסיעה.

איתן כבל: בדרך כלל, אתה יודע – הרופא שלי – הייתי בסקר השבוע – אמר לי: צריך לעשות 10,000 צעדים ביום.

איתן כבל: להערכתי, חלק מהחבר'ה שלו עשו ליד חדרו יותר מ-10,000 צעדים.

איתן כבל: עשו.

אחמד טיבי: מטעמי בריאות.

איתן כבל: מטעמי – – –

אחמד טיבי: בריאות.

אחמד טיבי: מטעמי בריאות.

איתן כבל: מטעמי מקום של בריאות, מה שנקרא.

איתן כבל: לדאוג – – –

אחמד טיבי: מטעמי מושב?

איתן כבל: מטעמי – ודאי, כי הם צריכים לוודא.

איתן כבל: היו כאלה בטח שהסתובבו ואמרו מה הם עשו או שלחו לו סמ"ס עם כל הפעילות השנתית שלהם, או במושב הזה.

איתן כבל: לכן, אדוני היושב-ראש, באמת, כשאני הבטתי בו אתמול, אני מודה, זה קצת הרגיז אותי.

איתן כבל: אני מודה.

איתן כבל: כי תשמע, זה לא קל – לבוא ללעוג לנו, ובסוף בסוף, בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, הלעג הוא עליו.

איתן כבל: אבל מעבר לזאת, המושב הזה היה מושב מרתק.

איתן כבל: לפחות אני יכול להעיד על ועדת הכלכלה.

איתן כבל: לנו – העברנו, הובלנו כמה דברים יפים בוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: אכן.

איתן כבל: גם אתה הגעת לא פעם לוועדת הכלכלה בנושאים מנושאים שונים.

אחמד טיבי: אנחנו עובדים על פיצוי על עיכוב טיסות.

איתן כבל: נכון.

אחמד טיבי: – – –

איתן כבל: יש שני נושאים שאנחנו עמלים עליהם: האחד זה עיכוב טיסות, שזה נושא שבאמת יש לו משמעות גדולה מאוד, ולא לחינם הגיעו אל הדיון הזה כל הכוחות של התעופה, כל מי שקשור או קרוב, שמרגיש – העשייה הציבורית, הגדולה מדי לטעמם, עלולה לפגוע במטה לחמם.

איתן כבל: יש עוד הצעת חוק שצריך להדגיש, וזה בעניין של כביש 6, וצריך לעשות את המעשה בעניין הזה.

אחמד טיבי: זו הצעה משותפת שלנו.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני אומר – – –

אחמד טיבי: צריך לפעול יותר מול משרד האוצר.

איתן כבל: חייבים לעבוד מול משרד האוצר, ואני אומר לך גם למה: כי באמת כביש 6 – ואני יודע איך; עיסאווי מרגיש את זה, וגם אני – – –

אחמד טיבי: גם אני.

איתן כבל: אתה נוסע בו כל יום?

אחמד טיבי: פעמיים בשבוע, שלוש.

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: אז מרגישים את זה כל יום.

איתן כבל: אתה יוצא מכביש 6 – זה כבר לא כביש 6.

איתן כבל: אין שום הבדל בין כביש 6 לכביש 444, שאתה צריך לנסוע – אין הבדל.

אחמד טיבי: למען הציבור, אנחנו אומרים שכאשר יש פקק או עבודות, אז לא לשלם במקטע – – –

איתן כבל: במקטע שבו – הרי מה יהיה?

איתן כבל: אתה משלם לפי מקטעים, אז במקום שבו אתה נתקע או עומד בפקק, איזו סיבה?

איתן כבל: עכשיו, תבין, אם זה היה אקראי, חד-פעמי – –

אחמד טיבי: מילא.

איתן כבל: – – מילא, זה קורה.

איתן כבל: אבל מאותו רגע שזה הופך להיות מעשה של יום ביומו; בעצם, כשהוא מתחייב לך שאתה אמור לנסוע בכביש הזה באופן חופשי, זה בעצם – אתה יודע מה?

איתן כבל: אני לא חשבתי על זה – זה סוג של הטעיה.

איתן כבל: אתה יודע מה?

איתן כבל: זה שווה אפילו בדיקה של תביעה ייצוגית.

אחמד טיבי: אין תמורה לאגרה.

איתן כבל: לגמרי.

איתן כבל: אני אומר – אתה יודע, פתאום אני חושב על זה, עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': אני אומר – – –

איתן כבל: באמת.

אחמד טיבי: עוד נושא חשוב שהעלית לפי בקשתי ובקשת עיסאווי – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: בקשתך.

איתן כבל: נכון.

אחמד טיבי: – – ה-People Meter.

איתן כבל: נכון.

אחמד טיבי: – – –

איתן כבל: דרך אגב, אתמול הקראתי את זה פה, מעל הבמה, כשהצגתי את הנושאים של ועדת הכלכלה שהם חלק מחוק ההסדרים, מה שנקרא, אותם נושאים מרכזיים שהעברנו, ואתמול גם הצגתי את העניין של ה-People Meter, שבו – – –

אחמד טיבי: ועדת המדרוג.

איתן כבל: ועדת המדרוג.

איתן כבל: זה מדהים.

איתן כבל: אני מודה שאני לא ידעתי עד שאתם העליתם את העניין הזה, כל אחד מן הכיוון שלו – –

אחמד טיבי: אורלי, חמש.

איתן כבל: – – שאנחנו, שבכלל, הערבים בישראל – –

אחמד טיבי: לא נכללים.

איתן כבל: – – לא נכללים.

איתן כבל: זה באמת, כאילו – האמת שאני אפילו לא מבין את העניין הזה, איך החברות מוותרות ככה, בהינף יד, על כוח שוק מאוד משמעותי, שהוא גם כוח שוק מתעורר בעניין הזה.

אחמד טיבי: נכון.

איתן כבל: ואם כבר אנחנו מדברים, אני רוצה גם לומר מילה טובה לאורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: היא לא בדיוק אמרה ברכת הגומל שלא היו בחירות.

איתן כבל: היא לא צריכה ברכת הגומל.

איתן כבל: בגללה היו כאלה שאמרו ברכת הגומל.

אחמד טיבי: ברכת הגומל.

אחמד טיבי: נו.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: היו כאלה שבגללה אמרו ברכת – – –

אחמד טיבי: אמר ולא פירט.

איתן כבל: אנחנו לא צריכים לפרט כל דבר, כבר פירטנו בהתחלה.

אחמד טיבי: אמר ולא פירט.

איתן כבל: אמרנו, ולא חייבים לפרט כל דבר.

איתן כבל: אבל – – –

עיסאווי פריג': מרצ הייתה צריכה ברכת הגומל?

איתן כבל: זה עדיין לא ברור, אבל אני לא התעסקתי באופוזיציה, מסיבה פשוטה.

איתן כבל: אני גם אומר לך, חברי – –

עיסאווי פריג': – – –

איתן כבל: – – נכון שגם אצלנו עשו את זה בהסתר, אולי גם אני – אבל דבר אחד: העניין הוא שראש הממשלה לעג אתמול לאופוזיציה, והוא שכח שחבריו גייסו את כל הכוחות שלהם לעשות את ברכת הגומל הכי גדולה.

אחמד טיבי: נהרו לבתי הכנסת – –

איתן כבל: נהרו לבתי הכנסת.

אחמד טיבי: – – כדי להגיד ברכת הגומל.

עיסאווי פריג': – – –

איתן כבל: קמו לעשות ותיקין.

עיסאווי פריג': גם שרת העלייה נהרה?

איתן כבל: ודאי, מה, בחייך.

איתן כבל: מה, אתה – – –

עיסאווי פריג': טוב, היא הייתה – – –

איתן כבל: ודאי.

אורלי לוי אבקסיס: איתן, בכל יום אתה צריך להגיד ברכת הגומל?

איתן כבל: פעמיים.

איתן כבל: אמרתי.

איתן כבל: אני אמרתי שגברתי פספסה – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איתן כבל: – – אבל בוודאי, אמרתי שמחר בבוקר יהיו דחיפות בכניסה לבתי הכנסת.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: נוהרים.

איתן כבל: נוהרים – מי יעלה.

איתן כבל: כי מה העניין?

איתן כבל: אפשר לעלות רק שלושה: כהן, לוי וישראל.

איתן כבל: ואין לי ספק שיהיו דחיפות.

איתן כבל: יש כאלה שצריכים כבר להתקשר להזמין מקום.

אחמד טיבי: מגייסים את משמר הכנסת.

איתן כבל: מגייסים את משמר הכנסת.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אבל רציתי בכל זאת לומר מילה לאורלי לוי, אפרופו ועדת הכלכלה – –

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: – – ואפרופו הנושאים.

איתן כבל: אני, באופן אישי, עוסק בענייני שיכון ודיור ציבורי הרבה מאוד שנים, ואני מודה שאפילו אני לא ידעתי עניין שהעלתה חברתי אורלי לוי אבקסיס, בעניין של – בחוק הדיור הציבורי, שמאפשר – –

אחמד טיבי: תירגעי, תירגעי, תירגעי.

איתן כבל: – – המשך מכירה, שאם אתה קונה ובנסיבות מסוימות אתה לא יכול אחר כך לעשות – להכניס שם שיקום שכונות – והסבת את תשומת ליבי, הסבת את תשומת לב השר, שר הבינוי והשיכון וסגן השר, ומצאנו פתרון.

איתן כבל: הגשת הסתייגות במסגרת החוק, והיא עברה, ועל כך תבורכי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אם יורשה לי, אני אסיים כאן.

איתן כבל: אני מקווה – – –

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך מכיסאי זה, כס היושב-ראש.

אחמד טיבי: הדברים שלך היו מעניינים.

אחמד טיבי: הם תיארו נכון את המצב.

אחמד טיבי: שמת לב שאתמול, מעל הדוכן, תיארתי את המצב הרפואי – –

איתן כבל: נכון, הרפואי.

אחמד טיבי: – – של ראש הממשלה – –

איתן כבל: צדקת.

אחמד טיבי: – – וכנראה ההבחנה הייתה מדויקת – –

איתן כבל: נכונה.

אחמד טיבי: – – ונכונה.

אחמד טיבי: אנחנו מבקשים החלמה לכולם.

איתן כבל: מאה אחוז.

איתן כבל: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

איתן כבל: ושוב, באמת, בשמכם, בשם כל עם ישראל, החלמה לראש הממשלה, אנחנו שולחים מכאן.

איתן כבל: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג, תפדל.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי איתן, אחרי נאום כזה והדברים שאמרת, אני חושב לעצמי, אני אומר: וואי, מה נפל עליי?

עיסאווי פריג': אני צריך לדבר אחרי איתן – –

איתן כבל: עיסאווי, אתה אלוף בלי קשר.

עיסאווי פריג': – – ואחרי העזרה הבלתי – מה זה?

עיסאווי פריג': ואחמד טיבי.

עיסאווי פריג': אז אל תכעסו עליי.

עיסאווי פריג': אני רוצה להגיד משפט.

איתן כבל: אני לא כועס.

איתן כבל: חס וחלילה.

עיסאווי פריג': כשאני רואה ארץ נהדרת – אתם, הזוג, אתם מסוגלים לספק יצירתיות שלא מביישת אף תוכנית טלוויזיה, וזו הפוליטיקה בהתגלמותה.

איתן כבל: – – –

עיסאווי פריג': אתם עושים – – –

אחמד טיבי: אגב, שנינו לא מבקשים תגמולים אם הם משלמים ככה.

איתן כבל: אפשר גם להשתמש בזה.

אחמד טיבי: אפשר להשתמש.

עיסאווי פריג': אתם עושים, אתם עושים את זה – – –

אחמד טיבי: הרשות ניתנת.

עיסאווי פריג': ניתנת.

עיסאווי פריג': עושים את זה שזה משקף את המצב, את הסירחון שאנחנו חיים איתו, בצורה ביקורתית, יצירתית, מהנה, מושכת – –

אחמד טיבי: ושנונה.

אחמד טיבי: ושנונה.

עיסאווי פריג': – – ושנונה.

עיסאווי פריג': זה שאתה מרים תלמוד בבלי והוא מחזיר לך בברכת הגומל והשרה לנדבר יושבת לה עם היד על הלחי ומחייכת זה – בעיניי זה סוף הדרך.

עיסאווי פריג': אבל שאל אותך חבר הכנסת טיבי: ומה עם כחלון?

עיסאווי פריג': שאל אותך.

עיסאווי פריג': תראה, חברי, בימים כאלה, שתקציב מדינה מונח – תקציב של 400 מיליארד שקל, שאמור להיות יום חגיגה, יום שנוגע לכל אזרח ואזרח במדינה – הכול גועש ורועש, והמליאה קמה, וכל המדינה מדברת על התקציב.

עיסאווי פריג': וביום כזה, כל הסוגיה הזאת נדחית, והשחקן הראשי, ראש הממשלה, מכוון את הספינה ואת הפרק בסדרה איך שבא לו.

עיסאווי פריג': ושוכחים מכחלון, משר האוצר.

עיסאווי פריג': בן אדם שיושב על השיבר, מחזיק את כל הכוח ביד – הכוח הכלכלי – שמתווה, והוא בצניחה בסקרים בצורה שהוא נראה חיוור, וכל חברי הכנסת שלו נראים חסרי מעש.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: ריבונו של עולם, מה קורה פה?

עיסאווי פריג': אני שלוש שנים חייתי על הפנטזיה נטו כחלון, נטו הוזלות, נטו, אנא עארף, מדיה.

עיסאווי פריג': כל דבר קיבל את הכותרת, כל דבר קיבל את הכיתוב היפה: נטו, נטו; שילוט חוצות: נטו.

עיסאווי פריג': ומה יוצא בסוף?

עיסאווי פריג': בכל מערכת סקרים הוא יורד, ומפוחד, ואנחנו מקבלים נטו אחד גדול – נטו חרטא, ממש נטו חרטא, או נגיד את זה: ברוטו הבטחות; במקום נטו נקרא לו ברוטו.

עיסאווי פריג': אז אני רוצה להתמקד ולהשלים את התמונה בָּעצב שנקרא תקציב המדינה, פרק עצוב בתולדות הכנסת, שזה היום הכי עוצמתי, הכי חג שצריך להיות, והופך להיות יום של אבל, יום חסר מעש, ושר האוצר יושב לו, לא יודע מה לעשות.

עיסאווי פריג': אז אני מכאן אומר – כך אני רואה את הדברים: היום הסקרים נותנים לך, לא יודע, חמש, שש, שבע.

עיסאווי פריג': כמה שהזמן ילך וכמה שתיתן עוד אקמול לחולי סרטן, אתה כבר נמצא במדרון, אדון שר האוצר, כי אתה, שתיקתך במשבר הזה תעלה לך ביוקר.

עיסאווי פריג': לפחות אחרים הביעו דעה.

עיסאווי פריג': מה אתה, העלית סרטון?

עיסאווי פריג': העלית סרטון?

עיסאווי פריג': הדרך שבה התנהלת לאורך כל התקופה – אתה גילית באופן שלא משתמע לשתי פנים כמה רכוּת, כמה שר חלש, כמה שר אוצר חברתי עם כוונות טובות, אבל מה לעשות, הדרך לגיהינום מלאה כוונות טובות.

עיסאווי פריג': אם אני משחזר את ההישגים של שר האוצר – ואני מדבר על שר האוצר, כי אנחנו בענייני תקציב – אתה זוכר, אדוני היושב-ראש, שהייתה לנו את תוכנית הקיצוצים וביטול המכס על בושם ועל מוצרי חשמל?

עיסאווי פריג': אתה זוכר את זה?

אחמד טיבי: טבען.

עיסאווי פריג': סגן שר האוצר איציק כהן אומר: עיסאווי, מיליארד דולר שהציבור ומעמד הביניים ייהנה מהם.

עיסאווי פריג': ביטלו את המכס על בושם, שיהיה יותר זול לנו לקנות בושם יוקרתי, כדי לטשטש את הסירחון שנובע מכל מה שקורה מסביב לראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אתה רוצה לטשטש את מה שאנחנו מסוגלים להריח?

עיסאווי פריג': יאללה, תתבשמו, תתבשמו.

עיסאווי פריג': למה המשחקים האלה?

עיסאווי פריג': ואתה ממשיך – ונגיע לדיור.

עיסאווי פריג': בן אדם חולם על דירה, ועם מה אתה מתעסק?

עיסאווי פריג': הגרלות.

עיסאווי פריג': נביא להם תוכנית הגרלות על דירות, הגרלות מחיר למשתכן.

עיסאווי פריג': נגריל.

עיסאווי פריג': הרי אתה נלחם בהימורים ובהגרלות בטוטו, ומצד שני אתה מביא הגרלות בדיור.

עיסאווי פריג': תחליט, אתה בעד הגרלות או נגד הגרלות?

אחמד טיבי: תחליט.

עיסאווי פריג': תחליט.

עיסאווי פריג': אנחנו הולכים, אדוני היושב-ראש, לרפורמה בטוטו.

עיסאווי פריג': תראה מה שקרה – זה אבסורד, משהו לא נורמלי:

עיסאווי פריג': על פי התפיסה האידיאולוגית של שר האוצר, הוא נגד הימורים והגרלות.

עיסאווי פריג': לשם כך, אני החלטתי – מה החלטת, אדוני ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': לקחת את כספי הטוטו ולהעביר לבריכה של האוצר, ומשם זה יחולק.

עיסאווי פריג': אני רוצה שלא יהיה כסף צבוע לספורט.

עיסאווי פריג': ניתן סוכריה אחת, שתיים, לכמה שנים, והכסף יישאר באוצר, ואני אחלק לספורט.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: זה כסף של הימורים, טוטו, כסף של מהמר ואוהד ספורט.

עיסאווי פריג': כשאתה לוקח לו את זה – והאוצר, מה שחשוב לו זה לקחת את הכסף, ואתה נותן לו את זה, ומצד שני אתה נלחם בהימורים.

עיסאווי פריג': איך האוצר, שהתרגל לקבל את מאות המיליונים האלה מהטוטו – הוא ירצה יותר, אז הוא יעודד הימורים, כי האוצר רוצה כסף.

עיסאווי פריג': למה, אתה שר אוצר נצחי?

עיסאווי פריג': הוא מעביר את הכסף של ההימורים לאוצר, ואני רוצה להילחם בהימורים – הטוטו.

אחמד טיבי: הטוטו.

עיסאווי פריג': אז אני שואל: אם אתה לוקח את הכסף וזה מתווסף לבריכה של האוצר, עוד ועוד כסף לבריכה, ואתה רוצה להרוויח מהימורים.

עיסאווי פריג': מחר האוצר יגיד לך: אני רוצה כסף.

עיסאווי פריג': איך תביא כסף?

עיסאווי פריג': אני רוצה עוד הימורים.

עיסאווי פריג': אז זה יורה לעצמו ברגל.

עיסאווי פריג': אתה לא מנווט את הספינה.

עיסאווי פריג': פקידי האוצר ניווטו את הספינה עבורך, ואתה השתדלת עם הפנים החברתיות – ואתה שר חברתי – אבל לא יוצא לך; יוצא לך הכול אנטי-חברתי – ביטול בושם והגרלת דירות וכסף לטוטו.

עיסאווי פריג': אז אני שואל את עצמי – ועל זה אתה אומר: תן לזמן לפתור את העניינים, אולי הזמן יביא לי את הישועה.

עיסאווי פריג': איזו ישועה?

עיסאווי פריג': בערבית אומרים: (אומר בערבית: קוראים את הכתוב מהכותרת שלו;) הכותרת ברורה לכולם.

עיסאווי פריג': מה שלא הסתדר לך בשלוש שנים וחצי לא יסתדר לך גם בדחיית הבחירות בעוד שנתיים, כי אתה אותו בן אדם, אותה דרך.

עיסאווי פריג': אותה דרך – אין מדיניות, אין אני מאמין; יש אני, בן אדם שרוצה לדאוג לשכבות החלשות, אבל אומרים לי מה לעשות.

עיסאווי פריג': זה המצב שאנחנו נמצאים בו עכשיו.

עיסאווי פריג': עכשיו היינו בפרק ששבועיים שיגעתם את המדינה.

עיסאווי פריג': שבועיים זה הפרק שביבי הכתיב.

עיסאווי פריג': דיברו עליו מהבית הזה עד לכל פינה במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': ונגמר הפרק; עכשיו נחכה לפרק הבא.

עיסאווי פריג': אבל לא יעזור – איך אמרת?

עיסאווי פריג': החולה, כאב לו מקום ויכאב לו במקום אחר.

עיסאווי פריג': זה חולה, אז יבוא פרק אחר.

עיסאווי פריג': איך שלא נעשה, הבחירות בדרך.

עיסאווי פריג': תם עידן ותם פרק, ולא תעזור אף ברכת גומל, לא בעת הזאת ולא בעוד חודשיים ובעוד ארבעה חודשים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי מה שנכון נכון, ומה שלא נכון לא נכון.

עיסאווי פריג': אנשים, נמאס להם לראות חברה מושחתת, חברה שהשחיתות בה הופכת להיות חלק מאורח חיים טבעי ושאפשר לחיות עם זה טוב.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש התייחס לבעיה מאוד חשובה שכל אזרח ואזרח במדינה חש בה – עניין כביש 6 והמקטעים הפקוקים שצריך לפתוח.

עיסאווי פריג': אני שואל את כחלון: אתה יודע, אם היית משתף פעולה על קטע כזה – –

אחמד טיבי: האוצר מתנגד.

עיסאווי פריג': – – אם האוצר היה משתף פעולה, הסלולר של כחלון, הוא היה ב-20 מנדטים, כי המיאוס של הנהגים בכביש 6 שמשלמים את הכספים האלה שלא מגיעים, ומרגישים מנוצלים, שחייבים להשתמש בקטע ומנוצלים – אם האוצר היה נותן את הקטע הזה, הוא היה מלך.

עיסאווי פריג': אבל הוא לא מתווה את הדרך; הפקידות מתווה את הדרך.

עיסאווי פריג': אתה שר אוצר בכותרת.

עיסאווי פריג': נתנו לך דוגמה שהאזרח הפשוט מתלונן – ואני שומע את זה בכל פינה.

עיסאווי פריג': למה אתם לא נותנים לו את זה?

עיסאווי פריג': למה אתם גוזלים ממנו, מנצלים, אונסים, מחייבים אותו לשלם את הכסף הזה, שלא מגיע?

עיסאווי פריג': איפה אתה?

עיסאווי פריג': אתה בביטול מכס על בושם?

עיסאווי פריג': על בושם?

עיסאווי פריג': אתה רוצה לטשטש את הריח הרע שנודף מהממשלה הזאת?

עיסאווי פריג': זה מה שיצא לך – בושם?

עיסאווי פריג': זה מה שיצא.

עיסאווי פריג': אנחנו שלוש שנים וחצי שנים חיים גזרות, שחיתויות, שהפכו להיות חלק מהמיינסטרים שיצרתם, וכשאתם רוצים שהאזרח לא ירגיש את הריח הרע שיוצא – יאללה, נבטל את המכסים.

עיסאווי פריג': יש דבר שנקרא עמוד שדרה, ואיש ללא עמוד שדרה, כל מה שיעשה וכל מה שיחשוב לעשות וכל מה שיגיד, יוצא לו לא אמיתי.

עיסאווי פריג': יוצא לו לא אמיתי.

עיסאווי פריג': אדוני שר האוצר, אתה צריך לחפש עמוד שדרה.

עיסאווי פריג': מי שאין לו עמוד שדרה לא ראוי להיות במשרה שאתה נמצא בה.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': עמוד שדרה זה שם המשחק, ולך אין – כמו שלאחרים בממשלה אין, אבל לך במיוחד אין.

עיסאווי פריג': קולך נדם.

עיסאווי פריג': לא שומעים אותו.

עיסאווי פריג': לא שומעים אותו.

עיסאווי פריג': ואתה היית מאלה שהלכו לבית הכנסת לבקש את ברכת הגומל שלא יתקיימו בחירות.

עיסאווי פריג': אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לסיים ולהגיד: צר לי מאוד שהבית הזה, במקום שיהיה עסוק בחקיקה ויצירה ודאגה לאזרחי המדינה, הבית הזה כל הזמן צריך להיות עסוק באיך לשמור על עצמו מהשחיתות, שהולכת ומתרחבת ומדביקה חלקים נרחבים בבית, והופכת להיות: אז מה?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה קיבל מתנות?

עיסאווי פריג': אז מה?

עיסאווי פריג': שיקבל.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד.

עיסאווי פריג': אנחנו צועדים למקום שאין ממנו חזרה, כי חברה מושחתת, חברה שהשחיתות בה מותרת ומבליגים עליה, היא חברה חולה.

עיסאווי פריג': אבל עוד אפשר לרפא את המחלה הזאת.

עיסאווי פריג': המחלה הזאת – אם לא נרפא את השחיתות בחברה, זה יגיע לכל אחד ואחד מאיתנו, ונהיה רפובליקת בננות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בוא נברך את אבו עאדל.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אבו עאדל, האדם הזה צריך לתת לנו שיעורים בסידור עניבה.

עיסאווי פריג': )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ברוך הבא, אבו עאדל.

אחמד טיבי: לאן נעלמת?)

זוהיר בהלול: (אומר בערבית: הריני כאן במחיצתכם.

זוהיר בהלול: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אלוהים ישמור אותך.

אחמד טיבי: מסור ד"ש לחאג' ואאל.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני מסיים ואומר שצריך לא לאשר את התקציב הזה, וצריך לגמור עם ההצגה כמה שיותר מהר.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג', וקורא לאורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: את רוצה להמשיך לדבר בטלפון?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, נדמה שלא מזמן היינו בסיטואציה הזאת בדיוק.

אחמד טיבי: דז'ה וו אמיתי, אבל.

אורלי לוי אבקסיס: כן, קצר.

עיסאווי פריג': תפדלי.

אורלי לוי אבקסיס: דיברתי בעיקר על התקציב ועל החלופות לתקציב ומה ניתן לעשות באותם כספים, כדי להבין מה התשואה הכי גבוהה שאנחנו יכולים להשיג על הכסף שלנו ועל ההשקעות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: הבנו שלכל דבר יש חלופות, לפעמים הרבה יותר כלכליות.

עיסאווי פריג': אורלי, יש יושב-ראש חדש.

אורלי לוי אבקסיס: שלום לך, אדוני, עיסאווי.

עיסאווי פריג': מזל טוב על ההישגים היפים.

אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין בסקרים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לעשות את המקסימום כדי להוות את הפלטפורמה החדשה, את הבית לכל אותם אנשים שמרגישים שהמפלגה שלהם אולי כבר קצת לא מייצגת אותם ושהמשחק הפוליטי הזה הפך להיות משחק ששכח את הציבור, אז אני מנסה להוות אלטרנטיבה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני רציתי להביא סיפור אנושי שאולי מעיד יותר מהכול ששכחנו את האוכלוסייה המבוגרת אצלנו.

אורלי לוי אבקסיס: הסיפור הוא סיפור שנתקלנו בו לפני כמה ימים, על כך שזוג קשישים נמצאו בבית שלהם – אחד כבר לא בין החיים, ואשתו הייתה במצב קשה מאוד, בתת-תזונה ובהתייבשות.

אורלי לוי אבקסיס: לחשוב איך ייתכן שבמדינה שלנו זוג קשישים נמצאים בדירתם ואין מבקר, אין עזרה – הם פשוט גוועים למוות.

אורלי לוי אבקסיס: גוועים למוות.

אורלי לוי אבקסיס: מורעבים למוות.

אורלי לוי אבקסיס: כשמוצאים זה כבר מאוחר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: איפה הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: איפה השירותים הקהילתיים?

אורלי לוי אבקסיס: איפה הסולידריות?

אורלי לוי אבקסיס: אני גדלתי בבית שאן של פעם.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד, יש סממנים מסוימים שנשארים גם כאשר המודרניזציה נכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: הדלת אצלנו אף פעם לא הייתה נעולה, אפילו לא בלילות, כי הייתה מין תחושה שכולנו שותפים, אולי לאותו גורל לא כל כך קל, אבל לפחות הקהילה, כשבט, או כמשהו מכיל, שומרת, אחת על השנייה.

אורלי לוי אבקסיס: ובתור ילדה ראיתי לא פעם התגייסות לא רק של בני משפחה כאלה ואחרים – התגייסות של שכנים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, לא היה הרבה כסף אז; גם לא היו אולמות חתונה ואירועים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהיה אירוע משמח, היו יושבות כל השכנות ביחד וכל אחת נותנת את עזרתה, ויכלו להעמיד אירוע – תאמין לי, כשאני נזכרת בזה, האוכל היה הרבה יותר טעים מאשר האוכל באולמות האלה, אבל הייתה שם הרבה שמחה, כי הרגשת שאתה שייך לקהילה שסופרת אותך.

אורלי לוי אבקסיס: זה קרה לא רק באירועים המשמחים – –

עיסאווי פריג': זה קיים היום, אבל לא באותם – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: לא באותם ממדים.

אורלי לוי אבקסיס: – – כך קרה גם כאשר היו אירועים עצובים, חלילה וחס, כשמישהו נפטר במשפחה, כשמישהו חולה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אספר לך שבתור ילדה, לנו היה קו טלפון – כי אבא היה איש ציבור – אולי מהראשונים בעיר, לפחות בשכונה.

עיסאווי פריג': כשהיה חבר כנסת עוד היית ילדה.

אורלי לוי אבקסיס: היה חבר כנסת, כן.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שהייתה אצלנו רכבת אנושית, ואנשים היו באים כדי להשתמש בטלפון, כי זה היה מוצר.

אורלי לוי אבקסיס: לי כילדה לפעמים זה הפריע – אנשים זרים נכנסים, יוצאים; לא משנה שהם לא בדיוק זרים, גם השכנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הרכוש הזה הועמד לרשות הכלל.

אורלי לוי אבקסיס: יש למישהו משהו, אז הוא מחלק את זה כדי שגם אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: הינה, זה, הבת שלו מאושפזת בבית חולים – יכול להתעדכן; הינה, זה, עכשיו יש לו בעיה כזאת או אחרת והוא יכול להיעזר.

אורלי לוי אבקסיס: ראית איך קו טלפון אחד גורם לאנשים להתלכד, אבל גם להרגיש שיש פה איזו ראייה – – –

עיסאווי פריג': אני מכיר את התחושה הזאת.

עיסאווי פריג': גם אצלנו זה ככה.

עיסאווי פריג': בכפר היו שניים-שלושה קווי טלפון ששירתו.

עיסאווי פריג': מכיר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה כל כך יפה בעיניי.

אורלי לוי אבקסיס: היום, כשאני מסתכלת על זה כבוגרת, אני חושבת שזאת דוגמה מדהימה איך קהילה יכולה להסתדר עם המעט שיש כאשר אתה מפזר אותו נכון.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, אני אומרת שאם הייתי מנסה לחשוב על אירוע כמו אותו זוג קשישים שנשכחו בבית שלהם ואף אחד לא בדק מה מצבם – כנראה זה היה לא מעט ימים – האם זה יכול היה לקרות באזור שלנו, במקומות שלנו?

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שאז לא היה מצב כזה.

אורלי לוי אבקסיס: בן אדם יום אחד לא מגיע או לא נפגש באירועים כאלה ואחרים, או סתם אפילו לפעמים בשיחות חולין – הולכים לבקר אותו, הולכים לבדוק מה קרה איתו.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים האלה, קשישים באמת, כנראה סבלו באמת, ולא היה להם מי שיבוא לבדוק את מצבם, לא היה מי שיבוא לבדוק אם חסר להם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: הדברים האלה בעיניי מעידים על כך שראשית, אולי משהו התחספס אצלנו מבחינת יכולת ההכלה של החלשים בינינו, אבל יש גם אחריות למדינה; יש אחריות למועצה האזורית ולשירותי הרווחה שלה; ויש אחריות שלנו לתת לאנשים, אתה יודע, להזדקן בכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: ואם האנשים האלה יתביישו – כי יכול להיות שהם התביישו – להגיד שאין להם אפילו אוכל – אני יודעת, באים אליי אנשים ואומרים: אין רעב במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי להם: בואו תגידו את זה לפניות ציבור שאני מקבלת.

אורלי לוי אבקסיס: ופניות הציבור האלה נערמות בעיקר לקראת חגים ומועדים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת לומר שיש פה כמה חברי כנסת שעושים עבודת קודש.

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו מנסים לתאם בין עמותות.

אורלי לוי אבקסיס: היינו מתקשרים בהתחלה, בשיא תמימותנו – כשאני אומרת "היינו":

אורלי לוי אבקסיס: אני וצוות לשכתי – למשרד הרווחה כדי לתת מענים על אותן פניות, שבאים ואומרים: עזבו קורת גג, אין לנו אוכל במקרר, אנחנו לא יודעים איך אנחנו עוברים את החג.

אורלי לוי אבקסיס: אז משרד הרווחה היה אומר לנו: תתקשרו לעמותות; אנחנו, כחברי כנסת, צריכים לדאוג, לא שהתפקיד שלנו הוא לעורר את המשרדים שצריכים לטפל.

אורלי לוי אבקסיס: המשרדים פטרו את עצמם בעמותות; זה לא תפקידם יותר.

אורלי לוי אבקסיס: וזה כל כך עצוב, כי ישנם אנשים שלא יכולים למלא את המקרר שלהם לקראת החגים, וזה הרבה יותר עצוב כשהילד רואה את המצב הזה בבית, כי אלה כבר לפעמים מצבים שבהם אובדת כל תקווה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול לספר לך חבר הכנסת איציק וקנין כמה רשימות הוא מקבל לקראת החגים, כי הוא באמת מארגן משלוחים וחבילות כדי שאנשים יוכלו לעבור את החגים האלה בשלום.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מספר לי שמשנה לשנה הבקשות לחבילות הולכות וגדלות, ואני מדברת איתכם כבר על אלפים.

עיסאווי פריג': העמותות עובדות שעות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: במדינה מתוקנת אין צורך בעמותות; זה תפקיד המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאין המדינה ממלאה את תפקידה, תודה לאל שיש אזרחים שעושים את זה, לפעמים גם דרך עמותות.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שהיה שר שניסה לסגור את העמותות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרתי לעצמי: אוקיי, ראשית, אולי הוא רוצה לקחת אחריות; שר רווחה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אומר: העמותות האלה הן פיקציה – לוקחים כסף מהציבור, לוקחים כסף גם מאותה קופה שמחלקת קרנות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרתי לו: אוקיי, מה החלופה שלך לאותן עמותות?

אורלי לוי אבקסיס: לא באמת הייתה לו חלופה; היו לו רעיונות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה זה משנה?

אורלי לוי אבקסיס: בינתיים נסגור, ומה שיהיה יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: כי התמונות של האנשים שמקבלים את החבילות מהעמותות לקראת החגים עשו לא טוב לשר הרווחה, כי זה הראה את הפרצופים של המוחלשים, שיש אנשים רעבים, או אנשים שלא יכולים להרשות לעצמם קניות לחג.

עיסאווי פריג': אז מה החלופה?

עיסאווי פריג': מה הרעיון?

אורלי לוי אבקסיס: באמת, מה החלופה?

אורלי לוי אבקסיס: ואז הוא אמר לי: את קולטת?

אורלי לוי אבקסיס: עושים בהם מניפולציה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי לו: מה המניפולציה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא אומר: מצלמים אותם באים לקחת חבילות.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כול, זה לא בסדר שמצלמים, ובטח אם רואים את פרצופם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרתי: אוקיי, אפשר לדאוג לכך שזה יהיה סטרילי, שאנשים יגיעו למקום ואף אחד לא יצלם אותם, וזה יהיה בסתר, כמו שצריך להיות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל התמונה הזאת של אנשים עומדים בתור לקבל חבילות של אוכל לחג, לשרוד את התקופה הזאת, הייתה יחסי ציבור לא טובים למשרד שלו.

אורלי לוי אבקסיס: ואז, את מי מאשימים?

אורלי לוי אבקסיס: את העמותות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, העמותות, בצר להן, רואות שמיום ליום הפניות גדלות, ואם הפניות גדלות, הן צריכות עוד תרומות, וכדי לקבל עוד תרומות הן צריכות להוכיח לתורמים שיש אנשים שצריך לדאוג להם.

אורלי לוי אבקסיס: אז התמונות האלה לפעמים – דרך אגב, תמונות מטושטשות לחלוטין; אתה לא רואה מי האנשים, אתה רק רואה את התור מרחוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז אלו עושים את זה כדי לגרום לאנשים לתרום, ומצד שני, ההוא אומר: לא נעים לי עם התמונות האלה, כי זה אומר שאני לא מבצע את תפקידי טוב.

אורלי לוי אבקסיס: מה אתה היית עושה בסיטואציה כזאת, אדוני היושב-ראש?

אורלי לוי אבקסיס: מה תעדיף?

אורלי לוי אבקסיס: מדינה שלוקחת אחריות על עצמה, לא?

עיסאווי פריג': אמת.

אורלי לוי אבקסיס: למה זה לא קורה?

אורלי לוי אבקסיס: עוד פעם, אומרים: השמיכה צרה.

אורלי לוי אבקסיס: נתתי פה נאום בן חצי שעה לפני פחות מחצי שעה, הסברתי בדיוק איפה הכספים נמצאים.

אורלי לוי אבקסיס: מי שרוצה, אנחנו גם נשלח לו את הסרט.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה תוכנית כלכלית מוסדרת ומסודרת שמראה איך אנחנו יכולים להשתמש בתקציבים ולהניב מהם תוצאות הרבה יותר טובות ממה שנעשה היום במשרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך עוד דוגמה אחת לחלם.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, אני מטפלת הרבה בדיור הציבורי, באותן משפחות שנזרקות לרחוב כי אין דירות בדיור הציבורי וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שאלתי דבר נורא פשוט: יש פה שני משרדים שמתעסקים באוכלוסיית השוליים הזאת של זכאי הדיור הציבורי: 1.

אורלי לוי אבקסיס: זה הקליינטורה של משרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אם הם לא היו במצבי רווחה – והיום עם הקריטריונים של הדיור הציבורי אז הם צריכים להיות ממש, תסלחו לי על הביטוי, עם רגל אחת בקבר.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, הם צריכים לעמוד בקריטריונים כל כך מחמירים – כשבודקים אותך, כמה מסכן אתה, כדי שתוכל להיות זכאי – מה שהיה אחרת לגמרי בעבר – ורק אז נותנים לו.

אורלי לוי אבקסיס: וגם אם יש לו זכאות לדירה, אין דירות.

עיסאווי פריג': ומי המשרד השני?

עיסאווי פריג': משרד הרווחה ומשרד ה-?

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק, משרד הרווחה ומשרד הבינוי והשיכון.

עיסאווי פריג': השיכון.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נתחיל איתם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כשהם נזרקים מהבתים כי אין דירות לתת להם בדיור הציבורי – כי גנבו את הכסף, גזלו אותו, העבירו אותו, מה שלא תרצה.

אורלי לוי אבקסיס: אלה כספים צבועים.

אורלי לוי אבקסיס: 3 מיליארד שקלים הועברו לסלילת כביש למעלה אדומים, לשמירה במזרח ירושלים, שיפוץ מבני ציבור – הרבה מטרות שרבים יגידו שהן מטרות טובות, אבל לא לכך הכסף הזה יועד.

אורלי לוי אבקסיס: זה כסף של המכירה של הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אני נתקלתי באירועים, שאחר כך הבנתי שזו בעיה רוחבית.

אורלי לוי אבקסיס: אותן משפחות שנזרקות לרחוב כי הן לא מצליחות להביא את ההשתתפות בשכר דירה, כי ההשתתפות בשכר דירה שהמדינה נותנת היא לא ריאלית ואין להן מאיפה להביא עוד, כי הן באמת אוכלוסיית הקצה של הרווחה שלנו – מה שנעשה הוא הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: אם חלילה וחס זורקים אותם לרחוב, זה כמעט מזכיר את "סלאח, פה זה ארץ ישראל".

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי משתמשים באותה תוצאה, או באותו פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: באים למשרד הרווחה, אומרים להם: תקשיבו, זו אוכלוסיית רווחה, זו אוכלוסייה שלכם – תביאו פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה אומר: נכון, יש לי ארגז כלים, אומנם הוא לא עשיר ממש, מאוד דל, אבל בארגז הכלים שלי אין לי דיור, וגם אין לי אופציה לשכור להם דירה.

אורלי לוי אבקסיס: מה יש לי בארגז הכלים שלי?

אורלי לוי אבקסיס: מסגרות חוץ-ביתיות.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שהילדים של אותם מפונים הם ילדים שאני אמור לדאוג להם, כי הם ילדים של רווחה, בארגז הכלים שלי יש פתרון אחד בשבילם: אני אשלח אותם לפנימייה לילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, זה לא ילד שעובר התעללות בבית; זה פשוט ילד שההורים שלו לא יכולים להעמיד לו קורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: והסיפור הכי מפתיע זה של ריקי בן לולו, שהייתה אישה מוכה שברחה למעון לנשים מוכות.

אורלי לוי אבקסיס: כשחזרה, הבעל המכה שלה תפס את הדירה של הדיור הציבורי ולא היה לה איפה להיות.

אורלי לוי אבקסיס: היא ניסתה להחזיק את הראש מעל המים ולהשיג דירה לילדים שלה, אבל אף פעם לא הצליחה להשיג מספיק לאפשר להם באמת את הביטחון של קורת גג מעל הראש, ולא מעט פעמים היא פונתה מהבית ונזרקה לרחוב.

אורלי לוי אבקסיס: מה עשה משרד הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: חמישה ילדים, וביניהם ילדים עם צרכים מיוחדים – לקח את כל הילדים למסגרות חוץ-ביתיות.

אורלי לוי אבקסיס: היא ניסתה להילחם בזה, הגיעה לבית המשפט, והשופטת אומרת לה: תראי, משרד הרווחה אומר שאת הדבר הבסיסי ביותר את לא יכולה לספק – את לא יכולה לספק להם קורת גג קבועה – ולכן אני לא יכולה להשאיר אותם אצלך.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה עלה למדינה?

אורלי לוי אבקסיס: כל ילד – בסביבות, בין 10,000 ל-15,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: תכפיל את זה בחמישה.

אורלי לוי אבקסיס: לחודש.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, בכסף הזה לא יכולנו כבר לפתור את הבעיה של המשפחה מבחינה הוליסטית?

אורלי לוי אבקסיס: למה אין איגום משאבים?

אורלי לוי אבקסיס: למה אין שיתוף בין שני המשרדים האלה?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: כל שר רוצה את המשרד שלו, עם הפעילות שלו, עם העובדים שלו ועם התקציב שלו, אבל זה חלם כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: כי ילד אחד כזה, שעולה למדינה בין 10,000 ל-15,000 שקל בחודש – יכולנו ב-5,000 שקל לשכור לה דירה.

אורלי לוי אבקסיס: חוסכים למדינה על כל ילד 10,000 שקל, ואם אלה זכאים לדיור ציבורי, אז יש להם לפחות שלושה ילדים.

עיסאווי פריג': אז איך את מסבירה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: איך אני מסבירה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: חלם, בטח חלם; טיפשות, אתה יודע מה, מהולה ברשעות.

אורלי לוי אבקסיס: כי הטרגדיה של הילד הזה, שהוצאת אותו מהבית בגלל שהיא לא הצליחה לקבל קורת גג, כי אין לך דירות בדיור הציבורי, למרות שהיא זכאית לדיור ציבורי, זו אכזריות.

אורלי לוי אבקסיס: כי לא נערכת לזה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני אומרת, אדוני היושב-ראש: יש מה לעשות, יש כסף, וצריך תוכנית אחרת, שתיקח את המשאבים שיש לנו ותבנה תוכנית ארוכת טווח, תוכנית שתראה את האנשים ולא את המספרים, כי כל אחד ואחד מהם זה עולם ומלואו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת אורלי אבקסיס.

עיסאווי פריג': הדובר הבא – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אולי תברך את סופרמן, שהגיע למליאה, השחקן דין קיין.

עיסאווי פריג': ברשותכם, חיליק, אתה ידוע כאיש יחסי חוץ מעולים.

עיסאווי פריג': Welcome.

עיסאווי פריג': מה שמו?

עיסאווי פריג': שו אסמו?

זוהיר בהלול: Welcome, sir.

עיסאווי פריג': Welcome, sir, to Knesset Israel.

עיסאווי פריג': Welcome.

זוהיר בהלול: I think the real Superman is Mr.

זוהיר בהלול: Chilik Bar also.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת זוהיר.

זוהיר בהלול: רציתי לומר לך, אדוני היושב-ראש, שתחושה משונה מלווה אותי לדבר אל מול מושבים ריקיםף כאחד שגדל על הערכת הקהל אל דבריו, ותמיד פלירטטתי ושידרתי אל מול אלפים, אבל מי שהמתיק את הגלולה קצת ואת התחושה זה כמובן הביקור של סופרמן.

זוהיר בהלול: אנחנו חיים לפעמים בסרט.

זוהיר בהלול: אנחנו חיים לפעמים בסרט מכיוון – – –

עיסאווי פריג': סופרמן, יעני, זה השחקן?

עיסאווי פריג': אה, זה?

זוהיר בהלול: כן.

עיסאווי פריג': הבנתי.

זוהיר בהלול: אנחנו לפעמים חיים בסרט, אדוני היושב-ראש, וכנסת ישראל היא אולי ההצגה הטובה ביותר בעיר, או אם תרצה, אפשר לומר על הכנסת best seller, רב-מכר.

זוהיר בהלול: אבל שלא תטעה – ואני יודע שאתה לא טועה, חבר הכנסת ידידי ורעי וגם אחי עיסאווי פריג' – זה סרט עוועים.

זוהיר בהלול: זה לא סרט אמיתי, זה סרט שקטינים לא יכולים לצפות בו, מכיוון שהכנסת הזאת, בהתנהלותה, ובראשותו של בנימין נתניהו בקואליציה המאוד-מורכבת – הם בעצם מביאים אותנו לסצנות של אימים, ואנחנו לא יכולים, אל מול הקהל הרב שאני פוגש בכל מיני מקומות, להסביר בדיוק מה המניעים של הכנסת להתנהל בצורה הזאת, ובעיקר – מה המניעים של הקואליציה בראשותו של בנימין נתניהו להתנהל בצורה הזאת.

זוהיר בהלול: ואני אומר לך, שמעתי את הדברים האלה בעת ביקורי, ואני רק לפנות בוקר חזרתי ארצה מסלובניה וגם ממקדוניה.

זוהיר בהלול: במקדוניה, אני, זוהיר בהלול, הערבי הפלסטיני, אזרח מדינת ישראל, השתתפתי בטקסי אזכרה וזיכרון לקורבנות השואה במקדוניה.

זוהיר בהלול: 7,144 קורבנות היו במקדוניה, יהודים שנספו במלתעות הנאציזם.

זוהיר בהלול: והמקדונים, אולי בניגוד לתחושה אל מול הפולנים, מגלים הרבה אמפתיה כלפי האסון הנורא והפשע הבלתי-נשכח הזה של השואה.

זוהיר בהלול: ואני התייצבתי שם ודיברתי על תחושותיי.

זוהיר בהלול: ואני, בוודאי, כערבי-פלסטיני אזרח מדינת ישראל, יכול לומר לך בפה מלא, ללא שום היסוסים: אני מזדהה לחלוטין עם כאבו של העם היהודי, ואסור לשכוח, וצריך לזכור ולהזכיר עד נצח נצחים, מה קרה ליהודים באותו אירוע נורא שהיטלר הוביל בפשע נורא.

זוהיר בהלול: אנחנו מסוגלים, המיעוט הערבי, להזדהות עם כמה מהמרכיבים של המדינה הזאת.

זוהיר בהלול: למשל, הראשון שבהם הוא ההצלחה של המדינה בכמה וכמה זירות.

זוהיר בהלול: זו מדינה מצליחנית מאין כמותה.

זוהיר בהלול: יש לה שאיפות, ויש לה determination, ואפילו אובססיה להיות מובילה בכמה וכמה תחומים.

זוהיר בהלול: ואני מבין שזה נובע מן הכמיהה, שהעם היהודי רוצה לשרוד, וזכותו – – –

עיסאווי פריג': חוץ מכדורגל.

זוהיר בהלול: חוץ מכדורגל.

עיסאווי פריג': מה צריך לעשות בשביל שיהיה משהו בכדורגל?

זוהיר בהלול: המוח היהודי לא הגיע לרגליים שבועטות בכדור.

זוהיר בהלול: המוח הוא למעלה והוא מדבר על דברים יותר רציניים.

זוהיר בהלול: ובאמת, אנחנו יכולים להזדהות, המיעוט הערבי, עם העובדה שזו מדינה מצליחנית שהישגיה – אגב, ההישגים של המדינה בפיז"ה, למשל, הם הישגים נמוכים, בבתי הספר וכו'.

זוהיר בהלול: אבל כשמגיעים אל העולם האמיתי המדינה הזו יכולה להיות סטרטאפ ניישן, היא יכולה להיות מדינת הייטק, היא יכולה להיות מדינת סייבר, היא יכולה להיות מהפכנית בהישגים הרפואיים שלה, החקלאיים שלה.

זוהיר בהלול: והשאלה שמתקשרת לעניין של ההזדהות והזהות שלנו עם ההצלחה של היהודים: מדוע אנחנו לא מקבלים אפילו נגיסה מאותם הישגים של המדינה?

זוהיר בהלול: מדוע כל מה שהמדינה הזאת מצליחה להגיע אליו נשאר נחלתו של היהודי, והערבי נשאר out?

זוהיר בהלול: יהודי – in, ערבי – out.

זוהיר בהלול: ואני חושב שמדובר בהחלטה מכרעת של המדינה שלא לייצר את השוויון המיוחל שעליו נלחם המיעוט הערבי עד זוב דם; כשאני אומר עד זוב דם, זו פרפרזה.

זוהיר בהלול: אני כמובן לא מדבר על כך שערבים יתחמשו וינהלו מאבק מזוין נגד היהודים, חלילה.

זוהיר בהלול: אני מדבר על מאבק אזרחי ללא חת, שצריך ללוות את כולנו כדי להביא את השוויון המיוחל הזה אל חיינו.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: הכנסת הזאת לא רוצה.

זוהיר בהלול: היא המובילה את המאבק הזה, שערבים out ויהודים in.

זוהיר בהלול: קח לדוגמה, חברי היושב-ראש עיסאווי פריג', את חוק הלאום הנורא, שככה התוודעתי לנתונים במהלך ביקורי בסלובניה וגם במקדוניה – שהוא עבר בקריאה טרומית, נכון?

זוהיר בהלול: סליחה, קריאה ראשונה.

זוהיר בהלול: כלומר, המכונה לא פוסקת; רודפים אותנו עד הסוף.

זוהיר בהלול: לא מנסים לייצר משהו ששמו שוויון.

זוהיר בהלול: מה שוויון יותר מאשר שני העמים, או בעצם כל האזרחים של המדינה, יחיו – – –

עיסאווי פריג': – – – אני שואל כי – – –

זוהיר בהלול: כן, אם אתה שואל, תשמע, הערבים בוודאי התייחסו ליהודים בתחילת הדרך, עם כינונה של המדינה ב-1948, כאל אויב שכבש את מקומנו, שבא במקומנו, שניסה לגרש אותנו – וגם גירש אותנו בסיטואציות מסוימות – וגרם לנו לנכבה.

זוהיר בהלול: זה ברור לי.

זוהיר בהלול: אבל עם השנים, אני רוצה לומר לך באחריות מלאה, עם השנים אני הפכתי להיות איש מפויס; הפכתי להיות איש שדווקא רוצה לחיות עם היהודים, ואני חושב שגם אתה.

זוהיר בהלול: ואין לנו שום בעיה לחבור אל היהודים.

זוהיר בהלול: אנחנו, מהבחינה האזרחית, יש לנו שאיפה לשכנות טובה עם היהודים, כי יהודי מצוי איננו אשם במצב הקיים.

זוהיר בהלול: מי שאשם אלה הפוליטיקאים שמנסים לחרב לנו את עולמנו.

זוהיר בהלול: הם לא רוצים, בהתנהלות שלהם, על בסיס כמעט שבועי – והרי אתה, אתה הרי חלק מהבניין הזה, אתה אחד מה-120 שיושבים כאן בבניין הזה.

זוהיר בהלול: על בסיס כמעט שבועי הכנסת הזאת מחוקקת חוקים אנטי-דמוקרטיים, אבל בעיקר אנטי-ערביים.

זוהיר בהלול: החוקים האלה מיועדים כדי לא לייצר שוויון.

זוהיר בהלול: אתה יודע למה אין חוקה, למשל, במדינה?

זוהיר בהלול: קונסטיטוציה, למה אין?

זוהיר בהלול: למה אין?

זוהיר בהלול: מכיוון שאם חלילה – חלילה באופן מטפורי, כמובן – יחוקק חוק השוויון במדינה הזאת – ואגב, חלומי הרטוב היה להיות, אם אי פעם, שר השוויון והשלום.

עיסאווי פריג': – – –

זוהיר בהלול: נכון, אבל הרי החוקים ההדרתיים האלה מרחיקים את השוויון.

זוהיר בהלול: החלום שלי היה להיות שר השוויון והשלום.

זוהיר בהלול: שניהם מתחילים בשי"ן ושניהם נשגבים, שניהם מורמים מעם, שניהם ערכי-על בהוויה האזרחית של כל מדינות העולם.

זוהיר בהלול: אבל, אדוני הרב מוזס, מה שעושה הממשלה הזאת זה חלילה לא לגעת במילה שוויון.

זוהיר בהלול: אפילו כאשר התקבלה החלטה ממשלתית, גברתי השרה סופה לנדבר – שאגב, התעלית על עצמך בכמה הזדמנויות, ואני, יש לי הערכה גדולה אלייך, כיוון שעמדת על עמדותייך.

זוהיר בהלול: לא תמיד מובן מאליו שהצד הזה עומד על עמדותיו.

זוהיר בהלול: כל אימת שמנסים לייצר משהו כזה מזדעקת הממשלה ומרחיקה את השוויון מאיתנו.

זוהיר בהלול: חוק הלאום הנורא – ושוב אני חוזר אליך.

זוהיר בהלול: כמו שאז נלחמתי והזעתי וכמעט בכיתי, גברתי השרה סופה לנדבר, כאשר ניסו לחוקק את חוק המואזין – כי לגעת בדת זה לגעת בנימים של האדם, באמונה שלו – הם אפילו בזה לא מפסיקים, ומהלכים עלינו אימים שחוק המואזין עוד לא התאייד לו מן העולם.

זוהיר בהלול: אז חוק הלאום עבר בקריאה ראשונה, והוא כמובן יעבור גם בקריאה השנייה והשלישית.

זוהיר בהלול: יכול להיות שבסופו של דבר, אולי בגלל סיטואציה מסוימת, ידחו אותו, אבל העננה הגדולה הזאת, הכבדה, שמרחפת מעל לראשנו, גודעת מאיתנו או מאצלנו את האמונה שיש לפחות מישהו בשדרת הניהול של המדינה שמוכן להקשיב למיעוט הערבי על כאבו ועל מכאובו.

זוהיר בהלול: ואין.

זוהיר בהלול: חוק הלאום הזה גם מדיר את השפה הערבית, גם לא מאפשר הקמת יישובים ערביים.

זוהיר בהלול: ואתה יודע, אתה יודע, חברי היושב-ראש – או יושב-הראש, צריך לומר בעברית יותר טובה – עוד לא קם יישוב ערבי מאז 1948, אדוני הרב מוזס, למרות שיש לנו חנק; למרות שיש לנו – שלום לחבר הכנסת, ידידי אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: סלאם עליכום.

עיסאווי פריג': – – –

זוהיר בהלול: כן, זה נכון, אבל בכל זאת, עדיין נדרשים יישובים חדשים כדי לפתור את מצוקת הדיור.

זוהיר בהלול: לא יכול להיות שישאירו אותנו בעניין הזה ללא פתרונים.

זוהיר בהלול: והתקציב – הרי מהו הסמן הכי חזק, אדוני הרב מוזס, כדי להוכיח רצון טוב?

זוהיר בהלול: זה שאתה מחלק את העוגה באופן שוויוני.

זוהיר בהלול: דמה בעיני רוחך, אדוני הרב מוזס, שאתה מכנס את משפחתך היקרה ביום שישי, בערב שבת; קידוש וארוחה משותפת עם, כמובן, קריאת אהבת המולדת, הדת, התנ"ך, קריאת האל במרומים וכו'.

זוהיר בהלול: ואתה מחלק לנכדים ולנינים – אני מקווה שמשפחתך היא די רחבה – אבל אתה לא מחלק את האוכל, אתה ורעייתך, באופן שוויוני.

זוהיר בהלול: איך הנינים והנכדים האלה יקבלו את השבת אם לא במרור, אם לא בכאב, אם לא בזעם?

עיסאווי פריג': בשוויון – הכול מותר.

עיסאווי פריג': השוויון קיים; רק כשהמיעוט הערבי נכנס לתמונה השוויון לא קיים.

זוהיר בהלול: ברור, הרי זו הבעיה.

זוהיר בהלול: הרי כל הנאום הזה לא היה רלוונטי אם זה לא היה נגוע בעניין ההשוואה וההקבלה בין ערבים לבין יהודים.

זוהיר בהלול: ואני רוצה לומר לך שהתחושה שלנו היא תחושת זעם, מכיוון שהעוגה – הינה, אנחנו ערב תקציב; הינה, עוד מעט קט, עוד כמה שעות, התקציב יאושר ויאושרר.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל תצא לכיכרות בתרועות ובתשואות, אבל הערבים יישארו ספונים בתוך בתיהם בתחושת זעם, ואולי אפילו נקם.

זוהיר בהלול: כי לא יכול להיות שבמשפחה יפלו בני משפחה לרעה.

זוהיר בהלול: ואנחנו מופלים באופן קונסיסטנטי לרעה.

זוהיר בהלול: התקבלה החלטה – וזה מה שהתחלתי לומר – 922.

זוהיר בהלול: וכמובן, אינני יודע אם אתה בקי, אדוני הרב מוזס, אבל כמובן עיסאווי פריג', היושב-ראש, יודע את הפרטים.

זוהיר בהלול: החלטות מתקבלות בממשלה, אבל הביצוע – לא.

עיסאווי פריג': כשהתקבלה אני תיארתי לעצמי – – – שאנחנו אמורים – – –

זוהיר בהלול: כן, כן, הסביון נשאר.

מנחם אליעזר מוזס: לא שומעים אותך.

עיסאווי פריג': אני אומר:

עיסאווי פריג': מרוב שדיברו על 922, אני אמרתי לעצמי שאו-טו-טו נראה עוד סביון חדש במדינת ישראל, מרוב שזה קיבל הדר.

זוהיר בהלול: מה שמפריע לי, אדוני מר מוזס והשרה לנדבר – שבאמת אני מאוד מעריך – וחברתנו עליזה לביא, שנמצאת גם היא כאן – מייצגים בגאון את הכנסת הנעדרת – מה שמפריע לי זה העובדה שהפערים רק הולכים ונפערים.

זוהיר בהלול: הפערים הולכים ומתחזקים.

זוהיר בהלול: ואנחנו בונים בעצם את החיים שלנו, הייתי אומר, על פי פחת, על כרעי תרנגולת.

זוהיר בהלול: במקום לבנות את החיים שלנו על יסודות אמיתיים של חיים משותפים, אנחנו בונים מיעוט ערבי שיש לו תחושת נקם על המדינה.

זוהיר בהלול: הרי למה מלווים אותי החששות לגבי המשך דרכי בכנסת?

זוהיר בהלול: אני אומר לך בריש גְלי – אומרים בעברית, לא בריש גָלי, בריש גְלי, זו העברית הנכונה – אז אני אומר לך בריש גלי שאני מהוסס מאוד, אם לא כמעט הגעתי להכרעה שאין לי מקום בכנסת הזאת.

זוהיר בהלול: הרי אם אני לא יכול להיות סכר קטנטן כדי למנוע את הפערים האלה, את קיומם של הפערים המתעתעים האלה, אז מה אנחנו יכולים לעשות בכנסת?

זוהיר בהלול: הרי אנחנו כבר לא במשחק הפוליטי הזה; אנחנו הרחק מכללי המשחק הפוליטיים האלה, שיותר ויותר מרעים את היחסים בין ערבים לבין יהודים.

זוהיר בהלול: הרוסים, גברתי סופה לנדבר, ב-1990 שטפו את הארץ והגיעו מעל מיליון בני אדם, ואת אולי הנציגה הבכירה ביותר.

סופה לנדבר: אני הגעתי לפני זה.

זוהיר בהלול: את הגעת – אני יודע ש-30 ומשהו שנה את בארץ.

זוהיר בהלול: אני יודע.

זוהיר בהלול: אם לא 39.

זוהיר בהלול: אני עוקב אחרייך, אני יודע מי את.

זוהיר בהלול: אני יודע בדיוק מי את, אבל לא היה לי הכבוד לדבר איתך, והוסרו החסמים כאשר נקרתה לפנינו הזדמנות לשוחח.

זוהיר בהלול: ובאמת התוודעתי לאישה – פוליטיקאית לא כל כך שכיחה, לא כל כך אב-טיפוס של פוליטיקאי.

זוהיר בהלול: אתם הגעתם לארץ הקודש, למדינה המיוחלת, לאחר כמיהה, געגועים וכיסופים, כדי למצוא כאן בית חם, שוויוני.

זוהיר בהלול: בהתחלה לא היה שוויון; אתם הופליתם לרעה, והיה זעם גם בקרב המיעוט הרוסי.

זוהיר בהלול: היה זעם גם בקרב המיעוט האתיופי במדינה.

זוהיר בהלול: ואני יודע שאתם כולכם יהודים.

זוהיר בהלול: אסור לדבר כאילו עליכם בצורה כיתתית, אסור לדבר בצורה כיתתית על היהודים, אבל זו המציאות.

זוהיר בהלול: האתיופים עד היום – – –

מנחם אליעזר מוזס: גם החרדים.

זוהיר בהלול: אני מגיע, הרב מוזס.

זוהיר בהלול: האתיופים, האתיופים – לקחו אותם כאילו שמדובר בגוויות והשליכו אותם באותן הפגנות של זעם; והחרדים, שנותרים מאחור, שלא רוצים לעשות דברים על פי משנתה של המדינה ויש להם התנהלות משלהם, ותמיד נחשבים לכבשה השחורה.

זוהיר בהלול: אני יודע שזמני תם, אז אני רוצה לומר, ממש לסיכום, אדוני היושב-ראש, תודה רבה על הסבלנות כלפיי.

זוהיר בהלול: באמת, אפילו לא שמתי לב שהזמן נגמר, אבל אתה, ברוחב לבבך, נתת לי מה שנקרא אקסטרה-טיים.

עיסאווי פריג': לא רציתי לקטוע את ההתקפה.

עיסאווי פריג': בכדורגל אסור, ככה לימדו אותנו.

זוהיר בהלול: נכון.

זוהיר בהלול: לסיום ממש punch line – אינני יודע אם זה מיועד להיות punch line: אנחנו רוצים להיות אזרחים נאמנים במדינה הזאת.

זוהיר בהלול: תנו לנו צ'אנס.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

עיסאווי פריג': לפני שאני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא לנאום הארוך, בבקשה, אני מעביר רק הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת – דוח ביקורת שנתי 68ב של מבקר המדינה לשנת 2018, וכן הערות ראש הממשלה לדוח זה.

נאזם בדר: דוח ביקורת מיוחד של מבקר המדינה בנוגע למבצע צוק איתן.

נאזם בדר: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לסגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018;

עיסאווי פריג': (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא.

זוהיר בהלול: לנאום בן כמה?

עיסאווי פריג': לנאום בן 45 דקות.

עיסאווי פריג': זה כמו הרצאה באוניברסיטה.

עליזה לביא: אנחנו באנו עם ספרים, כמו שאתה רואה.

עיסאווי פריג': אני רואה.

עליזה לביא: יהיה לך מעניין.

עיסאווי פריג': בבקשה, תנצלי את הזמן עד תום.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, שבטח תחזור אלינו.

עיסאווי פריג': כן, בבקשה.

עליזה לביא: אתה יודע, באמת, שמעתי את הדברים שנאמרו עכשיו על ידי חברי ואני תוהה לָמה הגענו.

עליזה לביא: האם זאת המתנה שאנחנו צריכים לתת למדינת ישראל, לאזרחים ולאזרחיות היקרים של מדינת ישראל, לשנת ה-70?

עליזה לביא: נאום של חברנו – – –

עיסאווי פריג': אולי פורים נמשך יותר זמן, לא?

עליזה לביא: לא יודעת.

עליזה לביא: אתה יודע, היה פה עכשיו – ואולי גם וונדר וומן תגיע – היום היה לנו פה ביקור של סופרמן.

עיסאווי פריג': ראיתי, סופרמן.

עליזה לביא: של סופרמן, כן.

עליזה לביא: אתה לא מכיר את סופרמן?

עיסאווי פריג': אני לא קלטתי את עוצמת הביקור.

עליזה לביא: לא קלטת.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אז סופרמן – ואפילו ראש הממשלה פגש אותו לפני שהוא חלה, כנראה – כן, היה כאן.

עליזה לביא: באמת כנראה אנחנו צריכים כוחות-על לחשוב מחדש איך המדינה שלנו.

עליזה לביא: קמנו, בנינו, קיבלנו.

עליזה לביא: אנחנו באמת בדור מאוד נדיר ומיוחד בהיסטוריה היהודית.

עליזה לביא: וכשאנחנו חוזרים ושומעים את הדברים של החברים שלנו כאן – אני עוד אדבר על חוק הלאום.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני רוצה רגע לדבר על מה שהיה כאן בשבוע האחרון, בימים האחרונים, המופע של הזחיחות שחזינו בו אמש.

עליזה לביא: הממשלה הזאת נשארת בחיים תחת הנשמה מלאכותית; הנשמה מלאכותית, זריקת מרץ כזאת שהממשלה הזאת מקבלת.

עליזה לביא: אבל אלו פרפורי גסיסה אחרונים.

עליזה לביא: ראש הממשלה, שחלם על בחירות ביוני ושיווה בדמיונו כיצד הוא חוגג את הצילומים ואת המעבר של השגרירות האמריקנית לירושלים – זו באמת מתנה נדירה ומיוחדת שקיבלנו מהנשיא טראמפ ומהעם האמריקני, אישור לנוכחות, לגעגוע הדורות, לאלפי שנות געגועים.

עליזה לביא: אז כן, באמת מתנה מאוד מאוד חשובה ומשמעותית, רשמית, שמאשרת לנו – כאילו לא ידענו – שירושלים היא בירתה הנצחית של מדינת ישראל ושל העם היהודי כולו, הלב הפועם של העם היהודי.

עליזה לביא: אז כן, הכול התאים והכול היה ברגע נכון, ממש רגע לפני שמוגש כתב אישום חמור בשורה של פרשיות, והתזמון היה מתאים, ולשם הלכנו.

עליזה לביא: וראש הממשלה כן רצה לפרק את הממשלה – שוב; למי שזוכר, זאת הפעם הרביעית, למי שעוקב ועוקבת וסופר וסופרת.

עליזה לביא: ועל מה הפעם?

עליזה לביא: זה לא באמת משנה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: פעם התפרקה הממשלה בטענה לניסיון של פוטש כזה או אחר, וביום למוחרת זה היה חוק ישראל היום, ואתמול זה היה חוק השוויון בנטל – שתרשו לי, אני קוראת לו "חוק ההשתמטות"; חוק קשה מאוד.

עליזה לביא: אז איש לא זוכר מה נאמר אתמול ומה ייאמר מחר.

עליזה לביא: מדינת ישראל מובלת בכחש וברמייה, ובשום מילה שיוצאת פה מפי המנהיגים שלה אין ולו גרעין אחד של אמת.

עליזה לביא: העיקר תרגיל ודיל, והעיקר מחיאות הכפיים.

עליזה לביא: אז במציאות העגומה הזאת שאנחנו נמצאים בה חשוב שכולנו נבין: הממשלה הזאת לא התפרקה אתמול, לא התפזרה, רק מסיבה אחת – כי כמה מהשותפות, ולצערי גם אחת מהאופוזיציה – המחנ"צ שיתף פעולה, על פי כמה פרשנים שפרשנו לנו וכמה דברים ששמענו, אבל בשלב כזה, שותפות קואליציוניות של מפלגת הליכוד הן שבלמו את היוזמה.

עליזה לביא: וכשראש הממשלה מבין שאין לו את יוני הוא נסוג לאחור, וזה כל הסיפור, וכל השאר זה ספין.

עליזה לביא: כן, חברים וחברות, כן, זה רק עניין של זמן.

עליזה לביא: זאת הנשמה שהיא הנשמה מלאכותית, והמשבר הבא הוא רק עניין של זמן.

עליזה לביא: את חיילי צה"ל אי-אפשר, אסור ולא ניתן לבזות גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית, והכול במחיר שמכרו פה את דת ומדינה.

עליזה לביא: כששר חינוך אומר: אני לא אתן ידי לכך שלא נקדם את הסוגיות של הגיור ועוד ועוד דברים שהצהירו בשנה-שנתיים האחרונות לגבי היחסים של דת ומדינה, אז בתוך כל הבליל הזה – סעיף לכך שלא תהיה כל חקיקה.

עליזה לביא: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

עליזה לביא: אולי בעצם זה עדיף, כי כל מה שראינו כאן בענייני דת ומדינה זה לא היה דברים שהיטיבו, אלא רק יותר החמרות שהובאו על הציבור במהלך התקופה הזאת, של הממשלה הזאת.

עליזה לביא: אבל בכל זאת, כמה תובנות כן למדנו מהימים האחרונים, וכדאי שניתן עליהן את הדעת, גם כדי שנבין איפה אנחנו נמצאים אבל גם, בעיקר, לגבי המשך הדרך.

עליזה לביא: האחת: סדר-יומה של המדינה משועבד לחלוטין, אבל לחלוטין, ללוח הזמנים האישי של ראש הממשלה, כפוף לסטטוס של החקירות שלו.

עליזה לביא: זו איננה פרשנות מתוחכמת אלא מציאות ברורה כשמש.

עליזה לביא: כך התנהל המשבר האחרון וכך יהיה גם מכאן והלאה.

עליזה לביא: כל דילמה וכל החלטה מתערבבות בחישובים שיעשה ראש הממשלה בנוגע לטיימינג, לזמן הנכון, לזמן האידיאלי מבחינתו לבחירות.

עליזה לביא: ברצותו – משברים ייווצרו, וברצותו – הם ייפתרו.

עליזה לביא: והשותפות שיתע

עליזה לביא: למו מהאמת הפשוטה הזאת יפגשו בה שוב ושוב, עד הסוף הבלתי-נמנע.

עליזה לביא: יחשבו השותפות, תחשבו אתם, חבריי בקואליציה, אם כך ראוי שייקבע גורל ילדיכם, גורל הילדים שלנו.

עליזה לביא: הנקודה השנייה – לאורך המשבר נחשפנו לתובנה נוספת שחשוב לשים לב אליה: כשלא נכנעים לסחטנות ולאיומים של המפלגות החרדיות מגלים שאין מאחוריהם כלום.

עליזה לביא: ההנהגה החרדית הפעם ממש יצאה מגדרה לפתור את המשבר.

עליזה לביא: מה לא ראינו כאן.

עליזה לביא: ברגע שהם הבינו שהמשבר הוא אמיתי, מה לא ראינו כאן ובאיזה מופע כולנו חזינו – לראות את ההירתמות של המפלגות החרדיות לפתור את המשבר, שאת הראשית של המשבר – אני מזכירה – הם בעצמם יצרו והציתו.

עליזה לביא: לפתע הם גילו שהמשבר הזה לא בשליטה שלהם, אז הם נבהלו מעצמם.

עליזה לביא: ומתוך הבנה שזאת קואליציית חלומות עבורם, שלעולם לא תהיה להם עוד קואליציית חלומות שכזאת, אז ברור שכדאי לרדת מהעץ שניסו לטפס עליו.

עליזה לביא: ומוטב לזכור את זה גם בעתיד, חבריי פה בקואליציה: אל תיסחטו.

עליזה לביא: אל תיסחטו.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על הילדים של כולנו, על הבנים ועל הבנות שלנו.

עליזה לביא: יש פה סדרה של דרישות מופרכות שעוד יבואו, ועמידה על עקרונות מוכיחה הרבה מאוד פעמים, ובטח במקרה הזה, שאפשר לשמור על ערכים, ושסחטנות מזמינה עוד סחטנות.

עליזה לביא: לכם, חבריי החרדים, אני אומרת: אם יצא משהו, אולי, טוב – אני הורגלתי בחיים, וכך חונכתי, תמיד לראות את חצי הכוס המלא – אז אם יצא פה משהו טוב זה שבאמת תחשבו ותכלכלו את צעדיכם לעתיד לפני שאתם יוצרים עוד מלחמות סביב השבת וסביב הגיוס וסביב הכותל וסביב הגיור.

עליזה לביא: כדאי שתחשבו.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לראות איך אנחנו חיים פה ביחד.

עליזה לביא: וההחמרות שאתם רוצים לקחת במרחב הפרטי שלכם, בקהילות שלכם – אל תגררו אותנו למלחמות מיותרות, ואל תביאו את כל ההחמרות האלה אל המרחב הציבורי.

עליזה לביא: ולשותפות בקואליציה, שמרכיבות את הקואליציה הזאת, זה זמן טוב לחשוב.

עליזה לביא: אולי לא הייתם חייבים להיכנע בחוק המרכולים – חוק שהביא רק ליותר חילול שבת ולמרתון הזה של ראשי ערים וראשי מועצות להספיק לחוקק לפני שחוק המרכולים ייכנס לתוקף.

עליזה לביא: אז מה, בשביל מה הבאתם לנו את החוק הזה?

עליזה לביא: והרכבת, ומתווה הכותל, והעלבון לדור שלם של צעירים וצעירות מחוץ לישראל, אחים ואחיות שלנו, ומשבר הגיור המתמשך.

עליזה לביא: זאת השנה החמישית שאני אקיים פה לפני שבועות את יום הגיור, היום של המתגיירים והמתגיירות.

עליזה לביא: ומה נאמר ומה נבשר להם?

עליזה לביא: מה נעשה כאן בחמש השנים האחרונות למענם?

עליזה לביא: רק יותר החמרות ורק יותר הכפשות ורק דברים שפוגעים ומעליבים.

עליזה לביא: לפני כמה ימים קיימנו פה דיון על הרשימות השחורות – רשימות שחורות, היום, באישור בתי הדין והרבנות.

עליזה לביא: ולא רק זה – הרבנות עוד רוצה לחוקק חוק שיאפשר את ההמשכיות ואת הקיבעון הזה של הרשימות השחורות.

עליזה לביא: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנשים שבכלל לא פנו לבתי הדין או לרבנות ולא ידעו בכלל שהם קשורים איכשהו, גם לא ביקשו להתחתן באמצעות הרבנות, אבל מספיק שאחד מבני המשפחה בא ונרשם, אז עושים היום – אם חושדים בו, עושים היום בדיקות, ואז השמות שלהם משורבבים, ואז הם נכנסים לרשימות השחורות האלה.

עליזה לביא: אז קיימנו דיון כזה כאן, וממש חשכו עינינו.

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: הרי זה בניגוד לכל חוק, וזה גם בניגוד לאמת פנימית.

עליזה לביא: הרי בואו נודה על האמת: להורים שלנו ולנו לא עושים כאלה חקירות.

עליזה לביא: מה זה צריך להיות?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: כי אלה אחים ואחיות שלנו שהצטרפו בשנים האחרונות לכאן?

עליזה לביא: מה זה, החזק מאיים על החלש?

עליזה לביא: הוותיק מאיים על הצעיר?

עליזה לביא: מאיפה זה הגיע?

עליזה לביא: אז בואו נזכור, בנקודה השנייה שאני פירטתי, שכן, אפשר לעמוד על עקרונות מדי פעם.

עליזה לביא: תאמינו לי, זה משתלם.

עליזה לביא: והתובנה השלישית שלי מהימים האחרונים: עדיין, למרות הפליק-פלאק המרשים הזה, ואחרי הסחרור שסחבו אותנו השחקנים הראשיים בהצגה בימים האחרונים, נותרנו עם חוק ההשתמטות מצה"ל – החוק הזה שאושר פה אמש בקריאה טרומית.

עליזה לביא: זה מסר מדכא מאוד, מתסכל, פוגע ומעליב להביא הביתה בחזרה לרבים מאיתנו שהבנים והבנות שלנו משרתים בצבא.

עליזה לביא: מה אני אגיד לבן שלי שמשרת בצבא?

עליזה לביא: מה אני אומר לו?

עליזה לביא: מה אני אספר לו?

עליזה לביא: מה אני אספר לבת שלי שנמצאת לקראת גיוס?

עליזה לביא: מה נספר לכלל חיילות וחיילי צה"ל?

עליזה לביא: שמה – שאנחנו פשטנו רגל, פשיטת רגל ערכית?

עליזה לביא: ולא רק שאין אפילו מראית עין של שוויון אלא שאין שוויון ואין שוויון ולא יהיה פה שוויון, כי המחיר הפוליטי עדיף על הכול?

עליזה לביא: ועל הפארסה המשפטית, שעומדת פה שרת משפטים – לא חבר כנסת – עומדת פה שרת משפטים, השרה איילת שקד, ומסבירה לנו שהחוק הזה לא חוקתי, והיא שמתרצת ומנמקת.

עליזה לביא: הרי היא עמדה בראש ועדת שקד, היא יודעת בדיוק במה דברים אמורים; היא יודעת שהחוק הזה הוא לא חוק חוקתי, הוא חוק שאי-אפשר לחוקק.

עליזה לביא: אז מה התשובה שקיבלנו כאן?

עליזה לביא: בסדר, ברור שנשנה את זה.

עליזה לביא: יש קריאה ראשונה, ויש קריאה שנייה ושלישית.

עליזה לביא: אז על מי אתם עובדים כאן?

עליזה לביא: כך מתנהלים העניינים במדינת ישראל?

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין מה קורה כאן, על מי עובדים בעיניים בנושאים הכל-כך מהותיים, ערכיים, חשובים.

עליזה לביא: זה לא עוד משהו; זה הביטחון שלנו, זה הביטחון של מדינת ישראל.

עליזה לביא: אז בואו רגע נעצור.

עליזה לביא: זאת המתנה?

עליזה לביא: זאת המתנה לשנת ה-70 של מדינת ישראל?

עליזה לביא: עזבו את הקונפטי ואת כל הזיקוקים ואת הטקס המדובר שמכינים לחגיגות ה-70.

עליזה לביא: אם את חוק ההשתמטות פה נותנים מתנה לאזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, חוק ההשתמטות שממשיך לזרוע הרס ושנאה בתוך החברה הישראלית, אז למה?

עליזה לביא: בטח שאני רוצה לימוד תורה.

עליזה לביא: אני בעד לימוד תורה.

עליזה לביא: אני חושבת שצריך ללמוד תורה.

עליזה לביא: אין קיום לעם היהודי בלי לימוד תורה.

עליזה לביא: תמיד למדו תורה ותמיד ילמדו תורה.

עליזה לביא: אין מציאות אחרת.

עליזה לביא: ואני גם חושבת שצריך לתת כספים ללומדי התורה, ומדינת ישראל צריכה לתקצב לומדי תורה.

עליזה לביא: אבל יחד עם זאת אסור שלימוד התורה – למי שלא לומד תורה, שהכותרת של לימוד תורה תהיה תירוץ להשתמטות מהצבא.

עליזה לביא: מי שלומד תורה – שילמד תורה.

עליזה לביא: צריך ללמוד תורה, אבל בשם לימוד תורה לבוא ולפטור קבוצות שלמות – אין מציאות כזאת.

עליזה לביא: אין מציאות כזאת שקבוצות שלמות לומדות תורה.

עליזה לביא: אף פעם לא היה כזה דבר בעם ישראל.

עליזה לביא: ההחלטה הגורפת הזאת מיותרת, לא נכונה, לא צודקת – גם לחברה החרדית עצמה.

עליזה לביא: השינויים שאנחנו רואים בחברה החרדית נוצרו בגלל החוק האווילי הזה.

עליזה לביא: הוא מיותר.

עליזה לביא: הוא לא נכון.

עליזה לביא: אנחנו לא ברוסיה של המאה ה-19, שחטפו ילדים יהודים קטנים.

עליזה לביא: אלה לא הימים של הצאר ניקולאי הראשון; זו שנת ה-70 של מדינת ישראל.

עליזה לביא: ברוך השם, יש לנו צבא יהודי חזק, ואנחנו לא יכולים בלעדיו.

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים בלעדיו.

עליזה לביא: אתם יודעים את זה.

עליזה לביא: אז איך יכול להיות?

עליזה לביא: ושיא האבסורד – שזה עוד החוק המרוכך, אחרי שהפוליטיקאים החרדים נבהלו מעצמם, ואלמלא השיקולים האישיים, שכבר פירטתי, הסברתי והרחבתי עליהם, היינו נותרים עם נוסח הרבה יותר קיצוני.

עליזה לביא: אז זחיחות ויוהרה הן שהביאו להתנהלות המזלזלת הזאת של השלטון כלפי האזרחיות והאזרחים, אבל הן גם יביאו לקיצו, כי כמו שאמרתי, כל מה שהיה פה זה הנשמה מלאכותית.

עליזה לביא: ובתוך כל זה אנחנו רואים פה משבר של ערכים, משבר של ערכים מאוד מאוד גדול, של מדינה שראשיה מתנערים לחלוטין מערכי היסוד שלה.

עליזה לביא: אתמול חזרו פה הדיונים – כן, אין מה לעשות, אתמול הביאו ככה בבת אחת שוב את הדיון על חוק הלאום, ולמרבה התדהמה גם כאן אבד הרסן ואבדה הבושה ואבד הניסיון לדבר, לפחות למראית עין, על מושגים של שוויון בין כלל אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל.

עליזה לביא: אז כך בחוק ההשתמטות וכך בחוק הלאום.

עליזה לביא: החוק פשוט מתנער לחלוטין ממגילת העצמאות ומערכי היסוד שעליהם כוננה והושתתה מדינת ישראל.

עליזה לביא: חוק הלאום, בנוסח שעולה, זורק הצידה את אותם ערכים.

עליזה לביא: הרבה מאוד פעמים בחיים, כשאני לא מצליחה למצוא תשובות למה קורה, לכאן ולעכשיו, איך יכול להיות, מה קרה, מה קרה בדרך, האם לכך התכוונו, איך קורית מציאות כזאת, אני תמיד אומרת, גם לילדים שלי וגם לסטודנטים ולעצמי בכלל: אם את לא מבינה – לכי תלמדי, לכי תחקרי.

עליזה לביא: והלכתי.

עליזה לביא: הלכתי לספר הנפלא של אבי שילון, שכתב כאן על בן-גוריון והלך וחקר תקופות שפחות נחקרו ונכתבו על בן-גוריון.

עליזה לביא: הספר נקרא "בן-גוריון – אפילוג", והוא מביא – ואצטט מדברים שהוא מצא בארכיון, משיחה ארוכה שקיים בן-גוריון עם אחד ממנהיגי מפ"ם ארבע שנים לפני מלחמת יום הכיפורים.

עליזה לביא: והוא אומר: צה"ל ניצח בשלוש המלחמות, בין השאר הודות לכך שהוא צמח מתוך הקרקע של מדינה המיוסדת על אמת, על צדק ועל יושר.

עליזה לביא: אם מדינת ישראל – אומר לנו בן-גוריון – אם מדינת ישראל לא תשתחרר מהנהגה המיוסדת על אי-אמת ואי-מוסר, מן ההכרח שגם צה"ל יהיה כזה.

עליזה לביא: וצבא כזה איננו מסוגל להילחם ולנצח, ולמדינה לא יהיו ידידים במחנה הבין-לאומי.

עליזה לביא: לכן לא אחדל מלזעוק, לומר את האמת.

עליזה לביא: ואת הדברים האלה, שהוא משאיר לנו כאן כצוואה – אנחנו חייבים לחזור ולקרוא וללמוד ממה שהשאירו לנו כאן המייסדים, למה הם התכוונו ולאן צריכה להוביל הדרך.

עליזה לביא: אי-אפשר, אי-אפשר לראות את הבלגן, הכאוס הזה, שמובל בחוק ההשתמטות ובחוק הלאום ובממשלה שמחוקקת חוקים לטובתה עצמה.

עליזה לביא: על מה בזבזנו כאן את המושב?

עליזה לביא: מה היה כאן?

עליזה לביא: היה חוק ההמלצות, והיה חוק שהיטיב עם פריימריז, ועוד חוקים שהטיבו לא עם האזרחים ולא עם האזרחיות אלא רק עם מי שמחליט.

עליזה לביא: אז לא, לא לכך פיללנו ולא לכך ייחלנו.

עליזה לביא: וכמו שהדברים מתבטאים במגילת העצמאות ובחוקי-היסוד הקיימים, שקובעים שהמדינה היא יהודית ודמוקרטית, מדינת ישראל היא מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית, ועל כך אנחנו נשמור, ואלו הערכים שעליהם אנחנו גדלנו ואלו הערכים שעליהם אנחנו נמשיך ונגדל, ולא ניתן לאף אחד, אבל לאף אחד, לשנות לנו את האני-מאמין שלנו, ותמיד אנחנו חייבים לזכור מאיפה באנו ולאן אנחנו הולכים.

עליזה לביא: אז כן, אנחנו תומכים בחוק הלאום, אבל בחוק הלאום של חבר הכנסת בני בגין, בחוק הלאום – בדברים שהליכוד היה אמור לדבר עליהם.

עליזה לביא: אז מה?

עליזה לביא: החוק של בני בגין כבר לא מספיק טוב, וגם מנחם בגין זיכרונו לברכה לא מספיק טוב – שהקדישו וקידשו את ערכי השוויון ואת המעמד של בית משפט עליון?

עליזה לביא: וגם לא ז'בוטינסקי, שדיבר על הלשון העברית והלשון הערבית?

עליזה לביא: וכאן אני עונה לחברי חבר הכנסת זוהיר בהלול, שבכאב רב שיתף אותנו ודיבר קודם על המציאות שהוא חווה.

עליזה לביא: זאת לא הייתה צריכה להיות תחושתו בשנת ה-70 של מדינת ישראל.

עליזה לביא: ממש לא זאת הייתה צריכה להיות התחושה, והכאב שעלה בדברים שלו.

עליזה לביא: אז צריך לבוא ולראות איך משנים, בשום שכל ובחוכמה, לא בבריונות ולא ברצון לבוא ולהרוס או אולי לצבור פה עוד כמה כותרות וכמה נקודות.

עליזה לביא: אבל הממשלה של היום איבדה את זה.

עליזה לביא: אלה לא ערכי היסוד של מגילת העצמאות ושל האבות המייסדים והאימהות המייסדות שלנו.

עליזה לביא: אלו לא היסודות המכוננים שהופכים אותנו לחברת מופת ואור לגויים.

עליזה לביא: חוק הלאום בגרסתו המוצעת נחקק לתכלית אחת: הוא רווי רווח פוליטי, צר, ציני, מכוער, על חשבון רוחה ונשמתה של מדינת ישראל, שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית.

עליזה לביא: ונמצאים פה חניכים של מכינות, חניכי מיצר.

עליזה לביא: מה שלומכם?

עליזה לביא: אני מצטערת שעוד לא הספקתי לדבר איתכם.

עליזה לביא: אני אסיים ואני ארד לדבר איתכם.

עליזה לביא: ברוכים הבאים.

עיסאווי פריג': איזה בית ספר זה?

עליזה לביא: חניכי מכינת מיצר.

עיסאווי פריג': מיצר?

עליזה לביא: כן, מיצר.

עיסאווי פריג': אז ברכות לחניכי – –

עליזה לביא: מכינת.

עיסאווי פריג': – – מכינת – –

עליזה לביא: מיצר.

עיסאווי פריג': – – מיצר.

עליזה לביא: הינה, היושב-ראש מברך אתכם.

עליזה לביא: ואתם בטח, כשאתם נותנים היום שנה נוספת מעצמכם, גם לבוא ולבדוק ולראות על הזהות הפנימית והחברתית והאישית והקהילתית, אתם באמת יודעים שמדינת ישראל מקדשת את ערכי השוויון, ואסור, אסור לנו לשנות אותם.

עליזה לביא: ואם בתש"ח, כשעצם הקיום היה בסכנה, ידעו יהודי ישראל בכל המנעד הרעיוני להתאחד סביב מגילת העצמאות, והשאירו לנו כאן

עליזה לביא: מסמך מכונן בשום שכל – הם צפו את הבאות והשאירו לנו כאן את הדנ"א הישראלי-יהודי שלנו, אז מי אנחנו בבלגן הפוליטי הזה, שנבוא ונשנה ככה את האיזון הנדיר הזה שהושג, שמעגן את הצביון היהודי של ישראל ואת הדמות הערכית שלה.

עליזה לביא: מרוב מלחמות ותרגילים פוליטיים – נשאר לי זמן לדבר גם על התקציב.

עליזה לביא: התקציב הזה – – –

עיסאווי פריג': זה מה שרציתי להזכיר לך.

עיסאווי פריג': איפה את והתקציב?

עליזה לביא: יש לי עוד זמן.

עליזה לביא: אדוני יודע, וגם השרה סופה לנדבר, שנמצאת איתנו, שהתקציב הזה – ואדוני נתן לי זמן, אז נשאר לי – – –

עיסאווי פריג': יש לך את הניסיון.

עליזה לביא: הרי אתה יודע שהתקציב הזה, בינינו, הוכן כלאחר יד.

עליזה לביא: הרי שנינו חברים בוועדת הכלכלה, ואם אנחנו ניקח את הפרק של התקשורת – –

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עליזה לביא: – – אני אומרת לך, אני ואתה הרי רוצים להקל ברגולציה, אנחנו חושבים שהרגולציה היא כבדה ומיותרת, אבל להביא את זה ככה, בצורה כזאת – –

עיסאווי פריג': על הדרך.

עליזה לביא: – – שהדברים לא מוכנים?

עליזה לביא: אף אחד לא באמת קרא לעומק.

עליזה לביא: אתה רואה את פקידי האוצר יושבים ונותנים לנו הוראות על דברים שהם לא מבינים בהם, לא עשו שיעורי בית, לא למדו לעומק.

עליזה לביא: ואני שמחה מאוד – ובאמת פה המקום להגיד תודה גם לחברי הכנסת החברים בוועדת הכלכלה, וגם ליו"ר – –

עיסאווי פריג': היה פיצול, לא?

עליזה לביא: נכון, היה פיצול.

עליזה לביא: אתה זוכר, פיצלנו.

עליזה לביא: – – וגם ליו"ר הוועדה חבר הכנסת איתן כבל.

עליזה לביא: באמת אני חושבת שהיה פה שיתוף פעולה בין אופוזיציה לקואליציה.

עליזה לביא: חברים שלנו מהקואליציה, כן, מהמפלגה של שר האוצר, אמרו: מה קורה כאן?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: מי ביקש את זה בכלל?

עליזה לביא: כשאתה רואה את זה כמודל, אתה מקיש מזה לתקציב מדינה – איך מכינים, איך מביאים לחוק הסדרים רפורמה כזאת שרוצים.

עליזה לביא: למה בחוק הסדרים?

עליזה לביא: למה בבלגן גדול כזה?

עליזה לביא: בואו נשנה.

עליזה לביא: בואו נתקן.

עליזה לביא: בואו נעשה את זה בשום שכל.

עליזה לביא: אז נכון, בסוף פיצלנו, ואני מקווה מאוד שזה יבוא, אבל כשאתה רואה איך הדברים נעשים אתה כבר יכול להבין באמת איך התקציב נבנה.

עליזה לביא: ויש בו, יש בו גם בשורות חיוביות.

עליזה לביא: יש.

עליזה לביא: אני לא אומר שאין בו גם בשורות חיוביות, כמו הסרת חסמים על יבוא, צעדים ראשונים של מאבק בתקינה מיושנת ועידוד תחרות.

עליזה לביא: אבל אתה יודע מה אין בתקציב הזה?

עליזה לביא: אתה יודע מה אין בתקציב הזה?

עיסאווי פריג': זה מה שמעניין.

עיסאווי פריג': זה מה שמעניין.

עליזה לביא: אין התייחסות לעוני.

עליזה לביא: ועוני במדינת ישראל זה אחד הדברים הכואבים, כי עוני זה דבר שלא היה צריך להיות בממדים האלה היום, בשנת ה-70 למדינת ישראל.

עליזה לביא: והפערים במדינת ישראל רק הולכים וגדלים, ואם אנחנו לא נשנה ולא נתקן ולא נבין שחוסן של חברה, חוסן ועמידות של חברה, נשענים על צמצום פערים – אי-אפשר לנצח לחיות עם הפערים הללו.

עליזה לביא: היום, היום קרן המטבע הבין-לאומית הגישה את הדוח השנתי שלה על כלכלת ישראל לשנת 2017.

עליזה לביא: ועל מה הם מדברים שם?

עליזה לביא: הם מדברים – נכון, הם החמיאו למדינת ישראל והם נתנו לנו ציונים טובים, אבל לא על השנה.

עליזה לביא: הם מסתכלים קדימה והם אומרים לנו: תיזהרו.

עליזה לביא: תראו, הפערים שלכם הם עצומים, הם גדולים, הם רבים.

עליזה לביא: שיעור העוני היחסי במדינת ישראל הוא הגבוה ביותר במדינות ה-OECD.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה אנחנו צריכים להיות במקום הזה?

עליזה לביא: אני תמיד סיגלתי לעצמי מנהג לראות מי לא נמצא בחדר, מי לא נמצא בדיון, מי לא מגיע לוועדה, מי אין לו היכולת, למי אין אפילו תחבורה ציבורית להגיע.

עליזה לביא: והפערים פה, אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, הם גדולים; ולא רק שהם גדולים – אין שום התייחסות אליהם בתקציב המדינה, ואין הבנה שכדי למגר אותם ולסגור אותם ולצמצם אותם צריך היום, היום, להכין את התשתיות, היום להתחיל לשנות.

עליזה לביא: כי רוב, הרוב של עולם העבודה, בתוך 20 שנה, יהיה של אוכלוסיות שההשכלה שלהן תהיה מאוד מאוד מאוד נמוכה.

עליזה לביא: ועולם העבודה שלנו הולך להשתנות, ומיומנויות עבודה לא יהיו מתאימות לתעסוקת המחר, והשיעור של הקבוצות האלה באוכלוסייה הולך וגדל, והוא יהיה שליש מהאוכלוסייה ב-2025 ו-40% בשנת 2045.

עליזה לביא: ואת זה היינו צריכים לראות כאן בתקציב – את ההתחלה, את ההבנה, את הניצנים, את הראייה, את השינוי במערכת החינוך; את השינוי בתוך ההשכלה הגבוהה, את הקורסים שצריכים להיפתח, את ההפניות, את ההכשרות.

עליזה לביא: כי הפערים פה הם אדירים ורמת העוני גבוהה, ואת זה אנחנו צריכים לבוא ולתקן.

עליזה לביא: אנחנו רואים כאן אוכלוסיות של ילדים ואוכלוסיות ותיקות ונכים, והמתווה שהובטח ויושם רק בחלקו, וגם אחרי מלחמת עולם, והקשישים, וכל הנושא של הסיעוד, וכל ההבנות של הביטוח, וניצולי השואה שחיים פה במדינת ישראל בדלות ובעוני ועדיין בוחרים בין מזון לבין תרופות.

עליזה לביא: מדינת ישראל לא הייתה צריכה לתת בתקציב הזה את הדעת על כל האוכלוסיות הללו?

עליזה לביא: וחייבים היו לבוא ולראות איך עושים את זה.

עליזה לביא: דיברנו על פערים, אז כן, גם ערביי ישראל וגם החרדים אינם נוכחים מספיק בשוק העבודה.

עליזה לביא: והחוק שחוקקה הממשלה הזאת ללימודי ליבה רק מרחיק עוד יותר את אחינו ואחיותינו החרדים, כי לילדים ולילדות האלה לא יהיו הכלים של המחר, ולא כולם בגיל 18 יכולים להתחיל לרכוש ידע בסיסי במתמטיקה וידע בסיסי באנגלית.

עליזה לביא: זה לא אנושי, זה לא מוסרי וזה לא בסדר.

עליזה לביא: וכך אמר אלברו פריירה, מנהל האגף הכלכלי ב-OECD, בהצגת הנתונים.

עליזה לביא: הוא אמר – וכדאי שתקשיב, אדוני היושב-ראש – –

עיסאווי פריג': אני איתך.

עיסאווי פריג': אני איתך.

עליזה לביא: – – כי אני יודעת שהנושא הזה הוא בנפשך.

עליזה לביא: הוא אמר: ב-2060, כאשר ערבים-ישראלים וחרדים יהיו מחצית מאוכלוסיית ישראל, רמת החיים בישראל שלנו תרד בצורה מורגשת.

עליזה לביא: וההשכלה – ואני לא רואה פה שום שום שום הכוונה לנקודות האלה שאני מדברת עליהן: איך משלבים, איך מקנים השכלה.

עליזה לביא: לכל הדברים האלה אין שום ביטוי בתקציב הנוכחי.

עליזה לביא: להפך, ההפך קורה – מדיניות הקצבאות חזרה תחת הממשלה הנוכחית להיות משובשת; היא לא מעודדת, היא לא מתמרצת יציאה לעבודה, היא מנציחה תלות והיא מנציחה עוני.

עליזה לביא: אז צריך לבוא ולשנות את כל המערך הזה כאן, בישראל.

עליזה לביא: מה לעשות, דבר קשור בדבר.

עליזה לביא: גם חרפת ההשתמטות שאושרה אתמול בקריאה טרומית קשורה קשר ישיר בדבר.

עליזה לביא: השוויון בנטל – אני לא אוהבת את המושג הזה; זה נתינה, ואתם, אחרי השנה הנפלאה שאתם עכשיו עושים במכינות, הולכים לצבא.

עליזה לביא: השוויון חשוב פה לכולנו.

עליזה לביא: כולנו נותנים, כולנו מקבלים ממדינת ישראל שהיא כל כך כל כך יקרה לנו.

עליזה לביא: המסר החשוב ביותר הוא שהמערכת הצבאית תורמת תרומה מכרעת למוביליות החברתית, להשתלבות בחברה ולאחר מכן בהשכלה.

עליזה לביא: וכשבא לפה השר דרעי ואומר: אני רוצה לחוקק את החוק הזה כדי שחרדים ייכנסו לשירות הציבורי – אין קיצורי דרך, אין מעקפים.

עליזה לביא: כולנו צריכים לעבור את אותה דרך בדיוק.

עליזה לביא: כן, אמרתי, והסתייגתי ואמרתי: בטח מי שלומד תורה; אני אמרתי מההתחלה: צריך לבוא ולעזור ולתת ולאפשר לימוד תורה בעם ישראל.

עליזה לביא: אבל אף פעם, אף פעם אסור שיהיה, שהתירוץ הזה ישמש לכל אלה שמשתמטים – והם הרבה.

עליזה לביא: הם הרבה, והם נטל על חברה, ואסור לנו להסכים לזה, ומי שמסכים לזה חוטא חטא גדול מאוד.

עליזה לביא: אז אנחנו היום במציאות מאוד מאוד משתנה, ואתם בטח מכירים את זה, כל הצעירים – הטכנולוגיה שנכנסת לחיים – אז עולם התעסוקה שאתם תפגשו שונה לחלוטין מעולם התעסוקה שאני פגשתי ומעולם התעסוקה של היושב-ראש, וגם מעולם התעסוקה שהשרה סופה לנדבר שיושבת איתנו מכירה.

עליזה לביא: עולם התעסוקה משתנה, ואם הכלים לא יינתנו בבתי הספר ובאקדמיה, אז אנחנו נלך אחורה במקום שנלך קדימה.

עליזה לביא: ואנחנו חייבים לראות את כל הדברים האלה בתקציב המדינה, ואנחנו לא רואים את הדברים הללו – אפילו לא התחלה של מענה, התחלה של שינוי; לא שום תפיסה ולא תוכנית עבודה על כל התובנות של תעסוקת המחר, של הקניית מיומנויות, של איך עושים את הדברים האלה נכון ואיך מתקנים ואיך משנים.

עליזה לביא: בזמן שנשאר לי, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על אחד הנושאים שאני מובילה פה בכנסת.

עליזה לביא: בין שאר תפקידיי, אני משמשת יושבת-ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

עליזה לביא: כשהגעתי לפה, לכנסת – ואני מאוד שמחה שחברי חבר הכנסת יהודה גליק, מרגע שהוא הגיע לכנסת הוא נרתם למאבק הזה – ברגע שהגעתי לכנסת התמניתי להיות יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, ושיניתי באחת את שמה – ביקשתי מהיושב-ראש וקיבלנו אישור – לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ואז הקמנו את הוועדה למאבק בסחר בנשים, את ועדת המשנה.

עליזה לביא: ולמדתי שברוך השם, מדינת ישראל, בכל מה שקשור לנושא של סחר בנשים – התקדמנו.

עליזה לביא: אנחנו באמת כבר שש שנים עומדים במקום ראשון, מצוין.

עליזה לביא: תיקנו, שינינו.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: כי היו סנקציות כלכליות ממחלקת המדינה האמריקנית, וכל שנה בודקים אותנו, ואני מגישה את הדוח בשם הוועדה, ועשינו שינוי גדול.

עליזה לביא: אבל איפה גיליתי, איפה גיליתי את הנקודה הכואבת והפוצעת והמדממת של החברה?

עליזה לביא: זה שהזנות במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, הלכה וגדלה.

עליזה לביא: הלכה וגדלה.

עליזה לביא: ולכן ביקשתי להוסיף את הנושא של הזנות לוועדה, והיום הוועדה עוסקת – גם ממשיכה את המאבק בסחר, אבל היא עוסקת בזנות.

עליזה לביא: ועל פי הדוח האחרון של המשרד לביטחון פנים ומשרד הרווחה, יש לנו למעלה מ-12,000 נשים, אימהות, נערות, קטינים וקטינות שנמצאים ברצף הזה של הזנות.

עליזה לביא: וכאן, במושב הזה, בפעם הראשונה הצלחנו להעביר בקריאה טרומית את החוק להפללת לקוחות הזנות, את החוק שיאסור צריכת זנות במדינת ישראל.

עליזה לביא: פעם ראשונה מדינת ישראל תגדיר את הערכים שלה ותגיד: גם אנחנו מדינה מערבית שאומרת די, ונצטרף בכך למדינות שעשו את זה כבר לפני 20 שנה, כמו המדינות הנורדיות, שבדיה ונורבגיה.

עליזה לביא: ואנחנו למדנו את זה לעומק, וקיימתי אין-ספור דיונים בוועדה, והזמנו גם את השגריר הנורבגי וגם את השבדי וגם את ההולנדי – ששם זה באישור – ושמענו ולמדנו והבנו את התובנות.

עליזה לביא: ועדיין, לצערי הרב, לא השלמנו את החקיקה של החוק המאוד-מאוד חשוב הזה.

עליזה לביא: עשינו הרבה מאוד דברים בדיונים של הוועדה, וקידמנו בעיקר נושאים שקשורים למודעות ולהסברה ולהבנות בקרב צעירים וצעירות.

עליזה לביא: ואנחנו רואים היום את הפלישה הטכנולוגית, והרבה מאוד חדירות למרחב הפרטי של צעירים וצעירות בלי מודעות למקום האפל הזה שהם עלולים להיגרר אליו.

עליזה לביא: וכאן באמת אנחנו צריכים לבוא ולראות איך אנחנו מציבים את החומות.

עליזה לביא: חוקקנו את חוק הסרטונים – חוק פורץ דרך, חוק שאוסר להפיץ תמונות פוגעניות עם רקע מיני – ולצערי גם כאן אנחנו רואים שכמעט אין כתבי אישום, ולא מעט פעמים פונים אליי הורים במקרים מאוד מורכבים ואומרים לי: תשמעי, היה, ונפתחה בדיקה, אבל אז אמרו לנו שהכול נסגר כי אין עניין לציבור.

עליזה לביא: ואז אני שואלת את עצמי: אז אנחנו פה מחוקקים חוקים ואנחנו משנים מציאות – ומה?

עיסאווי פריג': אכיפה.

עליזה לביא: ואין אכיפה.

עליזה לביא: ואם נחזור באמת לנושא – – –

עיסאווי פריג': זו בעיה רוחבית.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: ואני רוצה לבוא ולומר, ובאמת לבקש כאן בכל לשון של בקשה.

עליזה לביא: הוקמה ועדה מקצועית – הקימה שרת המשפטים – לבחינת הנושא הזה של מיגור הזנות בישראל, של איסור צריכת זנות בישראל, ואנחנו מתמהמהים, מתמהמהים – כי הוועדה כבר נתנה את דעתה לפני כמה חודשים –והחוק מתעכב.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שההבטחה תקוים, ולקראת סוף אפריל יפורסם התזכיר הממשלתי שייתן לנו את הגיבוי להצעות החוק הפרטיות.

עליזה לביא: אבל אתה יודע, אנחנו לא צריכים להקשיב רק למה שאומרת הממשלה.

עליזה לביא: אנחנו, יש לנו את הכוח שלנו, ובאמת הגיע הזמן שנחזיר את הכוח לכנסת, כי אנחנו המחוקקים.

עליזה לביא: אם הוועדות המקצועיות – ברגע שיש פה 70 חברי כנסת שאמרו די והבינו שאסור, אז באמת צריך לבוא ולראות איך אנחנו מתקנים ואיך אנחנו משנים.

עליזה לביא: יש לנו – – –

עיסאווי פריג': ועל האווירה הציבורית מה יש לך להגיד?

עליזה לביא: בהקשר הזה?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': האווירה הציבורית בכלל.

עליזה לביא: אתה רוצה שאני אדבר על האווירה הציבורית במדינת ישראל?

עיסאווי פריג': אני שואל.

עליזה לביא: לא בהקשר הזה.

עליזה לביא: האווירה הציבורית – תראה, אני אומרת לך שאני אוהבת את המדינה.

עליזה לביא: אין לנו מדינה אחרת.

עליזה לביא: אני מודה כל יום שאני בדור הזה.

עליזה לביא: אני חושבת שזה הדור, התקופה הכי מאתגרת בהיסטוריה של העם היהודי.

עליזה לביא: זאת התקופה הכי הכי הכי מאתגרת, והיא גם חשובה מאוד, חשובה מאוד.

עליזה לביא: באנו, חזרנו, אנחנו חיים עם קבוצות ואזרחים ואזרחיות שהיו פה – חלקם קודם מבחינת התקופה ההיסטורית ונמצאים פה שנים רבות – ואנחנו יודעים לעשות את זה.

עליזה לביא: רק לצערי הרב, יש פה קבוצות קיצון שכל אחת מושכת – מי שרוצה לשפוך יותר על היהודי ומי שרוצה לשפוך יותר על הדמוקרטי.

עליזה לביא: ואנחנו באמת מקרה מיוחד של מדינה יהודית ודמוקרטית.

עליזה לביא: אתה שואל אותי – כן, אני באתי לכנסת והצטרפתי למקום הזה שרוצה לשמור על האיזון בין יהודית לבין דמוקרטית, ואני חושבת שזאת משימת הדור שלנו: לבוא ולראות, למרות הקולות שאנחנו שומעים והניסיונות והשימושים הלא-ראויים, איך אנחנו שומרים על האיזון הזה שהמייסדים שלנו, שהגיעו לכאן – שהגיעו לכאן חלקם אודים מוצלים מאש וחלקם באו מהרבה מאוד פגיעות ועלילות דם ומסעי צלב – והתקבצו וחזרו לכאן הביתה ויודעים מה זה להיות תחת עם אחר.

עליזה לביא: באנו ובנינו ושינינו והחזרנו ותיקנו, ופתאום, בתוך החברה הישראלית – הקולות האלה שמבקשים לטלטל את המשוואה הזאת, שנבנתה בעמל רב ובשנים רבות.

עליזה לביא: אז לא.

עליזה לביא: את זה צריך לשמור ואת זה צריך לשמר, ואנחנו כן יודעים איך לעשות את זה.

עליזה לביא: ואני רוצה לקרוא לך – כי אני יודעת שזה על-דתי ועל-דורי – אני שנים רבות עסקתי במחקר של נשים ושל כתיבה של תפילות.

עליזה לביא: אחת התפילות הכי מרגשות שאני פגשתי זאת תפילה שנכתבה לפני 160 שנה על ידי אישה, אישה אחת אמיצה, שגרה בצ'כיה, והיא חיה בתקופה שפתאום נפתחו השערים ליהודים.

עליזה לביא: הם יכלו ללכת לאוניברסיטה, והם יכלו לרכוש השכלה, אבל היא חששה מאוד שהנשים הצעירות תשכחנה שהן יהודיות.

עליזה לביא: ואז היא אמרה: אני עושה מעשה ואני כותבת בפעם הראשונה בהיסטוריה היהודית ספר תפילות לנשים ולנערות.

עיסאווי פריג': מי זאת?

עליזה לביא: פני נוידא.

עיסאווי פריג': פאני נוידא.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: והיא עושה – בפעם הראשונה היא מוציאה את הספר הזה.

עליזה לביא: ובתוך הספר הזה אני רואה תפילות שבחיים בחיים לא העליתי על דעתי קודם כול שאישה עושה כזה – ואני שואלת את עצמי מי מאפשר לה, מי נותן לה את הרשות, אבל עזוב את זה, אין לי זמן להרחיב.

עליזה לביא: אני מוצאת תפילה – ובזה אני רוצה לסיים את הנאום שלי.

עליזה לביא: אני מוצאת תפילה, תפילה של אימא שהבן שלה משרת בצבא – אני מדברת איתך על לפני 160 שנה – ואני כל הזמן שואלת את עצמי למי היא כותבת את זה, כי כשאני אקרא אותה עכשיו אתה תזדהה, וירדנה מזכירת הכנסת תזדהה, והשרה לנדבר תזדהה.

עיסאווי פריג': את מדברת על 1860.

עליזה לביא: ב-1855 הספר יוצא.

עליזה לביא: 1855 – –

עיסאווי פריג': באיזו מדינה זה היה?

עליזה לביא: בצ'כיה.

עליזה לביא: ואני אומרת לך שהימים הם ימים שהחיילים נחטפים.

עליזה לביא: חיילים יהודים הולכים ל-20 ו-25 שנים, ואת מכירה את ההיסטוריה הרי יותר טוב מכולנו כאן.

עליזה לביא: והקנטוניסטים, וכל הילדים היהודים, והעדויות על הילדים היהודים שנסחבים בשרשראות ונחטפים באמצע הלילה לצבא של הצאר, והפחד הזה.

עליזה לביא: אין טלפונים ואין סמ"ס, וזה 20, 25 שנים, ולא בטוח שיפגשו את הילדים יותר, ואם יישארו יהודים בכלל.

עליזה לביא: ואז היא כותבת את התפילה המרגשת הזאת: "אלי שבשמיים, אל צבאות, המושל ביד רמה בשמיים ובארץ, אליך אשא תפילתי ממעמקי לב אם.

עליזה לביא: אלוהיי ואלוהיי אבותיי, שמע תפילתי ברחמיך הרבים.

עליזה לביא: מלאו ימי בני להצטרף לשורות הלוחמים למען ארצנו, לשמור על ביטחונה ולהסיר מרמה ורשע המאיימים על המכורה ויושביה.

עליזה לביא: מודה אני לפניך, אלי שבשמיים, שנתת לי ילד שאבריו חסונים, שנכון לשאת נשק במלחמת מצווה אל ארצנו.

עליזה לביא: אך ליבי, לב אם, חרד ורוטט בזוכרי את הסכנות והפיתויים הסובבים אותו.

עליזה לביא: צעיר וחסר ניסיון הוא, רחוק מתורת אימו וממוסר אביו.

עליזה לביא: על נקלה עשוי ליבו הצעיר לנהות אחר דבר עבירה ולבוא לידי חטא.

עליזה לביא: "על כן, אשפוך תחינתי לפניך, אל שמיים כל יכול.

עליזה לביא: פרוס עליו את חסותך, היה לו למגן ועטוף אותו ברוב חסדך.

עליזה לביא: אמץ וחזק בו כל הרגשה נעלה, כל כוונה טובה, כל זיכרון של מוסר הורים הטבוע בנפשו, שלעולם יעמדו לנגד עיניו תורת המוסר ויראת האל, שלא יתנכר לאמונת אבותיו, שחיי הצבא והנשק לא יקשו את ליבו, שקולות הפיתוי הזדוניים של החטא לעולם לא ישלטו בו.

עליזה לביא: "ברכנו אלוהיי בחוכמה ובכוח לשקוד על מעשיו, למלא תפקידיו הקשים כהלכה, שלא יבוא לידי בגידה או עבירה, שלא יבוא לידי טעות או פקפוק.

עליזה לביא: עשה שישמע בקול מפקדיו, נאמן ונכון להקריב, מסור לדגלו.

עליזה לביא: וביום שייקרא לצאת לשדה הקרב, שם קוצר המוות את יבולו, שם, אלי שבשמיים, פרוס עליו את רחמיך.

עליזה לביא: מי ייתן ויהיה לו חסדך מגן ושריון.

עליזה לביא: שם חזק את זרועו, צוק אומץ בליבו ותן לזיכרון גיבורי ישראל לצוות על חזהו שייצא לקרב בשמחה ובהתלהבות ובאומץ לב, ובקור רוח ישמור על כבוד אלוהיו ועל נאמנותו לעמו ולארצו.

עליזה לביא: "אלי שבשמיים, האזינה לתפילתי.

עליזה לביא: תן לברכת האם לרחף מעליו.

עליזה לביא: תהיה זו הברכה לנס מגונן, ובתום שירותו ישוב, בריא בגופו ובנפשו, עטור אות הוקרה על מילוי חובותיו, לשמחת ליבי, לשבח ולהלל לשמך הגדול".

עליזה לביא: ואני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, יש לי בן בצבא.

עליזה לביא: אני כבר כמה שנים כמעט לא ישנה בלילות; מפחדת, כמו כל אימא ואבא שהילדים שלהם בצבא.

עליזה לביא: אין לנו ארץ אחרת, ויש לנו צבא אחד, ואנחנו פה, גם בכנסת, עומדים ומדברים ומנסים להעביר פה את התקציב הלא-ברור הזה רק בזכות כל מי ששומר ושומרת עלינו.

עליזה לביא: וכל מסע ההכפשות – אם זה נגד חיילות שמשרתות, ואם זה נגד חיילות דתיות, ואם זה השוויון בנטל שביקשנו לבוא ולראות איך עושים את זה נכון, ואם זה חוק ההשתמטות האומלל הזה, שאתמול עבר כאן בקריאה טרומית, ששרת משפטים אומרת שהוא לא חוקתי.

עליזה לביא: אז אני אומרת: זאת זכות לשרת בצבא.

עליזה לביא: ברוך השם שיש לנו צבא יהודי חזק משלנו.

עליזה לביא: אנחנו לא בתקופה שחטפו ילדים יהודים מהמיטות שלהם – אולי זה הפחד שאוחז קצת בחברי החרדים.

עליזה לביא: אבל יש לנו ארץ שלנו, ויש לנו מדינה שלנו שחוגגת 70.

עליזה לביא: אנחנו צריכים כולנו לתת לה מתנות אחרות – לה ולנו – ולראות איך ביחד אנחנו מקדמים ומשנים ומתקנים.

עליזה לביא: אין לנו ארץ אחרת.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': אימא זאת אימא.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

עיסאווי פריג': עמדת 45 דקות, וכל הכבוד.

עיסאווי פריג': זה נאום של הרצאה, ומגיעה לך מילה טובה.

עיסאווי פריג': תודה לך.

עליזה לביא: תודה רבה, ותודה לך, אדוני היושב-ראש, על היחד שהיינו.

עליזה לביא: תודה לך.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': הדובר הבא – חבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גליק איתנו – המתוקים והמתוקות.

יהודה גליק: – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת גליק.

עיסאווי פריג': רשום לי שיש לך חמש דקות.

יהודה גליק: 15.

עיסאווי פריג': 15 דקות שלמות ומלאות.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת עיסאווי פריג', כבוד השר סופה לנדבר, מזכירת הכנסת, המתקתקות, ואנשי המשמר, והקהל, המתוקים והמתוקות שביציע, והמתוקים והמתוקות שצופים בנו בערוץ 99, חברים וחברות, תקציב מדינה הוא כלי שבו הממשלה מבטאת את סדר-היום, את סדר העדיפויות שלה; הוא כלי שבו הממשלה מחליטה את תוכנית העבודה שלה לשנה הקרובה, מה הנושאים שחשובים לה.

יהודה גליק: בין השאר, הממשלה אחראית לשלום הציבור, להגן על שלום הציבור.

יהודה גליק: הממשלה אחראית לכך.

יהודה גליק: והינה, פלא גדול.

יהודה גליק: חברים וחברות, צר לי לומר שלמרות שארגוני הבריאות העולמיים מגדירים את העישון כגורם המוות מספר אחת בעולם, והוא ניתן למניעה – אני רק רוצה שתבינו: על פי ארגון הבריאות העולמי, מדי שנה מתים בעולם למעלה מ-7 מיליון אנשים כתוצאה מעישון; אני לא אוהב להשוות שום דבר לשואה, אבל למעלה מ-7 מיליון בשנה.

יהודה גליק: בישראל המספר הרשמי של משרד הבריאות הוא כ-8,000, שמתוכם כ-800 אנשים שבכלל לא מעשנים.

עיסאווי פריג': כמה מתוכם לא מעשנים?

יהודה גליק: 800, 10%.

יהודה גליק: חברים וחברות, לפני כשבע שנים, ב-2011, ממשלת ישראל אימצה החלטת ממשלה – החלטת ממשלה, לא פחות – של ועדה ציבורית לבחינת המדיניות לצמצום העישון, וב-2011 הממשלה מאמצת את הדוח הזה, אשר מבוסס גם על אמנה שב-2003 מדינת ישראל חתמה עליה, אמנה בין-לאומית, שנפעל לצמצום העישון.

יהודה גליק: בהחלטת הממשלה מופיעה טבלה עם יעד – יעד של צמצום עישון משמעותי.

יהודה גליק: יש אפילו גרף יפה – – –

עיסאווי פריג': זה ב-2011?

יהודה גליק: ב-2011.

יהודה גליק: יש גרף יפה עם היעד, עם יעדים – שב-2020 תהיה ירידה של 20% במספר המעשנים.

יהודה גליק: הפלא ופלא, לא רק שאין ירידה – יש גידול.

יהודה גליק: ולמה זה?

יהודה גליק: כי ממשלת ישראל שכחה שלא מספיק לכתוב דוח עם טבלה ועם ציור יפה אלא צריך לבצע מעשים.

יהודה גליק: למשל, בין השאר, בהחלטת הממשלה נקבע שבמשרד הבריאות תוקם יחידה למאבק בעישון עם כ-30 עובדים.

יהודה גליק: לא הוקמה יחידה.

יהודה גליק: יש שני עובדים במשרד הבריאות שמטפלים בזה.

יהודה גליק: אתם יודעים מה הם עושים, שני העובדים האלה?

יהודה גליק: מדי שנה מפיקים דוח.

יהודה גליק: זה מה שעושים – דוח.

יהודה גליק: אני לא מבין איך יכול להיות ששני העובדים מפיקים דוח ולא מצמצמים את העישון בישראל.

יהודה גליק: איך זה קורה?

יהודה גליק: זה לא מובן.

יהודה גליק: הרי הם במפורש מכינים את הדוח, עם כריכה, ואפילו עם ברכה של שר הבריאות מקדימה, וזה לא מצמצם את העישון.

יהודה גליק: איך זה יכול להיות?

יהודה גליק: הרי הם כותבים את הדוח.

יהודה גליק: חברים, החלטת הממשלה הזאת קובעת שצריך ליישם את החוק למניעת העישון במקומות הציבוריים.

יהודה גליק: הליך החקיקה עד היום לא הושלם.

יהודה גליק: החלטת הממשלה קבעה שצריך להכין מדיניות של מיסים על מוצרי הטבק לגלגול – – –

עיסאווי פריג': אבל שנייה, עישון במקומות ציבוריים – היום החוק מחיל.

יהודה גליק: אין.

יהודה גליק: בשנת 2012 באמת ועדת הבריאות הרחיבה את ההגבלות על העישון במקומות ציבוריים.

יהודה גליק: תזכיר החוק הופץ, אבל הליך החקיקה עדיין לא הושלם, עד היום.

עיסאווי פריג': לא הושלם.

יהודה גליק: בנוסף לזה, ארגון הבריאות העולמי קובע בצורה ברורה שהדרך האפקטיבית ביותר לצמצם את העישון היא מיסוי.

יהודה גליק: במדינת ישראל – חלם.

יהודה גליק: בטבלה שמבטאת את הדברים המסוכנים בעישון, בראש הטבלה נמצאות סיגריות שמגלגלים; נגיד זה יהיה 100.

יהודה גליק: לאחר מכן, ב-90 זה סיגריות רגילות, ובערך ב-40 זה אייקוס.

יהודה גליק: אז מה עשתה הממשלה?

יהודה גליק: היא שמה מס על הסיגריות, שמה מס על האייקוס, ולא שמה מס על טבק לגלגול.

יהודה גליק: זאת אומרת, היום אתה יכול להיכנס לחנות, אתה רואה חבילת טבק יותר זולה מבמבה – זה בדרך כלל בכניסה לחנות, וזה בעצם פונה לצעירים שיקנו את זה.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, אם הממשלה בהתחלה לא הובילה, לאחר מכן כל חקיקה שאני הגשתי הופלה על ידי הממשלה.

יהודה גליק: עכשיו, השבוע הם עשו דבר עוד יותר – הם עודדו אנשים שעוד יותר ימותו: שמו מס על האייקוס ולא שמו מס על הטבק לגלגול.

עיסאווי פריג': כמה אחוז הטבק לגלגול בתוך כל הטבק?

עיסאווי פריג': מעניין.

יהודה גליק: אתה רוצה לשמוע משהו מזעזע?

יהודה גליק: אני רוצה שתשמע את הדבר המזעזע הזה.

יהודה גליק: תסתכל על הטבלה.

עיסאווי פריג': תקריא.

יהודה גליק: בשנת 2012 ייבאו לישראל 60 טונות של טבק לגלגול.

יהודה גליק: ב-2012.

יהודה גליק: ב-2017 ייבאו לישראל 760 טונות – פי 12.

יהודה גליק: פי 12.

יהודה גליק: אתם מבינים את הדבר הזה?

עיסאווי פריג': זה מעניין.

יהודה גליק: והמספרים עולים ועולים, ועכשיו זה יעלה עוד יותר, כי שמו מס על האייקוס, אז עוד יותר.

יהודה גליק: חברים, הדבר הזה הורג אנשים.

יהודה גליק: וכשאני חיפשתי, עברתי היום על ספר התקציב – לא עברתי על כולו, זה גדול, אבל עברתי על ספר התקציב של משרד הבריאות – כלום.

יהודה גליק: כלום.

יהודה גליק: אף סעיף.

יהודה גליק: למרות החלטת ממשלה מ-2011, למרות אמנה בין-לאומית מ-2005, למרות שמדינת ישראל מבינה, ושר הבריאות מבין, שזה הנושא שהכי הורג, מדינת ישראל לא ראתה צורך להכניס את זה לתוך הטבלה.

יהודה גליק: חברים, בניו יורק הורידו את העישון מ-21% ל-14%; טבלה שהפיץ ראש עיריית ניו יורק – הורידו את העישון מ-21% ל-14%.

יהודה גליק: שלושה צעדים נעשו: 1.

יהודה גליק: מיסוי של הטבק לגלגול ושל מוצרי העישון; 2.

יהודה גליק: איסור פרסום כלשהו – אסור לפרסם שם תמונה של מישהו שמעשן, אסור לחשוף סיגריות קדימה בחנות; 3.

יהודה גליק: העלאת הגיל.

יהודה גליק: מדינת ישראל, את כל הדברים האלה טרפדה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': הצעת הפרסום עברה כאן.

יהודה גליק: לא, היא טורפדה.

יהודה גליק: אחר כך, בעקבות לחץ פוליטי שהפעלתי, אז עבר עכשיו בטרומית, עוד לא הגיע לדיון.

יהודה גליק: בינתיים שלושה חודשים עוכב, עוד לא הגיע לדיון בוועדה.

עיסאווי פריג': הבנתי.

יהודה גליק: יגיע עוד לדיון בוועדה.

יהודה גליק: משרד הבריאות היה צריך להוביל את זה.

יהודה גליק: תשמע, אתמול העבירו חוק בטיק טיק טיק.

יהודה גליק: את חוק ההמלצות העבירו פה בשבוע; חוקים של בריאות – חוק האפיפן, שחוקק פה לפני שנה וחצי בקריאה טרומית, עוד לא הגיע לוועדה לקריאה ראשונה.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: כי זה לא חשוב.

יהודה גליק: חוק ההמלצות – זה חשוב.

יהודה גליק: יש חוקים שהם חשובים, הם מגיעים טיק טיק טיק, אפשר לעשות חקיקה ביום אחד.

יהודה גליק: רצו אתמול לעשות חקיקה של פיזור הכנסת – ביום אחד.

יהודה גליק: אבל חוקים של בריאות הציבור הם לא חשובים.

יהודה גליק: זה לא חשוב, זה בסך הכול בריאות, בסך הכול אנשים ימותו, לא נורא.

יהודה גליק: חברים, אני פניתי לשר האוצר, אמרתי לו: עזוב, אתה חלוק על דברים – בוא תקים עכשיו צוות שידון בנושא הזה, והוא מסרב.

יהודה גליק: אני הבהרתי ואני חוזר ומבהיר: אני מאוד רוצה לתמוך היום בתקציב.

יהודה גליק: אם ממשלת ישראל לא תנקוט צעד בכיוון של אימוץ ההחלטות שהיא עצמה קיבלה ב-2011 אני לא אוכל לתמוך בתקציב.

יהודה גליק: אני אתנגד לתקציב.

יהודה גליק: אני בסך הכול מבקש – אגב, בנושא של המיסוי של טבק לגלגול שר הבריאות מסכים.

יהודה גליק: הוא עצמו כתב מכתב לשר האוצר, אבל שר האוצר מסרב.

יהודה גליק: חברים, הגופים האזרחיים נאבקים בנושא הזה.

יהודה גליק: אני מוכרח לציין את האגודה למלחמה בסרטן, את איגוד רופאי בריאות הציבור של ההסתדרות הרפואית, את החברה הרפואית למניעה ולגמילה מעישון, את רשת ערים בריאות, את העמותה לדמוקרטיה מתקדמת, את המיזם למיגור העישון, את עמותת אוויר נקי, את המועצה הישראלית למניעת העישון.

יהודה גליק: חברים, כל הגופים האלה יבואו על התודה, אבל אם מדינת ישראל לא תעשה את הצעד – עכשיו תקשיב טוב.

יהודה גליק: אתה יודע שמדינת ישראל מכניסה כל שנה 6 מיליארד שקל מהמס על סיגריות.

יהודה גליק: 6 מיליארד שקל מס על הסיגריות.

יהודה גליק: המס הזה היה מיועד לשימוש לצורכי המאבק בעישון.

יהודה גליק: כמה מדינת ישראל מוציאה בשנה?

יהודה גליק: 5 מיליון.

עיסאווי פריג': זה נכנס לבריכה של האוצר, ומה שנכנס לשם – – –

יהודה גליק: עכשיו תקשיב, באותו זמן חברות הטבק בישראל משקיעות בשנה 70 מיליון שקל בשיווק הסיגריות.

יהודה גליק: זאת אומרת, הן משקיעות 70 מיליון – אנחנו לא עושים כלום; שני עובדים במשרד הבריאות שאני לא יודע כמה כוח יש להם, כי הם כותבים דוח – אני מוכרח לומר, הם בהחלט כותבים דוח כל שנה, עם ברכה של שר הבריאות, במפורש.

יהודה גליק: אני במו עיניי ראיתי, גם ב-2014, גם ב-2015 – יש דוח עם מכתב ברכה של שר הבריאות.

עיסאווי פריג': וכמה אמרת האוצר משקיע במאבק בעישון?

יהודה גליק: 5 מיליון.

יהודה גליק: 6 מיליארד נכנס, 5 מיליון מושקע, וחברות הטבק משקיעות בין 60 ל-70 מיליון שקל בשנה לעידוד העישון.

עיסאווי פריג': וכמה עולה היחידה במשרד הבריאות של שני העובדים?

יהודה גליק: כל התקציב שלהם, כולל עלות העובדים, זה 5 מיליון.

עיסאווי פריג': אולי להביא כוס מים, בבקשה.

יהודה גליק: כשאני מדבר על עישון זה גורם לי בעיות בריאוֹת.

עיסאווי פריג': אני מעריך שאתה יושב על המשימה.

יהודה גליק: אני רוצה לומר לכם שהמאבק העיקרי שלנו – דווקא אני רואה שיש שם צעירים נחמדים מאוד למעלה ביציע, וחשוב לי שתדעו: הרפואה הכי חשובה היא הרפואה המונעת.

יהודה גליק: הסיגריה היא מוצר שיש בתוכו חומר שהוא כמו מלכודת עכברים: אתה מתחיל לעשן – אתה לא יכול להפסיק.

יהודה גליק: 70% מהמעשנים רוצים להפסיק.

יהודה גליק: תחשבו, אם היו מביאים עכשיו לישראל מוצר חדש והיו אומרים: רבותיי, יש לי מוצר חדש, מצוין, נהדר; 50% מהמשתמשים בו ימותו – אף אחד לא היה מרשה להכניס מוצר כזה, אבל אנחנו ממשיכים להכניס.

יהודה גליק: ומי שמתחיל לעשן כבר קשה לו להפסיק, כי החברות מכניסות לתוך הסיגריה חומר שאתה תתמכר אליו.

יהודה גליק: כלומר, מי שמשתמש במוצר הזה – הוא נלכד.

יהודה גליק: 75% מהמתחילים לעשן עושים את זה לפני גיל 21.

עיסאווי פריג': 75%.

יהודה גליק: 75% לפני גיל 21.

יהודה גליק: כלומר, אם הגעת לגיל 21 – סיכוי גדול שלא תתחיל לעשן.

יהודה גליק: בכיתה י' השנה 10% מהילדים מעשנים.

יהודה גליק: 10% מהילדים מעשנים בכיתות י'.

עיסאווי פריג': זה ארצי?

יהודה גליק: כן.

יהודה גליק: חברים, המספרים האלה צריכים להדאיג אותנו, כי אחר כך הילד, כשהוא מתחיל לעשן, קשה לו להפסיק.

יהודה גליק: הוא רוצה להפסיק; הרי 70% רוצים להפסיק, אבל הם לא מסוגלים.

יהודה גליק: ולכן, הרפואה המונעת אומרת: בואו נפעל לצמצם את העישון.

יהודה גליק: אגב, ייאמר לזכותו של הרמטכ"ל – החדיר השנה תהליך בתוך צה"ל שמבוסס על זה שבתוך חמש שנים צה"ל יהיה נקי מעישון.

יהודה גליק: אבל ממשלת ישראל, היא, מבחינתה, בריאות הציבור לא מספיק חשובה; היא, מבחינתה, שאנשים ימותו; היא, מבחינתה, לא מוכנה ליישם את מה שהיא עצמה החליטה; היא, מבחינה, לא מוכנה ליישם את האמנה הבין-לאומית שהיא חתמה עליה ב-2003; היא, מבחינתה, לא מוכנה ליישם את החלטת הממשלה שהיא קיבלה ב-2011.

יהודה גליק: אני יכול להצביע בעד תקציב כזה, השר אלקין?

יהודה גליק: אני יכול?

יהודה גליק: השר אלקין, אתה אחראי לאיכות הסביבה, הגנת הסביבה.

יהודה גליק: אתה מתעסק כל הזמן בהגנת הסביבה, בפליטת עשן ממכוניות, אבל בעישון, שהורג אלפי אנשים בשנה, לממשלת ישראל – זה לא חשוב?

יהודה גליק: זה לא מעניין אותה?

יהודה גליק: לא אכפת לה?

יהודה גליק: ריבונו של עולם, אני לא יכול לתמוך בזה.

עיסאווי פריג': השר אלקין לא אשם בקטע הזה.

יהודה גליק: אני יודע, אני יודע, אבל הוא משקיע בהגנה מפני זיהום אוויר.

זאב אלקין: חבר הכנסת גליק, אני סומך על שר הבריאות.

יהודה גליק: שר הבריאות תומך בצעדים, אבל שר האוצר, שחתום על ספר התקציב, הוא שמתנגד.

יהודה גליק: הוא שמתנגד.

יהודה גליק: כל ארגוני הבריאות בעולם מתחננים שנשים פה מס על הטבק לגלגול.

יהודה גליק: הוא מתנגד.

עיסאווי פריג': תגיד, אתה רוצה עוד משבר קואליציוני?

יהודה גליק: לא משבר קואליציוני.

עיסאווי פריג': שר הבריאות, יש לו – – –

יהודה גליק: לא, שר הבריאות הפיץ מכתב.

יהודה גליק: הוא פנה לשר האוצר, הוא התחנן לפניו.

יהודה גליק: שר האוצר מתנגד.

יהודה גליק: ועדת הכספים המליצה על זה, ועדת הסמים המליצה על זה – כולם ממליצים, אבל שר האוצר – הוא רוצה שאני אתמוך בתקציב שלו.

יהודה גליק: אני אתנגד לתקציב.

יהודה גליק: הבהרתי את זה ואני חוזר ומבהיר.

יהודה גליק: כל עוד לא ייכלל בתקציב מאבק לצמצום העישון, אני אתנגד לתקציב.

יהודה גליק: כרגיל, אני בדרך כלל אוהב להחזיר עודף מהזמן שלי.

יהודה גליק: אני רק רוצה לומר שנעמתם לי מאוד, אדוני היושב-ראש, גברתי המזכירה וכל החברים.

יהודה גליק: ואתם למעלה שם ביציע – –

עיסאווי פריג': תפסיקו לעשן.

יהודה גליק: – – ואתם שם בערוץ 99, תפעלו לפחות ברמה האזרחית למנוע ולצמצם את העישון.

יהודה גליק: אוהב אתכם, שולח לכם נשיקות.

עיסאווי פריג': תמיד מעניין ומאתגר, הנאומים שלך.

עיסאווי פריג': אני קורא לדובר הבא, חבר הכנסת איימן עודה.

עיסאווי פריג': בינתיים השר התורן הוא זאב אלקין, במקום השרה סופה לנדבר.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': אבל אתה מתלבש על הנושא, חבל על הזמן, חבר הכנסת גליק.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת איימן עודה, יש לך חמש דקות – 15 דקות, סליחה, טעיתי.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יהודה גליק: תמיד אתה דופק את הערבים, אני לא מבין למה.

עיסאווי פריג': לא, גם לגביך טעיתי.

עיסאווי פריג': אבל חמש ו-15 – קרובות.

עיסאווי פריג': כן, בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר זאב אלקין, כבוד חברי הכנסת, אנחנו מן הסתם נתנגד לתקציב, ולא רק בגלל היותנו חברי אופוזיציה.

איימן עודה: זה נשמע מאוד טבעי שחברי אופוזיציה מתנגדים לתקציב – הרי זו ההצבעה החשובה ביותר בכל שנה – אבל יש סיבות ענייניות.

איימן עודה: הסיבה העיקרית היא שהתקציב הזה הוא בדיוק אותו תקציב שהובילו ממשלות ישראל לאורך כל ההיסטוריה, וביתר שאת מאז שנת 1967 והלאה, כלומר, זה תקציב ניאו-ליברלי – אותה שיטה – בקשר – –

עיסאווי פריג': טייס אוטומטי.

איימן עודה: – – ליחסים הכלכליים בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: אבל לא רק.

איימן עודה: יש עוד משהו נוסף, שזה הכיבוש, שזה העמקת הכיבוש; זה בניית עוד התנחלויות; זה הכבישים העוקפים בגדה המערבית.

איימן עודה: לכן, אין ספק שאנחנו כרשימה משותפת נתנגד מכול וכול לתקציב הזה.

איימן עודה: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת לדבר קצת על התוכנית הכלכלית 922.

איימן עודה: התוכנית הזאת, 922 – שאתה, כבוד השר זאב אלקין, התנגדת לה בזמנו – התוכנית הזאת בנויה על גישה מאוד מובנת בכלכלה, שנקראת win-win situation – דבר שטוב לאוכלוסייה מסוימת וגם טוב לכלכלת המדינה.

איימן עודה: כולם מבינים – – –

זאב אלקין: אני רוצה להזכיר שלא התנגדתי לתוכנית הזאת, אלא רק ביקשתי – – –

איימן עודה: אני אתייחס בדיוק לנקודה הזאת של ירושלים המזרחית.

איימן עודה: בדיוק לנקודה הזאת.

איימן עודה: אני אתייחס, ואני אשמח לשמוע את תגובתך בנושא.

איימן עודה: מה זאת אומרת win-win situation?

איימן עודה: יש דבר מאוד מובן, למשל, העלאת יחס התעסוקה בקרב אוכלוסייה מסוימת זה טוב לאוכלוסייה הזאת וגם טוב לכלכלה בכלל.

איימן עודה: כמו שאמרנו, עוד אישה ערבייה עובדת, משלמת מיסים – זה טוב לכלכלה.

איימן עודה: אם שיעור הנשים הערביות העובדות יישאר רק 29% – זה רע, בעיקר לאישה הערבייה, רע לחברה הערבית ורע לכלכלה בכלל.

עיסאווי פריג': תברך את בית הספר שהצטרף אלינו.

עיסאווי פריג': ביקשו שנברך אותם.

איימן עודה: (אומר בערבית: תהיו בריאים.

איימן עודה: אלוהים ייתן לכם אלף בריאות.

איימן עודה: אני מקווה שאתם שומעים אותי טוב, כי אני אדבר על הקשר בין הכלכלה לציבור הערבי.

איימן עודה: שלום רב.

איימן עודה: ) אז התוכנית בנויה מהתפיסה הזאת.

איימן עודה: למה יש תחבורה ציבורית – למשל, האם זה מורגש בקרב האוכלוסייה הערבית שיש יותר אוטובוסים בתקופה האחרונה?

איימן עודה: למה יש מעונות יום – למרות הבעיה, במיוחד בשנה האחרונה, בקשר למעונות יום?

איימן עודה: למה יש השקעה מסוימת בחינוך הבלתי-פורמלי?

איימן עודה: פשוט מאוד.

איימן עודה: עשו מחקר, ראו כמה מכוניות יש בכל בית ערבי והחליטו שצריך אוטובוס בשביל האישה הערבייה – לאן להגיע, למה מעון יום, איפה לשים את הילד הערבי, למה חינוך בלתי פורמלי.

איימן עודה: כאשר היא מאחרת לעבודה, אז יישאר מקום שיישאר בו הילד – תפיסה כזאת.

איימן עודה: כלומר, זה לא בא ממקום חברתי – אתה לא תשמע את זה, ולא את המילה צדק; אתה לא תשמע את זה; עוול היסטורי – לא תשמע את זה.

איימן עודה: וגם אין משהו שהוא מחוץ לקופסה.

איימן עודה: כלומר, כשמדברים למשל על דיור, אם חושבים שבדיור מאז 48' עד עכשיו המדינה בנתה 770 יישובים חדשים, כולם ליהודים ואפס לערבים, אז צריך לבנות עוד יישוב ערבי.

איימן עודה: אין תפיסה כזאת.

איימן עודה: התפיסה היא בתוך הקופסה, אבל משהו שמקדם את הכלכלה בצורה זו או אחרת.

איימן עודה: האם אנחנו מתנגדים?

איימן עודה: בכלל לא.

איימן עודה: דווקא אנחנו אלה שהציעו, שהייתה להם הגישה, כי אנחנו חיפשנו אינטרס משותף בנישה הקונקרטית הזאת, וזה דבר טוב.

איימן עודה: אבל בשביל להגיע לשוויון אזרחי מלא אנחנו נצטרך יותר מ-60 מיליארד שקלים.

איימן עודה: התוכנית הזאת – דובר על 15 מיליארד שקלים, והיא פחות מזה; בכסף תוספתי הוא בוודאי פחות מזה.

איימן עודה: אבל אין ספק שהיא תוכנית בכיוון הנכון.

איימן עודה: אני חושב שהדבר החשוב שאפשר לעשות אותו – ואני אשמח, חבר הכנסת עיסאווי, שתהיה גם אתה שותף – שנלך על הצעה של תוכנית שנקראת אולי 993, שמדברת על משהו שהממשלה אמורה להתחיל בעוד שנה, תוכנית שמגשרת על הפערים באותה גישה של win-win situation, באותו כיוון.

איימן עודה: זה כיוון נכון.

איימן עודה: נכון שאנחנו מבקשים עוד יותר, אבל אני מבין מה יכול לעבור, ובממשלה הנוכחית – מה לא יכול לעבור.

איימן עודה: יש דברים שחסרים.

איימן עודה: כשאני דיברתי על חברתי, כנראה שבממשלה הזאת המקום החברתי הוא פחות חשוב.

איימן עודה: מחפשים כסף טוב.

איימן עודה: מה זה כסף טוב?

איימן עודה: זה כסף שאתה משקיע אותו וישר חוזר אליך.

איימן עודה: מבחינתנו כסף טוב זה כסף חברתי, זה חוסן חברתי, זה דבר שאתה יכול להרוויח ממנו תקופה יותר ארוכה, אבל זה בעיקר – ששם את הבן אדם במרכז, בראש מעייניו.

איימן עודה: מה זאת אומרת?

איימן עודה: זאת אומרת בריאות, למשל.

איימן עודה: למה אין בית חולים אחד ביישובים הערביים?

איימן עודה: בתוכנית הכלכלית אין, כי אין שום דבר מחוץ לקופסה; הכול בתוך הקופסה.

איימן עודה: מה כתוב שם על הבריאות?

איימן עודה: כתוב: איחוד בתי חולים נצרת, אבל אלה בתי חולים פרטיים, ואם הם לא רוצים להתאחד, מה אתה רוצה על אפם ועל חמתם לאחד אותם?

איימן עודה: ואם הם לא מתאחדים, אז מה, אתה לא תיתן כסף לבריאות לאוכלוסייה הערבית?

איימן עודה: זה דבר שהכי ברור שהוא חסר, כי מבחינת האוצר זה כסף פחות טוב.

איימן עודה: אז אני חושב שאם אנחנו רוצים לדבר על תוכנית 993, הדברים החברתיים הללו – חייבים להיאבק בשבילם.

איימן עודה: מה עוד חסר?

איימן עודה: הערים המעורבות.

איימן עודה: תשמע, כבוד השר אלקין, למה אנחנו התנגדנו?

איימן עודה: הרי אנחנו למודי ניסיון.

איימן עודה: כשאתה או מירי רגב נאבקים בשביל הערים המעורבות, אני מסתכל על מירי ואומר: ואללה, היא רוצה לתת כסף לראשי הערים מהליכוד בלוד, רמלה, עכו, נצרת עילית – כולם מהליכוד, וגם ירושלים מהליכוד, מה, אנחנו לא מכירים אותה?

איימן עודה: ושם הם ידעו איך לסנן את הכסף ואיך לא להעביר אותו לשכונות הערביות.

איימן עודה: אנחנו למודי ניסיון.

איימן עודה: והדבר השני, לגבי ירושלים המזרחית, אתה יודע מה העמדה הכי ברורה שלנו: שלום שבנוי על שתי בירות – ירושלים המזרחית בירת פלסטין, ירושלים המערבית בירת ישראל.

איימן עודה: ואנחנו רואים בך – עכשיו אתה לא השר.

איימן עודה: בזמנו היית שר של ענייני ירושלים, ואתה שר – – –

זאב אלקין: אני לא שר?

עיסאווי פריג': לא, הוא גם, גם.

עיסאווי פריג': הוא השר לענייני – – –

זאב אלקין: אני שר בממשלה.

איימן עודה: אנחנו רואים בך, כבוד השר אלקין, שר כובש בירושלים המזרחית.

איימן עודה: אתה שר לא לגיטימי שם.

איימן עודה: אתה קולוניאליסט בירושלים המזרחית.

איימן עודה: אנחנו, יש לנו עמדה הכי ברורה לגבי המקום הזה.

איימן עודה: אני מבקש ממך, באמת, ביושרה, אני מבקש ממך שתשיב לי על השאלה הזאת:

איימן עודה: מדינת ישראל מאז 48' עד עכשיו בנתה 700 יישובים חדשים – כולם ליהודים ואפס לערבים.

איימן עודה: אתה מודע לעובדה הזאת?

איימן עודה: אתה מודע לעובדה שמספרנו בשנת 1949 היה 165,000 ערבים, והיום אנחנו כמעט 1.8 מיליון, באותם יישובים?

איימן עודה: לא הוקם יישוב ערבי אחד מאז 48' עד עכשיו.

עיסאווי פריג': הנתון כולל את מזרח ירושלים, ואז זה לא היה 1.8 מיליון.

איימן עודה: בסדר.

איימן עודה: ירושלים המזרחית כבושה; רמת הגולן כבושה.

עיסאווי פריג': לא, מבחינת מספר התושבים.

איימן עודה: יש משהו לא ממש ברור פה, אבל העמדה מאוד ברורה.

זאב אלקין: – – –

איימן עודה: אתה יכול להעלות או להוריד עוד 100,000, אין בעיה עם זה.

זאב אלקין: – – –

איימן עודה: – – – 100,000.

איימן עודה: לא, לא, אבל זה לא ירושלים המזרחית.

זאב אלקין: מה לא?

זאב אלקין: ירושלים המזרחית זה הרבה יותר מ-100,000.

איימן עודה: זה יותר מ-200,000.

עיסאווי פריג': 300,000.

זאב אלקין: נכון.

איימן עודה: ודאי.

איימן עודה: אבל אני מדבר על – – –

זאב אלקין: – – – שישה מיליון – – –

איימן עודה: למה אתה – – – אני חושב שאתה טעית פה, כי יש נקודה חשובה.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לך משהו, אדוני היושב-ראש: תשמע, אנחנו רק מיליון, בסדר?

איימן עודה: מה זאת אומרת המדינה בנתה 700 יישובים חדשים – כולם ליהודים ואפס ערבים?

איימן עודה: איך אתה יכול להתמודד עם העובדה הזאת?

איימן עודה: מבחינת מצפון, איך אתה יכול להסביר?

איימן עודה: אתה יודע מה?

איימן עודה: אני הייתי בדרום אפריקה.

איימן עודה: אני, האזרח הרע איימן עודה, הייתי בדרום אפריקה.

איימן עודה: סיפרתי להם שמדינת ישראל מאז 48' עד עכשיו בנתה 700 יישובים חדשים – כולם ליהודים ואפס לערבים.

איימן עודה: איך אתה תענה על השאלה הזאת?

איימן עודה: איך אתה תענה לי על הדבר שאומר שבמדינת ישראל יש 961 יישובים שאני, ערבי, לא יכול לגור בהן בגלל ועדות הקבלה?

איימן עודה: איך אתה יכול להסביר שבנגב יש 40 כפרים שנמצאים שם לפני קום המדינה שהם ללא מים, ללא חשמל, ללא מערכת חינוך?

זאב אלקין: אבל – – – בית המשפט – – – שהיא לא שלהם.

זאב אלקין: בית המשפט, לא אנחנו.

איימן עודה: אז תענה לי על העובדה הזאת שמדינת ישראל מאז 48' עד עכשיו בנתה 700 יישובים חדשים – כולם ליהודים ואפס לערבים.

איימן עודה: מה אתה עונה על זה?

איימן עודה: אתה יכול לדבר על שוויון?

איימן עודה: או שאתה תגיד לי, אתה יודע מה?

איימן עודה: אני רוצה לתת לגיטימציה לדבר כזה כי זאת מדינה יהודית, ובמדינה יהודית מותר להפלות לרעה את האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: תגיד לי את הדבר הזה, תן לגיטימציה, תעשה משהו, אבל אל תברח מהעובדה – אל תברח מזה שיש אפליה קשה.

איימן עודה: דרך אגב, אני אומר שיש אפליה בכל תחום ותחום, אבל במישור של תכנון ובנייה יש יותר מאפליה.

איימן עודה: מה זאת אומרת אפליה?

איימן עודה: יותר מאפליה.

איימן עודה: אני אגיד לך מה זה – – –

זאב אלקין: אין יישוב יהודי שיש בו כמות של בנייה בלתי חוקית כמו שיש ביישובים ערביים.

איימן עודה: אז זאת הצרה.

איימן עודה: אז זאת הצרה.

איימן עודה: מה, אתה חושב שאני רוצה לבנות בצורה לא חוקית?

איימן עודה: תבין, יישוב שאתה לא מרחיב לו את אזור השיפוט ולא מאשר תוכנית מתאר, זה כמו חליפה שאתה קונה לילד בן 10, אבל הוא היום בן 30, ואתה רוצה להלביש לו את החליפה בכוח.

איימן עודה: אז היא – –

עיסאווי פריג': נקרעת.

איימן עודה: – – נקרעת מפה ונקרעת משם.

זאב אלקין: – – – לא מתרחבת לרוחב כל הזמן, אך ורק לגובה.

איימן עודה: אבל יש כפר ויש עיר.

איימן עודה: יש מושב, יש קיבוץ ויש עיר.

איימן עודה: בוא, תחליט על בנייה רוויה בקיבוצים ובמושבים.

איימן עודה: בוא נשמע אותך, בוא נראה מה אתה חושב.

דב חנין: לגובה – – – של המושבים זה לגובה – – –

איימן עודה: בסדר.

איימן עודה: אתה יודע מה?

איימן עודה: זו ממשלה – (אומר בערבית: שמעתם את הוויכוח ביני לבין השר.

איימן עודה: שמעתם את הוויכוח?

איימן עודה: מי שתומך בשר שלא ירים את ידו, ומי שתומך בי שירים את ידו.

איימן עודה: ) הינה, כולם איתי, כולם מבינים שאני צודק.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לך, יש דבר מאוד ברור.

איימן עודה: הינה, רואים עוד, מרימים את היד.

איימן עודה: כולם.

איימן עודה: כשאנחנו מסבירים לאוכלוסייה שלנו, כשאנחנו מסבירים בעולם, אנחנו אומרים להם: תסתכלו על העובדות.

זאב אלקין: איך כל זה קשור – – – לזה שהתוכנית שהממשלה הגיעה, בסדר גודל חסר תקדים – 15 מיליארד שקל – תיתן הטבות כלכליות גם לערבים במזרח ירושלים.

זאב אלקין: למה הם פחות טובים מכל השאר?

זאב אלקין: יש ויכוח ביניהם אם כובש או לא כובש, אבל יש שם אנשים, צריך שם תשתיות, צריך לטפל בזה.

זאב אלקין: למה עמדתם על הרגליים האחוריות נגד משהו שאני ביקשתי שגם הם – – –

איימן עודה: קודם כול אתה – – – או אנחנו?

זאב אלקין: הביא את זה משרד האוצר.

איימן עודה: תשמע, כל תוכנית מובאת על ידי משרד מסוים.

איימן עודה: אבל מי נכח?

איימן עודה: מי ישב?

איימן עודה: אנחנו ישבנו ב-70 פגישות עם האוצר או לא? תגיד.

איימן עודה: כן.

איימן עודה: בטח שכן.

איימן עודה: בשביל לקדם את התוכנית.

איימן עודה: בסופו של דבר מי מחליט, הממשלה או אני?

איימן עודה: למי יש כסף?

איימן עודה: ודאי למשרד ממשלתי.

איימן עודה: אז – – –

זאב אלקין: – – –

איימן עודה: רק רגע.

איימן עודה: לא, לא.

איימן עודה: כשמביאים תוכנית באה מירי רגב, מדברת על ערים מעורבות – מה, אנחנו לא מבינים אותה?

איימן עודה: אתה יודע מה?

איימן עודה: בוא עכשיו נחליט להעביר כסף לערים המעורבות – כולנו נצביע בעד.

זאב אלקין: עובדים על זה, עובדים על זה – – –

איימן עודה: אבל זה צריך להיות תוספת, ולא על חשבון.

זאב אלקין: מה זה "על חשבון"?

איימן עודה: זה צריך להיות בתוספת.

זאב אלקין: 15 מיליארד למגזר הערבי – – – 300,000 איש – – – מזרח ירושלים.

זאב אלקין: אמרת: לא רוצה לתת להם.

זאב אלקין: לא רוצה.

איימן עודה: טוב, תגיד לי, זה עשר דקות או 15 דקות?

עיסאווי פריג': תדבר, יש לך זמן.

איימן עודה: טוב, חברים, אנחנו ביום האחרון במושב הזה.

איימן עודה: אני רוצה להעלות על נס את העבודה של הרשימה המשותפת.

איימן עודה: אני חושב עליך, חבר הכנסת מסעוד גנאים, ורוצה להגיד לך יישר כוח על העברת החוק החשוב בתחום החינוך לפני שבועיים.

איימן עודה: זה לא קל שמעבירים חוק בצל הממשלה הנוראית הזאת.

איימן עודה: כל הכבוד לך.

איימן עודה: אני מסתכל על חבר הכנסת דב חנין.

איימן עודה: המאבק שלך נגד חוק הלאום, החבר דב חנין – יישר כוח.

איימן עודה: ממש יישר כוח.

איימן עודה: לפעמים אנחנו לא מצליחים להביא הישגים, אבל לפחות למנוע דברים רעים כמו חוק המואזין.

איימן עודה: אני רוצה להגיד למסעוד גנאים, וגם לאחמד טיבי – במיוחד התנועה האסלאמית, וגם אחמד טיבי, יחד – נאבקו ושכנעו את המפלגות החרדיות וגם הצליחו.

איימן עודה: אני רוצה להגיד יישר כוח – – –

עיסאווי פריג': אתה מסכם את המושב?

עיסאווי פריג': עדיין אין בחירות.

איימן עודה: תן לי, בבקשה.

דב חנין: – – –

איימן עודה: למה אתה מפריע לי?

עיסאווי פריג': סליחה.

דב חנין: – – –

עיסאווי פריג': בבקשה.

איימן עודה: זה לא בסדר.

איימן עודה: זה לא בסדר.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': יש לך דקה.

איימן עודה: אני רוצה להגיד יישר כוח לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על יום האישה שהיה בכנסת.

איימן עודה: אישה ערבייה, פלסטינית, מנהיגה בערכים אוניברסליים את כל הכנסת – יו"ר הוועדה למעמד האישה, בגאווה, בערכים אוניברסליים.

איימן עודה: אני רוצה להביע הערכה גדולה מאוד מאוד.

איימן עודה: אני חושב שלמרות הקשיים אנחנו עושים עבודה מאוד חשובה במקום הזה, ויש לנו עוד הרבה מה לעשות.

איימן עודה: אולי ננצל את הפגרה להיות עוד יותר ויותר ביישובים הערביים, נבקר בכולם, נהיה יותר קרובים לאנשים והם יהיו יותר קרובים אלינו.

איימן עודה: יחד עם זאת, בגלל שיש לנו תפיסה כללית וחלופה מוסרית לכל החברה הישראלית, אנחנו נבקר גם במקומות של יהודים, בשביל לשכנע.

איימן עודה: משימתנו לא קלה, אבל היא ראויה לנו ואנחנו ראויים לה.

איימן עודה: תודה רבה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

עיסאווי פריג': הדובר הבא – חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות, בבקשה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי השר אלקין, האמת היא שזה המושב הראשון שלי בכנס שמסתיים היום – – –

דב חנין: הוא כמעט היה האחרון.

סאלח סעד: כמעט היה האחרון.

סאלח סעד: נתנו לנו עוד צ'אנס.

סאלח סעד: דב חנין, להגיד לך את האמת?

סאלח סעד: אני נדהמתי.

סאלח סעד: אני מכיר את הכנסת, את המליאה, מבחוץ, אבל מבפנים – אני אומר לך את האמת, נדהמתי מהטיפול של כמעט 60% מהמליאה הזאת, שלא רואים שום דבר, לא מעניין אותם שום דבר – לא האזרחים בישראל על כל המגוון: לא עניים, לא קשישים, לא נכים, לא שלום, לא ביטחון, לא כלכלה, לא חברה.

סאלח סעד: מה שמעניין אותם זה רק לשרוד – לשרוד בקואליציה, להיות בממשלה; שרי ממשלה – כל אחד והרכב שלו, השרד, עוזרים, יועצים; ראש הממשלה, עם כל ההטבות שיש לו, מה שמעניין אותו זה רק להיות ראש הממשלה.

סאלח סעד: תראו את מצב בתי החולים בכל הארץ, למעשה, ובמיוחד בצפון – איך בתי החולים קורסים זה אחרי זה.

סאלח סעד: ובתקציב המדינה אפילו לא היה שום סעיף שמדבר על איך לפתור את בעיית הזיהומים בבתי החולים, שמתים לנו קרוב ל-4,000.

סאלח סעד: בין 4,000 ל-6,000 מתים כל שנה.

סאלח סעד: לא מצאו לנכון, לא באוצר ולא בממשלה, אדוני היושב-ראש, להכניס תקציב ייעודי לדבר הזה.

סאלח סעד: אתה יודע שבישראל מתים 16 חולים ביום.

עיסאווי פריג': ממה?

סאלח סעד: מהזיהומים בבתי החולים.

עיסאווי פריג': אה, מזיהומים.

סאלח סעד: זיהומים, זיהומים, זיהומים.

עיסאווי פריג': – – –

סאלח סעד: זה לא תאונות דרכים, זה לא מלחמה – זה זיהומים.

עיסאווי פריג': היה לפניך חבר הכנסת גליק – דיבר על המוות והעישון.

סאלח סעד: 6,000 איש מתו בישראל בבתי החולים מזיהומים.

סאלח סעד: איפה זה קיבל מענה בתקציב המדינה 2019?

סאלח סעד: מישהו יכול להראות לי את הסעיף הזה?

סאלח סעד: אני מוכן לתת לו מתנה.

סאלח סעד: שיגיע עכשיו שר הבריאות לכאן, יגיד: זה מופיע בסעיף 1, 2, 3, ותאמינו לי, אני אתן לו מתנה, בשם המשפחות שמת להן אדם יקר כל יום; בשמן אני רוצה לתת לו מתנה.

עיסאווי פריג': כן.

סאלח סעד: ונלך לצפון, לפריפריה, ונראה שהממשלה דורשת – ירדנה, תקשיבי.

סאלח סעד: גברתי המזכירה, את מזכירת הכנסת – הממשלה הזאת דורשת שבית החולים פוריה יגייס 90 מיליון שקל בשביל לפתוח מחלקה שיקומית.

סאלח סעד: אתם מבינים מה המשמעות?

סאלח סעד: זה ללכת ולקבץ נדבות מאנשים עניים.

סאלח סעד: איפה יש לנו כסף בצפון, תגיד לי?

סאלח סעד: בואו תראו לי טייקון אחד שיכול לתרום מיליונים למחלקה השיקומית בבית החולים פוריה.

סאלח סעד: ואני לקחתי על עצמי – הייתי שם לפני שבועיים, דב, עשיתי סיור.

סאלח סעד: לקחתי על עצמי לנסות להשיג להם תורמים.

סאלח סעד: הם מחפשים תורמים.

סאלח סעד: הינה, יש כאן עכשיו 120 חברי כנסת.

סאלח סעד: כולם שומעים אותנו, אזרחי הצפון, אזרחי ישראל שומעים אותנו: אני מבקש תרומה, בשם בית החולים פוריה, למרכז שיקום שישרת את כל הצפון.

סאלח סעד: מישהו יכול?

סאלח סעד: אם מישהו יכול לתרום, נבקש להרים טלפון למנהל בית החולים, ששמו ארז און, ותאמינו לי, אני אודה לו בשם כנסת ישראל והממשלה – הממשלה האטומה הזאת, שלא מעניין אותה כלום.

סאלח סעד: ואם מישהו יודע, מכיר כזה דבר, אני ממש אודה לו.

סאלח סעד: ואני לקחתי על עצמי לעשות להם ערב התרמה.

סאלח סעד: נביא אולי כל מיני תורמים מחוץ לארץ, מבפנים, לנסות לגייס את הכסף הזה.

סאלח סעד: למה?

סאלח סעד: כי אכפת לנו; השר אלקין, אכפת לנו להשקיע את הכסף הזה שהממשלה שלנו דורשת.

סאלח סעד: תאמינו לי, 90 מיליון שקל – השר אלקין, אם אתה יכול לגייס את זה מהממשלה – יש להם את הכסף – אתה יכול לעזור המון לצפון.

סאלח סעד: הרי תחום הבריאות כל כך חשוב לנו.

סאלח סעד: בואו, תעשו את זה.

סאלח סעד: אני לא מדבר עכשיו פוליטיקה, עזוב את הפוליטיקה.

סאלח סעד: אני מדבר עכשיו כאיש הצפון שמכיר את האזור.

סאלח סעד: אני יודע שאין אפילו מיליונים בודדים.

סאלח סעד: לא נגיע לחמישה-שישה מיליון שקל בשביל לאסוף את התרומה הזאת.

סאלח סעד: מאיפה נביא את השאר?

זאב אלקין: אתה יודע כמה אנחנו כמשרד להגנת הסביבה משקיעים – – – כולל על יישובי – – –

סאלח סעד: אתה עושה את העבודה שלך במשרד שלך.

סאלח סעד: אני מדבר עכשיו על גיוס כספים ייעודי להקמת מחלקה שיקומית בבית החולים פוריה, שזה מאושר, שזה מתוקצב.

סאלח סעד: הממשלה – זה בעלות 210 מיליון שקל.

סאלח סעד: הממשלה דורשת מהם לגייס 90 מיליון שקל.

סאלח סעד: האם זה אפשרי?

סאלח סעד: שיטת המצ'ינג?

סאלח סעד: 90 מיליון שקל, תאמין לי, בצ'יק אפשר לסדר בממשלה הזאת.

עיסאווי פריג': הכול – – –

סאלח סעד: בוועדת הכספים מארגנים 50 מיליון שקל, 20 מיליון שקל, 40 מיליון שקל – אתה יודע, תקציבים סקטוריאליים – בשביל להרים את הידיים להצבעות.

סאלח סעד: אז בואו אנחנו ניקח יוזמה ונטפל בעניין הזה כמו שצריך.

סאלח סעד: ותראה, דב, במושב הזה, לצערי – שאני חלק ממנו – מנסים להעביר את חוק הלאום, החוק הכל-כך גזעני.

סאלח סעד: 70 שנה מגילת העצמאות קיימת, והחקיקה הזאת הייתה מצוינת עד עכשיו.

סאלח סעד: יחד עם מגילת העצמאות, אני, כאזרח דרוזי ששירת את המדינה 12 שנים, ויש עוד אלפים ששירתו את המדינה – מנסה ממשלת ישראל לזרוק אותי לכלבים ולהגיד: אתה אזרח סוג – כולם יודעים מה אני הולך להגיד.

סאלח סעד: אני לא אזרח כזה.

סאלח סעד: אני אזרח שווה זכויות; אני אזרח שצריך, שמגיע לו לקבל את כל מה שמגיע לאזרח בישראל.

סאלח סעד: חוק הלאום הזה הוא חוק שמביא נקודה שחורה לכל המנהיגים ולכל השרים וחברי הכנסת שירימו את ידם בעד החוק הזה.

סאלח סעד: הוא הולך לשסע את החברה.

סאלח סעד: היום יש לנו שוויון בחוק, בחוק הקיים.

סאלח סעד: הולכים לקחת לנו את המילה שוויון, אז על אחת כמה וכמה נרגיש, אחרי שהחקיקה הזאת תעבור, אני ואתה, עיסאווי.

סאלח סעד: אנחנו היום, עם המילה שוויון, מקופחים בצורה בלתי רגילה; לא מרגישים את השוויון.

סאלח סעד: רוצים לקחת לנו את זה – בחקיקה.

עיסאווי פריג': תגיד: היום אתה חולם על שוויון על פי חוק.

סאלח סעד: ממש כך.

עיסאווי פריג': במצב החדש אסור לך גם לחלום.

סאלח סעד: אז חברים, הממשלה הזאת – גם חוק המרכולים, שמשסע את החברה; חילונים, הפרדות בין חילונים לדתיים, בין אשכנזים למזרחים.

סאלח סעד: מה, מה הם מחפשים?

סאלח סעד: מה הם מחפשים?

סאלח סעד: אני לא מבין.

סאלח סעד: שהאזרח ישכב בשבת בבית, לא יצא מהבית?

סאלח סעד: מי ימנע ממני כאזרח בן מיעוטים לרדת לביג בכרמיאל, לנסוע לביג בכרמיאל או בעכו ולקנות, לעשות רכישה ביום שבת?

סאלח סעד: אני רוצה לטייל עם משפחתי, רוצה ללכת למרכז שפיים.

סאלח סעד: למה אתם, הדתיים, כופים עלינו את הדבר שאנחנו כל כך מחכים לו – לצאת בשבת עם הילדים?

סאלח סעד: תראו מה קורה באשדוד, ועוד מעט זה יתפשט גם לערים אחרות.

סאלח סעד: למה לנו הכפייה הזאת?

סאלח סעד: והחוק הזה, תאמינו לי – מה שעבר במושב האחרון, המושב הזה, הראשון שלי, זה בושה וחרפה שמשסעים את החברה.

סאלח סעד: כל מה שמעניין אותם זה שהממשלה הזאת תשרוד, אתה יודע, בשביל שכל אחד יגיד: אני השגתי.

סאלח סעד: הדתיים השיגו את חוק המרכולים.

סאלח סעד: והליכוד – אם זה יעבור, דיכטר משיג את חוק הלאום, וראש הממשלה ודוד ביטן ואמסלם, שני הדוּדים – –

עיסאווי פריג': חוק ההמלצות.

סאלח סעד: – – משיגים את חוק ההמלצות, ובנט – את חוק ירושלים.

סאלח סעד: כל מה שמנסים לעשות זה לכופף כל אחד את ידי האחר, והדבר הזה בלתי מקובל.

סאלח סעד: ואני אומר לכם, הממשלה הזאת צריכה לסיים את דרכה כמה שיותר מהר, וצר לי על כך.

סאלח סעד: ולמרות שזה המושב הראשון שלי, צר לי על כך שזה לא האחרון, כי זה אני אומר לכם, חייבים למצוא פתרונות לקיצוניות הנוראית של הממשלה הזאת.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

עיסאווי פריג': אני לא רואה אותו באולם.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת דב חנין, יש לך 15 דקות.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אולי אני אקח גם את זמנו של חיליק, אם הוא לא יגיע.

עיסאווי פריג': תראה, זה סידורי האופוזיציה.

עיסאווי פריג': זהבה ורונית צריכות לסדר את זה.

דב חנין: בסדר גמור, תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה, חברי חבר הכנסת סעד, אדוני השר אלקין, דיון על התקציב הוא הזדמנות טובה לבחון את מדיניותה הכלכלית והחברתית של הממשלה.

דב חנין: וכשאנחנו באים לבחון את מדיניותה הכלכלית והחברתית של ממשלת נתניהו, הנקודה הראשונה שבה צריך להתחיל, הבעיה הגדולה שהמדיניות הזאת מייצרת, היא האי-שוויון.

דב חנין: מדינת ישראל הגיעה לצמרת, או יותר נכון לומר, הגיעה לתחתית בין כל המדינות המפותחות בשיעור האי-שוויון; מדינה שבאופן יחסי בעבר הייתה יותר שוויונית נעשתה בלתי שוויונית בצורה קיצונית.

דב חנין: וכשאני מדבר על אי-שוויון, צריך לדבר בו על שני הצדדים של המשוואה – צריך לדבר בו על העוני וצריך לדבר בו על העושר המוגזם והבלתי-מוצדק.

דב חנין: נתחיל בעוני.

דב חנין: מדינת ישראל נמצאת בצמרת, או שוב, יותר נכון לומר בתחתית של המדינות המפותחות בשיעורי העוני.

דב חנין: שיעור העוני באוכלוסייה הערבית מרקיע שחקים, אבל גם בציבורים אחרים, אדוני היושב-ראש, שיעור העניים הוא גבוה, גבוה מדי.

דב חנין: והנתון החשוב והמשמעותי ביותר – רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים.

דב חנין: אני אומר את זה שוב: רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים.

דב חנין: זו התשובה לדמגוגיה של נתניהו ומקורביו, שהעוני נגרם בגלל עצלנות.

דב חנין: העוני הוא של אנשים בישראל שקמים בבוקר, יוצאים לעבוד, חוזרים בלילה להשכיב את הילדים אחרי יום עבודה קשה ונשארים מתחת לקו העוני.

דב חנין: אז זה נכון, אדוני היושב-ראש, שאנחנו ניהלנו כאן בשנים האחרונות מאבק להעלאת שכר המינימום, והציבור גם הוא התגייס למאבק הזה, ושכר המינימום עלה.

דב חנין: זו הייתה התוצאה של המאבק שניהלנו יחד.

דב חנין: למרות ההתנגדות שהייתה בממשלה, ולמרות נבואות הזעם של נתניהו ושל מקורביו שהעלאת שכר המינימום תגרום להתמוטטות כלכלית, אנחנו רואים שממש לא – שכר המינימום עלה, ואין התמוטטות כלכלית.

דב חנין: אבל אי-אפשר להסתפק בהעלאה שהייתה.

דב חנין: צריך להמשיך ולהעלות את השכר, וקודם כול את השכר בדרגות הנמוכות, כדי להבטיח שהאדם העובד יעבוד בכבוד, כדי שהאנשים יוכלו להתפרנס בכבוד מעבודתם.

דב חנין: וצריך להשלים את המהלך בפתרון אמיתי לאלה שאינם יכולים לעבוד.

דב חנין: אם קבענו שהסטנדרט הוא הרמה של שכר המינימום, מה עם הנכים?

דב חנין: האם נכים יכולים להסתפק בפחות משכר המינימום?

דב חנין: הרי אדם נכה, ההוצאות שלו גבוהות יותר משל אדם שאיננו נכה, ולכן צריך להעלות את קצבאות הנכות לרמת שכר המינימום, וצריך להעלות את קצבאות הזקנה לרמת שכר המינימום.

דב חנין: המינימום, עמיתיי חברי הכנסת, צריך להיות באמת המינימום, ואי-אפשר לאפשר לאנשים לחיות מתחת למינימום, כי פשוט אי-אפשר לחיות ככה.

דב חנין: הצד השני של המשוואה של האי-שוויון הוא הצד של העושר, ובצד של העושר נמצאים הבנקים עם הרווחים שלהם, שמשנה לשנה עולים.

דב חנין: אתם יודעים, הבנקים בישראל תמיד מרוויחים.

דב חנין: זה לא משנה אם המצב הכלכלי יותר טוב, המצב הכלכלי פחות טוב; הבנקים תמיד מרוויחים, ויחד איתם כמובן כל הטייקונים, שודדי אוצרות הטבע, שודדי הגז, שודדי ים המלח, שודדי הפוספטים בדרום, שודדי המים המינרליים – כל אלה שעושים כסף גדול וגוזרים קופון ממשאבי הטבע ששייכים לנו.

דב חנין: בעיית האי-שוויון היא הבעיה שבה צריך להתחיל, אבל ללא כל ספק, אדוני היושב-ראש, הבעיה המוכרת ביותר, הבעיה החברתית המוכרת ביותר לציבור הישראלי היא בעיית הדיור.

דב חנין: זו הרי הייתה הסוגיה שעליה יצאנו מאות אלפי אזרחים למחאה החברתית הגדולה בקיץ 2011.

דב חנין: אתה זוכר, אדוני היושב-ראש, הבטיח לנו בנימין נתניהו, שכבר אז היה ראש הממשלה, סופר-טנקר שיבוא ויכבה את התבערה של מחירי הדיור.

דב חנין: ומה קרה מאז?

דב חנין: מה קרה למחירי הדיור מאז 2011?

דב חנין: התשובה פשוטה: מחירי הדיור בישראל עלו כמעט פי שניים – כמעט פי שניים מ-2011.

דב חנין: ולכן, אזרחי ואזרחיות ישראל, אנחנו צריכים ביחד לצאת למחאה חברתית חדשה גם בנושא הדיור.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת לא מסוגלת לטפל בבעיית הדיור קודם כול כי היא לא יודעת לנתח את הבעיה, וכשלא יודעים לנתח את הבעיה, גם אי-אפשר לייצר תרופות.

דב חנין: הם נעולים בפתרונות קפיטליסטיים של שוק חופשי.

דב חנין: שוק חופשי לא יודע לייצר פתרונות דיור בהיקפים שאנחנו צריכים בחברה הישראלית.

דב חנין: הם נטועים עמוק עמוק בכלכלת צד ההיצע, ולכן אומרים: בוא נייצר עוד ועוד ועוד היצע של דירות – ואני בעד לייצר עוד דירות, אם כי אני נגד לייצר דירות בתכנון מוטעה ולוקה ופסול, בלי פתרונות תחבורה ותוך הרס של שטחי טבע.

דב חנין: אבל צד ההיצע הוא רק צד ההיצע, ואי-אפשר לטפל בו כשלא רואים את הצד השני – צד הביקושים.

דב חנין: ותמונת הביקושים בתחום הדיור היא תמונה דיפרנציאלית, תמונה מפולחת.

דב חנין: שוק הביקושים לדיור הוא כמה שווקים שונים זה מזה.

דב חנין: בצמרת של שוק הדיור יש אנשים שיש להם כסף, והם מחפשים להשקיע את הכסף הזה.

דב חנין: הם לא חייבים לקנות דירות, אבל אם אין להם ערוצים להשקיע את הכסף עם ריבית סבירה לטווח בינוני או לטווח ארוך הם זורקים את הכסף הזה לקנות דירות, כי זאת הדרך להשקיע כסף ולשמור על ערכו.

דב חנין: כך מייצרים עלייה של מחירים.

דב חנין: מתחת להם נמצאים אלה שנאבקים על היכולת לרכוש דירה.

דב חנין: מתחת לאלה נמצא הציבור הגדול של שוכרי הדירות, אלה שהממשלה הזאת לא ראתה ואלה שהממשלה הזאת ממשיכה שלא לראות, כי כאשר אתם עושים מהלכים שמעלים עוד יותר את מחירי השכירות, למשל המס על הדירה השלישית, אתם בעצם מפגינים את חוסר הראייה המוחלט של סוגיית שוכרי הדירות ושל המצוקות שלהם.

דב חנין: ומתחת לשוכרי הדירות הרגילים יש את אלה שאפילו לא מסוגלים לשכור דירות, והם צריכים פתרונות של דיור ציבורי.

דב חנין: אבל גם בתחום הזה הממשלה נכשלה ונכשלת בענק.

דב חנין: מלאי הדירות בדיור הציבורי יורד בצורה ניכרת.

דב חנין: תשוו אותנו לעולם – בכל המדינות המפותחות, אפילו בניו יורק, דיור ציבורי הוא אחוז משמעותי משוק הדיור.

דב חנין: בהולנד חלק גדול מהאנשים חיים בדירות בשכירות חברתית מוגנת, שכירות ציבורית.

דב חנין: אבל אצלנו הפכו את הדיור הציבורי לפתרון למצבי המצוקה הקשים ביותר, ואפילו לא לכל אלה שנמצאים במצבי המצוקה הקשים ביותר.

דב חנין: והתוצאה – חסרות דירות בדיור הציבורי, וכיוון שחסרות דירות, מעלים יותר ויותר למעלה את הקריטריונים, וגם אישה חולת סרטן עם שלושה ילדים צריכה להביא עוד ילד, להוליד עוד ילד כדי לקבל דירה של דיור הציבורי.

דב חנין: זה אבסורד.

דב חנין: זה חוסר צדק.

דב חנין: זו שערורייה.

דב חנין: אבל, עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להביא לפניכם את המחקר המעניין של נמרוד בוסו היום בכלכליסט.

דב חנין: הוא אומר שהצטמקותו של הדיור הציבורי גרמה בין היתר ליותר עלויות למדינה.

דב חנין: איך זה קרה?

דב חנין: זה קרה מכיוון שבהיעדר דיור ציבורי, המדינה צריכה לתת איזשהם פתרונות אחרים, והיא נותנת סיוע בשכר דירה.

דב חנין: הסיוע בשכר דירה בשנה האחרונה זינק ב-40%.

דב חנין: יש יותר ויותר אנשים שצריכים דירות של דיור ציבורי ואין להם דירות כאלה.

דב חנין: אגב, צריך לומר בצורה ברורה: סיוע בשכר דירה הוא לא חלופה לדירות של דיור ציבורי, כי אלה שצריכים דיור ציבורי לא יכולים, לא יכולות, להתחרות בשוק הבלתי-אפשרי הזה של מחירי הדירות לשכירות.

דב חנין: לכן אין ברירה – חייבים לבנות בהיקפים עצומים בנייה תקציבית, דירות להשכרה בשכירות מוגנת, שכירות חברתית שהיא פרופורציונלית לגובה ההכנסה.

דב חנין: כך אנחנו נייצר פתרון בתחום הדיור הציבורי, כך אנחנו נייצר פתרון בשוק השכירות וכך אנחנו גם נקל את מצוקת הדיור בישראל.

דב חנין: דיברתי על דיור, אדוני היושב-ראש, אבל בעיה לא פחות חמורה ולא פחות קשה היא בעיית הבריאות.

דב חנין: מערכת הבריאות בישראל נמצאת שנים בדיאטה רצחנית, והתוצאה – המערכת הציבורית על סף קריסה.

דב חנין: בתי החולים במצוקה קשה.

דב חנין: חדרי המיון – כולנו קראנו את התחקירים בעיתונים בחודשים האחרונים.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין שאם המגמה הזאת תימשך, העובדים הנפלאים האלה שעובדים במערכת הבריאות, הרופאים הנפלאים, האחיות המצוינות, עובדי המשק, אלה שמייצרים היום רפואה ציבורית טובה, לא יוכלו לעמוד בנטל, והמערכת הזאת תקרוס.

דב חנין: אנחנו רואים וצריכים לראות בדאגה עצומה את העובדה שמשנה לשנה החלק הציבורי בהוצאות לבריאות יורד והחלק הפרטי בהוצאות הבריאות עולה.

דב חנין: אנשים עוזבים את המגזר הציבורי, את המערכת הציבורית, בגלל הבעיות הגדולות שלה, ועוברים לתחום הפרטי.

דב חנין: דיברתי על הבריאות, אדוני היושב-ראש, אבל הבריאות מתחילה בהגנה על הסביבה.

דב חנין: אני שמח שנמצא איתנו השר אלקין, השר להגנת הסביבה.

דב חנין: גם כאן יש לי טענות קשות לממשלה.

דב חנין: אני מסתכל על חוק רישוי העסקים שהממשלה ניסתה לקדם – וטוב שלא הצליחה להעביר אותו בקריאה השנייה והשלישית בכנסת במושב הזה.

דב חנין: אנחנו נמשיך וניאבק עליו במושב הבא.

דב חנין: זה חוק שהוא חוק מסוכן; זה חוק שלוקח מהרשות המקומית את הסמכות להחליט נגד מפעל מזהם, נגד מפעל מסוכן, ומעביר את הסמכות הזאת לממשלה.

דב חנין: אם אנחנו משאירים את הרשות המקומית בלי סמכויות, אז בשביל מה תהיה רשות מקומית?

דב חנין: בשביל מה האזרחים בוחרים רשות מקומית אם לראש הרשות אין סמכות להגן עליהם מפני זיהומים, מפני פגיעות בבריאות ובחיים שלהם?

דב חנין: אני מדבר על העדפה של מפעלים מזהמים; אני מדבר על העדפת האינטרסים של בעלי הון ושל טייקונים על הבריאות והחיים של אזרחי ישראל.

דב חנין: דוגמה חריפה וקשה לכך זה הפרשה של שדה בריר, מכרה הפוספטים הענקי בבקעת ערד – מכרה פוספטים שלאורך שנים, משרד הבריאות בדוח אחרי דוח מתנגד לו, ולמרות שמשרד הבריאות עקבי בעניין הזה אילצו את משרד הבריאות להביא מומחה מחוץ לארץ כדי לעקוף את ההחלטה של משרד הבריאות.

דב חנין: הזמינו מומחה מחוץ לארץ, אבל הפלא ופלא, גם המומחה שהוזמן כדי לעקוף את ההחלטה של משרד הבריאות – גם הוא קבע שזה שהמכרה הזה מסוכן.

דב חנין: מכרה מסוכן, אגב, שלא רק פוגע בחיים ובבריאות של תושבי ערד וסביבת ערד – המכרה הזה בכלל מתוכנן על מקומות יישוב, על הכפר אל-פורעה, שבימי שרון כמעט הכירו בו סופית.

דב חנין: אלפי אזרחים ערבים ובדואים הולכים להיות מגורשים מהבית שלהם כדי להקים מכרה פוספטים.

דב חנין: אדוני השר אלקין, אדוני השר, השר אלקין, אני יודע שאתה התחלת את הקריירה הציבורית שלך, אם אני לא טועה, בתור ראש מטה מתנגדי ההתנתקות במשאל הליכוד.

דב חנין: אני חושב שאני צודק.

דב חנין: ואפילו עשית את זה בהצלחה.

זאב אלקין: השאלה היא למה אתה קורא קריירה ציבורית – – – בהיבט הפוליטי.

דב חנין: בהיבט הפוליטי.

דב חנין: בהיבט הפוליטי, בהחלט.

דב חנין: ועשית את זה אפילו בהצלחה, וניצחתם במשאל מתפקדי הליכוד, אם כי זה לא כל כך עזר, ושרון המשיך בדרכו.

דב חנין: אבל אני אומר לך שמה שקורה בשדה בריר, התוכנית לפנות משם 11,000 בדואים, זה לא יותר קטן מאשר המהלך ששרון ביצע בדרום רצועת עזה.

דב חנין: ואם אתם חושבים שאתם תפנו 11,000 בני אדם בלי להביא גם לשם את כל הצבא, אני לא יודע איך אתם רואים שתעשו את זה.

זאב אלקין: – – –

דב חנין: אני בטוח שאתה ראית את הסרט אווטאר, על דמויות כאלה שחיות בעולם מאוד טבעי ויפה, אבל איזו חברה של טייקונים רוצה על הכפר שלהם להקים מכרה.

דב חנין: הסרט הזה נעשה על שדה בריר.

דב חנין: הוא נעשה על שדה בריר.

דב חנין: זה אולי לא דיבר בערבית מספיק דרומית, אבל זה נעשה על שדה בריר.

זאב אלקין: חבר הכנסת חנין, שתי עובדות אתה לא ציינת:

זאב אלקין: האחת – – – הוא שונה משל מתיישבים – – –

דב חנין: לא נכון, אדוני.

דב חנין: האדמה של אל-פורעה בחלקה הגדול היא שטח פרטי, והכפר אל-פורעה הוכר כמעט סופית בידי ממשלת שרון.

דב חנין: הכדור בידיכם.

דב חנין: מבחינה תכנונית התוכניות של הכפר הזה קיימות.

דב חנין: יש שם בית ספר; לומדים שם מאות ילדים בבית ספר.

זאב אלקין: בית ספר יש בכל מקום.

דב חנין: אני שמח שיש בית ספר, אבל אני אומר: אי-אפשר לפנות אנשים, אי-אפשר לגרש אנשים – – –

עיסאווי פריג': אזרחי מדינת ישראל.

דב חנין: אזרחי מדינת ישראל, אי-אפשר להגיד להם לעבור לגור בירח כאשר הם רוצים לגור במקום שבו הם גרו תמיד, בבקעת ערד.

זאב אלקין: לא שמעתי אותך אומר את זה על תושבי עמונה.

דב חנין: אי-אפשר גם להגיד לתושבי ערד שהבריאות שלהם, של תושבי בקעת ערד ושל תושבי יישובים סמוכים, פחות חשובה מאשר הרווחים של האדון עופר, שחי בכלל בלונדון.

זאב אלקין: – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני בטוח שהוויכוח יימשך, אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהפרשה הזאת מסכמת בקליפת אגוז את מדיניותה של ממשלת ישראל.

דב חנין: "כן" לטייקון שחי בלונדון, "לא" לתושבים בפריפריה – הינה לך ממשלת נתניהו בתמצית.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': הדובר הבא – חבר הכנסת חיליק בר, שהיום היה עסוק עם סופרמן, שהוא גם סופרמן בעצמו, אבל מראש אתה צריך להגיד.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיליק בר, יש לך עשר דקות.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': ככה רשום.

עיסאווי פריג': עכשיו אני אבדוק עם מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': בינתיים תכנן וכוון את עצמך לעשר דקות.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת בר.

קריאה: זה רבע שעה, עיסאווי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

יחיאל חיליק בר: אז קודם כול, אם כבר הזכרת את סופרמן, שהגיע היום לכנסת, אני רוצה להמשיך ובאמת להודות לשחקן ההוליוודי הידוע והגדול דין קיין, שכיבד אותנו היום בביקור בכנסת, בביקור בירושלים, בביקור בישראל.

יחיאל חיליק בר: דין הוא לא יהודי, אבל הוא אוהב ישראל אמיתי, והוא מתחבר מאוד לערכים שלנו כאן.

יחיאל חיליק בר: הוא שותף אמיתי להסברה ברחבי העולם כנגד המון דמוניזציה שיש כנגדנו, כנגד לא מעט אויבים שמקיפים אותנו.

יחיאל חיליק בר: דין התרגש להגיע לכאן ולראות מדינה קטנה עם אנשים מדהימים, שחיים בעצם בדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, שמוקפת במדינות דיקטטוריות לא דמוקרטיות.

יחיאל חיליק בר: הוא היה מאוד מאוד מאוד מופתע לראות את הבית הזה ולראות איך אנחנו מקיימים פה בבית הזה דמוקרטיה אמיתית, דמוקרטיה תוססת.

יחיאל חיליק בר: לא תמיד נעים לשמוע אחד את השני, אבל בסוף אנחנו עם אחד ומדינה אחת.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר דבר אחד מאוד מעניין, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר: אתם קוראים לי סופרמן כל הזמן, ואני ידוע כדמות של סופרמן, אבל אתם, מדינת ישראל, אתם הסופרמנים האמיתיים.

עיסאווי פריג': אז זוהיר צדק, אם כך.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: אתם, ישראל, הסופרמנים האמיתיים, שחיים פה בתוך האי הזה של הרבה טרור והרבה אלימות והרבה הסתה, ואתם אלה שמקיימים כאן דמוקרטיה אמיתית ותוססת.

יחיאל חיליק בר: זה דבר שמאוד מאוד ריגש אותי לשמוע.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אנחנו קיבלנו אותו היום לא רק שורה ארוכה של חברי כנסת, אלא בעיקר עמך ישראל.

יחיאל חיליק בר: הגיעו נשים, גברים, ילדים, אפילו תינוק בן שלושה חודשים שהתלבש כמו סופרמן.

יחיאל חיליק בר: הוא הגיע לפה עם הילד שלו.

יחיאל חיליק בר: הם פגשו אותו, מה שנקרא, ממקור ראשון, ושאלו אותו שאלות, ואמרו לו למה הם בעצם מעריצים את הדמות הזאת ואיך הם חושבים שהוא יכול לעזור לנו כאן, במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואני חושב שבמצב שאנחנו נמצאים בו, כל שגריר של רצון טוב יכול לעזור לנו.

יחיאל חיליק בר: ואיך אומרים – היה גם משבר קואליציוני, אדוני היושב-ראש, יש לנו גם אתגרים שאנחנו עומדים בפניהם, ולמי קוראים כשאנחנו נמצאים בקשיים?

יחיאל חיליק בר: קוראים לסופרמן, וסופרמן אכן הגיע.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה, בהמשך לדבריך, אדוני, להודות לו על האירוע המקסים, להודות לכל חברות וחברי הכנסת, ליושב-ראש הכנסת ולמנכ"ל הכנסת שאפשרו את זה, לצוות שלי ולכל מי שעשה במלאכה הזאת והשאיר עליו חותם.

יחיאל חיליק בר: מפה הוא המשיך לכותל.

יחיאל חיליק בר: אני לא יכולתי להמשיך ללוות אותו, לצערי, אבל חצי היום הזה שהוא היה איתנו פה בכנסת היה מדהים.

יחיאל חיליק בר: וברשותך, אני אגיד כמה מילים באנגלית כדי שאני אשלח לו את זה וגם הוא יבין.

יחיאל חיליק בר: אתה תתעלם.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שזה לא לפי הפרוטוקול, אבל כבר אמרו פה.

עיסאווי פריג': תעשה את זה בקצרה.

שלי יחימוביץ': – – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יחימוביץ, את צודקת.

יחיאל חיליק בר: אבל את יודעת, הוא כל כך התרגש כשהיינו שם למעלה וצעקנו ליושב-ראש: סופרמן פה, ורק עיסאווי, היושב-ראש – –

עיסאווי פריג': אני הופתעתי, למען האמת.

יחיאל חיליק בר: – – הופתע – –

שלי יחימוביץ': – – –

עיסאווי פריג': אני הופתעתי, למען האמת.

יחיאל חיליק בר: – – ומה שנקרא: הכיר בהגעתו.

יחיאל חיליק בר: והוא עמד שם וכל כך התרגש.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר: הכנסת אותי לדברי הימים, לפרוטוקול של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה לעשות לו את זה ממש ממש בקצרה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יחיאל חיליק בר: I want to thank my dear friend Dean Cain, AKA Superman, who came here today, to the Knesset, and shared his belief in the Jewish people, in Israel, who appreciated the vibrant democracy that we have here, in Israel.

יחיאל חיליק בר: He told us he knows that it's not easy to maintain a democracy in the Middle East, and this is why, Yardena, he told us: You are the true Supermen.

יחיאל חיליק בר: Israel, you are the true Supermen.

יחיאל חיליק בר: And in many many ways it's true.

יחיאל חיליק בר: So Dean, it's our honor that you came, we appreciate in highly and we hope to see you again.

יחיאל חיליק בר: You are a true ambassador of Israel and the Israel advocacy, and we were so glad to host you here in the Knesset.

עיסאווי פריג': נעבור – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: נחזור לעברית ונחזור לצרות הקטנות שלנו פה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים ביום של אישור תקציב – אישור תקציב דו-שנתי, כאילו מדינת ישראל יודעת בדיוק מה יקרה ב-2019.

יחיאל חיליק בר: היא כמובן יודעת את הצרכים שיהיו ב-2019: היא יודעת כמה מיטות עוד נצטרך נוסף על המיטות שאנחנו חסרים בבתי החולים בדרום ובצפון, וברבקה זיו – בית החולים שאני נולדתי בו ואימא שלי עבדה בו 30 שנה; היא גם יודעת מה יהיה מצב התחבורה ב-2019, כמה ילדים רעבים יהיו ב-2019, וכמה ילדים מתחת לקו העוני יהיו ב-2019.

יחיאל חיליק בר: ולכן, אני קודם כול רוצה לצאת כנגד הבדיחה הזאת של תקציב דו-שנתי, שאני חושב, אדוני היושב-ראש שזה רעיון גרוע מאוד.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה זלזול בתושבי מדינת ישראל, באזרחי ישראל, אני חושב שזה זלזול באינטליגנציה שלהם, ובעיקר – בצרכים שלהם.

יחיאל חיליק בר: עמד פה גם אתמול ראש הממשלה, ובשפתו המאוד-מהוקצעת – אין מה לעשות, לדבר ראש הממשלה יודע, גילינו את זה, אנחנו מגלים את זה בכל אחד מהנאומים שלו; את זה אי-אפשר לקחת ממנו – הוא הסביר כמה ישראל היא נפלאה, וכמה ישראל היא אדירה, וכמה אין שום בעיות והכול ורוד, ולא היה כלום כי אין כלום.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: זה מצער, כי מדינת ישראל באמת, בסך הכול, הרי בגדול יש לה כלכלה יציבה, אולי אפילו כלכלה חזקה, נכון, ונתניהו עומד פה ומראה איך כל הדמוקרטיות מסביבנו נמצאות במשבר כלכלי ורק אנחנו לא נפגעים.

יחיאל חיליק בר: אבל מה שראש הממשלה ממאן להבין זה שעם כל הכלכלה הגדולה והמפוארת הזאת שראש הממשלה מתהדר בה, יש אנשים שחסר להם; יש אנשים ונשים וזקנים וילדים שחסר להם; יש מוסדות שחסר בהם.

יחיאל חיליק בר: ולשמחתי, או לצערי, את המקום הזה ממלאות עשרות עמותות שדואגות, מאוכל לעניים ועד חינוך לילדים, ויש לנו תנועות נוער מצוינות, ובעצם כל מה שמצוין במדינה הזאת הוא בזכות הרוח האנושית של אזרחי ישראל – שלפעמים ראש הממשלה לוקח את הקרדיט גם על זה – שממלאים את אותם חוסרים וחסכים שהתקציב הזה שאנחנו מביאים היום לאישור – ואני מקווה מאוד שלא יאושר ושהממשלה תיפול בגלל זה – שהתקציב הזה לא דואג להם.

יחיאל חיליק בר: אז מה עושה ראש הממשלה?

יחיאל חיליק בר: הוא יעמוד פה היום בסוף הדיון, והוא ידבר, אנחנו יודעים – על המחלפים של ישראל כץ הוא ידבר פה, ועל הגרפים, על הגרפים.

יחיאל חיליק בר: הוא תמיד בא ומראה לנו את הגרפים, כמה הם חזקים.

יחיאל חיליק בר: הוא שוכח את הפריפריה הנאנקת שמסתתרת מאחורי הגרפים האלה; הוא שוכח, ראש הממשלה, שילד רעב בדרום או בצפון לא יכול לאכול גרפים; הוא שוכח שילדה רעבה לא יכולה לאכול, לקחת ביס מהמחלפים של ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: הוא שוכח את זה.

יחיאל חיליק בר: וכל תקציב, כל תקציב, באים חברות וחברי הכנסת שלנו, מהפן החברתי – אני אפילו לא מדבר על הפן המדיני, שבדקות שיישארו לי אולי אדבר עליו; שתיים מהן, אולי הכי בולטות, יושבות פה, שלי יחימוביץ וסתיו שפיר – באות יחד איתנו ומראות היכן הפערים האלה; איפה יכול התקציב לעשות תיקון עיוותים כדי שהכלכלה תהיה מפוארת לא רק בגרפים, אלא שגם ניצולי השואה, והזקנים בבתי האבות – שכל כמה שבועות אנחנו רואים את אותה כתבה על כמה המדינה לא משקיעה, וכמה הם מוזנחים ומלוכלכים ורעבים, אותם דורות שייסדו את המדינה שלנו, ומראים פה מפעל הזנה לילדים רעבים, ומראים שם מפעל בשכונות במצוקה.

יחיאל חיליק בר: למה בישראל של 2018, אחרי 70 שנות קיום – אנחנו חוגגים 70 שנות קיום, ואני באמת מצדיע למדינה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אמרתי קודם, כשדיברתי על סופרמן, שאני מצדיע למדינה הזאת, שמצליחה להיות דמוקרטיה תוססת באמצע המזרח התיכון הלא-פשוט.

יחיאל חיליק בר: אבל למה אחרי 70 שנה, עם כל אותו כסף שיש במדינה הזאת – ויש במדינה הזאת הרבה כסף – עם כל אותן טכנולוגיות שבצדק ראש הממשלה מדבר עליהן ומתפאר בהן, ההייטק והחברות שנמכרות בעשרות מיליארדים כל כמה שנים, ועודפי המיסים שיש מעודפי גבייה – אני הצעתי לשר האוצר: קח את אותם עודפי גביית מיסים שיש, כמה מיליארדים, ותשקיע למשל בתגבור תשתיות רפואיות בפריפריה.

יחיאל חיליק בר: תגיד שאתה עכשיו עושה השקעה חד-פעמית, אדוני שר האוצר, בבתי החולים רבקה זיו ופוריה בעמק וכו' ובבתי חולים אחרים בפריפריה, ומשווה את התנאים שלהם לאלה של איכילוב ולוולפסון, ומשווה – אתה יודע, תפתח עוד מרכז רפואי קרוב.

יחיאל חיליק בר: למה יולדת בקריית שמונה צריכה לנסוע בין 45 דקות לשעה כדי ללדת ברבקה זיו?

יחיאל חיליק בר: ואני אומר, אם מדינה – מפוארת ככל שתהיה, חכמה ככל שתהיה, עשירה ככל שתהיה, שהגרפים בה מסתדרים מאוד מאוד טוב – לא מצליחה אחרי 70 שנות קיום לצמצם פערים בין פריפריה למרכז – אדוני היושב-ראש, עצם זה שעדיין בישראל של 2018 – והינה, התחלף היושב-ראש, וקנין, שמכיר את הפריפריה לא פחות ממני – עצם זה שבישראל של שנת 2018 יש עדיין פריפריה זה בושה לכולנו.

יחיאל חיליק בר: ואדוני, אני לא מתמטיקאי גדול, אבל אני יכול להגיד דבר אחד: במדינה של 500 קילומטר מלמעלה למטה לא צריכה להיות פריפריה.

יחיאל חיליק בר: במדינה כזאת עשירה, עם כל כך הרבה הייטק וכל כך הרבה כסף, לא צריכה להיות פריפריה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא סין, אנחנו לא קנדה, אנחנו לא אוסטרליה, אנחנו לא מעצמות גיאוגרפיות ענקיות; אנחנו מדינה עם צוואר מאוד מאוד צר ואורך מאוד מאוד קטן, ואם במדינת ישראל של 2018 לא יקרה שילד שנולד באופקים או בצפת או בקריית שמונה או בטבריה יקבל לפחות את אותם תנאי פתיחה לחיים כמו ילד שנולד בגבעתיים או ברמת גן או בתל אביב, לא עשינו כלום.

יחיאל חיליק בר: ואני, ירדנה, לא מדבר על זה שכולם יהיו עשירים, כי אין מקום שבו כולם יכולים להיות עשירים.

יחיאל חיליק בר: אני מבין את זה.

יחיאל חיליק בר: מדינת ישראל לא יכולה לחלק מזוודות של כסף לכל משפחה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני מדבר על תנאי פתיחה בסיסיים לחיים של ילד שנולד בצפת, בקרית שמונה, באופקים או בגבעתיים ורמת גן – שיהיה לו אותו מספר כיסאות בכיתה; שיהיה שכר הוגן למורים שלו, שלא יהיו מתוסכלים; שיהיו מספיק עובדות סוציאליות ופסיכולוגיות, כמו שיש בבתי ספר במרכז, גם בצפון ובדרום; שיהיה לו קולנוע – לא בכל עיר יש היום קולנוע; שתהיה לו אוניברסיטה ליד הבית.

יחיאל חיליק בר: עשתה המדינה דבר גדול והקימה אוניברסיטה, בן-גוריון.

יחיאל חיליק בר: למה אי-אפשר להקים אוניברסיטה בצפון?

יחיאל חיליק בר: אני עזבתי את הצפון, את צפת, עירי האהובה, ללמוד בירושלים – ואני מאוד אוהב את ירושלים – כי לא היה לי איפה ללמוד.

יחיאל חיליק בר: אז הכי צפונה שהייתי יכול להגיע זה חיפה.

יחיאל חיליק בר: למה אין בישראל אוניברסיטה גם בגליל?

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה משהו שאפשר לדאוג לו גם מאותם עודפי גבייה, משהו שאפשר לבנות במהלך תכנון תקציבי, בטח אם מתכננים לשנתיים מראש.

יחיאל חיליק בר: אבל אנחנו רואים שגם עם תכנון של שנתיים מראש, שזה גרוע מלכתחילה, אנחנו לא יודעים לבנות עוד אוניברסיטאות ועוד בתי חולים בנגב ובגליל.

יחיאל חיליק בר: ואני, כראש השדולה לחיזוק הפריפריה, אומר לך: אני כבר שנה חמישית פה מסיים, ואני רואה איך הפערים הללו, אדוני היושב-ראש, לא נחסמים.

יחיאל חיליק בר: ואני חושב שהיום, כשחברות וחברי הבית – שאינם נמצאים פה – באים לאשר תקציב, הם צריכים לחשוב מה הם עשו טוב בשביל אותם אנשים שנמצאים בשוליים של החברה, בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, בתקציב הזה ביחס לתקציב הקודם, ולא להראות לנו כל מיני פלסטרים: הינה, עשינו פה, ופה עוד מעון לזה.

יחיאל חיליק בר: לא, אני מדבר על המקרו; אני מדבר על זה שיש לנו עדיין פריפריה במדינת ישראל, במדינה פצפונת, ב-2018, כאשר אנחנו מובילים את הרפואה בעולם ואת ההייטק בעולם ואת הטכנולוגיה בעולם, וכאשר חברות שלנו נמכרות בעשרות מיליארדים והמדינה מקבלת מיסים של עשרות מיליארדים.

יחיאל חיליק בר: עם כל זה, אנחנו לא יודעים לתקן.

יחיאל חיליק בר: אז אולי, אדוני היושב-ראש, תגיד לי, אולי מישהו רוצה שיישארו פה עניים?

יחיאל חיליק בר: אולי מישהו רוצה שיישארו פה אנשים דפוקים?

יחיאל חיליק בר: הרי איך הגיוני בכלל שלא מתקנים את זה אחרי 70 שנה, עם כל כמויות הכסף שיש – ואתם יודעים שיש – במדינה הזאת?

יחיאל חיליק בר: ולכן, אדוני, זה קצת מבייש אותי וקצת מבאס אותי לעמוד פה היום ולדעת שיעבור עוד תקציב גרוע, עוד תקציב שהוא לא חברתי, עוד תקציב שלא עושה טוב וחסד.

יחיאל חיליק בר: וזה אפילו לא חסד, זאת זכות.

יחיאל חיליק בר: הרי בסופו של דבר אזרחים הם אזרחים הם אזרחים.

יחיאל חיליק בר: כולם אזרחים, ויש זכות לאזרח בקריית שמונה ובצפת ובאופקים להיות אזרח סוג א' כמו אזרח בתל אביב, בגבעתיים וברמת גן.

יחיאל חיליק בר: וזה לא קורה בעוד תקציב ובעוד תקציב, אז אני מתבייש.

יחיאל חיליק בר: ואני, כמובן, אסיים, בדקה שנותרה לי, בחוסר התעוזה ובתבוסתנות המדינית של הממשלה הזאת, אולי אחת הממשלות היחידות שיודעות שיש להן רוב מוצק.

יחיאל חיליק בר: יש לה את כל החלק השמאלי של הבית עד המרכז, ויש לה גם לא מעט בחלק הימני, שמבינים מה הפתרון שצריך להגיע אליו – פתרון שתי המדינות; שמבינים שצריך להתגרש מהפלסטינים ולא להתחתן איתם חתונה קתולית; שמבינים שצריכים לבנות פרטנר כמו שעשו מנהיגים אמיצים כמו בגין ויצחק רבין, עליהם השלום, ולא לתת תירוצים תבוסתניים כמו: פרטנר פחות טוב, פרטנר יותר טוב; שמבינים שהסכם שלום הוא גם נשק.

יחיאל חיליק בר: הסכם השלום היה הנשק הכי טוב ויעיל של ישראל מול האויבת הכי גדולה שלה, מצרים.

יחיאל חיליק בר: אבל אז היה מנהיג, מנחם בגין, והיום יש מפלגה שנכבשה על ידי ימנים קיצוניים שרחוקים ממורשת בגין, מהמורשת הימנית האמיתית, הז'בוטינסקאית, גם מדינית וגם חברתית.

יחיאל חיליק בר: ולכן, הממשלה הזאת, על החברתי, על הכלכלי, על המדיני, צריכה ללכת הביתה, ואני מקווה שהבית הזה היום יצביע נגד התקציב.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חברת הכנסת לאה פדידה.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: חבר הכנסת וקנין, איך אני שמחה שאתה כאן.

סתיו שפיר: יצא לך להסתכל בדוח מבקר המדינה שיצא לפני שעתיים?

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: אני לא אשקר.

סתיו שפיר: אז אני אשמח לדבר עליו קצת.

סתיו שפיר: אתמול עמדתי כאן מתישהו לקראת חצות ודיברתי על כמה סעיפים עלומים בתקציב המדינה שכששאלתי עליהם שאלות בוועדת הכספים, אף אחד לא הסכים לתת לי תשובה.

סתיו שפיר: סעיף אחד היה סעיף הוצאות שונות, מס' 13 בתקציב.

סתיו שפיר: יש שם סכום קטנטן ממש, 3.5 מיליארד שקלים בסך הכול; משהו שהאנשים שפה יושבים ומאזינים למליאה, שברובה ריקה, בטח חושבים לעצמם מה הם היו עושים ב-3.5 מיליארד שקלים – כמובן, מכספי המיסים שלנו.

סתיו שפיר: אתה, אדוני, ישבת בוועדת הכספים.

סתיו שפיר: ראית שנציגי האוצר לא הסכימו לענות על השאלה שלי, וגם הוועדה עצמה לא ממש נתנה להם אפשרות או סיבה לענות על השאלה.

סתיו שפיר: וכשסיפרתי על כך כאן אתמול, באמצע הלילה, במליאה, אחת מחברות הכנסת ממפלגתו של שר האוצר מייד תקפה אותי ואמרה שאני פשוט לא מבינה ולא יודעת.

סתיו שפיר: והאמת שאני עומדת מול מתקפות כאלה כבר כמה שנים.

סתיו שפיר: בכל פעם שאני שואלת שאלות בוועדת הכספים, יש שם שורה של חברי כנסת, חלקם פשוט בריונים, שיושבים ומנסים להסביר לי שאני לא יודעת על מה אני מדברת ושאני משקרת ושאין לי מושג ושלא בדקתי.

סתיו שפיר: אני מציעה לכל חברי הכנסת האלה, רגע לפני שהם מצביעים על התקציב, לקרוא את דוח מבקר המדינה על משרד האוצר שפורסם לפני שעתיים.

סתיו שפיר: מבקר המדינה נכנס לנושא עצום שעליו אני מתריעה כבר שנים, והוא שמשרד האוצר פיתח שיטה סודית להקטנת תקציבי המדינה שאמורים להגיע לשירותים חברתיים.

סתיו שפיר: כן, הכסף שאמור להגיע לבתי החולים כדי לקצר תורים; הכסף שיכול לממן בישראל חינוך טוב לכל ילד ולכל ילדה, לא משנה מאיפה הם באים וכמה כסף יש להורים שלהם; הכסף הזה שהיה יכול ללכת לקצבאות הנכים – כל הזמן אומרים לנו שהוא לא קיים, אבל הפלא ופלא, הוא קיים, רק שמשרד האוצר החליט לשים אותו בתוך כיסים סודיים בתקציב המדינה.

סתיו שפיר: חלק מהכיסים האלה נקראים רזרבות, והם נמצאים בתוך משרדי הממשלה.

סתיו שפיר: כביכול, הם אמורים להספיק כדי להוסיף כספים, למשל לתקציב של משרד הבריאות, אבל בפועל הכסף הזה נשלט לחלוטין במונופול מוחלט של משרד האוצר.

סתיו שפיר: ההחלטות המקצועיות של משרדי הממשלה – כך אומר המבקר – בטלות; משרד האוצר מחליט לבדו.

סתיו שפיר: ומה הוא עושה בכסף הזה?

סתיו שפיר: הוא מעביר את חלקו בשביל כל מיני הסכמים פוליטיים מזדמנים.

סתיו שפיר: את חלקו האחר, מיליארדים, הוא מעביר רק ממש בסוף השנה, ברגעים האחרונים של חודש דצמבר בשנה, כדי שמה יקרה עם הכסף הזה?

סתיו שפיר: הוא יחזור אוטומטית לקופת האוצר, כי אף אחד לא יכול להשתמש בו בימים האחרונים של השנה.

סתיו שפיר: וככה, חברים, 20 מיליארד שקלים כל שנה, במקום שישמשו את אזרחי ישראל, הולכים לפח.

סתיו שפיר: אני אצטט כמה דברים מהדוח הזה, שהוא פשוט חמור ביותר.

סתיו שפיר: אומר הדוח: ההיקף הכספי של אותן רזרבות, חלקן חסויות, חלקן גלויות, חלקן מדומות, היה 15 מיליארד בתקציב 2017, 20 מיליארד בתקציב 2018.

סתיו שפיר: בתקציב 2019 הוא כבר יעלה ל-25 מיליארד שקלים לפחות.

סתיו שפיר: חלק גדול מהרזרבות מועבר למשרדים רק לקראת סוף השנה, כך שהם לא מנוצלים בכלל.

סתיו שפיר: ב-2014, אומר מבקר המדינה, הועברו 45% מהרזרבות רק בסוף חודש דצמבר.

סתיו שפיר: מה שהדבר הזה אומר זה שהכסף הזה חוזר לקופת המדינה; לא נעשה בו שום שימוש.

סתיו שפיר: הוא פשוט מתגלגל לשנה הבאה בלי שהוא ינוצל לטובתם של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: אומר שם מבקר המדינה למשרד האוצר, ואני מצטטת: "בתשובה מקדמית לעתירה לבג"ץ של חברת הכנסת סתיו שפיר נגד שר האוצר וועדת הכספים מיוני 2014 – – – הודיע משרד האוצר לבית המשפט כי בכוונתו לעבות את הביאורים לחוק התקציב החל מ-2015 – – – 'בדברי ההסבר לחוק התקציב יכלול משרד האוצר ביאורים באשר לניהול הסיכונים בתקציב המדינה'", ועוד ועוד ועוד ועוד.

סתיו שפיר: אבל נמצא, אומר המבקר, כי הצעות התקציב לשנת 2016, 2017 ו-2018 לא כוללות את הביאורים האלה.

סתיו שפיר: וגם בדברי ההסבר לאותו סעיף, הוצאות שונות, סעיף מס' 13 שעליו התרעתי, אין שום הסברים.

סתיו שפיר: עוד אומר המבקר שאגף תקציבים במשרד האוצר לא פעל לתקן את הליקויים שהועלו בדוחות הקודמים של המבקר, באופן שנוגד את הנהלים הפנימיים של משרד האוצר עצמו.

סתיו שפיר: מוסיף המבקר שראוי שההתחייבות לבג"ץ בעניין העתירה שלי "תבוצע על כל סעיפי התקציב, ובכלל זה בסעיפים הוצאות שונות והוצאות פיתוח אחרות".

סתיו שפיר: מבקר המדינה מתריע גם על מערכת מרכב"ה – מערכת שגם עליה נאלצתי לעתור לבג"ץ, אחרי שבמשך שנתיים – מרכב"ה, למי שתוהה, זה לא הטנק; זאת המערכת התקציבית שבה נמצאות כל הוצאות הממשלה אצל החשב הכללי.

סתיו שפיר: במערכת הזאת, אם היא תהיה חשופה בפנינו, חברי הכנסת, אנחנו נוכל לדעת בכל רגע נתון כמה כסף הממשלה באמת הוציאה והאם התקציבים נוצלו ומה נמצא באותן רזרבות סודיות ולאן הכספים האלה מתגלגלים.

סתיו שפיר: זה האלף-בית של פיקוח תקציבי.

סתיו שפיר: אבל משרד האוצר לא מוכן לחשוף את זה לציבור.

סתיו שפיר: כשביקשתי מהם, כבר לפני שנתיים, בוועדת הכספים: תנו לי מפתח למערכת, מה אכפת לכם?

סתיו שפיר: במקום שאני כל פעם אטרטר אתכם לוועדה ואבקש מכם עוד תשובות ועוד תשובות, ואני רואה שלא בא לכם לענות, תנו לי להיכנס למערכת לבד, אני אמצא את התשובות בעצמי.

סתיו שפיר: משרד האוצר התנגד.

סתיו שפיר: מנכ"ל האוצר באב"ד צרח עליי בוועדת הכספים שכל הדבר הזה זה שקרים, ואחר כך ניסה להוציא אותי מדיונים שלו אפילו עם חברי האופוזיציה בעניין התקציב.

סתיו שפיר: כשזימנתי אותו לישיבת ועדת השקיפות כמה פעמים כדי לפתוח את הדיון על הדבר הזה, הוא סירב להגיע; מנכ"ל המשרד היחיד מבין משרדי הממשלה שפשוט מסרב באופן תדיר להגיע להרבה מוועדות הכנסת, כאילו הוא בכלל לא אמור לספק תשובות לציבור.

סתיו שפיר: ומה אומר המבקר?

סתיו שפיר: שמערכת מרכב"ה אינה שקופה; שגם בתוך המערכת אין באמת מידע מספק באשר ליעדם של הכספים האלה.

סתיו שפיר: וכשאני, לפני כמה חודשים, נאלצתי להגיע עם הנושא הזה לבית המשפט העליון – אני מעדיפה לצמצם את מספר הפעמים שאני הולכת לבית המשפט העליון, מאחר שאני לא חושבת שזה כל כך נחמד שאנחנו, בין הרשויות, צריכים להתכתב בינינו באמצעות עורכי דין, אבל לעיתים ממש אין ברירה.

סתיו שפיר: עתרתי לבג"ץ ביחד עם החשב הכללי לשעבר ירון זליכה.

סתיו שפיר: גם אז משרד האוצר כבר הודיע לנו שהוא מתכוון להתנגד.

סתיו שפיר: מעניין איך הם יכולים להתנגד אחרי העמדה החד-משמעית של מבקר המדינה בעניין הצורך בשקיפות גם במערכת הזאת, ובכלל בתקציב המדינה, כדי שנוכל לפקח על התקציב ולדאוג לכספי ציבור.

סתיו שפיר: עוד מצביע הדוח על ליקויים וכשלים בדרך שבה אגף התקציבים מתקצב, מנצל ומשקף הרבה מסעיפי התקציב.

סתיו שפיר: תקצוב של כספים קואליציוניים באותן רזרבות "מטשטש את הגבולות", אומר המבקר, "בין המטרות של הרזרבות השונות ומקשה על הציבור והכנסת את הבקרה על הסכומים המוקצים לכל אחת מהמטרות"; "ההתנהלות הזאת פוגעת בניצול התקציב לצורכי הציבור בהתאם לסדרי העדיפויות שקבעה הממשלה" – ואני יכולה להמשיך ולהמשיך ולהמשיך.

סתיו שפיר: השאלה היא מה עושים עם הנתונים האלה שנחשפים לציבור, נתונים שאני עומדת כאן ומדברת עליהם פעם אחר פעם.

סתיו שפיר: העברתי את הנתונים האלה כבר לפני שנתיים למשרד המבקר וליועץ המשפטי לממשלה.

סתיו שפיר: עצרנו – הצלחנו לעצור בוועדת הכספים שחיתויות במאות מיליוני שקלים בזכות המעקב הסיזיפי הזה והשאלות שנשאלות מול פקידי האוצר.

סתיו שפיר: ועדיין מגיע לכנסת תקציב כזה ל-2019, תקציב שהולך להשפיע על החיים של כל אחד מאיתנו עד 2020, ואין דיון על התקציב הזה; אין עליו אפילו לא שעה אחת של דיון אמיתי.

סתיו שפיר: ועדת הכספים התכנסה כדי להציג מצגות יבשות וריקות של כמה שרים בממשלה, שלא נתנו אפילו שורה תקציבית בסופן על התוכניות שלהם ל-2019.

סתיו שפיר: הכנסת כאן התכנסה לדיון, אבל הוא מוגבל בסדרי הדיון, ואי-אפשר אפילו לקיים כאן איזשהו סוג של שיח עם הממשלה ולנסות לתקן את התקציב הזה.

סתיו שפיר: וחברי הכנסת הנעלמים, אלה שלא יושבים פה על הכיסאות מצד הקואליציה והולכים ורק מנסים לדברר את הממשלה עם דפי המסרים של משרד האוצר, לא טרחו להיכנס לסעיפים האלה, לא טרחו לוודא שכסף שאזרחי ישראל עבדו כל כך קשה בשבילו ושילמו אותו במיסים למדינה, מתוך אמון שהמדינה תדאג להעביר את הכסף הזה לצרכים של האזרחים – שזאת אמורה להיות מטרתם – חברי הכנסת האלה יצביעו בעוד כמה שעות על התקציב בלי לדעת כלום על מה שמתרחש בו.

סתיו שפיר: זו השחיתות הכי גדולה שמתרחשת כאן, בגלל שהיא שחיתות שנמצאת כבר עמוק בתוך המוסדות, בתוך דרך העבודה של הכנסת.

סתיו שפיר: זאת שחיתות שמאוד מאוד קשה לאתר בחקירות משטרה, כי היא הפכה להיות חלק מהשיטה.

סתיו שפיר: כשאני נכנסתי לכנסת והתחלתי להילחם בשיטה הזאת, כל כך הרבה אנשים כאן במשכן באו ואמרו לי, כאילו הם נותנים לי איזו עצה ידידותית: כדאי שתתרחקי מזה ושלא תתעסקי בזה.

סתיו שפיר: ככה אנחנו עושים כבר שנים.

סתיו שפיר: אין לך שום סיכוי לשנות את זה.

סתיו שפיר: כי משום מה כולם התרגלו וכולם מסכינים עם שיטה שלמה שגונבת כספי ציבור.

סתיו שפיר: תחשבו מה היה אפשר לעשות, אדוני, ב-20 מיליארד שקלים בשנה למען אזרחי ישראל, ואחר כך תגידו אם אתם מוכנים באמת – –

יצחק וקנין: תודה.

סתיו שפיר: – – בלב שלם, להצביע על התקציב הזה בלי לדרוש שהכסף הזה יעבור לציבור הישראלי.

סתיו שפיר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – פנינה תמנו-שטה.

יצחק וקנין: 15 דקות לרשותך.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול רוצה לברך את ועדת האתיקה בראשותך, שהרחיקה היום את חברת הכנסת חנין זועבי לשבוע על כך שקראה לחיילי צה"ל רוצחים.

לאה פדידה: חבל שזה רק לשבוע, אבל טוב שהשכלתם והבנתם שאמירה כזאת אינה נמצאת בתוך חופש הביטוי.

לאה פדידה: אני רוצה לקרוא לכם קטע.

לאה פדידה: "האמת אינה תלויה בכוח והצדק אינו צמוד לרוב – – – הטוענים כי אם – – –", ניתנה הזכות לרוב להכריע, "משמע שהרוב צודק, אינם מוכיחים אלא את בורותם או את שאיפתם ל'דיקטטורה של הרוב', שגם היא, כמובן, אפשרית, הרסנית ודורסנית.

לאה פדידה: הצדק אינו שוכן בקרב המספרים הרבים; לעיתים הוא בוחר לו את משכנו דווקא בקרב המיעוט הדל – – – ולכן לא ניתן לבנות את המשטר הדמוקרטי רק על הרוב, שכן הרוב יכול לטעות או לנהוג שלא בצדק"; "התבונה והחירות כאחת מחייבות בדרך כלל את הכרעת הרוב, בתנאי שהרוב יכבד את זכויות המיעוט, לרבות זכותו העיקרית – – –", של הרוב.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, האם אתה יודע מי כתב את זה?

לאה פדידה: בטח עכשיו אתם חושבים שזה שמאלני שדואג למיעוט.

לאה פדידה: כתב את זה מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

לאה פדידה: ואת זה – אם הממשלה הזאת הייתה יודעת שזה שיש להם רוב בקואליציה לא נותן להם את היכולת והכוח להיות דורסניים ולחוקק חוקים שפוגעים באזרח והאזרחית, ולחוקק חוקים שמצרים את מוסדות החוק ואת הפרדת הרשויות, ולתת לנו חוקים הזויים, כמו מרכולים, פריימריז, המלצות ואחרים; אם היו לוקחים את משנתו שלו, של האיש ההוא שנקרא מנחם בגין, אולי היינו רואים ממשלה טובה יותר.

לאה פדידה: אבל עסקינן השבוע בתקציב שמאחוריו עומד אדם אחד והוא השר כחלון, שיצא בקמפיין ענק: נטו משפחה.

לאה פדידה: אז ישבנו ובדקנו אם בתוך התקציב הזה באמת, אכן אנחנו רואים נטו משפחה.

לאה פדידה: אבל אין.

לאה פדידה: למשל, כשאני הייתי בעירייה, עשרות ומאות שקלים דרשו ממני כדי להנגיש את המבנה, אבל ממשלת ישראל לא תנגיש אף מבנה עד 2021; יום לימודים ארוך – משפחה, לא? הבטיחו, אמרו – נדחה.

לאה פדידה: אז בתקציב הזה ראינו הבטחות שלא קוימו, סעיפים שלא מומשו.

לאה פדידה: כנראה שלמדנו שבממשלה הזאת לקיים הבטחה – זה לא בדיוק הסיטואציה; לבצע את מה שאמרנו מזמן – ממש לא.

לאה פדידה: כשאני עוד הייתי בבית ישבתי וראיתי ישיבה חגיגית וגדולה שאומרת: 18 מיליארד לצפון.

לאה פדידה: כתושבת הצפון, שמחתי מאוד.

לאה פדידה: אייכה, כסף?

לאה פדידה: היכן אתה מסתתר?

לאה פדידה: זה באמת לא ידוע, כי הכסף לא הגיע.

לאה פדידה: וכשבאו ראשי הרשויות ועלו לכאן וביקשו וחקרו, אמרו להם: אל דאגה, בוא יבוא הכסף.

לאה פדידה: אז בואו נסתכל.

לאה פדידה: הסתכלנו, הפכנו את דפי התקציב הנה והנה, הסתכלנו, אולי הוא מסתתר לו אי שם – אבל שום דבר וכלום, והתקציב של שיקום הצפון ותוכנית הצפון הגדולה והגרנדיוזית הזאת שוב נעלמה מספרי התקציב, ושוב אתם צריכים להסתכל עלינו בעיניים, אנשי הצפון, ולבקש סליחה: הטעינו אתכם.

לאה פדידה: אנחנו רוצים להשאיר את הפערים החברתיים ורוצים שתסתכלו ימינה ושמאלה ותגידו שאין מה לעשות ואי-אפשר – זה ממש מפריע, חבר הכנסת אליעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אלעזר.

לאה פדידה: אלעזר.

לאה פדידה: לא מגיע לך השם שאני אוהבת כל כך אם אתה מפריע באמצע.

לאה פדידה: אני מציעה לכם, בימים האלה של התקציב, או לעצור אותו או להסתכל בעיניים של אנשי הצפון ולהגיד: הונינו אתכם, הטעינו אתכם, והפער יישאר.

לאה פדידה: על מי אתם עובדים עם זה שאתם אומרים שהכלכלה צומחת?

לאה פדידה: על מערכת בריאות שקורסת?

לאה פדידה: הן רק אתמול קראנו כתבה וראינו את הנאום של מנכ"ל משרד הבריאות, שמתריע מפני קריסה כוללת של מערכת הבריאות.

לאה פדידה: על מי אתם עובדים?

לאה פדידה: עלינו, הנכים, שאמרתם שתעלו למשכורת מינימום ופתאום – אופס, זה נעלם?

לאה פדידה: על מי אתם עובדים כשאתם אומרים שאתם מורידים את המיסים?

לאה פדידה: אל תיתנו לנו מתנות קטנות; אנחנו צריכים הזדמנות אמיתית.

לאה פדידה: יש בישראל שר אוצר שלדעתי, תקציב כזה – לא נטו משפחה, נטו כישלון, נטו כישלון של תקציב; שר אוצר שמשחק מחבואים עם נבחרי הציבור – כך קבע דוח המבקר.

לאה פדידה: ב-2017 מסתיר 10 מיליארד, ומחזיק בתוך התקציב כל מיני כספים כאן ושם.

לאה פדידה: מפני מי אתה מסתיר?

לאה פדידה: עם מי, שר האוצר, אתה משחק מחבואים?

לאה פדידה: עם נבחרי הציבור?

לאה פדידה: למי הכסף הזה מיועד?

לאה פדידה: לאיפה הוא הולך, אם לא לצפון?

לאה פדידה: את התשובות האלה כנראה לא אני ולא אתם נדע ברגע זה, אבל אנחנו כן נתחייב לשאול את זה שוב ושוב, כדי שנדע לאן הולכים המיליארדים האלה במקום ללכת לאנשים ולנשים שזקוקים לזה.

לאה פדידה: לא פרסים ישראל צריכה ולא הגרלות.

לאה פדידה: אנחנו צריכים סוציאל-דמוקרטיה.

לאה פדידה: שמעת את המושג הזה?

לאה פדידה: אנחנו צריכים שמדינת ישראל תדאג, שמדינת ישראל תיכנס למקום שבו השוק נכשל.

לאה פדידה: אתם רחוקים מזה.

לאה פדידה: אתם קפיטליסטים.

לאה פדידה: כן, אפשר לקרוא לזה קפיטליזם דורסני.

לאה פדידה: מיסים הורדתם – אולי, אבל את יוקר המחיה בטח שלא.

לאה פדידה: את החקלאים – בואו נפרק, את התעשייה – בואו נפרק, את הפערים – בואו נרחיב.

לאה פדידה: למה לא?

לאה פדידה: אפשר, הם מצביעים שלנו בין כה וכה.

לאה פדידה: אז אולי תסתכלו, ככה, בכיס ימין ובכיס שמאל, לראות אם עדיין אנשי הפריפריה נמצאים אצלכם?

לאה פדידה: כמי שיודעת מתי מזלזלים בנו ושכל הזמן אתם מדברים עלינו, אנשי הפריפריה – אולי כשתפסיקו לדבר עלינו ולעשות למעננו אז יהיה יותר טוב.

לאה פדידה: יש אלטרנטיבה שקוראת לעצמה "אלטרנטיבה", אבל מי שאומר על עצמו: אני קפיטליסט עם חמלה – לא האלטרנטיבה האמיתית, וכולנו יודעים, בבית הזה, מי אמר את האמרה הזאת, וזה יאיר לפיד.

לאה פדידה: אז, הבשורה הזאת מאותו כחלון, וביבי – זה לא מעניין אותנו יותר, ואת הכישלון של התקציב הזה, הכישלון של שר האוצר הזה, צריך להחליף במדינת רווחה צודקת ושוויונית.

לאה פדידה: תפסיקו למכור לנו שהצדק הוא צדק.

לאה פדידה: תפסיקו למכור לנו שאפשר לחלק את העוגה שווה בשווה ושגם אנחנו נרוויח מזה.

לאה פדידה: אז זה לא.

לאה פדידה: אנחנו צריכים הזדמנות אמיתית כדי לדעת לצמוח זקוף וללכת.

לאה פדידה: מה הבשורה שלכם?

לאה פדידה: הסתה גסת רוח?

לאה פדידה: מה הבשורה שלכם?

לאה פדידה: הינה, גם השר דרעי נכנס, שר הפריפריה והגליל.

לאה פדידה: אולי אתה תלמד אותנו איך אפשר בתקציב הזה להגיד שיש צמצום פערים.

לאה פדידה: לא ביטול שיטת המצ'ינג, לא יותר כסף לתושבי הפריפריה ולא שום דבר אחר שמביא בשורה ואומר: אנחנו באמת מתקנים.

לאה פדידה: את המילה הזאת בבית אנחנו שומעים השכם והערב, כאילו זאת סיכה על הדש, מעין פרסומת: אנחנו איתכם.

לאה פדידה: אז אנחנו לא נמצאים בין הפרסומות אלא בשידור בזמן האמיתי.

לאה פדידה: אנחנו רוצים תוצאות; אנחנו רוצים תקציבים.

לאה פדידה: בגלל היהירות שלכם ובגלל חוסר ההקשבה והזלזול, אני בטוחה שבבית בסוף יבינו שאין בשורה מכם ואין מענה מכם, ויוהרה אף פעם לא הביאה לשלטון.

לאה פדידה: כשישבתי מול שר הרווחה לדבר על התקציב שלו, הוא היה מאוד מאוד גאה בתקציב.

לאה פדידה: שאלתי שאלה פשוטה: אמרתם במשך כמה חודשים שהשיטה הרעה ביותר שמפלה בתחום הרווחה היא שיטת המצ'ינג.

לאה פדידה: בבית, למי שלא יודע מה זה מצ'ינג, אני אסביר: אם יש לך 50 שקלים, אדוני היקר, אני יכולה לתת לך 150 שקלים; אם אין לך, אני לא יכולה לתת לך כלום.

לאה פדידה: אבל אם יש לך ואתה לא צריך – אני אתן לך.

לאה פדידה: אמרנו וחשבנו שאולי פה תבוא הבשורה.

לאה פדידה: אבל לא, עדיין אנחנו שומעים ורואים שילד במרכז מקבל פי חמישה.

לאה פדידה: זה הרי מטורף.

לאה פדידה: אם אנחנו בצפון נמצאים במצב סוציו-אקונומי ממוצע של 4 ולא יכולים לממש את כספי הרווחה, אז מה עשינו, חברים וחברות?

לאה פדידה: מתי יתוקן העוול הזה?

לאה פדידה: אני חייבת להגיד לכם את זה.

לאה פדידה: זה פשוט מעצבן ומקומם שאומרים שהבשורה הגדולה לצפון היא שיש לנו מחלפים טובים יותר וכבישים טובים יותר.

לאה פדידה: מה המסר?

לאה פדידה: מה המסר?

לאה פדידה: איבדנו אתכם, הצפון, לא רוצים להשקיע בכם, והדבר הכי גדול: קחו אוטו, סעו למרכז, ושם תתפרנסו.

לאה פדידה: לא רוצים מחלפים.

לאה פדידה: אל תחברו אותנו למרכז – תחברו את המרכז לצפון; תנו תעסוקה, תנו חינוך, תנו רווחה, תנו בריאות.

לאה פדידה: לא ייתכן שבמדינה של 2018 ישב מולי מנהל בית חולים בוועדה ויגיד לי: צר לי, חברת הכנסת לאה פדידה, התרופות האלה – אנשי הצפון אפילו לא ישמעו את שמן, כי אין לנו תקציב לתת את זה לצפון.

לאה פדידה: זו כבר אפליה מובנית.

לאה פדידה: זה כבר אומר שמישהו מלמעלה רוצה שנהיה חלשים יותר, רוצה שלא נרים את הראש ושלא יהיה לנו זמן – שנעסוק בהישרדות ובדברים של היום-יום כדי שלא נוכל לשמוע אתכם, נבחרי הציבור – להחליט מה אנחנו רוצים להצביע; שלא נסתכל ככה בכבישים ונראה: נטו משפחה, נטו, נטו – נטו כישלון.

לאה פדידה: זה תקציב שלא מביא בשורה אחת לתושבי הצפון והדרום.

לאה פדידה: זה תקציב שלא אומר:

לאה פדידה: אני מסתכל לעם בעיניים ואומר שפירות הכלכלה ופירות הצמיחה צריכים להגיע לעם.

לאה פדידה: אם אנחנו לא עם בעיניכם, אז מה?

לאה פדידה: האם צריכה להיות איזושהי אליטה ואנחנו צריכים לשבת בצד ולהסתכל בערגה שאולי פעם גם נהיה ככה?

לאה פדידה: כמה דוחות פורסמו במשך החודשיים האחרונים, דוחות שאתה קורא אותם וכואב לך הלב.

לאה פדידה: ואת אומרת: אייכה?

לאה פדידה: מה קרה פה?

לאה פדידה: האם יש כאן ממשלה אטומה?

לאה פדידה: האם התקציב הזה שאתה כאן מחביא, של 17 מיליארד שקלים, לא היה אמור להגיע לאותו נער ונערה שנמצאים שם?

לאה פדידה: אתה יודע שילד וילדה שמקבלים הזדמנות אמיתית ומקבלים את החינוך הנכון ואת התנאים הנכונים יגדלו ויהיו אדם יצרני, אדם שעובד, ולא צריך אותנו יותר?

לאה פדידה: אבל אולי מזה אתם חוששים – חוששים שאנשי הצפון ואנשי הדרום, יהיה להם טוב, ונחת, ואז יוכלו לבחון באמת ובתמים מי דואג להם.

לאה פדידה: לא מסיסמאות בחירות ולא מקמפיין בחירות רוצים אנחנו לשמוע את הבשורה; אנחנו רוצים לדעת שיש לכם בשורה.

לאה פדידה: 40 שנה אתם בשלטון, ועדיין יש פריפריה.

לאה פדידה: אתם יודעים, גם אחרי 40 שנה של הליכה במדבר קרה משהו.

לאה פדידה: אז חשבנו וציפינו שיקרה משהו, שנלך לבחירות, כי 40 שנה – מיציתם את זמנכם.

לאה פדידה: 40 שנה אתם בשלטון ו-40 שנה עדיין יש פריפריה.

לאה פדידה: אז מה הבשורה שלכם?

לאה פדידה: מה הבשורה שלכם לאותם נער ונערה שמסתכלים עלינו עכשיו?

לאה פדידה: מה הבשורה שלכם – לכו ותסתכלו בקמפיין היפה הזה של עשרות ומאות אלפי שקלים שמציף את הרחובות?

לאה פדידה: לא, אין פה בתקציב הזה שום בשורה, ואין פה נטו משפחה; יש פה נטו כישלון.

לאה פדידה: אנחנו מבקשים: אל תצביעו לתקציב.

לאה פדידה: תסתכלו לנו בעיניים ותבינו שהפריפריה היא לא מילת קישוט בנאום, אלא יש שם באמת אנשים ונשים שצריכים אתכם שתובילו לצדק אמיתי ולשוויון, ולא לאמירה חסרת תוכן, אלא לתקציב שיביע את זה.

לאה פדידה: תזכרו את זה כשאתם מבקשים ממישהו לבקש סליחה.

לאה פדידה: 40 שנה אתם בשלטון ו-40 שנה אנחנו בפריפריה.

לאה פדידה: הגיע הזמן לשינוי.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת והשרים, אבקש מכם לשבת כמה דקות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו חובה נעימה להחזיר את מניין חברי הכנסת ל-120.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת שעל פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של השר דוד אזולאי, שנכנסה לתוקפה ביום כ"ז באדר התשע"ח, 14 במרס 2018, בשעה 12:40, בא במקומו חבר הכנסת ינון אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת אני מזמין את ינון אזולאי לעלות לדוכן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון אזולאי, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

ינון אזולאי: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מוזמן לומר כמה מילים, אם אתה מעוניין בכך.

ינון אזולאי: נהוג מקדמת דנא להתחיל את הדיון בבקשת רשות מיושב-ראש הכנסת בהתאם לסעיף 41(ב) לתקנון.

ינון אזולאי: אך אבקש בזאת רשות לחרוג ממנהג זה ולפתוח במצוות עשה של כבד את אביך.

יולי יואל אדלשטיין: הרשות נתונה.

ינון אזולאי: ברשות כבוד אבי מורי השר לשירותי דת, ברשות מכובדי היושב-ראש, ברשות שר הפנים והשר לפיתוח הפריפריה הנגב והגליל הרב אריה דרעי, ברשות אימי היקרה, ברשות חמותי, הרבנית מרים אשת הגאון הרב שמעון כהן זצ"ל, שהיה לסמל של גאונות וענווה, ואחרונה חביבה רעייתי איילה, שתחיה, ששלי ושלכם – שלה הוא.

ינון אזולאי: חבריי חברי הכנסת, למדנו בתלמוד ירושלמי במסכת ביכורים: שלושה נמחלים להם עוונותיהם – גר, חתן והעולה לגדולה.

ינון אזולאי: שואלת הגמרא: מדוע אף העולה לגדולה נמחלים עוונותיו?

ינון אזולאי: וכי לא די בכך שעלה לגדולה?

ינון אזולאי: והגמרא מתרצת:

ינון אזולאי: אמר הקב"ה: וכי שררה אני נותן לכם?

ינון אזולאי: עבדות אני נותן לכם.

ינון אזולאי: בנימה אישית, אבקש לומר לך כי מסירותך לצורכי ציבור באמונה הטביעה בי כילד רך את ההבנה הפשוטה בדברי חכמים, "עבדות אני נותן לכם".

ינון אזולאי: מעולם לא גבה ליבך ולא רמו עיניך.

ינון אזולאי: תמיד ידעת להלך לפי רוחו של כל אחד ואחת בנעימות האופיינית לך, ויחד עם זאת, להביע בגאון את עמדת היהדות הנאמנה, כשליח רבותינו חברי מועצת חכמי התורה.

ינון אזולאי: אבקש, אבא יקר, לומר לך מילה קטנה אך בעלת עוצמה: תודה.

ינון אזולאי: תודה על המסירות לחינוך אשר חונכתי, כשאתה ואימא שלחתם אותי ואת אחיי ללמוד במקומות תורה מרוחקים, בישיבת תפארת משה בבני ברק ולאחר מכן בישיבה גדולה שארית יוסף בבאר יעקב, אצל ראש הישיבה הרב ניסים טולדנו, זכר צדיק לברכה.

ינון אזולאי: לא פעם שמעתי אותך אומר שאם אחד מילדיך יפנה לעסוק בפוליטיקה, אזי נכשלת בחינוך.

ינון אזולאי: אני רוצה לומר לך, אבא: לא נכשלת בחינוך.

ינון אזולאי: אולי אני סטיתי מהמסלול, אך לא מהדרך.

ינון אזולאי: בעזרת השם יתברך נמשיך יחד עוד שנים רבות, בבריאות איתנה, בעשיה מבורכת, ביושר ובהגינות, כמו שלימדתני: לתת דין קדימה לעני לפני העשיר, לחלש לפני החזק, לרעב לפני השבע.

ינון אזולאי: וכמובן, מעל כולם – בני התורה, אשר אני נכלל בתוכם.

ינון אזולאי: כך חונכנו וכך התווה לנו את הדרך מרן, פאר הדור, רבנו עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, זכותו תגן עלינו, אשר יסד את תנועתנו הקדושה תנועת ש"ס והיה לאב, לרועה ולמורה דרך לכלל ישראל ולנו בפרט, והכול באהבה ובחיבה המיוחדת לו, והבור אשר נפער עם הסתלקותו אינו יכול להתמלא לעולם.

ינון אזולאי: אבי מורי, רגע לפני שניגשתי להצהיר אמונים קראת לי וביקשת ממני: בני, אנא, תמיד יהיה לנגד עיניך את שאמר דוד המלך בספר תהילים: "ה' לא גבה לבי ולא רמו עיני ולא הלכתי בגדלות ובנפלאות ממני".

ינון אזולאי: עם צידה לדרך כזאת אני נכנס בחרדת קודש לשמש שליח נאמן לשולחיי, מועצת חכמי התורה בנשיאות מרן ראש הישיבה הגאון חכם שלום הכהן שליט"א.

ינון אזולאי: ועל כך אני מודה, ומתחייב בעזרת השם יתברך למלא את שליחותי זו באמונה וביושר.

ינון אזולאי: כמובן, אבקש להכיר טובה גדולה למקים עולה של תורה, שהעמיד דור שלם וזקף את קרנה וקומתה של יהדות ספרד המעטירה, הלוא הוא יושב-ראש התנועה, שר הפנים והשר לפיתוח הפריפריה הנגב והגליל הרב אריה דרעי שליט"א, על האמון אשר אתה נותן בי ועל אשר למדתי ממנו רבות בתקופה שבה כיהנתי כעוזרו.

ינון אזולאי: למדתי רבות ממך, השר הרב אריה, על כוח הנתינה.

ינון אזולאי: למדתי רבות על עבודה מבוקר עד לילה למען הזולת בכל צעד ושעל; על רגישות חברתית, סיוע למוחלשים, לנכים ולאלה שיש להם פחות.

ינון אזולאי: למדתי ממך, הרב אריה, מהי נחישות להרבות תורה, לציית ולשמוע באופן מוחלט בקול חכמים, ועל דבקות ואמונה בדרך להשגת המטרה למען כלל ישראל.

ינון אזולאי: כמו כן, אבקש להודות מעל במה מכובדת זו לאיש יקר ונעלה, אשר הוכיח מהי חברות אמיתית ומהי אנושיות, ידיד בית אבא, חבר הכנסת אילן גילאון היקר, שיזכה לבריאות איתנה.

ינון אזולאי: אמן.

ינון אזולאי: כמו כן אודה לכל חבריי מלשכת שר הפנים בראשות ראש המטה, אחי ורעי משה ארבל, על תקופת עבודה פורייה של עשייה למען הכלל באהבה ובאחדות הראויה לציון.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אבקש, ברשותך, לפנות אל כלל אזרחי מדינת ישראל, תושבי הפריפריה, הנגב והגליל בכלל ואשדוד עירי בפרט: אחיי ורעיי, דעו כי מהיום יש לכם חבר אישי בכנסת ישראל.

ינון אזולאי: אעמוד לרשות

ינון אזולאי: כם בעזרת השם באופן אישי ואשתדל בכל דבר ועניין.

ינון אזולאי: אבקש לחתום את דבריי בתפילת רבי אלימלך מליז'נסק, זכר צדיק וקדוש לברכה, שרק בשבוע שעבר, ביום פטירתו, זכיתי להשתטח על קברו בפולין ולהתפלל בדמעות: "אדרבה, תן בליבנו שנראה כל אחד מעלות חברינו ולא חסרונם, ושנדבר כל אחד את חברו בדרך הישר והרצוי לפניך, ואל יעלה בליבנו שום שנאה מאחד על חברו, חלילה, ותחזק אותנו באהבה אליך, כאשר גלוי וידוע לפניך שיהא הכול נחת רוח אליך".

ינון אזולאי: אמן.

ינון אזולאי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: לא מוחאים כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ינון אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: אם אכן תיקח דוגמה מאבא, שכולנו מכירים ומוקירים, תהיה חבר כנסת יוצא מן הכלל.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת האתיקה בקובלנות נגד חברת הכנסת חנין זועבי בשל התבטאות בישיבת ועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, וכן לוח תיקונים להצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הפנים אריה דרעי לברך את הח"כ החדש מסיעתו, שתכף יתפוס את מקומו ליד יושב-ראש הסיעה וילמד ממנו, כבר בעוד שעות אחדות, איך מצביעים על התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, יש לך משימה היום.

יולי יואל אדלשטיין: בהצבעה הכי קשה בכל השנה, על התקציב, אתה תצטרך לחנוך את הח"כ החדש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שחבר הכנסת בן צור כבר עשה קיזוז היום.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אריה מכלוף דרעי: יש לו כבר קיזוז לערב.

יואב בן צור: יש לי שבע ברכות.

אריה מכלוף דרעי: נו, אמרתי לך.

אריה מכלוף דרעי: אני מכיר אותו.

אריה מכלוף דרעי: נו, מה.

יולי יואל אדלשטיין: איי, איי, איי, מפקיר את הח"כ החדש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי ידיד נפשי שר הדתות דוד אזולאי, השר אלקין, חברים, חברות, בני משפחת אזולאי, משפחת כהן, ידידים, פעילים יקרים, עובדי משרד הפנים, משרד הנגב הגליל והפריפריה וכמובן, אחרון אחרון חביב, חבר הכנסת ינון אזולאי.

אריה מכלוף דרעי: אני צריך להתחיל להתרגל.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שמבר-המצווה שלו לא שמעתי אותו מדבר, ואני חייב לומר שהוא עשה את זה יפה מאוד, באמת יפה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: ביומיים האחרונים חששתי איך ינון יעמוד פה וידבר; הוא לא רגיל לדבר, הוא רגיל לעבוד, רגיל להיות צנוע, שקט.

אריה מכלוף דרעי: ואני חייב לומר שהוא עשה את זה יפה מאוד, ברוך השם, באמת יפה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: סיפור קטן מהשבוע, שתבינו מי זה ינון.

אריה מכלוף דרעי: ביום ראשון הוא מתקשר אליי אחרי בקשת המחילה, ואומר לי: תשמע – אם מישהו זוכר, השבוע נראה שעברו כמה שבועות טובים, ובסך הכול שלושה ימים.

אריה מכלוף דרעי: עברנו הרבה טלטלות בשבוע הזה.

אריה מכלוף דרעי: בכל שעה השתנה מזג האוויר.

אריה מכלוף דרעי: אף חזאי לא היה שייתן לנו הערכת מצב מזג אוויר מדויקת, ולכן כל שעה השתנה העניין.

רוברט אילטוב: – – –

אריה מכלוף דרעי: כן, כן, כן, כן.

אריה מכלוף דרעי: ואז ינון מתקשר אליי ביום ראשון בערב, לאחר שדוד הודיע לי שבכוונתו להתפטר, ינון מתקשר אליי ביום ראשון ואומר לי: כבוד השר, אני חושב שלא כדאי, כיוון שאני רואה שהשבוע הזה הוא המושב האחרון, ואחר כך זה פגרה ובחירות.

אריה מכלוף דרעי: זה סתם בזבוז.

אריה מכלוף דרעי: בשביל מה אני אקח סתם משכורת?

אריה מכלוף דרעי: זה נראה לי הליך מיותר, סתם, בשביל מה?

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע כמה אנשים אתם מכירים שהיו אומרים, כזאת שיחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מכיר הרבה הפוך.

אריה מכלוף דרעי: הפוך, כן.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי את זה בלשון חיובית.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי לו: אני שומע.

אריה מכלוף דרעי: היות שאני מכיר את הפנימיות של ינון ואני מכיר את היושר ואת הפנימיות העשירה – הוא גדל בבית אבא ואימא ואני יודע מה העושר הגדול הזה, המוסרי והערכי – אמרתי לו: נדבר בבוקר.

אריה מכלוף דרעי: בבוקר סימסתי לו בשעה מוקדמת: תמשיכו במהלך.

אריה מכלוף דרעי: זה נכון שמיום שני בבוקר ועד אתמול בערב עוד מזג האוויר השתנה הרבה פעמים, אבל ברוך השם בסוף התייצב מזג האוויר, וינון לא ייכנס עכשיו רק לפגרה אלא תהיה לו עבודה כאן, ואני מקווה, בעזרת השם, שגם הכנסת תמלא את ימיה ונוכל ליהנות כולנו, גם אנחנו כסיעה וגם עם ישראל והציבור שלנו – יוכלו ליהנות מהכישרונות ומהניסיון והידע ומהמידות הטובות ומהערכים שאתה מביא.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי בישיבת סיעה למטה שינון גדל בבית מיוחד במינו, בית מיוחד במינו.

אריה מכלוף דרעי: לא כל אחד זוכה לכזה דבר.

אריה מכלוף דרעי: שמחה גדולה לי ובטח גם לדוד, כאבא, אבל גם כפעילים וכמייסדים של התנועה, מהפעילים הראשונים – זו שמחה גדולה לראות את הדור השני.

אריה מכלוף דרעי: ממש במו עיניך אתה רואה את הדור השני שגדל – כילדים קטנים הם קראו לעצמם ילדי המהפכה – לראות אותם היום, אומנם עם חליפות ועניבות, כבר ממוסדים יותר, אבל אתה רואה את הפירות המשובחים באמת של דור ערכי, גאה – לא בלשון השלילית אלא בלשון החיובית – מאמין בדרכו, מאמין בדרך, מסור לעבודה הציבורית ועוד תכונות.

אריה מכלוף דרעי: אבל התכונות הבולטות ביותר שהייתי רוצה לומר על ינון – שבאמת שמחתי מאוד שהוא עבד איתי בשנים האחרונות צמוד בלשכה.

אריה מכלוף דרעי: הכרתי אותו לפני זה, אבל בלשכה אתה רואה את האנשים יום-יום, שעות, שעות במצבים כאלה, בעליות ומורדות, לפעמים בשעת לחץ ולפעמים אתה מבקש תשובות מיידיות, בסיורים.

אריה מכלוף דרעי: ואז אתה רואה את התכונות האמיתיות של כל בן אדם ומה המחויבות שלו ומה המטען שהוא מביא.

אריה מכלוף דרעי: ראיתי שם – ואני ברוך השם שמח על זה – שבאמת ינון – הנאום שלו לא היה סתם נאום מליצי.

אריה מכלוף דרעי: "לא גבה לבי ולא רמו עיני ולא הלכתי בגדֹלות ובנפלאות ממני"; הצניעות שהוא קיבל מבית אבא, המסירות, סבר הפנים היפות, הענווה הטבעית המובנית, ממש מובנית, לא ענווה לשם הצגת ענווה אלא ענווה אמיתית.

אריה מכלוף דרעי: אני מאוד מקווה ומברך ברכת הדיוט וחבר שהתכונות הללו ימשיכו.

אריה מכלוף דרעי: בעזרת השם שנזכה באמת, כל חברינו לסיעה, אבא ואימא וכל המשפחה, לראות אותך מצליח ומביא את כל כישוריך לידי ביטוי ושאנחנו נהנה מזה, בעזרת השם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו בתנועה, רק לפני שבועיים, בסיעה, קיבלנו כחבר כנסת את דני סידה, איש ההתיישבות שלנו, ועכשיו את ינון, אז כבר דני ותיק, ולפני זה את מלכיאלי, הצעיר שבחבורה, שכבר נהיה אחד מזקני השבט.

אריה מכלוף דרעי: אני שמח שחדש וישן, הוותיקים עם החדשים – משתלבים ביחד, תורמים מהניסיון אחד לשני, וברוך השם, מצד אחד יש את הדינמיות ואת ההתעוררות שמביאים החדשים ומצד שני הניסיון והחוכמה והוותק שיש לחברי הכנסת שלנו, אפשר לומר המנוסים והוותיקים במשכן הזה.

אריה מכלוף דרעי: כשאני מסתכל, חבר כנסת יצחק וקנין ויצחק כהן ומשולם נהרי ויעקב מרגי, יואב ככה – דור הביניים שלנו.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה את השם הטוב, את הניסיון ואת ההערכה שיש להם במשכן הזה, ואת זה הם מקנים לחברי הכנסת שלנו ועושים את זה באהבה, בפרגון מוחלט, ובשמחה גדולה עוזרים להם לקבל את הידע וההכשרה הכי טובה.

אריה מכלוף דרעי: אז היו ברוכים, וברוך הבא, ינון, ואשתך היקרה, שבעזרת השם תזכה גם היא ליהנות ויהיה לה חלק גדול – ויש לה חלק גדול במה שאתה עושה.

אריה מכלוף דרעי: לדוד ידידי ולאשתו, אמרתי שאנחנו לא נפרדים; אתה ממשיך להיות שר הדתות, ואנחנו נמשיך ליהנות מכל הכישורים ומכל הידע והניסיון שלך, ואנחנו מאחלים לך, בעזרת השם, הרבה בריאות ושמחה, ותראה נחת, בעזרת השם, ותמשיך בתפקידך עוד הרבה שנים בבריאות ובשמחה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הפנים ופיתוח הנגב והגליל, השר אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018;

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה לדיון בהסתייגויות, כמובן לחוק התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות חברת הכנסת תמנו שטה עד 15 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט, בבקשה.

פנינה תמנו: תודה, אדוני היושב-ראש.

פנינה תמנו: חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, תחילה אני רוצה לברך את ינון ולאחל לך, חבר הכנסת החדש, שתצליח בבית הזה ובשליחות הציבורית.

פנינה תמנו: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על גזל כבשת הרש ומה שבתקציב.

פנינה תמנו: עיקרי התקציב שלפנינו לשנת 2019, עמ' 62 – תרשו לי לקרוא מהכתוב – מתייחס לשיעור העוני בקרב משפחות חד-הוריות: "שיעורי התעסוקה בקרב המשפחות החד-הוריות ככלל, גבוהים משיעורי התעסוקה באוכלוסייה.

פנינה תמנו: נכון לשנת 2011 שיעורים אלו עמדו על 80% בקרב החד-הוריות לעומת 61% בקרב הנשים הנשואות".

פנינה תמנו: אז אנחנו מבינים שנשים חד-הוריות – אחוזן בשוק התעסוקה וככוח עבודה יותר גבוה משח נשים בכלל.

פנינה תמנו: "שיעור העוני בקרב משפחות חד-הוריות גבוה משיעורן בכלל באוכלוסייה ועומד, נכון ל-2016, על 26%" – זה שיעור העוני – "לעומת 18% בכלל האוכלוסייה.

פנינה תמנו: מתוך אוכלוסיות המשפחות החד-הוריות יש קבוצה של כ-16,000" משפחות – 16,000 נשים, יש לדייק – "הזכאיות לקצבת מזונות מהמוסד לביטוח לאומי מתוקף חוק המזונות (הבטחת תשלום)", ושיעור התעסוקה בקרב הקבוצה הזו הוא הנמוך ביותר ומגיע ל-44% בלבד".

פנינה תמנו: למה פתחתי את הדברים שלי ודיברתי על גזל כבשת הרש, כאשר בעצם אנחנו רואים שבעיקרי התקציב, אדוני היושב-ראש, מתייחסים לנתונים באופן מובהק, באותיות קידוש לבנה?

פנינה תמנו: אומרים לנו: 40% בלבד השתתפות בכוח העבודה; אימהות, 16,000 אימהות חד-הוריות שזכאיות למזונות והשיעור שלהן מאוד מאוד נמוך.

פנינה תמנו: המדינה בוודאי שאלה את עצמה מדוע שיעור התעסוקה שלהן נמוך, והמדינה גם יודעת את התשובות.

פנינה תמנו: ובכל זאת עולם כמנהגו נוהג.

פנינה תמנו: אני עוברת על עיקרי התקציב, ולמרות שכולם מסכימים שיש בעיה – יש בעיה אמיתית כאשר אנחנו לוקחים את תשלומי המזונות לילדים במשפחות של אימהות חד-הוריות ובוחרים לקצץ ולקזז רק בגלל שהן יוצאות לעבוד.

פנינה תמנו: אז רק כדי לסבר את האוזן לאנשים שצופים בנו ולחברי הכנסת שנמצאים כאן, על פי חוק הבטחת הכנסה, אם את עובדת – עד 600 שקלים, 600 שקלים – לא יקזזו לך כלום.

פנינה תמנו: באמת תודה.

פנינה תמנו: מה אפשר לעשות עם 600 שקלים?

פנינה תמנו: אבל אם רצית לעבוד יותר שעות, יותר ימים, ואת עובדת ומרוויחה מ-600 שקלים ועד 3,000 שקלים, אז מקזזים לך כמעט רבע – רבע מכל שקל, למעלה מ-20 אגורות.

פנינה תמנו: ומגדילים לעשות: הרווחת מעל 3,000 שקלים – יקזזו לך 60% מדמי המזונות.

פנינה תמנו: אם זה לא לגנוב מאותן נשים, שבעמל כפיהן ובקושי רב מתמודדות כמפרנסות יחידות, אני לא יודעת מה נחשב התעמרות בנשים שגם ככה קשה להן לקום בכל בוקר, להתנהל לבד עם הילדים, לצאת לעבודה ולרצות פשוט להביא אוכל הביתה.

פנינה תמנו: מה באמת חושבים בממשלה?

פנינה תמנו: מה הנשים האלה יעשו עם המזונות?

פנינה תמנו: מה יקנו בזה, ב.

פנינה תמנו: מ.וו.?

פנינה תמנו: בקושי את החוגים של הילדים הן מצליחות לממן.

פנינה תמנו: ואני אומרת, זו קצת צביעות לדבר על תקציב חברתי אבל בסוף לא להסתכל על הנשים האלה, שבסך הכול רוצות שיעשו הפרדה ברורה, הפרדה נדרשת, הפרדה כל כך צודקת, בין המזונות שמגיעים לילדים כי בית המשפט פסק, כי זה מגיע להם – הרי אנחנו תמיד מדברים על טובת הילד, ואיך אנחנו רואים שכולם באים ואומרים: המבחן האמיתי הוא טובת הילד, כאשר רוצים להוציא ילדים מהבית, אבל הפלא ופלא, כשמדובר בתקציב, כשמדובר בכספים שהמדינה צריכה להוציא מכיסה, פתאום טובת הילד, הזכות הזאת, נעלמת.

פנינה תמנו: על מה מדובר?

פנינה תמנו: אני לא תמימה.

פנינה תמנו: בסוף ברור שצריך גם לקחת בחשבון את העלויות.

פנינה תמנו: ברור שבסוף יש פה קופה ציבורית שצריך לנהל בצורה אחראית, אבל לא רק אחראית – צריך לנהל את הקופה הציבורית בצורה צודקת.

פנינה תמנו: ועל מה אנחנו מדברים?

פנינה תמנו: בסך הכול על 22 מיליון שקלים כדי לתקן את העוול הנבזי הזה.

פנינה תמנו: שוב אני אומרת: זו פשוט גנבת כבשת הרש.

פנינה תמנו: ורק אתמול, רק אתמול הממשלה כמעט יצאה לבחירות שהיו עולות לנו מיליארדים.

פנינה תמנו: היו כאלה שלא מצמצו ועשו הכול כדי לצאת לבחירות.

פנינה תמנו: ואני שואלת: מה מול 22 מיליון שקלים?

פנינה תמנו: נאה דורש נאה מקיים.

פנינה תמנו: רוצים להגדיל את שיעור המשתתפים בתעסוקה – תדאגו לא להתעמר בנשים שרוצות ללכת לעבוד.

פנינה תמנו: תפסיקו לקזז להן את הכספים של המזונות.

פנינה תמנו: תיתנו לילדים האלה לגדול בשקט.

פנינה תמנו: ואם היינו עכשיו עושים משאל עם ושואלים את הציבור אם הציבור היה מוכן לבוא ולחתום שהוא מוכן שמהקופה הציבורית ייתנו את ה-22 מיליון שקלים האלה, אני מבטיחה לכם שרוב הציבור היה מכריע בעד – בעד תיקון העוול הזה.

פנינה תמנו: ולצערי, שוב התעלמו מקואליציית ארגונים חשובה, שצריך לומר להם מילת תודה – מרכז רקמן, רוח נשית ועוד – שבמשך תקופה ארוכה פונים לממשלה, לשרת המשפטים, לשר הרווחה, לחברי הכנסת שנמצאים בבית הזה, מתריעים ואומרים – הם הקול של הנשים האלה, שלא נשמע, כי אין להן בכלל זמן, אין להן לובי בשביל להגיע לכנסת הזאת, ובסך הכול הן רוצות לצאת לעבודה.

פנינה תמנו: באמת, הקואליציה הזאת עשתה עבודה כל כך טובה – הם מסבירים לנו.

פנינה תמנו: זה לא לבוא ולעשות טובה, לתת את ה-22 מיליון שקלים.

פנינה תמנו: אנחנו גם חוסכים למדינה כסף.

פנינה תמנו: אנחנו חוסכים כי בסוף, הנשים האלה – לאן אנחנו דוחפים אותן?

פנינה תמנו: לעבוד בעבודה שמגלגלת כסף – אני לא אוהבת להגיד שחור; כסף לבן, אבל בסוף זה הולך לשוק השחור.

פנינה תמנו: ואנחנו הופכים את המדינה הזאת למקום שמשתלם בו להיות רמאי, משתלם להיות מי שמסתיר את הנתונים.

פנינה תמנו: ואיך בכלל אפשר לבוא אליהן בטענות?

פנינה תמנו: ואני מסתכלת, אני באמת אומרת: הילדים האלה – אנחנו שוב מדברים על טובת הילד.

פנינה תמנו: הגיע הזמן להפריד הפרדה ברורה וחד-משמעית.

פנינה תמנו: זה לא עולה לנו הרבה כסף, ותאמינו לי, הם יכבדו את התקציב.

פנינה תמנו: שאף אחד לא יסתכל על זה איזה סעיף קטן.

פנינה תמנו: לא.

פנינה תמנו: מדובר פה באלפי אנשים שצריך לעשות להם תיקון עוול, ואני הייתי מצפה שבזמן שמתרברבים על תקציב חברתי גם ידעו לומר את האמת, וכמו שאמרתי – נאה דורש נאה מקיים.

פנינה תמנו: ומעניין לעניין, אבל בהרבה מובנים באותו עניין – שוב, לראות איך המדינה, שרוצה לקדם תעסוקה, לעודד שילובן של אימהות בשוק העבודה, עושה את ההפך המוחלט: אני רוצה להתייחס לרגע גם לעיקרי התקציב הזה שבו לא שינו שום דבר בכל מה שקשור לתמיכות במעונות לגילי אפס עד שלוש.

פנינה תמנו: יש לנו שנתון של 400,000–500,000 ילדים שזקוקים לסבסוד במעונות, ומתוכם רק 100,000 ילדים מקבלים את הסבסוד.

פנינה תמנו: ואני דווקא לא רוצה להאיר בזרקור עליהם; אני רוצה להאיר בזרקור על נשים שלא משתתפות בשוק התעסוקה – שיכולות להיות חד-הוריות וגם כאלה שלא – ואחרי תקופת זמן רוצות לצאת ולעבוד.

פנינה תמנו: אז בגלל שבאמת המצב הכלכלי לא טוב, הן באות ומבקשות מהמעונות שעובדים עם המדינה, מבקשות הנחה.

פנינה תמנו: הן רוצות להכניס את הילדים הקטנים, הפעוטות, לגן הילדים, למעון, מבקשות את ההנחה, ומה מבקשים מהן?

פנינה תמנו: מבקשים מהן תלוש שכר.

פנינה תמנו: הגיוני.

פנינה תמנו: אבל מצד שני, האמת, ממש לא הגיוני.

פנינה תמנו: אם אותה אישה ישבה בבית שנתיים, לדוגמה, והיא מגיעה למעון והיא מבקשת לצאת לעבוד, היא אומרת: אני לא יכולה לצאת לעבוד, בגלל שהילד שלי נמצא איתי בבית.

פנינה תמנו: אם תכניסו לי את הילד למעון, אני אוכל להביא לכם רטרואקטיבית, אחרי שאני אתחיל לעבוד, להתארגן, את תלוש המשכורת.

פנינה תמנו: זה עושה שכל.

פנינה תמנו: זה עושה שכל שאם יש אישה שלא הייתה במעגל העבודה הרבה מאוד זמן, והיא תרצה לצאת לעבוד, ובעלה משתכר מתחת לממוצע, ברור מאליו שהיינו צריכים לסייע לה ולומר לה: את תקבלי הנחה; את תקבלי הנחה ולאחר מכן – אחרי חודש, חודשיים, שלושה – אנחנו נותנים לך את טווח הזמנים הזה כדי שתוכיחי שאת אכן רוצה וממשיכה לעבוד כדי שהמדינה תוכל להמשיך לסייע לך בהנחה.

פנינה תמנו: אבל לא.

פנינה תמנו: טורקים לה את הדלת בפרצוף.

פנינה תמנו: ואני אומרת: זו צביעות.

פנינה תמנו: או שזו צביעות או שזו אטימות או שזה רוע לב, אבל אין דרך אחרת להגדיר את זה, כי מי שישב ויגיד לי: תשמעי, לא צריך לתת לנשים האלה – אז אני, כאזרחית שומרת חוק, אומר: למה לי לשלם מיסים?

פנינה תמנו: אני משלמת מיסים כי אני רוצה לעזור לאנשים האלה, ויש הרבה מאוד ישראלים טובים שמשלמים מיסים ויודעים שזה הולך לקופה הציבורית, וברוך השם אנחנו צריכים להגיד תודה שאנחנו, מצבנו בסדר, ורוצים שהכסף ילך למקומות האלה בדיוק.

פנינה תמנו: והכול רק עניין של שכל ישר והסתכלות על האנשים האלה, ולהסתכל באמת באמת מה הציבור צריך.

פנינה תמנו: ואם כבר אנחנו מדברים על מה הציבור צריך, עצוב מאוד שבתקציב הנוכחי שוב פעם – ודיברו על זה – דחו את חוק יום לימודים ארוך בפעם השמינית.

פנינה תמנו: אז נכון, יש כאלה שיגידו – ואמרו חברי כנסת בבית הזה:

פנינה תמנו: מי בכלל רוצה את חוק יום לימודים ארוך?

פנינה תמנו: למה לשים את הילדים במסגרות עד השעה 17:00?

פנינה תמנו: גם אני לפעמים דוגלת – גם לי היו רגעים בחיים שאמרתי שהילד שלי לא יישאר אחרי 16:00 בשום מסגרת.

פנינה תמנו: אבל אני חייבת לומר לכם, בואו נודה על האמת:

פנינה תמנו: כשאנחנו מדברים על הפריון הנמוך לשעת עבודה של עובד במדינת ישראל, ואנחנו רואים שאנחנו ממשיכים להיות בנתונים, בהשוואה למדינות ה-OECD – מדדים מאחור, מה שנקרא, אז אנחנו מבינים שזה לא קשור רק לעובדים לא מיומנים.

פנינה תמנו: נוח לנו לבוא ולהגיד: עובדים לא מיומנים נכנסו למעגל התעסוקה, החרדים והערבים, הם לא מיומנים, וזה מוריד את הפריון.

פנינה תמנו: נוח להיות שם.

פנינה תמנו: האמת היא שבמקום שבו המדינה שלנו נמצאת, שאנחנו בסוג של עבדות מודרנית, יש לנו כל כך הרבה עובדים תשושים, מותשים, שעובדים מצאת החמה עד צאת הנשמה, ומישהו מסתכל עליהם?

פנינה תמנו: אז ברור שהם צריכים בסופו של דבר יום לימודים ארוך.

פנינה תמנו: למה?

פנינה תמנו: כי אנחנו לא נדרשים לסוגיה החשובה הזאת, מה קורה במדינת ישראל 2018 בשוק התעסוקה.

פנינה תמנו: למה זוגות צעירים לא יכולים לחזור הביתה כשיש עדיין אור יום?

פנינה תמנו: למה הם צריכים לחזור לילדים שלהם רק כדי להשכיב אותם לישון?

פנינה תמנו: למה בסוף הם מרוויחים לא כל כך הרבה בהשוואה למדינות מפותחות אחרות בעולם, ובסוף יוקר המחיה נשאר כמו שהוא, ובקושי הם מצליחים לקנות דירה?

פנינה תמנו: אז לפחות אדם – כשמדברים על אושר, זה לא בהכרח תלוי בעושר.

פנינה תמנו: אדם רוצה לפחות דבר אחד בסיסי: שתהיה לו משמעות בחיים.

פנינה תמנו: עבודה היא משמעות, אבל עבודה לבדה היא לא משמעות.

פנינה תמנו: מעבר לעבודה צריך גם יכולת לחיות ולראות את המשפחה.

פנינה תמנו: אז כשאנחנו מדברים על פריון בעבודה, וכשאנחנו מדברים על יום לימודים ארוך שנדחה פעם נוספת, פעם שמינית, אני מסתכלת במהות – יש פה אי-הסתכלות על המכלול.

פנינה תמנו: אבל אי-הסתכלות רצינית – – –

יצחק וקנין: תודה.

פנינה תמנו: תכף אני מסיימת.

פנינה תמנו: ואני רק אומר ששוב, לפני שאנחנו מתבשמים בתקציב חברתי, אני מקווה שבתקציב הבא כבר נהיה אחרי הנקודות החשובות האלה שהעליתי, ושנצליח להסתכל על האוכלוסיות שגם ככה קשה להן.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –      לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 94), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פנייה לגופים ציבוריים באמצעי קשר דיגיטליים, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת דוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון) (הכרה באנשים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו (תיקון מס' 3) (הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין ואלי אלאלוף.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/5242/20 וכלה בהצעת חוק פ/5323/20: הצעת חוק העונשין (תיקון – זכויות נפגע עבירה לפרסום שמו וזהותו), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, שלי יחימוביץ, יחיאל חיליק בר, קארין אלהרר, מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, יעל כהן-פארן ויעל גרמן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות), מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – החלת זכויות בדין האזרחי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הלוואות למיגון דירות באזורי קו העימות, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת חיים ילין, יחיאל חיליק בר, דן סידה, פנינה תמנו, אלעזר שטרן, איל בן ראובן ועמר בר-לב; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תמיכת משרדי ממשלה במוסדות ציבור), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ומשה גפני; הצעת חוק סבסוד מוצרים ללא גלוטן, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת מיסי העירייה ומיסי הממשלה (פטורין) (סמכות הרשות המקומית לפטור מארנונה למוסד מתנדב לשירות הציבור), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, דן סידה, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יעקב אשר, יעקב מרגי, יצחק וקנין, אורי מקלב, דב חנין, אכרם חסון, סעיד אלחרומי, יהודה גליק, עבד אל חכים חאג' יחיא ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים (תיקון – חובת סימון תאריך ושעת הכנת מזון על גבי אריזות מזון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, רחל עזריה, יעקב מרגי ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (צמצום הטבות מס לתושב חוזר ותיק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, מיכל רוזין, זוהיר בהלול, תמר זנדברג ועיסאווי פריג'; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – אופן הגשת ההצהרה לקבלת פטור מטעמי דת), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, נחמן שי, איתן ברושי, עפר שלח, אלעזר שטרן, איל בן ראובן וענת ברקו; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (שימוש בקנבוס שחולט לצרכים רפואיים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואב קיש, אברהם נגוסה, נורית קורן, טלי פלוסקוב, יהודה גליק, שרן השכל, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, איילת נחמיאס ורבין, לאה פדידה, מיקי לוי, בצלאל סמוטריץ ויצחק וקנין; הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון (ביטול החוק הירדני), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה בענפי אנרגיה סולרית כעבודה מועדפת), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, יוסי יונה, יעל גרמן ומרב מיכאלי; הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון – הסדרת תחבורה ציבורית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, מיכל בירן ונחמן שי; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הזכות להיעדר מהעבודה בשל צורך רפואי בתקופת ההיריון ללא ניכוי מהשכר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, קסניה סבטלובה ויעל כהן-פארן; הצעת חוק ארוחה חמה בחופשה, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הגבלת זכות השתיקה), מאת חברי הכנסת מוסי רז, יוסי יונה, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', יעל גרמן ותמר זנדברג; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – תקופת צינון למינוי שופטי בתי המשפט השלום והמחוזי) התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – שקיפות למניעת ניגוד עניינים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נורית קורן, טלי פלוסקוב ואברהם נגוסה; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עפר שלח ומאיר כהן; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – כשירותם של שופטי בית משפט שלום), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק שמירת חפציו של נפגע תאונה, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, איציק שמולי, אכרם חסון, נחמן שי, יעקב אשר, יצחק הרצוג, מרב מיכאלי, חמד עמאר, מירב בן ארי, ענת ברקו, לאה פדידה, מאיר כהן, ג'מאל זחאלקה, איימן עודה, עמר בר-לב, מיכאל מלכיאלי, אורי מקלב ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תמיכה במוסד ציבורי מוכר), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – דור ללא עישון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, מיקי רוזנטל ויהודה גליק; הצעת חוק תהליך קבלת החלטות בעניין הסכמי סחר בין-לאומיים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, יוסי יונה, דב חנין, מוסי רז, זוהיר בהלול ומרב מיכאלי; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הוצאות ישירות בשל ביצוע עסקאות בנכסי קופת גמל), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל בירן ועמר בר-לב; הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון – הקמת מסגרות ייעודיות לילדים המטופלים בטיפול ממושך), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – איסור הארכת החוק באמצעות צו ושינוי קריטריונים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמר בר-לב ונחמן שי; הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון (זכות לרכוש מקרקעין), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – פטור מתשלום בתחבורה ציבורית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, יעל כהן-פארן, מיקי רוזנטל, יחיאל חיליק בר, טלי פלוסקוב, מרב מיכאלי ודב חנין; הצעת חוק לקידום מתחרים ולהגברת יעילות במתן רישיונות והיתרים בענף הפיננסים, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שמירה חקלאית כעבודה מועדפת), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת חיים ילין, עודד פורר, יחיאל חיליק בר, דן סידה, אמיר אוחנה, קארין אלהרר, אלעזר שטרן, איל בן ראובן, עמר בר-לב ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק היקף משרתה של עובדת הוראה לעניין קבלה למעון יום והשתתפות בעלות שכר לימוד במעון יום, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון ונורית קורן; הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – שחרור חיילים לטקס יום הזיכרון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, לאה פדידה, מיקי לוי, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, איתן ברושי, עמיר פרץ ונחמן שי; הצעת חוק אבטחה במוסדות חינוך, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, ג'מעה אזברגה, יוסף ג'בארין, סעיד אלחרומי, עבד אל חכים חאג' יחיא, איימן עודה, מוסי רז וחנין זועבי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת טיפול במבני פל-קל וחיזוקם), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, תמר זנדברג, מיכאל מלכיאלי ויעל כהן-פארן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה למשתתפים בהכשרה מקצועית), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חובת נוכחות מתורגמן בדיוני ועדה רפואית), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – חובת יידוע על הזמנה למשפט באמצעות מסרון), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק זכאות לאבחון לקויות למידה לילדים ממשפחות מעוטות יכולת, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מסעוד גנאים; הצעת חוק יישום ההסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו (הסדרים כלכליים והוראות שונות) (תיקוני חקיקה) (תיקון – חובת קיזוז סכומים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, מיכאל מלכיאלי, שולי מועלם-רפאלי, טלי פלוסקוב, נורית קורן, יואב קיש ודוד אמסלם; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – הסדרת מקצוע הרנטגנאות והדימות), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק שירות המדינה (משמעת) (תיקון – עבירת הקלטה בסתר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ודוד אמסלם; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – התפטרות ראש הממשלה או שר עקב הגשת כתב אישום), מאת חברי הכנסת יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד, לאה פדידה, מיקי לוי, אלעזר שטרן, רויטל סויד, איתן כבל, מיקי רוזנטל, מרב מיכאלי, מיכל בירן, עליזה לביא, תמר זנדברג, מוסי רז, עיסאווי פריג', עמר בר-לב, איציק שמולי, ג'מאל זחאלקה, מאיר כהן, איימן עודה, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, דב חנין וציפי לבני; הצעת חוק להרחבת הייצוג ההולם של בני האוכלוסייה החרדית ברשויות ובתאגידים ציבוריים (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק וקנין; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגנה עצמית בנסיבות של אלימות במשפחה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, נורית קורן, מרב מיכאלי, טלי פלוסקוב וענת ברקו; הצעת חוק איסור פרסום ושיווק של הלוואות (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – פרסום מחירון לרכישת קבר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, דב חנין, נחמן שי, איתן ברושי, מרב מיכאלי, מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, יואל רזבוזוב, יעל גרמן ויהודה גליק; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – שקיפות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, שולי מועלם-רפאלי, טלי פלוסקוב, עודד פורר, יעל כהן-פארן, איתן כבל, מיקי לוי ויהודה גליק; הצעת חוק הפעלת תחבורה ציבורית מצומצמת ביום המנוחה השבועי, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, יואל רזבוזוב וקארין אלהרר; הצעת חוק רשות מקרקעי ישראל (תיקון – שימוש בקרקע חקלאית לייצור אנרגיה מתחדשת ביישובי עדיפות לאומית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, עודד פורר, חמד עמאר, אכרם חסון, מוסי רז, איל בן ראובן, מרדכי יוגב, בצלאל סמוטריץ, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב, עליזה לביא, יואל חסון, לאה פדידה, מיכאל מלכיאלי, איילת נחמיאס ורבין, עמר בר-לב, סאלח סעד, נחמן שי, משה גפני, אמיר אוחנה, רועי פולקמן, מירב בן ארי, עיסאווי פריג', יחיאל חיליק בר, שרן השכל ודב חנין; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מועד חיוב היטל השבחה באישור תוכנית כוללנית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, רועי פולקמן וישראל אייכלר; הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית) (תיקון – גירושים אזרחיים לבני זוג בני אותו מגדר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, מרב מיכאלי, עמר בר-לב, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, לאה פדידה, יעל כהן-פארן, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, יואל חסון, איתן כבל, יצחק הרצוג, מיקי רוזנטל, סתיו שפיר, ציפי לבני ורויטל סויד; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (התאמות ייבוא וייצוא תמרוקים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף, מירב בן ארי ושרן השכל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עידוד עבודה מועדפת בענף הבנייה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד, זוהיר בהלול, מיכל בירן, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי ויוסי יונה; הצעת חוק הגבלת פרסומים (גופים ציבוריים) (תיקון – הגבלה על פרסום שאינו לתועלת הציבור), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הוראות לעניין עקרת בית), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק אנשי צבא דרום לבנון ומשפחותיהם (תיקון – מענק לדיור בר-השגה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, אכרם חסון, אלי אלאלוף, עמר בר-לב ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק הבטחת פיצויים לתושבי מתחם פארק חורשות (אבו כביר), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק הבטחת פיצויים לתושבי מתחם פארק חורשות (אבו כביר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, אילן גילאון, יהודה גליק, אורלי לוי אבקסיס, יוסי יונה, מרב מיכאלי, מוסי רז, אכרם חסון, יעל כהן-פארן, עמיר פרץ, איילת נחמיאס ורבין ולאה פדידה; הצעת חוק משק הגז הטבעי (תיקון – ביטול רישיון חלוקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, שלי יחימוביץ, יוסי יונה ומרב מיכאלי; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואב קיש, יפעת שאשא ביטון, בצלאל סמוטריץ וטלי פלוסקוב; הצעת חוק איסור שימוש בחקירה של מי שנפגע מינית, בממצאי טיפול נפשי וביומנים אישיים (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, שולי מועלם-רפאלי, יוליה מלינובסקי, יעל גרמן, תמר זנדברג, עליזה לביא, עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי, מיכל בירן, יעל כהן-פארן, קארין אלהרר ומיכל רוזין; הצעת חוק ביטול עונש המוות (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, מוסי רז ואילן גילאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת גמלת סיעוד במקום מימון מוסד סיעודי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, עמר בר-לב, מרב מיכאלי, דב חנין, נחמן שי ועליזה לביא; הצעת חוק שיקום שכונות דרום תל אביב ותמריצים לפיזור גיאוגרפי של מסתננים (הוראת שעה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, איתן כבל, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, איתן ברושי, נחמן שי, יעל כהן-פארן, מיכל בירן, יוסי יונה, עמיר פרץ, זוהיר בהלול, לאה פדידה, איילת נחמיאס ורבין, סאלח סעד, רויטל סויד, שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, ציפי לבני, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן ויואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת מיסי העירייה ומיסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לבתי חיילים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי ואכרם חסון; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – איסור משיכה של רכיב פיצויי הפיטורין בגמל על ידי המעביד), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, דב חנין, ג'מעה אזברגה, יעקב מרגי, איציק שמולי, רועי פולקמן, משה גפני, אורי מקלב, יואב בן צור, אכרם חסון, מנחם אליעזר מוזס, יהודה גליק, ואאל יונס, סעיד אלחרומי, מיקי רוזנטל, שלי יחימוביץ, תמר זנדברג, מיכל רוזין, מוסי רז, איתן כבל, מרב מיכאלי ונחמן שי; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכאות סטודנט לתואר שני להיבחן בשני מועדים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, מרב מיכאלי, יואל רזבוזוב, עיסאווי פריג', אלעזר שטרן, מיקי לוי, פנינה תמנו, לאה פדידה, יעל כהן-פארן, מיקי רוזנטל, חיים ילין, דב חנין, יוליה מלינובסקי, עודד פורר, יעקב אשר, רועי פולקמן, מוסי רז, איילת נחמיאס ורבין, מירב בן ארי ויואל חסון; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – תחולה בבתי משפט צבאיים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, רועי פולקמן, מירב בן ארי, יואב בן צור, יואב קיש, יעקב אשר, אורלי לוי אבקסיס, דוד אמסלם, אבי דיכטר, איתן ברושי ושרן השכל; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – שימוש במידע ושמירת סודיות רפואית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, שלי יחימוביץ, איציק שמולי, רועי פולקמן, אורי מקלב, יואב בן צור, אכרם חסון, מנחם אליעזר מוזס, יהודה גליק, ואאל יונס, סעיד אלחרומי, דב חנין, מיקי רוזנטל, יעל גרמן, חיים ילין, תמר זנדברג, מיכל רוזין, מוסי רז, איתן כבל, מרב מיכאלי ונחמן שי; הצעת חוק איסור קבלת תגמול מגופים העוסקים בתחום הבריאות, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, איתן ברושי, יעל כהן-פארן, יוסי יונה, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, מוסי רז, דב חנין, סעיד אלחרומי, סאלח סעד, מיקי לוי ומרדכי יוגב; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – נעילת מקלטים ציבוריים בשליטה מרכזית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, יוסי יונה ומרב מיכאלי; הצעת חוק הטיס (תיקון – רישום טיסנים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נחמן שי, איתן ברושי, איתן כבל, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, סאלח סעד, מיכל בירן, רויטל סויד, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, עמר בר-לב, איל בן ראובן, מוסי רז, פנינה תמנו, יחיאל חיליק בר, עיסאווי פריג', אחמד טיבי, דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, ואאל יונס, רוברט אילטוב, יעקב מרגי, מיכאל מלכיאלי, מנחם אליעזר מוזס, טלי פלוסקוב, עליזה לביא, מרב מיכאלי, איימן עודה, ישראל אייכלר, דוד ביטן, יעקב אשר, סעיד אלחרומי, נאוה בוקר, רחל עזריה, אכרם חסון, מיקי רוזנטל ויהודה גליק; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – המונח יתום), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, דוד אמסלם, יואב בן צור, דן סידה, יהודה גליק, מכלוף מיקי זוהר, אורן אסף חזן, יוסי יונה, יעקב מרגי, יחיאל חיליק בר, יואל חסון, אברהם נגוסה, איילת נחמיאס ורבין, איתן כבל, אלי אלאלוף, סאלח סעד, יצחק הרצוג, מיכל בירן, עודד פורר, דוד ביטן, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב, נורית קורן, יצחק וקנין, אורלי לוי אבקסיס, מאיר כהן, מרב מיכאלי, נחמן שי, פנינה תמנו, לאה פדידה, מרדכי יוגב, איציק שמולי, רועי פולקמן, מיכאל מלכיאלי, עליזה לביא, אמיר אוחנה, רויטל סויד, קארין אלהרר, אכרם חסון ואבי דיכטר; הצעת חוק התאמת אופן ההעסקה של מטפלות במשפחתונים המפוקחים על ידי האגף למעונות יום ומשפחתונים במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, מירב בן ארי, מיכאל מלכיאלי, טלי פלוסקוב, נורית קורן, רחל עזריה, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מסעוד גנאים, יוסף ג'בארין, מיכל בירן, איימן עודה, יהודה גליק, יוליה מלינובסקי, בצלאל סמוטריץ, מנחם אליעזר מוזס, יעקב מרגי, אלי אלאלוף, איתן כבל, מכלוף מיקי זוהר, יצחק וקנין, מוסי רז, מיקי לוי, מיקי רוזנטל, אברהם נגוסה, איילת נחמיאס ורבין וקסניה סבטלובה; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (בחינה ועדכון של תוכניות) (הוראת שעה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, רחל עזריה, יעל כהן-פארן, משה גפני, נורית קורן, יהודה גליק, איתן כבל, תמר זנדברג, קארין אלהרר, יעל גרמן, שלי יחימוביץ, מאיר כהן, סתיו שפיר, יואל חסון, אכרם חסון, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, יפעת שאשא ביטון, רויטל סויד, מיקי לוי, עליזה לביא, קסניה סבטלובה, מוסי רז, מרב מיכאלי, מסעוד גנאים, עיסאווי פריג', יוסף ג'בארין, איציק שמולי, מיכל בירן, חיים ילין, ציפי לבני, יחיאל חיליק בר, אילן גילאון, זוהיר בהלול, ג'מאל זחאלקה, עבד אל חכים חאג' יחיא, יוסי יונה, לאה פדידה, חנין זועבי, עמר בר-לב, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, עמיר פרץ ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איתן ברושי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, עמיר פרץ, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד, לאה פדידה, יואל חסון, מרב מיכאלי, רויטל סויד, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, נחמן שי ואיציק שמולי; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת סתיו שפיר; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטות ועדת הכספים בדבר צו הבלו על דלק (הטלת בלו) (תיקון מס' 2 והוראת שעה מס' 3), התשע"ח–2018; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 10 והוראת שעה מס' 14), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת קסניה סבטלובה בנושא: אפלייתן של נשים לסביות באפשרות להורות לילד משותף.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018;

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': מתי יוסי?

יצחק וקנין: יוסי יונה אחרייך.

יצחק וקנין: 15 דקות לרשותך, סגנית יושב-ראש הכנסת, חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה רגע להחזיר את כולנו כמעט 24 שעות אחורה, למופע הזחיחות והיהירות שהיינו עדים לו אתמול מראש הממשלה כאן, על הבמה, מעל דוכן הנאומים; מופע שלעג לאופוזיציה, זלזל באינטליגנציה של הציבור ובעצם, אם אני אסתכל על מה שהיה פה, אני רוצה לומר דבר אחד: אולי הבחירות נעצרו והן לא יהיו ביוני, אבל ברור מאוד – הן נדחו בלבד, ונדחו בכמה חודשים, כי אם אנחנו מסתכלים יש שעון חול, ושעון החול הזה הוא שעון החול שנמצא אצל היועץ המשפטי לממשלה, ושעון החול הזה הולך ואוזל.

רויטל סויד: אבל עד אז, מה שאנחנו עוד נעבור הוא הרס וחורבן של כל מה שאנחנו גדלנו עליו, שהמדינה נשענת עליו, הרס של שלטון החוק והדמוקרטיה.

רויטל סויד: מה קרה דווקא בקדנציה הזאת, דווקא בשנים האלה, שהביא לכך שפתאום בחזית המערכה, כאויב העם, ניצב בית המשפט העליון, שלטון החוק, מערכת המשפט ומערכת אכיפת החוק?

רויטל סויד: פה לראשונה חברו להם שני אינטרסים.

רויטל סויד: כל השנים הייתה זרוע, זרוע ימנית אידיאולוגית קיצונית, זרוע שרצתה להעביר חקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית, זרוע שמובילים אותה בין היתר חברים מסוימים ושרים מסוימים בבית היהודי, בליכוד, חלק מהם נוכחים פה גם ויושבים כאן; זרוע אידיאולוגית שבאה ואומרת: אנחנו, למען האידיאולוגיה הקיצונית שלנו, מוכנים להעביר חוקים אנטי-חוקתיים ואנטי-דמוקרטיים.

רויטל סויד: אבל יש מי שעוצר אותם; יש מי שעומד שם ולא מאפשר להם לעבור.

רויטל סויד: ומי זה שומר הסף הזה שלא נותן להם לעבור?

רויטל סויד: בית המשפט העליון.

רויטל סויד: אז מה נעשה לבית המשפט העליון?

רויטל סויד: מה נעשה לו? נפגע בו.

רויטל סויד: נחליש אותו.

רויטל סויד: נשניא אותו על הציבור.

רויטל סויד: וכך התחיל לו קמפיין ה-D9 שצריך לעלות על בית המשפט העליון; וכך התחיל הטמיעו בציבור לאט-לאט שבבית המשפט העליון, אם ישימו קלפי, יצביעו שם רק למרצ; וככה הגענו למצב שבו בית המשפט העליון, צריך להחזיר לו את הציונות שאבדה ממנו – לשופט הנדל, לשופט סולברג, לשופט מינץ, לכל השופטים האלה ולכל יתר חבריהם צריך להחזיר את הציונות.

רויטל סויד: כך סוברים בבית היהודי, הזרוע הימנית האידיאולוגית, שעד עכשיו מנעו ממנה לחבל בבית המשפט העליון, שמחבלת ופוגעת בדרכים ישירות ומתוחכמות בבית המשפט העליון.

רויטל סויד: אבל לזרוע הזאת חברה זרוע אחרת, והזרוע האחרת היא זרוע הרסנית ואיומה.

רויטל סויד: זו זרוע ההישרדות הפוליטית של ראש המשלה, שבשבועיים האחרונים חברה אליה הזרוע של ההישרדות של כל סיעות הקואליציה, השותפות הקואליציוניות.

רויטל סויד: ראש ממשלה שמצוי תחת חקירה ומבין שזה כבר לא תיק 1000, לא תיק 2000, זה כבר לא רק תיק 4000 ואולי גם יגיע ל-3000; ראש ממשלה שנמצאה נגדו תשתית ראייתית להגשת כתב אישום בגין עבירות חמורות של שוחד; ראש ממשלה שעננת השחיתות השלטונית רובצת ומרחפת מעליו – ראש הממשלה הזה חייב לשרוד, חייב לשדר עוצמה, חייב לכאורה להיות – לשבת על הכיסא.

יצחק וקנין: ידידי סגן השר משולם, רציתי להגיד לרויטל: מכל התיקים של ראש הממשלה דבר אחד טוב יצא לנו, שחשבון אנחנו לומדים טוב – 1000, 2000, 3000, 4000.

רויטל סויד: ותכף אני אגיע, גם השר דרעי וגם השר אלקין, לתיק 5000, שהוא התיק שצריך להגיש לשותפות הקואליציוניות.

זאב אלקין: – – –

יצחק וקנין: גם את חודשי השנה אנחנו לומדים.

רויטל סויד: תיק 5000 הוא התיק שצריך להגיש נגד השותפות הקואליציוניות: על השתיקה, על שיתוף הפעולה, על זה שמשאירים את הממשלה הזאת על כנה.

זאב אלקין: אם, לפי התיאוריה שלך, על השתיקה צריכים להגיש תיקים, אז יש כמה גורמים בכירים במערכת המשפטית שאולי, את יודעת – אפשר להגיע רחוק.

רויטל סויד: שאולי מה?

רויטל סויד: שאולי מה?

זאב אלקין: אפשר להגיע רחוק.

זאב אלקין: את לא מגיעה עד לנשיאת בית המשפט העליון?

רויטל סויד: לחקור את נשיאת בית המשפט העליון, זה מה שאתה אומר?

זאב אלקין: לא יודע, אם את אומרת שעל כל שתיקה יש תיק.

רויטל סויד: על מה?

רויטל סויד: על מה לחקור את נשיאת בית המשפט העליון?

רויטל סויד: על מה?

זאב אלקין: לא יודע, תגידי לי את.

רויטל סויד: על מה?

רויטל סויד: בוא תגיד לי אתה על מה.

זאב אלקין: על שתיקה.

רויטל סויד: על השתיקה?

רויטל סויד: על איזו שתיקה?

רויטל סויד: אבל בוא תקשיב, השר אלקין, כי דיברתי על הזרוע האידיאולוגית הימנית, שאני רואה אותך כנמנה עם האוחזים בה, שמנסים להביא חקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית, שחוברת לזרוע של הישרדות פוליטית של ראש הממשלה, ובשבועיים האחרונים, ובפרט ביומיים האחרונים, חברו אליה גם יתר הסיעות השותפות הקואליציוניות.

רויטל סויד: שתי הזרועות האלה גורמות לכך שיש לנו מסע דה-לגיטימציה אחד ארוך ומתמשך נגד בית המשפט העליון, מערכות אכיפת החוק, נגד המפכ"ל, המשטרה, החקירות, בית המשפט, הפרקליטות, ועוד מעט נגיע גם ליועץ המשפטי לממשלה.

רויטל סויד: כי עד עכשיו, עד הקדנציה הזאת, הכנסת הזאת, העשרים, איכשהו בליכוד עוד היה מי שמנע את ההרס הזה.

רויטל סויד: אבל עכשיו, האידיאולוגיה שחוברת להישרדות הפוליטית, שעון החול שמונח על שולחנו של היועץ המשפטי לממשלה, שהולך ואוזל, גורמים לכך שיש לנו ראש ממשלה – ראש ממשלה שבורח מבשורה.

רויטל סויד: וכאשר ראש הממשלה בורח מבשורה, כל מה שאפשר לעשות זה רק להרוס את כל המוסדות האלה, או יותר נכון את האמון של הציבור במוסדות האלה.

רויטל סויד: ואני פונה מכאן ליועץ המשפטי לממשלה, שאתמול פניתי אליו בכתובים, ושלחתי לו מכתב וקראתי לו: עד כאן.

רויטל סויד: אדוני היועץ המשפטי לממשלה עו"ד אביחי מנדבליט.

רויטל סויד: הנדון: קבע סד זמנים לקבלת החלטתך בתיקי ראש הממשלה.

רויטל סויד: לא ייתכן שמי שעומד בראש מערך התביעה במדינת ישראל והסמכות לקבלת ההחלטה על הגשת כתבי אישום בכפוף לשימוע מצויה בידו לא יודיע לציבור באופן מיידי מה המועד שבו הינו מתעתד לפרסם את החלטתו בדבר הגשת כתב אישום או אי-הגשת כתב אישום בחקירות ראש הממשלה, לפחות, למצער, בתיקים 1000 ו-2000, התיקים שאנחנו יודעים שגם הוגשה בהם תשתית ראייתית.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בימים כל כך מורכבים.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בימים שראינו לאיזו סחרחרת פוליטית המדינה נכנסה.

רויטל סויד: כמעט היו בחירות ציניות, בחירות בזק, מהומה על לא מאומה, אך ורק כדי שהציבור לא ידע את האמת.

רויטל סויד: וכשאנחנו נמצאים במצב שבו ראש הממשלה יכול להוביל מדינה שלמה לבחירות אך ורק כדי שהבוחרים שלו והציבור והאזרחים לא יספיקו להבין מה קורה, אתה, אדוני היועץ המשפטי לממשלה, צריך לעשות רק דבר אחד: להודיע לנו, לציבור, מתי תתקבל ההחלטה.

רויטל סויד: לא משנה מה היא תהיה, לא משנה לאיזה כיוון היא הולכת, לא אומרים לך תחליט כך חס וחלילה ולא אומרים לך תחליט אחרת; אומרים, או יותר נכון מבקשים, דבר אחד: כשחקירה מתמשכת כל כך הרבה זמן, וכשיש פרקליטה מלווה והיא פרקליטה מצטיינת ומעולה, אפשר לקבוע סד זמנים: אני אודיע את החלטתי עד לחודש כך וכך.

רויטל סויד: אתם, הציבור, תדעו לאן המדינה הזאת הולכת עד למועד מסוים.

רויטל סויד: נוכח העובדה שמדינת ישראל ניצבת לפני אתגרים רבים במישור הביטחוני, במישור הכלכלי, במישור החברתי, זכאים הם אזרחי מדינת ישראל לממש את זכותם הבסיסית לבחור מועמד – כאשר יגיע מועמד לרשות הממשלה – כשהם יודעים אם יוגש או לא יוגש נגדו כתב אישום.

רויטל סויד: ועל מנת לשמר יציבות שלטונית ועל מנת למנוע כל לזות שפתיים ועל מנת למנוע את כל מה שאנחנו שומעים עכשיו: אתם רוצים להפיל שלטון בקלפי.

רויטל סויד: לא, אנחנו לא רוצים להפיל שלטון בקלפי.

רויטל סויד: לא, אנחנו לא רוצים בחירות.

רויטל סויד: מבחינתנו, אנחנו מאוד רוצים בחירות ואנחנו מאוד רוצים להחליף את השלטון, אבל לא בדרך הזאת.

רויטל סויד: ומבחינתנו מה שהייתם צריכים לעשות, אתן, השותפות הקואליציוניות שתיק 5000 מוגש נגדכן, הוא דבר אחד ברור מאוד: להודיע באופן הכי ברור שאתן, את הממשלה הזאת – כשראש הממשלה, עננת השחיתות השלטונית מרחפת מעליו – לא מסכימות לקיים.

רויטל סויד: ואפשר גם להגיע להרבה מאוד קונסטלציות אחרות, אפשר גם להגיע להרבה מאוד דרכים אחרות בלי להחליף את השלטון, ואתם יודעים את זה, אבל אתם בוחרים לשמר אותו בצורה כזאת.

רויטל סויד: ולכן פניתי אל היועץ המשפטי לממשלה, כדי שיודיע על מועד לגיבוש החלטתו תוך קציבת לוחות זמנים, כי זכותו של הציבור במדינת ישראל לקבל מהיועץ המשפטי לממשלה תשובות על מנת לדעת היכן הם עומדים.

רויטל סויד: אנחנו לא אמורים לעבור עוד פעם את הסאגה הזאת שראש הממשלה העביר פה מדינה שלמה.

רויטל סויד: אנחנו לא אמורים עוד פעם לראות בחודשים הקרובים את המסע נגד שלטון החוק, מערכות אכיפת החוק, המפכ"ל, היועץ המשפטי לממשלה, שופטי בית המשפט, הפרקליטות וכל מי שייגע בתיקי 1000, 2000, 4000, 3000 וכיוצא בזה.

רויטל סויד: די, אי-אפשר כבר יותר לפגוע במערכות האלה.

רויטל סויד: הנזק הוא כבר נזק כמעט בלתי הפיך.

רויטל סויד: אנחנו אמורים, בבוא היום, כאשר הכול כאן יחזור לאיזשהו סוג של שפיות, לשקם את האמון הזה, והשיקום הזה יארך זמן, והשיקום הזה לא יהיה פשוט.

רויטל סויד: ולכן, צריך לעצור את הסאגה הזאת כבר עכשיו, בשביל לדעת בדיוק מה קורה, ולא לאפשר לראש הממשלה שבורח מבשורה להמשיך להרוס את שלטון החוק במדינת ישראל.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: אבל לפני שאני מסיימת, בשתי הדקות שנותרו לי אני רוצה לשתף את החברים בשדולה שהקמנו, חברי חבר הכנסת יהודה גליק ואני, ממש אתמול – השדולה לקידום מעמדם של השחקן והשחקנית במדינת ישראל.

רויטל סויד: אנחנו כולנו נמצאים בימים שבהם אנחנו נהנים מהעושר התרבותי, מהיצירה התרבותית, מהמשחק, משחקני התיאטרון שאנחנו נכנסים אליו, יושבים בו ומקבלים את הבבואה של החיים שלנו פה בארץ.

רויטל סויד: היצירה הישראלית היא יצירה שצריך לחזק אותה; היצירה הישראלית היא יצירה שצריך לפאר אותה.

רויטל סויד: אנחנו מתגאים בה.

רויטל סויד: בימים שבהם העם לא מאוחד – חוסר אחדות ופילוג וגם שיסוי – זה המקום שצריך לאחד; זה המקום שצריך לרומם את מי שבאים ומראים לנו בדיוק מה ארץ ישראל היפה.

רויטל סויד: וכדי לקחת את אותם שחקנים שאנחנו תמיד מגיעים ונתרמים מהם, יוצאים מהתיאטרון כל כך מלאים בכל העושר התרבותי שאנחנו סופגים מהם, אנחנו צריכים לחשוב גם עליהם.

רויטל סויד: אנחנו צריכים לחשוב איך הם חיים, כי לכאורה יש לנו עולם זוהר מדהים וגדול, אבל בעצם בחיי היום-יום הם עוברים התמודדויות לא פשוטות.

רויטל סויד: כאשר שחקן עובר שלושה חודשים שבהם הוא מתאמן להצגה, הוא מרוויח לכל היותר 6,000 שקלים על כל שלושת החודשים שבהם הוא ניהל את החזרות.

רויטל סויד: רוב השחקנים חיים ומשתכרים ללא תנאים סוציאליים.

רויטל סויד: רוב השחקנים הם כאלה שאין להם בכלל דמי אבטלה בתקופות שהם לא עובדים.

רויטל סויד: אנחנו יודעים מה זה כשיש הצגה: אז אתה עובד שמונה חודשים, שנה, שנה וחצי, ואחר כך לפעמים במשך שנה ושנה וחצי אתה לא עובד, אבל את הדוח השנתי אתה מגיש כל חודש.

רויטל סויד: אנחנו יודעים מה זה להיות השחקן המתבגר, השחקן הזה שכבר אולי קצת פחות חושקים בו.

רויטל סויד: אנחנו יודעים את זה, ולכן הקמנו את השדולה, והשדולה שהקמנו היא שדולה שתקדם את מעמדו של השחקן, תחזק את גאוות היחידה ותסייע לכולנו פה בעושר התרבותי שאנחנו כה גאים בו.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: 15 דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמעתי הבוקר בריאיון את שר החינוך נפתלי בנט, והוא אומר שבכלל לא בטוח שיפריע לבית היהודי אם יוגש כתב אישום נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו על הפרת אמונים.

שלי יחימוביץ': כלומר, זה כבר קיבל הכשר: הכול בסדר, הפרת אמונים – וי; ושוחד – נראה בהמשך, הכול פתוח.

שלי יחימוביץ': ובעיקר, אמר שר החינוך נפתלי בנט, אנחנו נבדוק, בהתאם לנסיבות, אם הוא לא מקבל החלטות משיקולים זרים.

שלי יחימוביץ': בינתיים, הוא אמר, זה לא קורה.

שלי יחימוביץ': אז מה בדיוק קרה בשלושת הימים האחרונים?

שלי יחימוביץ': זה לא היה משיקולים זרים?

שלי יחימוביץ': זה היה משיקולים תבוניים, מעשיים, אידיאולוגיים, או שיקולים של טובת המדינה?

שלי יחימוביץ': מה קרה כאן בשלושה ימים האלה?

שלי יחימוביץ': התקבלו החלטות ענייניות ורציונליות, שאינן נגועות בשיקולים זרים?

שלי יחימוביץ': הרי לשיטת הקואליציה, מדובר בממשלה מופלאה, נהדרת, הרמונית, עתירת הישגים.

שלי יחימוביץ': אין סיבה בכלל לפרק אותה.

שלי יחימוביץ': אז מה קרה?

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים פה באדם שאיבד את כל המעצורים ואת כל הבלמים, והוא מאמין במין סוג של תום לב מקפיא דם שכזה שהמדינה זה הוא והחזון הציוני זה הוא, ודעתו מבולבלת עליו לחלוטין בעניין הזה.

שלי יחימוביץ': והוא חשוד בסדרה של עבירות פליליות חמורות ביותר, שבבסיסן אותו כשל מוסרי שהוא סבור שהמדינה זה הוא.

שלי יחימוביץ': והוא כבר יודע שהוא רחוק מהמגרש הפוליטי; הוא יודע שיש סיכוי גבוה מאוד שהוא הולך לכלא; שזה כבר לא שיקולים פוליטיים, זה בכלל כבר במערכת שלטון החוק.

שלי יחימוביץ': והוא, ראש הממשלה בנימין נתניהו, לוקח את השיבוש הנורא הזה של "המדינה זה אני" עוד צעד, ומחליט לקחת איתו בשבי מדינה שלמה כדי לסדר לעצמו תנאים קצת יותר נוחים אל מול מערכות שלטון החוק.

שלי יחימוביץ': החשוד רואה את מצבו אל מול המשטרה, החשוד רואה שנכשל כישלון חרוץ במינוי אנשים שהוא סבר לפי תומו שהם מקורבים לו כדי לעמוד בראש מערכות שלטון החוק, מאוכזב מאוד גם מאלשיך, גם ממנדלבליט.

שלי יחימוביץ': החשוד רואה סקרים ביום מסוים, ויאללה, החשוד ירוץ אל קרנות המזבח, שזה הבחירות – 2 מיליארד שקל; קטן עליו, כי הרי אין דבר כזה מעט מדי כסף כשזה מגיע לטובתו האישית.

שלי יחימוביץ': יש שני יקומים שונים: ביקום אחד, השכר החציוני במשק יכול להגיע ל-6,200 שקלים בחודש, כלומר יותר מחצי מהעובדים מרוויחים פחות מ-6,200 שקלים בחודש, וחצי מהעצמאים מרוויחים פחות מ-4,700 שקלים בחודש, אבל הם יכולים לחיות.

שלי יחימוביץ': פשוטי העם האלה יכולים הרי להתקיים מסכומים קטנים שכאלה.

שלי יחימוביץ': אבל אצלו השמיים הם הגבול.

שלי יחימוביץ': 2 מיליארד שקלים לבחירות, בין שזה כספי מדינה, כמו אותם 2 מיליארד שקלים או המיליארד מהכסף שלנו שנשפכו על קומבינת בזק-אלוביץ', ובין שזה כסף פרטי, כמו החצי מיליון שקל שהוא קיבל ממילצ'ן, מהוונים לסיגרים ושמפניות שרק עשירי עולם צורכים.

שלי יחימוביץ': אז זאת הייתה הקומבינה – שלא, מה פתאום, היא לא מראה שהוא מתפקד בצורה לא עניינית.

שלי יחימוביץ': הוא יימלט, כמו הרבה חשודים שנמלטים מאימת החוק.

שלי יחימוביץ': הרי לראות חשוד נמלט משוטר זה מחזה שאנחנו רגילים לראות, גם במציאות וגם בסרטים.

שלי יחימוביץ': אבל לו יהיו קרנות מזבח ששמורות רק לאדם אחד, לראש ממשלה: הבחירות; והוא יחליט גם בדיוק מתי, בזמן ובמקום שמתאים לחשוד, והוא יכתיב הכול לחבריו בקואליציה.

שלי יחימוביץ': כעומק החקירות כך עומק הבחירות.

שלי יחימוביץ': ואז הוא יביא את השותפות שלו בזחילה מחדש לממשלה – כך הוא דמיין באותו היבריס שבו בכל תרחיש הוא מנצח, והוא מכתיב לשותפות שלו באילו תנאים הן נכנסות לממשלתו החדשה.

שלי יחימוביץ': ואז יהיו לו תנאים חדשים: חוק צרפתי שימנע מלהעמיד לדין ראש ממשלה מכהן, או לחלופין, במקרה הגרוע מבחינתו, ניהול ענייני המדינה מספסלי הנאשמים.

שלי יחימוביץ': הוא כבר יזחיל אותם.

שלי יחימוביץ': ואתם יודעים מה?

שלי יחימוביץ': הוא צדק.

שלי יחימוביץ': כי מה קורה כאן?

שלי יחימוביץ': במקום שהשותפות הקואליציוניות יראו לנחקר המושחת את הדרך הביתה, הם מתחננים בפניו.

שלי יחימוביץ': במקום שהוא יתחנן על חייו הפוליטיים, הוא שולט בהם ומתזז אותם ומרמה אותם ועושה עליהם מניפולציות ולא סופר אותם.

שלי יחימוביץ': והם, במקום שזה יהיה ההפך, רצים כאחוזי אמוק כדי לשמר את שלטונו, מתחננים שהוא לא ילך.

שלי יחימוביץ': ביבי, אל תלך, אל תלך, הם מבקשים ממנו.

שלי יחימוביץ': ושלא ישלו את עצמן לרגע, כל השותפות הקואליציוניות, מהראשונה ועד האחרונה, שלא ישלו את עצמן לרגע שהן כופפו אותו, כי מסתובב איזה נרטיב כזה כאילו הן כופפו אותו; אמרו לו שהוא לא יוכל בתאריך הזה, ואז הוא נכנע.

שלי יחימוביץ': שטויות.

שלי יחימוביץ': הוא פשוט שוב ראה סקרים, ראה שהוא קצת מצליח יותר מדי, כי הוא שותה מהם, מאותם אנשים כנועים, את המנדטים שלהם, עד כדי כך שאחת המפלגות, אותן שותפות הכנועות והנרצעות, יכולה להימחק, ואז לא תהיה לו קואליציה.

שלי יחימוביץ': ולא תהיה לו קואליציה.

שלי יחימוביץ': בנימין נתניהו לא ירכיב את הממשלה הבאה, ואתמול הוא הבין את זה, אז הוא נכנע, נכשל, קיבל איזו מהלומה קטנה שהראתה לו את מגבלות הכוח.

שלי יחימוביץ': התקלקלו לו התוכניות.

שלי יחימוביץ': אבל זה הוא שקלקל לעצמו, לא השותפות הקואליציוניות הרופסות שלו, שלא מרגיש להן שום דבר לא בסדר; לא מזדעזעים, לא מרגישים שמשהו רקוב כשהוא מעלה פוסט מזוויע על משטרת ישראל ומשקר וממציא במצח נחושה, כאילו משטרת ישראל לוקחת עדי מדינה ומאלצת אותם לשקר כדי להרשיע את הוד רוממותו.

שלי יחימוביץ': שקר וכזב.

שלי יחימוביץ': זה לא מעורר בשותפות שלו איזושהי דאגה עמוקה, שהוא מתנהג כאילו היה אחרון העבריינים שפשוט מקלל את השוטר?

שלי יחימוביץ': וכבר הם מספרים שהפרת אמונים זה סבבה.

שלי יחימוביץ': הפרת אמונים אצל אולמרט הרי הייתה זוועה, העולם נחרב, אבל אצל ביבי זה אפילו מוסיף לו איזו לוויית חן מסוימת.

שלי יחימוביץ': ושוחד זו לא עבירה כל כך חמורה, וחקירת המשטרה היא בכלל רצח רבין, וכולם בוגדים.

שלי יחימוביץ': ואין אחד, אחד, שיקום ויגנה בקול צלול וימחה וייגעל; משהו, צדיק אחד בסדום.

שלי יחימוביץ': מנזר השתקנים והמגוננים.

שלי יחימוביץ': ראיתיכם בקוצר ידכם.

שלי יחימוביץ': חשבתי על זה היום והלכתי לראות את השורות הנפלאות האלה של ביאליק, שהוא כתב אחרי הקונגרס הציוני בבאזל ב-1931, והשורות האלה מוקדשות לשותפות הקואליציוניות של בנימין נתניהו ולכל חבריו במפלגה, שרים וח"כים: "ראיתיכם שוב בקוצר ידכם ולבבי סף דמעה.

שלי יחימוביץ': / איכה דלותם פתאום, איכה חדלתם ישע – – – למה שפל קולכם היום ומדוע כה נבלה שפתכם?

שלי יחימוביץ': / ותמול עוד צללו אוזניים וסיפים רעשו לתרועת

שלי יחימוביץ': כם – – – ומה שפך התמיד מעל כל במה על קודקודיכם, / זרמת מילים נבובות, מזרת מוץ ונעורת / להפוך יקר הגיגכם לשיקוץ משומם ולתועבה?

שלי יחימוביץ': – – – המשוועים כל היום, אחוזי עווית ומרותחי קצף, לגדולות, / ובתופשם בפיהם את המרובה ובתובעם אותו מזולתם / נפשם תרועה, וידם לשכר, כאילו כבר ביצעוהו; – – – איפה נחבא קול המצוֶה, מדוע לא ישיג אוזן?

שלי יחימוביץ': / השב והיתל בכם אלוהים, אם תיעתעו בכם נביאיו, / והשיבכם מחר נכלמים וחפויי ראש לנתיב התלאה – – – זחול על גחון – – – מרמס לרגל גאווה, – לקראת בוז ודיראון" – אני מפסיקה כדי להזכיר שזה מוקדש לכל חברי הקואליציה וחברי הליכוד.

שלי יחימוביץ': "ואם אוזלת יד כולכם גם יחד מהושיע לנפשכם, / האין איש ביהודה, האין אחד בכל מערכותיכם / גבר חיל" – בסוגריים אוסיף:

שלי יחימוביץ': אשת חיל – "מושל בעוז, גדל רוח ונגיד עם, / תקיף ובר לבב, שבט ברזל ותבונות כפיים עימו, / אשר יאחזכם בציצית ראשכם וינערכם בחוזק יד / כנער שיכור הלום סובאו ומתבוסס בקיאו, / למען השב רוחכם וכוחכם אליכם ולמען הקימכם?

שלי יחימוביץ': // איכה דלותם פתאום, איכה חדלתם ישע! / איכה נעזבתם בדד, אובדי עצה ונתיבה! / ראיתיכם שוב בקוצר ידכם".

שלי יחימוביץ': ובזמן שכאן התחוללו דברים שבית הקלפים נראה כמו פוקהונטס או במבי לידם, בעיצומי דיוני הכלום והשום דבר, הייתה כאן בחוץ הפגנה קורעת לב של כמה מאות ישראלים יוצאי אתיופיה שההורים והאחים שלהם תקועים כבר שנים ארוכות ארוכות בגונדר ובאדיס – 8,000 איש שנמקים שם, ומדינת ישראל מסרבת להחיל עליהם את חוק השבות, ומחילה עליהם חוקים משונים – את חוק הכניסה לישראל – שעה שילדיהם חיים כאן בינינו, משרתים בצבא, אזרחים שווי זכויות.

שלי יחימוביץ': אז אני לא רוצה לדבר על הגזענות ועל האפליה שמונעות מלהחיל על היהודים האלה את חוק השבות, אלא על דבר קטן: הצלחנו, אחרי מאבקים רבים – אני לא אלאה בפרטים – להביא לזה ש-1,000 מהם, שהם הורים מבוגרים, קשישים, לילדים שחיים בארץ, ש-1,000 כן יקבלו אישור לעלות השנה לישראל.

שלי יחימוביץ': במאמצים רבים ומשותפים – אוה, חבר הכנסת אברהם נגוסה, הגעת בדיוק בזמן.

שלי יחימוביץ': אני מדברת על ההפגנה שהייתה כאן ממול בזמן שהתעסקו כאן בקומבינות ובתככים.

שלי יחימוביץ': באמת חברנו לזה כמה וכמה חברי כנסת: חבר הכנסת אברהם נגוסה, חבר הכנסת דודי אמסלם, חבר הכנסת אלי אלאלוף, חבר הכנסת מאיר כהן, אני כיו"ר ועדת ביקורת.

שלי יחימוביץ': ואנחנו מתווכחים עם האוצר ועם משרד רה"מ ועם משרד הפנים, ומגיעים סוף-סוף לדבר המיוחל – שיהיה תיאום בין משרד ראש הממשלה ומשרד הפנים והאוצר, ויהיה כבר האישור להעלות את אותם 1,000 הורים זקנים שילדיהם בישראל.

שלי יחימוביץ': ומגיע זמן האישור, אחרי שהכול מוסכם בישיבת הממשלה, לפני ארבעה שבועות, וזה אחרון בסדר-היום, ובישיבת הממשלה הזאת דנים בכובד ראש בתנאי המעצר האיומים והנוראיים במדינת ישראל, כי אז, אתם מבינים, ניר חפץ עוד היה יקיר הממשלה; הוא עוד שתק, אז כולם היו נורא רחומים כלפי תנאי המעצר בישראל, ודיברו ודיברו ודיברו, ולא נשאר זמן לאשר את האישור הפורמלי הזה ל-1,000 יהודים משארית יהודי אתיופיה שנמקים בגונדר ובאדיס.

שלי יחימוביץ': לא הספיקו, דחו את זה בשלושה שבועות.

שלי יחימוביץ': והשבוע, יום ראשון, זה שוב עולה לישיבת הממשלה, ופתאום מתחילים להתגרד בראש: אה, זה יעלה – אומר האוצר – 180 מיליון שקל, ונצטרך לעשות קיצוץ flat – נדחה את ההצבעה למאי.

שלי יחימוביץ': וזה קורע לב, ולממשלה המנוולת הזאת אין זמן לאשר את העלאתם של 1,000 יהודים שכבר הוחלט להביא אותם לארץ, כי צריך לעשות קיצוץ flat של 180 מיליון שקל – שזה מספר מומצא, זה לא עולה 180 מיליון שקל.

שלי יחימוביץ': נכון, חבר הכנסת נגוסה?

אברהם נגוסה: הסכום לא ידוע לי.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': המציאו אותו, מה זה משנה?

שלי יחימוביץ': והיום אנחנו קוראים בדוח מבקר המדינה על 20 מיליארד שקלים רזרבות שאיש לא מדווח עליהם, 20 מיליארד שקלים שהאוצר יכול לעשות בהם כרצונו.

שלי יחימוביץ': אז מה זה השקר הזה, ש-180 מיליון חסרים כדי להעלות 1,000 יהודים קשישים מגונדר ומאדיס שילדיהם נמצאים כאן ומשרתים ביחידות קרביות, רבים מהם?

שלי יחימוביץ': ראיתיכם בקוצר ידכם.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת יוסי יונה.

רויטל סויד: אחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

רויטל סויד: 20 דקות לרשותך.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר זאב אלקין, חברות וחברי כנסת נכבדים, חלף עלינו שבוע של טלטלה פוליטית.

יוסי יונה: ניתן לומר שזאת הייתה סאגה שבאה לסופה הדלוח.

יוסי יונה: כל אזרחי ישראל נשאו עיניהם לרחוב בלפור, למשכנו של ראש הממשלה, והשאלה שהייתה על הפרק: האם יעלה בידו של ראש הממשלה לקיים בחירות בזק?

יוסי יונה: כולנו ידענו, גברתי היושבת-ראש, שזה היה רצונו וזאת הייתה גחמתו – מתן קדימות לאינטרס האישי הצר על פני האינטרס הציבורי; מתן קדימות לשרידות הפוליטית האישית על פני האינטרס הלאומי.

יוסי יונה: קשה היה לדמיין את מחזה האבסורד שנחשף למול עינינו ולמול עיניהם של ותיקי הבית הזה, שהינה, כל השותפות לקואליציה מפעילות לחצים אדירים על ראש הממשלה שלא יעשה – מה?

יוסי יונה: שלא יעשה שימוש לרעה בהזדמנות שלכאורה או לא לכאורה נקרתה בדרכו ויפזר את הכנסת.

יוסי יונה: הם ידעו היטב מה מנחה אותו; הם ידעו היטב שלא טובת המדינה היא שמדריכה אותו, שלא טובת האזרחים היא שקובעת את דרכו.

יוסי יונה: יש שמדברים על משפחה נטו, ויש שמאמצים את העיקרון, גברתי היושבת-ראש, של שרידות נטו.

יוסי יונה: זה למעשה העיקרון שהנחה ועדיין מנחה את ראש הממשלה.

יוסי יונה: אם נשתמש – ותרשי לי להשתמש בשפתו של הפילוסוף פרידריך ניטשה – יש לומר שהדבר היחיד שמדריך היום את ראש הממשלה זה הרצון לכוח.

יוסי יונה: לדוברי הגרמנית – יש פה אחד שהוא דובר גרמנית, מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: Ya, my dear – – –

יוסי יונה: Ya, my dear .

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: דובר הגרמנית היחיד כאן.

שלי יחימוביץ': גם חיים כץ יודע גרמנית.

יוסי יונה: אה, הוא לא נמצא כאן איתנו, גברתי.

יוסי יונה: בגרמנית זה כך: Der Wille zur Macht.

יוסי יונה: שמעת, גברתי, שרת החוץ לשעבר?

יוסי יונה: Der Wille zur Macht.

ציפי לבני: אני גדלתי בבית שדיברו בו רק עברית.

יוסי יונה: אז אם כן, הרצון לכוח זה רצון עיוור, גבירותיי.

יוסי יונה: זה רצון שהוא נקי לחלוטין מערכים, זה רצון שהוא נקי לחלוטין מאידיאולוגיה.

יוסי יונה: משתמשים ברטוריקה שכזאת בערכים ובאידיאולוגיה ככסות בלבד.

יוסי יונה: הדאגה למדינה, הדאגה לביטחונה, הדאגה לעתידה – זה מה שמנחה את ראש הממשלה.

יוסי יונה: דרך אגב, אנחנו יודעים על כישלונותיו הצרופים והסדרתיים, אם תרצו.

יוסי יונה: החבר המאוד-קרוב וטוב של הנשיא טראמפ לא מצליח לשכנע את הנשיא ליצור איזשהו כוח הרתעה נגד התבססותה של איראן תחת המטרייה הרוסית, הן במזרח התיכון והן בגבולנו הצפוני.

יוסי יונה: הם יושבים על הגבול, והחבר של נתניהו מאפשר זאת.

יוסי יונה: מעניין מאוד מה היה קורה אם הם לא היו מסתדרים, מה היה קורה אם נתניהו וטראמפ לא היו מסתדרים; זאת אומרת, גם כשהם מסתדרים לא יוצא כלום.

יוסי יונה: מעניין מאוד.

יוסי יונה: אז כפי שאמרתי, השיח הזה, הרטוריקה החלולה, הייתי מוסיף, על ערכים, הוא בעיקר כסות, כסות, מעטפת שבאה לכסות על הרצון הבלעדי שמנחה את ראש הממשלה, והוא הרצון לשרידות פוליטית.

יוסי יונה: אני רוצה לומר לכם משהו.

יוסי יונה: אני רוצה, חברת וחברי כנסת נכבדים, להחמיא לראש הממשלה.

יוסי יונה: כן כן, אני רוצה להחמיא לו.

יוסי יונה: אני רוצה לומר בהכנעה שראש ממשלתנו ניכר בכריזמה רבה וביכולת רטורית וירטואוזית.

יוסי יונה: מי ידמה לך, ראש הממשלה?

יוסי יונה: מי ישווה לך, ראש הממשלה?

יוסי יונה: אומנם וירטואוז.

יוסי יונה: הוא וירטואוז.

יוסי יונה: לא זכורים מנהיגים רבים שזכו לתשואות כה רבות כשהם מלהטטים בשפה אנגלית משובחת.

יוסי יונה: אין מה לומר – כישרון רטורי רב, גברתי.

יוסי יונה: ולא רק בקונגרס האמריקני הוא זוכה לתשואות רבות – standing ovation.

יוסי יונה: ויש המדקדקים בסוגיה הזאת, גברתי היושבת-ראש, וסופרים כמה פעמים חברות וחברי הקונגרס והסנטורים עמדו על רגליהם והריעו לראש הממשלה.

יוסי יונה: האם מישהו יכול להטיל ספק ביכולת הרטורית הווירטואוזית הזאת של ראש ממשלתנו?

יוסי יונה: עולה בדעתך לעשות זאת?

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: גם לא בדעתי.

יוסי יונה: נכון, חברתי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ?

יוסי יונה: הוא וירטואוז.

יוסי יונה: אבל לא בכדי אמר עליו אביו – אני לא יודע אם אתם זוכרים את האמירה הזאת של בנציון נתניהו, זיכרונו לברכה: הדבר המתאים ביותר לבני הוא התפקיד של שר החוץ.

יוסי יונה: דרך אגב, הוא אמר את זה על בנו כשבנו היה ראש ממשלה.

יוסי יונה: הוא אמר: התפקיד הראוי ביותר לבני זה שר החוץ.

יוסי יונה: כי הוא להטוטן של מילים.

יוסי יונה: הוא רטוריקן מעולה.

יוסי יונה: הוא עומד כאן, בכנסת, וחברי סיעתו מתמוגגים, מבטיהם באמת – עיניים כלות בהערצה למנהיג, כיצד הוא יודע להכניס לשמאל; פשוט מתמוגגים מהיכולת הווירטואוזית הזאת שלו.

יוסי יונה: פעם אמרו על הרמב"ם: ממשה עד משה לא קם כמשה.

יוסי יונה: יאללה, בואו נאמר:

יוסי יונה: מאבא אבן עד נתניהו לא קם כמו נתניהו – אבא אבן עם האנגלית האוקספורדית שלו ונתניהו עם האנגלית המשובחת, האמריקנית שלו.

יוסי יונה: כולנו כורעים ברך מול היכולת הווירטואוזית הזאת של ראש הממשלה; מעריצים, מעריכים.

מיקי רוזנטל: אה.

יוסי יונה: אה.

מיקי רוזנטל: – – – מעריכים זה בסדר.

מיקי רוזנטל: מעריצים?

מיקי רוזנטל: אתה יודע – – –

יוסי יונה: אדוני, אני מקבל את הסתייגותו של חברי מיקי רוזנטל.

יוסי יונה: מעריכים.

יוסי יונה: באמת, לא היו לנו המון מנהיגים כל כך רהוטים כמו נתניהו.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, הסנטור הרומאי קיקרו – שמעתם, כולנו שמענו עליו, נכון?

יוסי יונה: היה ידוע גם ביכולות הרטוריות המעולות שלו.

יוסי יונה: אחת מקינותיו, שיוחדה לשקיעתה של הרפובליקה הרומית, הייתה תחת הכותרת o tempora o mores.

יוסי יונה: זה ביטוי בלטינית שמשמעו, גברתי היושבת-ראש: הו זמנים, הו מנהיגים, ובהשאלה – עד אנה הידרדרנו בהשוואה לדורות קודמים, מה ירודה איכותנו בהשוואה אליהם.

יוסי יונה: והינה עוד דבר, גברתי, שכדאי להביא מדבריו של הסנטור, האורטור המיוחד הזה.

יוסי יונה: והוא אמר כך – ושימי לב, שימו לב להשתמעויות שלהם, להשלכות שלהם לימים שבהם אנחנו חיים.

יוסי יונה: ככה הוא אמר: מה שלא בסדר מבחינה מוסרית, לעולם לא יכול להוות יתרון גם אם הוא מאפשר לך להשיג קצת יותר רווח.

רויטל סויד: תחזור עוד פעם.

יוסי יונה: אני חוזר שוב: מה שלא בסדר מבחינה מוסרית, לעולם לא יכול להוות יתרון גם אם הוא מאפשר לך להשיג קצת יותר רווח.

רויטל סויד: יפה מאוד.

יוסי יונה: עצם החשיבה הזאת, הוא אומר, עצם האמונה הזאת – –

רויטל סויד: יפה מאוד.

יוסי יונה: – – ברווח הזה, פסולה.

יוסי יונה: האיש חי, להזכירכם, בשנים 106–43 לפני הספירה.

רויטל סויד: מדהים.

יוסי יונה: והאיש ביכה אז את הידרדרותה של הרפובליקה הרומית.

רויטל סויד: מדהים.

יוסי יונה: וגם אני גם עומד כאן לפניכם ואומר: o tempora o mores, על ההידרדרות של הערכים שמנחים חלק – – –

רויטל סויד: זה חל גם על עבדות?

יוסי יונה: על?

רויטל סויד: האמירה הזאת חלה מבחינתו גם על עבדים, על שפחות, על כל הגלדיאטורים שהשתעשעו להם, שהם השתעשעו איתם – –

יוסי יונה: שאלה טובה, גברתי.

רויטל סויד: – – או שפשוט הם לא היו מספיק ראויים?

יוסי יונה: שאלה מצוינת, אבל את יודעת, ודאי שהייתה עבדות, והיו גלדיאטורים, ורומא הייתה אימפריה ושעבדה ודיכאה וניצלה את האוצרות של העמים שבהם היא שלטה.

יוסי יונה: גם קיקרו, יש לומר –הוא היה הנאמן, באמת, האיש שכל כך חרד להמשך קיומה של הרפובליקה הרומית כרפובליקה, לפני שהיא הידרדרה והפכה לקיסרות.

יוסי יונה: הוא היה גם סנטור, ובעצם המעמד הזה של סנטור בא לו כמישהו – אני חושב שכינו אותו – אני לא זוכר את הביטוי, את המושג, את פה מאתגרת אותי – נובוס הומו, כזה, נובוס הומו, זאת אומרת, האדם הראשון – האדם הראשון ממשפחתו שהפך לסנטור.

יוסי יונה: זה מה שאני קצת נזכר, או זוכר.

יוסי יונה: אבל הביטי, לאחר כל דברי השבח שאני פה מרעיף על כישרונו הרטורי הווירטואוזי של ראש הממשלה – כהקדמה למה זה היה, גברתי?

יוסי יונה: למה זה היה?

רויטל סויד: למה?

יוסי יונה: אם עד כה ראש הממשלה השתמש ברטוריקה הווירטואוזית הזאת כדי לקדם את מעמדה של ישראל בעולם, גם אם היו לנו מחלוקות לגבי השקפת העולם שלו, אז היינו אומרים: יופי, ניחא.

יוסי יונה: אנחנו אולי גם נריע לו, גברתי, על כך שהוא מפאר את שמנו בעולם, או כפי שהוא חושב שמצבנו העולמי.

יוסי יונה: וגברתי שרת החוץ לשעבר חולקת עליו, וגם אני.

יוסי יונה: מצבנו הוא הטוב ביותר בעולם, אומר ראש הממשלה שלנו, ואני בא ואומר: את יודעת מה?

יוסי יונה: אנחנו מחמיאים לו על השפה שלו, על היכולת שלו לשכנע עמים – – –

ציפי לבני: – – – יש לו – – – הוא יודע לשכנע היטב את המשוכנעים.

יוסי יונה: רגע.

ציפי לבני: יותר קשה לו עם אלה שלא.

יוסי יונה: אז זהו.

יוסי יונה: עכשיו, אני רוצה, אבל – – –

ציפי לבני: יש לו אנגלית במבטא רפובליקאי כבד.

יוסי יונה: אהה.

יוסי יונה: זו הפעם הראשונה שאני שומע את הביטוי הזה – אנגלית במבטא רפובליקאי כבד.

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: זה ידוע.

יוסי יונה: אני חושב שזה דבר שכדאי לצטט.

יוסי יונה: כי זו לא אנגלית, אני יודע – the East Coast או West Coast או Brooklyn – – –

ציפי לבני: רק אני לא יודעת להבדיל.

ציפי לבני: הוריי נשארו בארץ, לא עזבו – –

יוסי יונה: אבל רפובליקנית את יודעת לאבחן.

ציפי לבני: – – לא ירדו, לא לקחו לשם את הילדים, אז האנגלית שלי מאוד ישראלית.

יוסי יונה: לא, אבל את יודעת לאבחן כשאת שומעת אנגלית רפובליקנית.

יוסי יונה: את אומרת: when I hear it, I know it is republican English.

ציפי לבני: Yeh.

מיקי רוזנטל: זה הטרמינולוגיה בעיקר, יוסי.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: אבל הביטי להיכן אני מבקש לחתור, גברתי.

יוסי יונה: אנחנו, את יודעת, נותנים לו את הקרדיט על כך שהוא מפאר ומשבח את שמה של מדינת ישראל ומקדם את האינטרסים שלה פה ושם.

יוסי יונה: נניח, נניח.

יוסי יונה: בהנחה.

יוסי יונה: אבל מה הדבר הנורא והאיום?

יוסי יונה: כאשר החרב הזאת, החרב הזאת, הלשון החלקה, המתעתעת, הווירטואוזית, מופנית בתוך החברה שלנו, ובאמצעותה משסים ומפלגים.

יוסי יונה: שימו לב, אותה יכולת וירטואוזית שאותה היינו רוצים לשבח, אם בהסתייגות ואם שלא בהסתייגות – אנחנו עומדים נדהמים, נכלמים, מתקוממים מול השימוש שהוא עושה בה נגד בנות ובני עמו.

יוסי יונה: ההבחנה האיומה הזאת בין אתם לאנחנו, בין ידיד לאויב.

יוסי יונה: כל אחד ואחד שאינם מסכימים איתו מייד נדחקים לצד הזה של האויבים.

יוסי יונה: מחרים מחזיקים אחריו גם אחרים בממשלתו.

יוסי יונה: שמענו גם את הנאום המתסיס, המפלג, של סגנית שר החוץ הגברת חוטובלי.

יוסי יונה: במקום להתמודד עם עוולות העבר ולהגיד איך אנחנו, מזרחים ואשכנזים כאחד, מסתכלים נכוחה על העבר ואומרים: נעשו עוולות, הבה יחד נתגבר עליהם וניצור חברה בריאה יותר, נעשה שימוש ציני, מקומם, והרשו לי לומר שגם נפשע בשיח הזה.

יוסי יונה: אני מזרחי, וגם הוריי היו חשופים לעוולות הללו.

יוסי יונה: גם אני רוצה בהכרה של המדינה בעוולות הללו, אבל אני לא תובע את ההכרה הזאת כדי להתסיס, כדי ליצור פילוג.

יוסי יונה: אני רוצה את ההכרה הזאת, משום שאם אני מבקש אותה ממישהו, זאת אומרת שהוא חשוב לי.

יוסי יונה: אני רוצה שהוא ואני יחד נפסע הלאה אל העתיד – אל עתיד בריא יותר, טוב יותר, עתיד של אחדות, לא של פילוג.

יוסי יונה: זה הדבר שמאוד מאוד מקומם.

יוסי יונה: כל חברה – ואני אומר זאת שוב ושוב, גברתי היושבת-ראש – כל חברה נדרשת להתמודד ולהביט נכוחה על פרקים אפלים בעברה.

יוסי יונה: אם היא לא עושה זאת, היא לא תצליח להשתקם; היא לא תצליח לפסוע לעבר עתיד טוב יותר.

יוסי יונה: שומה עליה לעשות זאת, חובתה להתמודד עם הפרקים הללו, אבל לא כדי להנציח פלגנות, לא כדי ליצור את ההבחנה בין ידיד לבין אויב, אלא מתוך הנחה שכולנו פה יחד, שכולנו רוצים להתגבר על כך יחד.

יוסי יונה: אני אוסיף ואומר: הכרה כשלעצמה גם לא מספקת.

יוסי יונה: בסופו של דבר, כשאת מכירה, צריך לבוא צעד משלים, והוא צריך לבוא לידי ביטוי במדיניות חברתית-כלכלית.

יוסי יונה: מה הם עושים, החבר'ה האלה?

יוסי יונה: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אני רוצה להשתמש באנלוגיה שאולי יכולה להיות משהו קצת פרובוקטיבי.

יוסי יונה: אנחנו אומרים על הפלסטינים שהם משמרים את מעמדם כפליטים כדי לנגח אותנו.

יוסי יונה: החבר'ה האלה מהליכוד המון פעמים משמרים את המעמד של עיירות הפיתוח כדי לנגח את מפלגת העבודה ההיסטורית.

יוסי יונה: נו, יאללה, תעשו משהו.

יוסי יונה: נו, יאללה, תפנו משאבים לעיירות הפיתוח.

יוסי יונה: נו, אתם בשלטון.

יוסי יונה: מה עם מרכזי השכלה איכותיים?

יוסי יונה: מה עם פיתוחם של מסלולים מוטי השכלה ומוטי שכר גבוה במקומות הללו?

יוסי יונה: זה אנחנו?

יוסי יונה: זה אני?

יוסי יונה: זאת את?

יוסי יונה: כמה שנים הליכוד נמצא בשלטון – ארבעה עשורים?

יוסי יונה: עם איזשהן – –

ציפי לבני: הבלחות, הבלחות.

יוסי יונה: – – הבלחות – תודה, זאת המילה.

יוסי יונה: יש הבלחות שלנו, של איזה חלון הזדמנויות קצר, שהיינו ונמוגנו.

יוסי יונה: אני מקווה שהדברים עוד ישתנו בעתיד, נכון?

יוסי יונה: אני מקווה שהדברים עוד ישתנו בעתיד.

יוסי יונה: והאחריות מופנית כלפינו.

יוסי יונה: אז נו, שרביט השלטון, השר אלקין, נמצא בידכם.

יוסי יונה: כיצד ניתן להצדיק את העובדה שישראל מתאפיינת בפערים הכלכליים הגדולים ביותר בעולם המערבי?

יוסי יונה: זה עוד פעם העבודה?

יוסי יונה: כיצד ניתן להצדיק את העובדה שמספר הילדים שחיים מתחת לקו העוני הוא הגדול ביותר בעולם המערבי?

יוסי יונה: זה עוד פעם העבודה?

יוסי יונה: האם הליכוד לא היה מספיק שנים בשלטון למגר את הפערים האיומים הללו, את הפערים העמוקים הללו?

יוסי יונה: ודאי שהיה.

יוסי יונה: לכן אני חוזר ואומר: הדבר הנורא ביותר שאנחנו צופים בו זה בהתייחס ליכולת הווירטואוזית הזאת שכולם משבחים ומהללים.

יוסי יונה: היה והיא חרב, יש להשתמש בה מול האויב שלך, גם מתוך תקווה שבסופו של יום נכתת חרבותינו לאיתים.

יוסי יונה: אבל אל לך, ראש הממשלה, להשתמש בחרב הזאת נגד העם שלך; אל לך להשתמש בחרב הזאת – בלשון החדה, המושחזת, ביכולת הווירטואוזית – להתסיס, לזרוע שנאה.

יוסי יונה: ב-40 השניות האחרונות אני רוצה לייחד את דבריי למה שיכול להיות ואני מקווה שלא יהיה; גם את, חברתי, התייחסת לזה בנאומך לפני דקות ספורות.

יוסי יונה: הסכנה הגדולה ביותר שעומדת היום לפתחנו, ואחריותו של ראש הממשלה נמצאת שם – אם הוא ישתמש בשפה הזאת כדי להשתלח בחצי מהעם, כדי להשתלח ברשויות החוק, כדי להשתלח במשטרה, כדי להשתלח בתקשורת, הרי שאנחנו צפויים לימים נוראים.

יוסי יונה: לכן, מעל במה זו ומעל כל פודיום אחר אנחנו מבקשים להתריע ולהזהיר: גורלה של המדינה הזאת לא כרוך באופן אינטימי בגורלך, אדוני ראש הממשלה.

יוסי יונה: היא תתקיים גם אחריך.

יוסי יונה: אם צריך – הנח לה.

יוסי יונה: אם צריך – הנח לה.

יוסי יונה: זה המסר שאני רוצה להעביר כאן:

יוסי יונה: אחדותה של החברה הישראלית, הסולידיות של החברה הישראלית, הערכים המשותפים לה והעתיד שלה הם גדולים הרבה יותר ממך וחשובים רבה יותר ממך.

יוסי יונה: הנח לה.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה על הדברים המאלפים.

רויטל סויד: חברת הכנסת ציפי לבני, חמש דקות.

רויטל סויד: אני לא יכולה ללחוץ על החמש דקות.

רויטל סויד: מה נעשה?

רויטל סויד: יש לי בעיה עם המסך.

ציפי לבני: את רוצה שאני אפעיל את הסטופר?

ציפי לבני: אני שמה שעון עצר.

ציפי לבני: הפעלתי את שעון העצר שלי.

מיקי רוזנטל: את יכולה לתת לה חמש דקות משלי.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הייתי כאן אתמול אחר הצוהריים כשעלו זה אחר זה חברי כנסת, אני מוכרחה לומר, מזועזעים, ודיברו מנהמת ליבם, וכל זה היה אחרי מה שחבר הכנסת יוסי יונה הגדיר כנאום המתריס והנפשע של סגנית שר החוץ חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי לבני: רק אמרת, יוסי, שזה מה שהתחיל את הדבר הזה אתמול, אבל זה ממש לא מה מתחיל את כל מה שהממשלה הזאת עושה.

ציפי לבני: החלק שכאב לי במיוחד היה גם לשמוע את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שמדברת על אותה ילדה שמבחינה שהיא גדלה לתוך מדינה שיש בה את האבחנה של אשכנזים ומזרחים.

ציפי לבני: זו סיטואציה שכואבת לי, אבל היא מרגיזה אותי אולי אפילו יותר.

ציפי לבני: קודם כול, בוודאי שלשים את האמת, גם אם היא מאוד כואבת, על השולחן, על מה שהיה כאן בהיסטוריה של הקמת המדינה, על ההתנשאות, על דרך ההתייחסות לעולים שהגיעו הנה – הייתה באמת בלתי נסבלת.

ציפי לבני: אנחנו חייבים לשים את האמת הזאת על השולחן בשביל התיקון ההיסטורי, כי חלק מתהליך של תיקון הוא ההכרה בעוול; משם מתחילים – מכירים בעוול ואז עושים את התיקון.

ציפי לבני: אבל מה שהממשלה הזאת עושה זה לא להניח את העוול על השולחן בשביל התיקון ההיסטורי.

ציפי לבני: מה שהם עושים זה לא לקחת את מה שנעשה ולעבור למהלך של שיקום, אלא מה שהם עושים זה תהליך של שימור ושימוש פוליטי במה שהיה.

ציפי לבני: עכשיו, אני יודעת מה שהיה, כי אני גדלתי בתנועת החרות, בבית"ר, בקרב אלה שהוקעו על רקע אידיאולוגי.

ציפי לבני: ובאמת הצטרפו אלינו, לבית הפוליטי של אז, אלה שהוקעו עדתית, אלה שנדרשו להשאיר בנמל את שירי בית אבא ולאמץ איזו צבריות ישראלית נטולת שורשים אחרים, ויש כאן מחיר שבאמת משלמים אותו דורות.

ציפי לבני: אבל אחרי שאנחנו יודעים את זה – והרבה שנים לקח עד שהבינו, זאת האמת; והרבה שנים לקח עד שהיו מוכנים להכיר בזה שנעשה כאן עוול היסטורי.

ציפי לבני: אבל מה שכואב לי הלב זה כשאני מגיעה כשרת משפטים, מתוך החלטה שלנו, מתוך החלטה שלי כשרת משפטים, להילחם בגזענות, והחלטנו כל אנשי משרד המשפטים דאז – אני כשרה ושאר הפרקליטים והעובדים – ללכת לבתי ספר בארץ ולדבר על הצורך בשוויון ובמניעת אפליה.

ציפי לבני: והגעתי, אני זוכרת את זה, לבית ספר בבית שמש, ברנקו וייס, ואני שואלת את הילדים אם הם חוו אפליה כדי לשאול אותם איך זה מרגיש; זה היה אחרי אירוע שבו לא נתנו לערבים להיכנס למתקן של לונה פארק או משהו כזה.

ציפי לבני: וקמה בחורה ואומרת: כן, אני יודעת שאחרי שאני אגמור את בית ספר ואני אשתחרר מהצבא, לא יתייחסו אליי אותו דבר אצלך במשרד המשפטים או בבתי המשפט.

ציפי לבני: ואני שואלת אותה: למה את חושבת את זה?

ציפי לבני: והיא אומרת, כי סבתא וסבא שלי עלו ממרוקו.

ציפי לבני: ואני אומרת, אם היא הייתה אומרת לי: אני עברתי חוויה של אפליה – אני, עכשיו – אז הייתי אומרת שזה מצב שאנחנו יכולים להתייחס אליו, אבל אם זה עובר מדור לדור לדור, אז התיקון חייב להיות תיקון שאנחנו מבינים, מרגישים – אבל מתקנים.

ציפי לבני: אבל מה שהממשלה הזאת עושה זה שהיא לוקחת גם את האנשים הצעירים האלה, שגדלים במדינה שיש בה שוויון, ונכנסת פנימה.

ציפי לבני: וציפי חוטובלי לא התחילה עם זה.

ציפי לבני: אני גיליתי רק לאחר הבחירות את הסמ"סים המגעילים והמכוערים של מירי רגב על ציפי ובוז'י, על האשכנזים המתנשאים.

ציפי לבני: הרי זה ההבדל בין לתקן לבין לנצל ולעשות שימוש מכוער וציני כדי לקבל עוד קולות פוליטיים.

ציפי לבני: וזאת שעה שבה כשצף השבר הזה כלפי מעלה, חובתה של ממשלה, אחריותה, לעשות את התיקון.

ציפי לבני: הממשלה הזאת תמשיך להאשים, לא תיקח אחריות על עצמה בשום דבר, ותמשיך לחפור בסריטה העמוקה הזאת והכואבת כל כך כדי לקבל קולות פוליטיים.

ציפי לבני: ואני מקווה שתהיה איזושהי התעוררות, שיבינו אותם אנשים – כבר דור שני וכבר דור שלישי – שהתיקון לא יבוא מאלה שמנצלים את השבר אלא מאלה שרוצים לתקן.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ולאחר מכן – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: מתחילים לספור מהרגע שיגיע שר?

אלעזר שטרן: אוקיי, אז תעצרו את השעון.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, עמיתיי חברי הכנסת – – –

רויטל סויד: אפשר לבדוק איפה השר?

אלעזר שטרן: התנפצה האגדה.

אלעזר שטרן: החקירות לא משפיעות על ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: השר אלי, לעשות לך הנחה?

אלעזר שטרן: לתת לך לעבוד שם, כאילו?

אלעזר שטרן: בסדר.

רויטל סויד: הדברים יהיו כל כך משמעותיים, שהוא יקשיב להם עד לשם.

אלעזר שטרן: טוב, אז אני אתחיל עוד פעם.

אלעזר שטרן: התנפץ השקר הגדול: אנחנו יושבים בקבינט, אנחנו רואים את ראש הממשלה – החקירות לא משפיעות עליו.

אלעזר שטרן: בין שיקרתם לנו לבין הצחקתם אותנו.

אלעזר שטרן: תגידו, מה היה פה בשבוע האחרון אם זה לא משפיע על ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: איך הוא פירפר מדינה שלמה, ממשלה שלמה, כנסת שלמה, עם כן הקדמת בחירות, לא הקדמת בחירות, אם לא בגלל החקירות שלו?

אלעזר שטרן: מישהו מאמין לו שהוא עבד קשה כדי למנוע את פירוק הממשלה, או אנחנו יודעים שהוא עבד קשה – הוא אמר לשמור עליה – בשביל לפרק אותה כדי ללכת לבחירות הכי מהר שהוא יכול, מתוך זלזול ביועץ המשפטי לממשלה לפני הכול, עוד לפני החברה בישראל ולפני הממשלה?

אלעזר שטרן: מה הוא חשב, שיועץ משפטי לממשלה שאישר גיוס של שלושה עדי מדינה ייתן לעם לבחור ראש ממשלה חשוד שעליו ישנם שלושה עדי מדינה?

אלעזר שטרן: גברתי, את עורכת דין.

אלעזר שטרן: התעסקת בנושאים פליליים.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהיועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה היו מאשרים גיוס של עדי מדינה אם הם לא יודעים מה התוצאות?

אלעזר שטרן: איפה היה ראש הממשלה כשגייסו עדי מדינה נגד דומרני וחבורתו?

אלעזר שטרן: מה אמר אז ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: איפה היה ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: איפה היה השר אקוניס?

אופיר אקוניס: מתי?

אלעזר שטרן: כששולה זקן ושמואל דכנר גויסו כעדי מדינה.

אלעזר שטרן: חבורה של צבועים שכמותכם.

אלעזר שטרן: אז סתמתם את הפה, עודדתם אותם.

אופיר אקוניס: עודדנו אותם?

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: לא התערבנו.

אלעזר שטרן: אבל כשיש שלושה עדי מדינה נגד ראש ממשלה מהמקורבים לו ביותר – דממה.

אלעזר שטרן: וכשראש הממשלה מתנפל על המשטרה, מכין את הקרקע להתנפלות שכבר התחילה על פרקליטות המדינה ועל היועץ המשפטי לממשלה – דממה.

אלעזר שטרן: בגלל שהדבק לכיסא גובר על הכול.

אלעזר שטרן: אז אולי יש בעיה עם עדי מדינה.

אלעזר שטרן: חברי ביטן, חבר יש לך – ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: גייסו מולך עד מדינה או שניים.

אלעזר שטרן: שמעת אותו אומר משהו, למה מגייסים עדי מדינה אז?

אלעזר שטרן: מתי יש בעיה עם עדי מדינה?

אלעזר שטרן: כשהם נגד ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: ושואלים למה צריך שלושה.

אלעזר שטרן: עם כל כך הרבה פרשיות, אני מתפלא שרק שלושה.

אלעזר שטרן: אבל איפה עדר השרים שלו?

אלעזר שטרן: השר בנט אמר, וכנראה התכוון לראש הממשלה, השבוע: פייק-מנהיגות.

אלעזר שטרן: איך הוא אמר?

אלעזר שטרן: מעדיפה מרדף אחרי סקרים.

אלעזר שטרן: פייק-מנהיגות?

אלעזר שטרן: לראש הממשלה?

אלעזר שטרן: ואיפה המנהיגות של השרים?

אלעזר שטרן: השר בנט, איפה המנהיגות שלך?

אלעזר שטרן: תגיד לי.

אלעזר שטרן: שירתנו במקומות בסדר.

אלעזר שטרן: הייתי מפקד בה"ד 1.

אלעזר שטרן: נראה לך שאם יבוא צוער למפקד בה"ד 1 ויבואו שלושה חברים שלו ויגידו: הוא שיקר, הוא גנב – האם יש מפקד בה"ד 1 או היה פעם מפקד בה"ד 1 שיגיד: נחכה להחלטת הפצ"ר?

אלעזר שטרן: מה מבין הנוער שלנו?

אלעזר שטרן: מה יגידו הצוערים בבה"ד 1 כשמול ראש ממשלה יש שלושה עדי מדינה, ואומרים: אנחנו מחכים עד שיהיה כתב אישום?

אלעזר שטרן: אם זה לא פייק-מנהיגות, של כל השרים, אז מה זה פייק-מנהיגות?

אלעזר שטרן: העבירו פה אתמול חוק – פייק-חוק.

אלעזר שטרן: מה אמרו?

אלעזר שטרן: שרת המשפטים אמרה פה – חברי דודי אמסלם, שמעת: החוק הזה לא יהיה.

אלעזר שטרן: כמעט לא יהיה קשר בינו לבין השוויון בנטל.

אלעזר שטרן: אז פייק-מנהיגות יש, ופייק-חוקים יש, וגם כנראה שיש פייק-שירות בצה"ל, בגלל שלא צריך.

אלעזר שטרן: הרי אנחנו עומדים פה הערב על אישור התקציב, תגידו.

אלעזר שטרן: תיקחו חצי מיליארד מאלה שלא מתגייסים ותיתנו תואר ראשון לכל חייל צה"ל חינם.

אלעזר שטרן: מה אתם מדברים על שירות?

אלעזר שטרן: הרי אנחנו יודעים שבתקציב הזה, אם רק הייתם רוצים, ומשקיעים רבע ממה שמשקיעים בעולם הישיבות – שהוא חשוב – בחיילי צה"ל, כל חייל צה"ל שמשתחרר היה זכאי – כמו שמבקש הרמטכ"ל, מציע הרמטכ"ל – לתואר ראשון חינם.

אלעזר שטרן: אם במדינות אירופה בגיל 18 נותנים את זה, למה כאן, בתקציב עשיר כל כך – בעיקר, דרך אגב, בזכות משוחררי צה"ל, הלוחמים, החיילים, המפקדים, אנשי ההייטק.

אלעזר שטרן: מאיפה יש לנו רווחה כזאת?

אלעזר שטרן: כן, יש לעולם הישיבות זכויות, אבל זה לא בא משם.

אלעזר שטרן: אז אולי נחזיר קצת לחיילי צה"ל את מה שמגיע להם, את מה שהתקציב הזה לא נותן להם.

אלעזר שטרן: אבל מה זה צה"ל?

אלעזר שטרן: הקואליציה הרעה הזאת, לפני שהיא התנפלה על המשטרה, היא כבר התנפלה על צה"ל ועל השב"כ, ואת בית המשפט העליון פירקה, בגלל שאין מחר.

רויטל סויד: ניסתה לפרק.

אלעזר שטרן: אין מחר.

אלעזר שטרן: אז אני בירכתי – נבחר שופט עליון שהיה שנים בארצות הברית.

אלעזר שטרן: אמרו שהבן שלו, בן 24, ישרת בצה"ל כדי שהוא יהיה שופט עליון.

אלעזר שטרן: מה זה שירות בצה"ל?

אלעזר שטרן: ואין ערכים של ישיבה בארץ?

אלעזר שטרן: אחים שלנו, גם אלה שבגלות, אנחנו לא אומרים עליהם היום "נפולת של נמושות".

אלעזר שטרן: אבל האם אנחנו מתייחסים?

אלעזר שטרן: חסרים שופטים בישראל – באפרת, בקרני שומרון?

אלעזר שטרן: מחנה לאומי, אומרים לנו.

אלעזר שטרן: אין ערכים של ישיבה בארץ במחנה הלאומי?

אלעזר שטרן: איך אמר השופט שמגר?

אלעזר שטרן: בית המשפט העליון צריך להיות קשוב לרחשי ליבו של הציבור.

אלעזר שטרן: רחשי ליבו של הציבור – בירושלים, באלון שבות, בתל אביב או בברוקלין.

אלעזר שטרן: לאיזה רחשי ליבו של הציבור צריך להיות קשוב בית המשפט העליון?

אלעזר שטרן: נכון, בארץ.

אלעזר שטרן: אבל המחנה הלאומי, הימין – אין שירות בצה"ל, אין ערך של ישיבה בארץ; יש שמור לי ואשמור לך.

אלעזר שטרן: אין שחיתות.

אלעזר שטרן: אנחנו, הציונות הדתית, גדלנו.

אלעזר שטרן: הילדים שלנו, הנכדים שלנו – תגידו, מה נגיד להם על שחיתות?

אלעזר שטרן: מה נגיד להם?

אלעזר שטרן: שזה בסדר, העיקר שיהיה כסף לעוד התנחלות מבודדת?

אלעזר שטרן: ואני בעד ההתיישבות ביהודה ושומרון, אבל זה מקדש את הכול?

אלעזר שטרן: בשביל זה?

אלעזר שטרן: תראה את החרדים, חברי דודי אמסלם.

אלעזר שטרן: אמרו: הם לא מתקפלים.

אלעזר שטרן: ראית איך הזחלתם אותם עכשיו עם הגיוס.

אלעזר שטרן: אמרו: שלוש קריאות.

אלעזר שטרן: בלי זה אין תקציב.

אלעזר שטרן: כאן, כאן מתחת הם זחלו.

אלעזר שטרן: אז על הגיור לא היה אפשר לעשות את זה?

אלעזר שטרן: על מה השר בנט ואיילת שקד ויתרו בלילה אחד?

אלעזר שטרן: המפלגה של הציונות הדתית.

אלעזר שטרן: אחרי שהסתכלו לי בעיניים ואמרו לי: נראה לך שאנחנו נוותר על גיור?

אלעזר שטרן: כשהיה לי חוק ביד בכנסת הקודמת והסכמתי לרדת.

אלעזר שטרן: אמרו: לא, הציעו לנו כספים קואליציוניים, אז ויתרנו על הגיור והבאנו התבוללות.

אלעזר שטרן: חברי דודי אמסלם, אתה בטח יודע שיש לוחמי צה"ל שמשתחררים, הולכים להתחתן, אומרים להם: גילינו שאתם לא יהודים.

אלעזר שטרן: אמרו: אבל אחותי התגיירה, התחתנה ברבנות, וגם אותי חיתנו רבנים.

אלעזר שטרן: אומרים: אבל גילינו שאיזה בת דודה באוקראינה לא יהודייה, אז אתם לא יהודים.

אלעזר שטרן: ומאות אלפים חיים כאן – היה השבוע דיון בוועדת קליטה ועלייה – עם סימן שאלה שמא יום אחד יקום איזה משתמט, שלא שירת כמוך כמפקד טנק, לא שירת בכלל, והוא יגיד להם: אתם ששירתם, שהבן דוד שלכם נהרג פה, אתם לא משלנו.

אלעזר שטרן: אז מה אם חשבתם שאתם יהודים?

אלעזר שטרן: גילינו שאתם לא.

אלעזר שטרן: והילדים שלך והילדים שלי, או הנכדים שלי, כשימצאו בצבא מישהו או מישהי שיחשבו שהם יהודים ויתחתנו, יגידו: אבל הם לא יהודים.

אלעזר שטרן: תגיד, התבוללות זה באמריקה?

אלעזר שטרן: זה היה פעם.

אלעזר שטרן: את זה הממשלה הרעה הזאת מביאה לכאן; את זה הבית החרד"לי הזה, כאילו בית יהודי.

אלעזר שטרן: יהודי בעמונה, אולי בנתיב האבות.

אלעזר שטרן: בסדר, ליבי איתם; מכיר אותם, אנשים טובים.

אלעזר שטרן: אבל זה הכול?

אלעזר שטרן: החרדים לא היו מוכנים.

אלעזר שטרן: הרי לא ידענו שהחרדים יזחלו כדי שהממשלה הזאת רק תתקיים אחרי השנתיים אצל יש עתיד, שקצת היה שוויון גם בהקצאות?

אלעזר שטרן: לא ידענו שכשייתנו להם את כל הכסף הזה הם יוותרו על הדבר הכי חשוב להם, על הגיוס?

אלעזר שטרן: אז על הגיור – שהוא לא אצלם, הוא אצלנו.

אלעזר שטרן: הוא אצלנו.

אלעזר שטרן: הרי הילדים שלהם מתחתנים בינם לבין עצמם.

אלעזר שטרן: הם לא מתחתנים לא עם הילדים שלך, לא עם הנכדים שלך וגם לא עם שלי.

אלעזר שטרן: אז זה חוק שהיה שלנו, לא שלהם.

אלעזר שטרן: איך אמר לי השר לוין?

אלעזר שטרן: החוק הכי חשוב בכנסת.

אלעזר שטרן: הוא אמר לי: שטרן, אתה לא דואג לילדים שלך לחינוך דתי.

אלעזר שטרן: אני, לילדים שלי, דואג.

אלעזר שטרן: לנכדים שלי אני דואג.

אלעזר שטרן: הם לא יהיו יהודים.

אלעזר שטרן: ואיך מכרתם את זה בלילה אחד.

אלעזר שטרן: באיזה זלזול על אחינו, שנס גדול קרה לנו על העלייה הזאת מחבר העמים, שהצילה אותנו.

אלעזר שטרן: ואיפה כל הקואליציה ואיפה ישראל ביתנו, שזה בעיקר אוכלוסייה שלהם?

אלעזר שטרן: ואיפה המחנה הלאומי, הליכוד?

אלעזר שטרן: ואיפה הבית היהודי, שגורם לכך שהבתים פה יהיו לא יהודיים בהקשרים האלה?

אלעזר שטרן: כמה מסוגלים לזחול, שגם כשרות של צהר – הם כבר תוקפים אותה?

אלעזר שטרן: אתם יודעים מה זה צהר?

אלעזר שטרן: בזכות צהר מתחתנים פה היום כדת משה וישראל עוד אלפי זוגות.

אלעזר שטרן: אלה רבנים משלנו, רק מה הבעיה?

אלעזר שטרן: יש לרב סתיו ולרבני צהר, חלקם הגדול, כיפות סרוגות.

אלעזר שטרן: הבית החרד"לי מתבטל בעיניהם.

אלעזר שטרן: אולי חלקם, יש להם בנות שמשרתות בצה"ל, שלא נדע, אז הכשרות שלהם כבר לא טובה.

אלעזר שטרן: אולי היא לא מספיק מושחתת – אולי אין אף רב בצהר שאומר, כמו שאומר רב עיר: אם לא יהיה לך בד"ץ בית יוסף, אין לך כשרות.

אלעזר שטרן: אז את זה השר דרעי ואיילת שקד – המפלגה שלהם לא מקבלת את הצהר הזה.

אלעזר שטרן: תראו לאן הגענו, ואנחנו עוד אומרים: הבית היהודי.

אלעזר שטרן: אני אומר, באמת, אני מתבייש בזה.

אלעזר שטרן: אין מצמוץ.

אלעזר שטרן: אבל השבוע מה שהיה פה רק הראה לנו את המוכנות של החרדים לזחול.

אלעזר שטרן: חברי דודי אמסלם, אני יודע כמה מתווה הכותל היה חשוב לך.

אלעזר שטרן: חשבת שצריך לשמור אותו.

אלעזר שטרן: כיבדתי את דעתך.

אלעזר שטרן: אמרת: שם אנחנו מתפללים.

אלעזר שטרן: תגיד, חוק המרכולים – הרי אמרתם לשר דרעי: פייק-חוק, אין לזה משמעות; סתם, הוא רוצה – ניתן לו, בגלל שהקואליציה צריכה.

אלעזר שטרן: אז הוא ירד בסקרים לארבעה מנדטים, לשלושה; אולי לא יעבור.

אלעזר שטרן: אולי גם בזכות חוק המרכולים, ואולי גם בגלל השירות.

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד לך: החוק הזה – יש לו משמעות של שנאה, של פירוד, של כפייה, של הרחקה מהיהדות.

אלעזר שטרן: זו המשמעות של אוסף החוקים של הממשלה הזאת.

אלעזר שטרן: מה הקשר – ימני, שמאלני?

אלעזר שטרן: תאמין לי, אם אני צריך להיות פה או פה – אתה יודע, אני מהמרכז וימין, אבל זה אומר ששחיתות מותר?

אלעזר שטרן: זה אומר שהגיור שייך להם?

אלעזר שטרן: זה אומר שהשבת שייכת להם?

אלעזר שטרן: זה אומר שההשתמטות שייכת להם?

אלעזר שטרן: נגמר לי הזמן?

רויטל סויד: נגמר.

אלעזר שטרן: אז אני אגיד רק דבר אחד.

אלעזר שטרן: איפה ש"סניקים?

אלעזר שטרן: שיבואו.

אלעזר שטרן: בואו נחזיר עטרה ליושנה, כמו שאבות התנועה הזאת שירתו בצה"ל – איציק כהן ואיציק וקנין.

אלעזר שטרן: אבל תסתכלו, עם כל הכבוד שיש לי לח"כים החדשים, לילדים של הח"כים – הם כבר לא משרתים; זאת החזרת עטרה ליושנה.

אלעזר שטרן: אני קורא פה לחבריי: בואו נחזיר עטרה ליושנה.

אלעזר שטרן: נחזיר את ערך השירות בצה"ל.

אלעזר שטרן: נדאג שכל חייל משוחרר, בתקציב הזה או בתיקוני התקציב או ברזרבות, יקבל תואר ראשון חינם ממדינת ישראל.

אלעזר שטרן: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך.

קריאה: שטרן, נאום טוב.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי חברי הכנסת, אנחנו עוד מעט נתחיל להצביע על התקציב, אבל התקציב הזה באמת לא חשוב לראש הממשלה שלנו.

מיקי רוזנטל: בעיניו זה לא משנה, כי עובדה היא – –

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: סליחה, אם אפשר רק את השיחות שם, בבקשה, יותר בשקט.

מיקי רוזנטל: – – עובדה היא שהוא לא היסס בכלל לנסות להקדים את הבחירות ולהפיל את התקציב ולהפיל את הממשלה כדי להציל את עורו.

מיקי רוזנטל: התקציב הזה ממש לא חשוב בעיניו; רק הוא, ואני, והוא ועצמו וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: אתמול ראש הממשלה ניסה ללעוג לנו, שהצבע בלחיים אבד לנו, אבל לדעתי הבעיה המרכזית זה לא הצבע בלחיים שלנו אלא החמצן שלא מגיע למוחו של ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: הוא פשוט הפך סומא.

מיקי רוזנטל: הפך סומא.

מיקי רוזנטל: הוא רואה מחלפים – אנחנו רואים פקקים, ועכשיו יש גם גושפנקה רשמית לעניין הזה, שמדינת ישראל היא הפקוקה ביותר בעולם המערבי; הוא רואה סייבר, ואנחנו רואים עניים – ויש סייבר, אבל יש גם המון עניים; הוא חושב שכולם פה לפחות אלוביץ', אבל אנחנו בזמן הזה שוברים את הפערים.

מיקי רוזנטל: שוב, הנתונים המספריים הם החשובים.

מיקי רוזנטל: יש פה מספר הילדים העניים הגדול ביותר בעולם המערבי, ואלה עובדות.

מיקי רוזנטל: סטיבן הוקינג, שהלך היום לעולמו, אמר משפט שתפור על ראש הממשלה הזה.

מיקי רוזנטל: הוא אמר שהאויב הכי גדול של הידע אינו הבורות אלא יצירת אשליה של ידע, וראש הממשלה הזה, הוא מומחה ביצירת אשליות של ידע, למרות שהעובדות הן הפוכות לגמרי.

מיקי רוזנטל: הוא ניסה להפיל עלינו את המשבר הזה, שכל-כולו היה ניסיון להציל את עורו – – –

קארין אלהרר: קצת עזרתם לו, מיקי.

קארין אלהרר: קצת.

מיקי רוזנטל: מה?

מיקי רוזנטל: אנחנו עזרנו לו?

מיקי רוזנטל: תקשיבי, אני לא יודע מה את רצית, אבל אני רציתי בחירות.

קארין אלהרר: אני רציתי בחירות.

מיקי רוזנטל: ואת יודעת שאני רציתי בחירות, ואל תהפכי את זה לקרדום.

מיקי רוזנטל: תקשיבי, אל תהיי מירי רגב של יש עתיד.

מיקי רוזנטל: אל תהיי מירי רגב של יש עתיד.

מיקי רוזנטל: לא מתאים לך.

מיקי רוזנטל: אני אוהב אותך ומעריך אותך.

מיקי רוזנטל: אל תהיי – – –

קארין אלהרר: אל תחמיא למירי רגב.

מיקי רוזנטל: כל הניסיון הזה להכניס אצבע בעין – את יודעת, יש עכשיו סדרה נהדרת, "סאלח, כאן זה ארץ ישראל" – הוא גם חבר אישי שלי, דוד דרעי – וכל-כולה היא באמת אמת כואבת.

מיקי רוזנטל: במקום להגיד: תראו, הקימו פה מדינה ועשו טעויות – אנחנו עשינו טעויות, מפא"י עשתה הרבה טעויות, אבל היא גם הקימה מדינה.

מיקי רוזנטל: 40 שנה הליכוד בשלטון ומירי רגב, במקום לעשות חשבון נפש, היא עושה רק חשבון היסטורי איתנו.

מיקי רוזנטל: הם 40 שנה בשלטון, ולא עשו שום דבר בשביל עיירות הפיתוח.

מיקי רוזנטל: אז תעשי לי טובה, את טובה מדי בשביל להגיד את הדברים האלה.

מיקי רוזנטל: אבל זה לא העניין, באמת.

מיקי רוזנטל: אנחנו דנים פה בתקציב, ואני רוצה לדבר על התקציב, כי הכי קל לי לדבר על השחיתות.

מיקי רוזנטל: את יודעת, אני יכול לספר פה את תולדות השחיתות מעגל הזהב ועד בנימין נתניהו – –

קארין אלהרר: זה נראה לי מעניין.

מיקי רוזנטל: – – וזה נושא ממש מעולה, אבל צריך לדבר גם על התקציב מעט.

מיקי רוזנטל: אנחנו נמצאים בתקופה טובה כלכלית.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל נהנית מהכנסות נהדרות, יש לה הישגים – גם בזכות הממשלה.

מיקי רוזנטל: הינה, אמרתי.

מיקי רוזנטל: אמרתי: גם בזכות הממשלה יש לה הישגים, ולכאורה התקציב הזה לא רע.

מיקי רוזנטל: אבל הוא תקציב רע מאוד, משום שכשיש לך שפע ויש הכנסות למדינה – זו העת לטפל בבעיות השורש, בבעיות היסוד של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: התקציב נוגע בכל דבר, אבל לא מטפל בשום בעיה באופן יסודי.

מיקי רוזנטל: אפילו שר האוצר הסכים איתי בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: כי מדינה שבה ראש הממשלה מדבר על סייבר כל היום ועל ההישגים ואדם שהולך לחדר מיון מחכה 15 שעות זו מדינה שראשיה – לא אכפת להם מהתושבים; כשאתה צריך תור, לחכות לתור של רופא מקצועי שמונה חודשים – זו מדינה שלתושביה אין מענה בתקציב המדינה.

מיקי רוזנטל: אין מענה.

מיקי רוזנטל: זו מדינת כל עשיריה, שמפקירה יותר מדי אנשים מאחור, יותר מדי – בעיירות הפיתוח, במגזר הערבי, אצל החרדים.

מיקי רוזנטל: כל מי שנהנה פה מייצוג והוא נמצא בממשלה הזאת, לא דואג – קודם כול לבוחריו.

מיקי רוזנטל: אבל בהסתה הם כולם נהדרים, כאילו אנחנו בשלטון בארבעה העשורים האחרונים, ואנחנו אלה שמחלקים את התקציבים.

מיקי רוזנטל: אין לכם בושה בכלל.

מיקי רוזנטל: הכול בשביל לשלוט.

מיקי רוזנטל: הגעתם לשלטון – תעשו עם זה משהו.

מיקי רוזנטל: תעשו עם זה משהו, לפחות לטובת אלה ששלחו אתכם.

מיקי רוזנטל: אבל יותר טוב להסית ולבוא חשבון עם הטעויות שעשינו לפני 70 שנה.

מיקי רוזנטל: בכל אופן אני אדבר כנראה קצת על השחיתות.

מיקי רוזנטל: אני לא יכול בלי.

מיקי רוזנטל: האמת היא שזה מאפיל על כל דבר.

מיקי רוזנטל: זה מאפיל על כל דבר.

מיקי רוזנטל: כשראש ממשלה במדינת ישראל יוצא נגד המערכות הדמוקרטיות של המדינה שלו עצמו – לא קרה עוד בתולדות המדינה הזאת; כשהוא נוקט מדיניות תמות נפשי עם הממלכתיות הישראלית – לא היה דבר כזה; כשכיסא ראש הממשלה הופך לעיר מקלט של עבריין – לא היה דבר כזה.

מיקי רוזנטל: לא היה.

מיקי רוזנטל: היו אנשים שסרחו, היו אנשים שטעו, היו אנשים שגנבו, אבל כולם הרכינו ראש, והעבריין החשוד הזה, שחשוד בשלושה מקרים של שוחד – לא מקרה אחד, לא באיזו טעות; שלושה תיקים.

מיקי רוזנטל: בשניים כבר יש המלצות משטרה מפורשות להעמיד את ראש הממשלה לדין על עבירת שוחד, על עבירת מרמה, על הפרת אמונים – אבל שוחד – והתיק השלישי הוא תיק שוחד מובהק.

מיקי רוזנטל: וראש הממשלה, בגלוי, בלי להתבייש, יוצא נגד הדמוקרטיה הישראלית, נגד המוסדות הממלכתיים שלה – נגד המשטרה, נגד הפרקליטות, נגד כל מה שהוא חשוב ומאחד את כולנו.

מיקי רוזנטל: והקואליציה הזאת, שום דבר לא מזיז לה.

מיקי רוזנטל: אני לא מדבר על אמות הסיפים שלא נעות פה, אבל אפילו אתם לא זזים באי-נוחות.

מיקי רוזנטל: בשיחות פרטיות אתם מעיזים להגיד משהו נגד ראש הממשלה, אבל אחר כך אתם מסתתרים כמו שפנים מאחורי כובע של קוסם ולא מצליחים לומר מילה ערכית אחת.

מיקי רוזנטל: אחת.

מיקי רוזנטל: אם ראש הממשלה יורשע – יש לו חזקת חפות, אבל אם חלילה זה נכון מה שמייחסים לו, אנחנו לא נוכל לעמוד בזה.

מיקי רוזנטל: לפחות את זה תגידו.

מיקי רוזנטל: לא, נראה, שיגישו כתב אישום, אולי אחרי הערעור והשימוע, ואולי – – –

רויטל סויד: האירוע החלוט.

מיקי רוזנטל: החלוט, כן.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, איבדתם את המצפון ואת הצפון.

מיקי רוזנטל: את המצפון.

מיקי רוזנטל: שוחד – לא במקומותינו, לא ימין ולא שמאל, לא באמצע ולא בצדדים.

מיקי רוזנטל: שוחד הוא שוחד הוא שוחד, ולא חשוב מי קיבל.

מיקי רוזנטל: אבל לא בעיניכם, קואליציה של שפנים.

מיקי רוזנטל: עכשיו, כשנגמר הספין הזה של הבחירות, בואו ניזכר למה הוא התחיל.

מיקי רוזנטל: ניר חפץ חתם הסכם עד מדינה, אחריו או לפניו חתם פילבר – האנשים הכי קרובים לראש הממשלה.

רויטל סויד: ולפניו חתם – – –

מיקי רוזנטל: ולפניו חתם עוד אחד, ארי הרו – האנשים הכי קרובים לראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: המעגל הפנימי הכי קרוב לראש הממשלה התנהל כמו ארגון פשע.

מיקי רוזנטל: אלו אנשים שכבר הודו שהם תיווכו לשוחד במקרה הטוב והם נתנו שוחד במקרה הרע; הם כבר הודו, הסביבה הקרובה של ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: השחיתות במדינת ישראל הגיעה עד משרד ראש הממשלה – על זה כבר אין עוררין בכלל.

מיקי רוזנטל: האם היא הגיעה לראש הממשלה?

מיקי רוזנטל: העדויות מראות שכן, אבל כאמור, הוא נהנה מחזקת החפות.

מיקי רוזנטל: אבל גם לנו יש זכויות, הציבור.

מיקי רוזנטל: הוא זכאי לחפות שלו, אבל אנחנו זכאים להנהגה הגונה, ישרה.

מיקי רוזנטל: זו זכות לא פחות חשובה מזכות החפות.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל ותושביה זכאים להנהגה אחראית, ישרה, הגונה ונקיית כפיים, ואין לנו כזאת.

מיקי רוזנטל: יש לנו שני שרים בחקירה, ראש הממשלה בחקירה, אחד כבר הורשע וחזר, יושב-ראש קואליציה שחשוד.

מיקי רוזנטל: אין דבר כזה, אין עשן בלי אש.

מיקי רוזנטל: אבל יותר מדי שנים בשלטון השחיתו את הליכוד.

מיקי רוזנטל: השחיתו, פשוט השחיתו – כמו שהם השחיתו את מפא"י.

מיקי רוזנטל: מפא"י שילמה מחיר, וגם אתם תשלמו את המחיר.

מיקי רוזנטל: אתם בדרך הביתה, אתם פשוט לא הבנתם את זה עוד, אבל זה גם לא משנה.

מיקי רוזנטל: אבל בדרך יש הרבה מאוד דברים לא פליליים, וחשוב מאוד לומר אותם.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה הזה, בנימין נתניהו, הוא חבר כבוד במועדון ההון–שלטון–עיתון.

מיקי רוזנטל: ברונים שודדים, ששדדו את המדינה הזאת במשך שנים, לחלקם היה עיתון – ראש הממשלה עבד בשבילם כדי שיכתבו עליו טובות בעיתונים, והוא נתן את נכסי הציבור לבעלי הון.

מיקי רוזנטל: זו עסקה מאוד פשוטה, גם אם היא לא פלילית.

מיקי רוזנטל: זה לא כזה מסובך.

מיקי רוזנטל: תראו, העסקה של בזק, העסקה של בזק, שנתניהו נתן לאלוביץ' הקלות בגינה, ערכה כמיליארד שקל.

מיקי רוזנטל: מיליארד שקל – אתה יכול לשדוד 100,000, אתה יכול לגנוב מיליון; מיליארד אתה יכול לתת רק מתנות, כשאתה עוזר לבעלי הון.

מיקי רוזנטל: ונתניהו, באופן שיטתי בשנות שלטונו, נתן מתנות למשפחת עופר, למשפחת אלוביץ', לפישמן, למוזס ולכל החבורה הזאת של הברונים השודדים, והוא קיבל תמורה.

מיקי רוזנטל: כל אחד מהם הקים לעצמו עיתון או כלי תקשורת אחר, ושם הטיבו עם ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: בניגוד לנרטיב שהוא מנסה להוביל, כאילו התקשורת הישראלית נגדו, התקשורת הישראלית, גם בניתוח לייזר לא יהיה אפשר להפריד אותה מנתניהו.

מיקי רוזנטל: גם בניתוח לייזר.

מיקי רוזנטל: לשונה החרוצה נמצאת עמוק בעכוזיו של ראש הממשלה, כי אם לא, בשבועיים האחרונים היא הייתה כותבת:

מיקי רוזנטל: תראו מה עושה פה ראש ממשלה – הוא מנסה להציל את עורו ולהפיל תקציב ולהפיל את הממשלה, הכול כדי להציל עורו.

מיקי רוזנטל: זאת האמת היחידה.

מיקי רוזנטל: אין אמת אחרת.

מיקי רוזנטל: החרדים לא רצו באמת להתעסק עם הגיוס, וכחלון לא היה מפיל את הממשלה, ואפילו הגיבור, 48 שעות, שר הביטחון שלנו, לא היה מפיל את הממשלה הזאת.

מיקי רוזנטל: היחידי שטרח וניסה לקמבן את כל הקומבינה המכוערת הזאת זה ראש הממשלה, והתקשורת הישראלית ראתה, אבל היא מסרה גרסאות – גרסאות למשבר: זה מושך ימינה וההוא מושך שמאלה, והינה זה בא והינה זה מתרחק, והינה הקואליציה נופלת והינה הקואליציה לא נופלת – כאילו עתידה של הקואליציה הזאת חשוב ולא עתידה של המדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: ונתניהו מוכן לשעבד את עתידה של המדינה הזאת כדי להציל את עורו.

מיקי רוזנטל: אני אומר בכל אופן כמה מילים על התקציב.

מיקי רוזנטל: תראו, התקציב הזה רע, 1.

מיקי רוזנטל: בגלל שבשלהי 2017 מתכננים תקציב ל-2019.

מיקי רוזנטל: זה כמו שאתם הייתם מתכננים לקנות דירה ב-2019, ומתחייבים עכשיו על מלוא הסכום שאין לכם – ואין לכם – והייתם לוקחים משכנתה, אבל אתם יודעים שכל אחד מאיתנו יכול פתאום לאבד את עבודתו, והוא לא יוכל לשלם את המשכנתה.

מיקי רוזנטל: בדיוק זה מה שעשתה המדינה בתקציב הזה: היא שעבדה את הדורות הבאים, ואין לזה שום משמעות כלכלית.

מיקי רוזנטל: דובר על יציבות, מדובר על יציבות פוליטית, אבל אין לזה שום קשר לכלכלה.

מיקי רוזנטל: הממשלה רוצה לשמר יציבות פוליטית, זה ראוי בעיניה, וזה בסדר גמור, אבל שלפחות לא ימכרו בלופים ואשליות.

מיקי רוזנטל: אין לזה שום קשר לכלכלה, כי אם חס וחלילה תהיה תקלה – אם חס וחלילה תהיה תקלה, זה כמו הדרך לאילת.

מיקי רוזנטל: אתם יודעים, הדרך לאילת היא משעממת וארוכה, עד שאתה עולה על אבן ומתהפך.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל, חלילה, יכולה עם התקציב הזה לעלות על אבן ולהתהפך.

מיקי רוזנטל: די שיהיה משבר בבורסות בעולם, די שתפרוץ מלחמה, וכל ההכנסות המתוארות והמדומיינות האלה ייפלו.

מיקי רוזנטל: כבר עכשיו חסר למדינת ישראל בתקציבים, בגלל כל מיני חוכמות, 10 מיליארד שקל.

מיקי רוזנטל: 10, נדב?

מיקי רוזנטל: כמה חסר בתקציבים הבאים?

מיקי רוזנטל: 10.

מיקי רוזנטל: אז מה עושה הממשלה?

מיקי רוזנטל: אם אתם הולכים לקנות דירה, אתם צריכים לגייס כסף מהחברים, מהבנק, מהחסכונות שלכם.

מיקי רוזנטל: זה לא מה שהממשלה עושה.

מיקי רוזנטל: הממשלה מעבירה מהכיס הזה, אומרת: יש מלא כסף, וממשכנת אותו בכיס הזה של הדורות הבאים.

מיקי רוזנטל: היא חייבת, אין את הכסף הזה.

מיקי רוזנטל: אין את הכסף הזה – יהיה אותו.

מיקי רוזנטל: מתי יהיה אותו?

מיקי רוזנטל: כשיחתכו flat.

מיקי רוזנטל: מה זה flat?

מיקי רוזנטל: השירותים שדיברנו עליהם: התור בקופת חולים או לרופא המקצועי, במקום להתקצר – יתארך, ובחדר מיון תחכו ותחכו ותחכו, במקום 14 שעות – 16 שעות, ויום לימודים ארוך לילדים שלכם יישאר רק חלום.

מיקי רוזנטל: טוב, בקיצור, נסכם את העניין, הגיע הזמן להיפטר מהממשלה הרעה הזאת ומראש הממשלה המושחת הזה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רויטל סויד: חברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: לפני כן – הודעה לסגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת, בנושא:

נאזם בדר: תנאי העסקתם של נהגים לחברי כנסת מוגבלים בניידות וחברי כנסת מאובטחים.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018;

רויטל סויד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רויטל סויד: חברת הכנסת קארין אלהרר, 15 דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

קארין אלהרר: אני לא רואה שר באולם.

קארין אלהרר: אני מקווה שיש.

קארין אלהרר: חבריי וחברותיי חברי הכנסת.

רויטל סויד: אפשר אולי לקרוא לשר?

קארין אלהרר: אה, יבוא, לא יבוא, זה אותו דבר.

קארין אלהרר: הם גם ככה שומעים אותו דבר, גם כשהם נמצאים כאן, כאילו הם לא – נכון, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי רוזנטל: נוכחים נעדרים.

מיקי רוזנטל: נוכחים נעדרים.

רויטל סויד: אבל לך יש את יושב-ראש הקואליציה.

דוד אמסלם: אבל תודי שאני שומע אותך.

קארין אלהרר: אני, יושב-ראש הקואליציה מקשיב לי, זה מספיק לי.

רויטל סויד: נכון, זה הכי חשוב.

קארין אלהרר: תראו, אנחנו התכנסנו כאן היום – למעשה בהמשך מאתמול – לדון בתקציב, אבל אי-אפשר פטור בלא כלום על מה שהתחולל כאן בשבועיים האחרונים.

קארין אלהרר: סחרחורת של ממש.

קארין אלהרר: המדינה רעשה וגעשה.

קארין אלהרר: ואני רוצה לדבר אל האזרחים שיושבים בבית ומנסים לשרוד את חיי היום-יום שלהם, את הפקקים שלהם, את מצב הרווחה שלהם, הבריאות שלהם, ולומר להם שהם לא שמעו הרבה על התקציב הזה, לא לטוב ולא לרע.

קארין אלהרר: היו כל מיני הסחות דעת בתקופה הזאת.

קארין אלהרר: סגן השר מזוז, אני מבינה שזה לא מעניין אותך, אבל לפחות אל תרעיש.

רויטל סויד: כן, אתה מוזמן להיכנס ולהצטרף ולשבת בשקט.

קארין אלהרר: ממשלה שלמה התעסקה בימים האחרונים – לא תאמינו – בלהציל את עצמה.

קארין אלהרר: לא להציל את האזרחים והאזרחיות שלה מהצרות שהם מתמודדים איתן ביום-יום; להציל את עצמה, להציל את כיסאות עור הצבי שהם יושבים עליהם.

קארין אלהרר: מה יושבים עליהם?

קארין אלהרר: דבוקים אליהם ב-super glue.

קארין אלהרר: עוד כמה שנים בטח ילמדו בבית הספר לממשל את התרגיל, את התרגיל הפוליטי שהיה כאן, יסבירו.

קארין אלהרר: אני אנסה לתאר איך הדברים היו: ראש ממשלה לחוץ ולחיץ, יש נגדו לא מעט פרשות, לא מעט חקירות, והוא קם בבוקר ואמר: אני צריך לעשות מעשה.

קארין אלהרר: מה המעשה הדחוף?

קארין אלהרר: אני רוצה לצאת לבחירות, להטריף את המערכת הפוליטית, להוכיח לכולם שאני כל-יכול, שאני יכול לקבל את המנדט מהעם, וכולם יבינו.

קארין אלהרר: מה צריך חקירות?

קארין אלהרר: מה צריך את המשטרה?

קארין אלהרר: מה צריך את היועץ המשפטי לממשלה?

קארין אלהרר: תראו אותי, אני כל-יכול.

קארין אלהרר: ואז הוא החליט שיש משבר, ובהתחלה הצטרפו אליו עוד מפלגות.

קארין אלהרר: שר הביטחון אביגדור ליברמן ניסה להרגיע, אמר: אין משבר, אני רק לא רוצה להצביע על הגיוס – בצדק.

קארין אלהרר: אתם יודעים, כיד המקרה, היום התפרסם דוח מבקר המדינה, ואחד הנושאים שמצוינים בו זה נושא הגיוס של החרדים.

קארין אלהרר: ואמר דוח מבקר המדינה: אין מספיק.

קארין אלהרר: אבל לא ממשלת ישראל תתעסק בנושא.

קארין אלהרר: אמרנו: במה הם מתעסקים?

קארין אלהרר: בכיסאות, בתפקידים, בכיבודים.

קארין אלהרר: וכך רקמו להם שר האוצר משה כחלון, שר החינוך נפתלי בנט, את הדרך שבה הם ימנעו מראש הממשלה לצאת לבחירות, כי מה צריך בחירות?

קארין אלהרר: מצבנו מעולה.

קארין אלהרר: יש לנו ראש ממשלה שנחקר, שיש המלצות משטרה על שוחד – מה מעניין אותנו שלטון החוק?

קארין אלהרר: מי שבאמת מגדילה לעשות, חייבים להודות, זו שרת המשפטים.

קארין אלהרר: שרת המשפטים מתראיינת ברדיו – גברתי היושבת-ראש, אם לא הייתי שומעת את זה במו אוזניי והיו מספרים לי, הייתי אומרת: הדבר הזה לא קרה מעולם.

קארין אלהרר: במו אוזניי שמעתי את שרת המשפטים מתראיינת בתוכנית רדיו ואומרת: חוק הגיוס שאנחנו מעלים היום לוועדת שרים – זה היה אתמול בבוקר – חוק הגיוס הזה הוא לא חוקתי; אמרה והוסיפה: כן, אבל זאת רק קריאה טרומית.

קארין אלהרר: היועץ המשפטי לא תומך בו, אבל זו רק קריאה טרומית.

קארין אלהרר: אין מה לעשות, אמרה השרה, צריך להתפשר.

קארין אלהרר: זו, גבירותיי ורבותיי, שרת המשפטים.

קארין אלהרר: היא, למי שלא הבין, אמורה לשמור על שלטון החוק בישראל, היא אמורה לגבות את רשויות אכיפת החוק, היא אמורה לגבות את היועץ המשפטי לממשלה – אבל לא שרת משפטים שמשקשקת שמא יילקח ממנה תפקידה.

קארין אלהרר: ואז שוב כל המוחות – סיעור מוחות; הטרילו מדינה שלמה: מה נעשה כדי להידבק לכיסאות?

קארין אלהרר: מעניין, אני חייבת להודות.

קארין אלהרר: ממה אתם מפחדים?

קארין אלהרר: מה הלחץ?

קארין אלהרר: אם כל זה לא מספיק, עומד כאן אתמול ראש הממשלה, זחוח כפי שלא ראיתיו שנים – וראיתי אותו זחוח – הוא עומד על הפודיום ואומר:

קארין אלהרר: חזר לכם הצבע ללחיים.

קארין אלהרר: אדוני ראש הממשלה: לא, לא חזר לנו הצבע ללחיים, כי הוא תמיד היה שם.

קארין אלהרר: מי שצריך היה לחזור לו הצבע ללחיים, אדוני ראש הממשלה, זה אתה.

קארין אלהרר: כי מה יצא מכל המשבר?

קארין אלהרר: גם הממשלה נשארה על כנה, וגם, אדוני ראש הממשלה, קיבלת הצהרת אמונים עם לבבות משר האוצר ושרת המשפטים: נישאר איתך באש ובמים.

דוד אמסלם: – – –

קארין אלהרר: אני אגיד לך, חבר הכנסת אמסלם ידידי, זה בסדר עד גבול מסוים.

קארין אלהרר: אתה יודע, אם יש ראש ממשלה שעסוק בזמן האחרון – מה אני אגיד לך, אני עוקבת אחרי הסרטונים שהוא מפיץ; מה זה – סרטונים שמשתלחים במשטרה, ברשויות אכיפת החוק.

קארין אלהרר: אני אסביר לך, כי אם יש שרים הגונים בממשלה, והם אומרים שראש הממשלה בהשתוללות, בהשתוללות, על המשטרה ועל מבקר המדינה ועל המפכ"ל – שהוא מינה, לא אני מיניתי – – –

דוד אמסלם: – – –

קארין אלהרר: בטח שאני מקשיבה.

דוד אמסלם: ומה דעתך על ההתנהלות שלהם?

דוד אמסלם: הכול רק כיוון אחד.

דוד אמסלם: הם מלאכי השרת.

קארין אלהרר: ההתנהלות שלהם – הם עושים את תפקידם.

קארין אלהרר: הם עושים את תפקידם.

דוד אמסלם: נאמנה גם.

דוד אמסלם: תגידי לי אם נאמנה.

דוד אמסלם: בגלל זה הם לא חקרו את הבוס שלך באזהרה.

דוד אמסלם: נאמנה.

קארין אלהרר: אדוני היקר, כל ניסיונותיך, באמת – – –

דוד אמסלם: בגלל זה, סגלוביץ, הבאתם אותו, שהוא – – – נאמנה.

קארין אלהרר: תאמין לי, דודי, באמת תפסתי ממך יותר רציני.

קארין אלהרר: יותר רציני.

דוד אמסלם: זה לא רציני, מה שאני אומר?

קארין אלהרר: אני מבינה את המקום הלחוץ שאתם נמצאים בו.

קארין אלהרר: קשה כשראש המפלגה נחקר, כשיש עננה כבדה מעל ראשו.

קארין אלהרר: קשה, אני מבינה אתכם.

קארין אלהרר: אבל מכאן ועד להשמיץ אנשים אחרים – באמת, דודי, לא מתאים לך.

קארין אלהרר: אתה בן אדם הגון, לא מתאים לך.

דוד אמסלם: תסתכלו על העובדות.

דוד אמסלם: את חלק מתעמולה בולשביקית, כאילו.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: תעמולה בולשביקית – אתה מבין?

דוד אמסלם: כן, של המוסדות האלה.

דוד אמסלם: תסתכלי על העובדות.

קארין אלהרר: דודי, תסתכלו במראה.

דוד אמסלם: אני לא ראיתי שמאל שדואג מהבוקר עד הלילה למשטרה במקום לאזרחים.

קארין אלהרר: תסתכלו במראה – ראש ממשלה שרק משתלח.

דוד אמסלם: מה שמעניין אתכם זה ראש הממשלה.

דוד אמסלם: לפיד לא נמצא פה אף פעם.

דוד אמסלם: רק הוא שומע נאום על ראש הממשלה – מגיע לפה עם החליפה הכחולה.

קארין אלהרר: אה, בדקת את הצבע של החליפה?

דוד אמסלם: הוא לא נמצא פה בכנסת; מטייל בעולם על חשבון משלם המיסים.

דוד אמסלם: זה דבר מושחת ביותר, זה דורש חקירה של כל יאח"ה.

קארין אלהרר: דודי, אני באמת מבינה.

דוד אמסלם: למה שיקרה?

דוד אמסלם: סגלוביץ עוצר.

קארין אלהרר: קשה לך, דודי, אני מבינה את זה.

דוד אמסלם: לא קשה.

קארין אלהרר: אל תוציא את התסכולים שלך עלינו.

דוד אמסלם: זה לא קשה.

דוד אמסלם: המדינה יותר חשובה מהכול.

קארין אלהרר: אל תוציא את התסכולים שלכם עלינו.

דוד אמסלם: אני רואה פה חקירה סלקטיבית, זה מה שמשגע אותי.

קארין אלהרר: דודי, אני אומרת לך, באמת תתעסקו בעיקר.

דוד אמסלם: אני רואה את הבוס שלכם מטיף לחרדים על הגיוס.

דוד אמסלם: חוצפן, הבן אדם – – – בבמחנה, מטיף להם?

קארין אלהרר: תתחילו לעבוד מסודר ואף אחד לא יחקור אתכם והכול יהיה בסדר.

קארין אלהרר: תשתמשו באנשי מקצוע, תדברו בצורה נקייה – אף אחד לא יבוא אליכם בטענות.

קארין אלהרר: תגיד לי, מה אתה חושב, שקמתי בבוקר ואמרתי: על מי אני אדבר היום?

קארין אלהרר: אין דברים בגו?

קארין אלהרר: נראה לך הגיוני שראש ממשלה אומר: מבקשים מעדים לשקר?

קארין אלהרר: מה עובר עליכם?

קארין אלהרר: תתאפסו.

דוד אמסלם: טוב, זה מה שאמרו לכם להגיד, אז אנחנו נתאפס.

דוד אמסלם: נתאפס.

דוד אמסלם: 19 חקירות על בן אדם – להתאפס.

קארין אלהרר: איזה 19?

דוד אמסלם: בבקשה, הכול בסדר.

תמר זנדברג: הוא פושע.

דוד אמסלם: הכול בסדר, רק אתם צדיקים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רואה בייגלה על הראש של כולכם – בייגלה וכנפיים.

קארין אלהרר: תגיד לי, אם מישהו אחר במדינת ישראל היה עובר עבירה, לא היו חוקרים אותו?

חיים ילין: דוד, אני רואה גם אצלך את זה.

קארין אלהרר: אני לא מבינה אותך.

חיים ילין: אני גם רואה אצלך.

דוד אמסלם: אני רואה אצלכם.

דוד אמסלם: מלאכי השרת.

חיים ילין: אבל היא אומרת לך שאתה בן אדם הגון, לא מתאים לך.

חיים ילין: אנחנו מדברים איתך.

דוד אמסלם: יאיר לפיד נוסע לחו"ל על חשבון משלם המיסים, מוציא מיליוני שקלים, ומלונות פאר.

קארין אלהרר: לא, כי יאיר לפיד מינה את המפכ"ל.

דוד אמסלם: מה הקשר מי מינה?

קארין אלהרר: מה הקשר מי מינה?

קארין אלהרר: עושה לו אודישנים ואז מתלונן?

קארין אלהרר: בחיאת רבאק, אל תגזימו.

קארין אלהרר: מה אתם עפים על עצמכם שמתנכלים לכם ורודפים אתכם?

דוד אמסלם: זה לא לנו, דרך אגב, זה למדינת ישראל.

דוד אמסלם: זאת הפיכה במדינת ישראל במשטר דמוקרטי.

קארין אלהרר: תגיד לי, אתה שומע את עצמך?

דוד אמסלם: הדבר הכי חמור; יותר מסקאדים, יותר מהכול.

דוד אמסלם: אני לא מכיר מדינה אחת שעושים את זה.

חיים ילין: – – –

דוד אמסלם: בטורקיה עכשיו שלחו מטוסים לעשות את זה.

דוד אמסלם: אתם לא מתביישים?

דוד אמסלם: אתם לא רואים כלום?

דוד אמסלם: כאילו טחו עיניכם מלראות כשמדובר בנתניהו.

קארין אלהרר: דודי, אני רואה שאתה מתעצבן.

דוד אמסלם: בוודאי.

קארין אלהרר: אין לי כוונה לעצבן אותך.

דוד אמסלם: בגלל שחשובה לי המדינה שלי.

דוד אמסלם: לכם לא חשוב כלום.

קארין אלהרר: רק לשים את העובדות בצורה מיושרת.

קארין אלהרר: בוא נסתכל על העובדות.

קארין אלהרר: יש בן אדם שיש חשדות לגביו – חוקרים אותו ועושים את העבודה.

קארין אלהרר: יש לכם תלונות?

דוד אמסלם: תגידי לי, בישראל היום, למה לא חקרו את הבוס שלך?

דוד אמסלם: הרי אשתו עובדת בידיעות אחרונות.

דוד אמסלם: הוא עבד שם.

דוד אמסלם: אתם, בעצם המשרדים, מימנו את ידיעות אחרונות שלוש שנים בכל מיני – משרד החינוך.

קארין אלהרר: תגיד לי, דודי – – –

דוד אמסלם: למה לא חוקרים את זה?

דוד אמסלם: הכול בסדר.

קארין אלהרר: לך תתלונן.

דוד אמסלם: נתניהו, חס ושלום, איזה סיגר או איזה – בוודאי.

דוד אמסלם: 300 – – –

קארין אלהרר: זה סיגר.

דוד אמסלם: יש להם – – –

קארין אלהרר: זה סיגר במיליון שקל.

דוד אמסלם: מה?

קארין אלהרר: סיגר במיליון שקל.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: שימי לב מה קורה לכם: אתם חסינים; אתם שייכים לצד ההוא; בכם לא נוגעים, כלום; תעשו מה שאתם רוצים – – – הכול בסדר.

עליזה לביא: – – –

חיים ילין: דודי, אין מה לחקור.

חיים ילין: אנחנו – – –

דוד אמסלם: אין מה לחקור?

דוד אמסלם: אני אתן לך רשימה.

יואב קיש: הדוברת של המשטרה מדבררת אתכם.

דוד אמסלם: הדוברת של המשטרה מדבררת אתכם.

דוד אמסלם: הבוס שלך נוסע לחוץ לארץ במיליוני שקלים.

קארין אלהרר: גברתי, אני אשמח להמשיך לדבר.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: בסדר.

דוד אמסלם: – – – על חשבון מדינת ישראל.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: מי בודק?

דוד אמסלם: כלום.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, חברת הכנסת קארין אלהרר רוצה לסיים את הנאום שלה ברצף.

דוד אמסלם: אני מרגיש לא טוב, ובכל אופן – – –

קארין אלהרר: ככה זה כשאתה מרגיש לא טוב, דודי?

רויטל סויד: טוב.

רויטל סויד: בוא ניתן לחברת הכנסת קארין אלהרר להמשיך ולסיים.

דוד אמסלם: ככה זה כשהבטן שלי כואבת.

דוד אמסלם: אמיתי.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: לצערי, גם הבטן שלי כואבת.

דוד אמסלם: כשאת דיברת על – – – של המדינה, אני לא מבין – – –

רויטל סויד: את מנהלת דו-שיח איתו?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני בסדר.

דוד אמסלם: אני מבין שהמדינה שלנו הולכת פייפן – – –

קארין אלהרר: אני – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, חברת הכנסת קארין אלהרר ביקשה ממני לאפשר לה להמשיך את הנאום ברצף עד הסוף.

קארין אלהרר: באמת, נשארו לי עוד 1.43 דקות.

רויטל סויד: זה יהיה ללא הפרעה.

רויטל סויד: אני אדאג לך.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לסכם ולומר: תראו, בסוף, אני חושבת שמי שפועל בצורה לא נכונה, ואם המשטרה מצאה לנכון, צריך לחקור אותו.

קארין אלהרר: לא אני ביקשתי לחקור אף אחד.

קארין אלהרר: לא צד אחד של המפה ביקש לחקור אותו.

קארין אלהרר: נעברו עבירות, לכאורה – צריך לבדוק את הדברים.

קארין אלהרר: חבל שלא בודקים את הדברים בצורה עניינית גם במפלגת השלטון.

קארין אלהרר: בואו, שום דבר לא נגדכם, אז חבל.

קארין אלהרר: אני רק אומרת שבסוף יש אזרחים שמסתכלים למעלה ורוצים לראות מישהו שמנהיג.

קארין אלהרר: כרגע אני לא רואה הנהגה; אני רואה התעסקות בכיסאות ובפוליטיקה – –

דוד אמסלם: בגלל זה אזרחים רואים את הסקרים – – – כי רואים את זה גם – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם, תן לה לסיים.

קארין אלהרר: – – וחבל.

קארין אלהרר: אני הייתי מצפה שבאמת תהיה מנהיגות.

קארין אלהרר: היא חסרה לנו.

קארין אלהרר: אני מאוד מקווה שעד התקציב הבא נזכה בה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

רויטל סויד: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

איתן ברושי: כמה עוד נשארו?

קריאות: – – –

רויטל סויד: אחרי חבר הכנסת אחמד טיבי מתחילים לסכם את הדיון: קודם כול, ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג, ולאחר מכן יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני, ולאחר מכן השר משה כחלון.

איתן ברושי: זה לא היה רמז.

תמר זנדברג: זהו, נעלבתי.

רויטל סויד: עשר דקות לחברת הכנסת זנדברג.

רויטל סויד: בבקשה.

תמר זנדברג: איך שהגיע התור שלי, הוא שואל: עוד כמה?

תמר זנדברג: את מבינה, הוא מתחיל לאבד את הסבלנות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, היו כאן הרבה דיונים סביב התקציב הזה שלא היו קשורים לתקציב – הרבה דיונים על בחירות, על גיוס ועל שחיתות – וכל זה קצת הסיט אותנו מלדבר על התקציב.

תמר זנדברג: האמת היא שעוד אחת מהסיבות שהממשלה הזאת צריכה ליפול וללכת הביתה זה לא רק בגלל השחיתות – זה גם בגלל המדיניות החברתית-כלכלית שלה, שהתקציב הזה, דווקא בגלל שהוא תקציב משעמם לכאורה, שאין בו גזרות, אין בו רפורמות ואין בו דברים מהסוג הזה, דווקא הוא מראה את זה בצורה מאוד מאוד בהירה וברורה.

תמר זנדברג: תקציב המדינה הזה, קודם כול, מבחינת נסיבות בואו לעולם, הוא נולד בחטא.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אנחנו עכשיו מצביעים בחודש מרס 2018 על תקציב 2019.

תמר זנדברג: אין לנו מושג.

תמר זנדברג: אין לי מחשבה שיש מישהו מקובעי המדיניות המקצועיים שהמליץ על דבר כזה.

תמר זנדברג: זה מזכיר לי את התקציב הדו-שנתי בזמנו, שהצבענו עליו בשנה שעברה – קומבינה פוליטית, ולא צורך כלכלי.

תמר זנדברג: האמת היא שאם הוא צורך כלכלי, הוא צורך שנובע מתוך מדיניות כלכלית ימנית, שמרנית וכושלת.

תמר זנדברג: חברות וחברים, במדינת ישראל, היום, 20% מהאזרחים נמצאים מתחת לקו העוני.

תמר זנדברג: רמות האי-שוויון הן מהגבוהות ב-OECD.

תמר זנדברג: למעשה, יש רגעים שנדמה לי שמדינת ישראל מצטערת שהיא הצטרפה ל-OECD, כי כל הזמן אנחנו מגרדים את המדדים מלמטה.

תמר זנדברג: כשמודדים, מגלים שהמצב לא טוב.

תמר זנדברג: אבל, אז מה עושים?

תמר זנדברג: ממשיכים אותו דבר.

תמר זנדברג: למצב הזה לא הגענו במקרה.

תמר זנדברג: כמו שהיינו צועקים סיסמאות במחאה החברתית: זו לא טעות – זו מדיניות.

תמר זנדברג: זו מדיניות של גירוד המדדים מלמטה, כי כאשר מחלקים את עוגת התקציב הלאומית בצורה לא נכונה, זה מה שקורה.

תמר זנדברג: שמעתי בימים האחרונים – אני חייבת להגיד שבעיקר את חברי הכנסת של כולנו, מנסים, בעור שיניהם, לברוח משאלות בתקשורת על השחיתות, ולכן הם מדברים על התקציב, ומנסים להסביר שזה תקציב חברתי, שזה תקציב טוב וכו'.

תמר זנדברג: מי שחושב שזה תקציב חברתי, כדאי שילך לסיור בחדרי המיון; כדאי שילך לבתי הספר, ויראה את החברות המסחריות שנכנסות לשם ואת הכיתות המתפוררות; כדאי שילך לעשרות אלפי הישראלים שמחכים בתור לדיור ציבור; וכדאי שיבוא לבקר את העובדות הסוציאליות שקורסות תחת עומס הטיפול בקשישים העניים.

תמר זנדברג: התקציב הזה לא מסייע לאף אחד מאלה.

תמר זנדברג: במדיניות כלכלית תמיד אומרים לנו שיש שתי גישות: גישה של הורדת מיסים לעשירים, ואיכשהו אולי ההון הזה יחלחל למטה ויגיע לאזרחים.

תמר זנדברג: זה שזה אף פעם לא קורה מעולם לא הטריד אף אחד.

תמר זנדברג: הגישה השנייה היא שלממשלה יש אחריות כלפי החברה וכלפי האזרחים, שמדינה היא לא עסק, ולא גוזרים בה קופון למטרות רווח, אלא היא קיימת בשביל לשרת את האזרחים שלה, ולא להפך.

תמר זנדברג: בתקציב הזה אין שום בשורה בכיוון הזה.

תמר זנדברג: ממשלת הימין שאנחנו רואים כאן באמת מפרפרת כדי לשרוד.

תמר זנדברג: עבורה החברה הישראלית והפוליטיקה שאמורה לשרת אותה היא משחק סכום אפס.

תמר זנדברג: מי שתופס את השלטון מקבל לידיו את מנגנוני המדינה כדי שיוכל לשדוד את הקופה הציבורית לטובת מקורביו ולהסית נגד כל השאר.

תמר זנדברג: החזון שהימין מגשים בתפיסת העולם שלו הוא של תפיסת עולם צינית, ג'ונגל קפיטליסטי שמקדש את החמדנות, ולא את הצדק.

תמר זנדברג: בניגוד לימין, אנחנו מאמינים שסולידריות, שוויון וצדק הם הדרך הטובה ביותר לשרת את האזרח.

תמר זנדברג: אנחנו מאמינים במדינת רווחה אוניברסלית, שדואגת לבריאות, לחינוך, לרווחה ולפתרון משבר הדיור.

תמר זנדברג: אנחנו מאמינים שעוני הוא תוצאה של מדיניות, ולא כשל אישי, ושמבחנה של חברה הוא ברמת הסולידריות והשירותים שהיא מספקת לאזרחיה רק לא מזמן אמרה נגידת בנק ישראל קרנית פלוג – לא חברת כנסת סוציאליסטית – נגידת בנק ישראל אמרה שעל מנת להביא את השירותים האזרחיים בישראל לרמה הממוצעת של ה-OECD – לא לחלק העליון אלא לרמה הממוצעת – יהיה צריך להוסיף מדי שנה 140 מיליארד שקל להוצאה האזרחית לשירותים האזרחיים.

תמר זנדברג: האם התקציב הזה מכיל משהו מ-140 המיליארד האלה?

תמר זנדברג: לצערי הרב, לא.

טלי פלוסקוב: איך לא? איך לא?

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה איך לא.

טלי פלוסקוב: הנכים מקבלים, הקשישים מקבלים, ניצולי השואה מקבלים – –

יואב קיש: מה זה "איך לא"?

יואב קיש: היא רק אומרת, סתם, נו.

טלי פלוסקוב: – – הילדים מקבלים.

יואב קיש: רק סתם.

יואב קיש: הכול דיבורים באוויר.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: שום דבר, אפס.

יואב קיש: הכול דיבורים באוויר.

תמר זנדברג: חברת הכנסת טלי פלוסקוב – – –

יואב קיש: היא גם יודעת שהיא אומרת – – – אומרת שטויות.

רויטל סויד: – – – תקציב – – –

עיסאווי פריג': למה שטויות, תגיד לי?

תמר זנדברג: תקציב – – –

עיסאווי פריג': מי שיושב על השיבר, שר האוצר, בצניחה חופשית בסקרים.

עיסאווי פריג': איך אתה – – –

תמר זנדברג: חברת הכנסת טלי פלוסקוב – – –

יואב קיש: אתה רוצה לדבר על סקרים?

עיסאווי פריג': כן.

יואב קיש: אתה רוצה לדבר על סקרים?

יואב קיש: תשאל את החברים שלך.

עיסאווי פריג': – – –

יואב קיש: תשאל את החברים שלך על סקרים.

יואב קיש: מה הקשר?

עיסאווי פריג': – – –

יואב קיש: מה הקשר לסקרים?

עיסאווי פריג': דיבורים.

תמר זנדברג: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, תקציב זה לא טלאי על טלאי.

תמר זנדברג: תקציב – – –

יואב קיש: תשאל את היושב-ראש שלכם.

רויטל סויד: חבר הכנסת קיש, חברת הכנסת – – –

יואב קיש: ומה עם עיסאווי?

יואב קיש: גם הוא מפריע.

רויטל סויד: אתה צודק.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זנדברג – –

תמר זנדברג: עכשיו, אני רוצה – – –

חיים ילין: הוא לא שם לב מה יצא לו – – –

טלי פלוסקוב: – – אם היית אומרת עכשיו – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חיים ילין וחבר הכנסת פריג', תנו, בבקשה, לחברת הכנסת זנדברג לנהל את הדיון – –

עיסאווי פריג': מדברים על הדברים.

רויטל סויד: – – ולחברת הכנסת פלוסקוב, שהיא פונה אליה.

קריאה: יש פה שיח – – –

טלי פלוסקוב: אם היית אומרת לי עכשיו שזה לא מספיק ושצריך עוד, אני הייתי מסכימה איתך, אבל להגיד ששום דבר – – – מה הולך פה?

קריאה: – – –

תמר זנדברג: בתקציב הזה אין שום – – –

טלי פלוסקוב: – – –

תמר זנדברג: אז אני אסביר.

תמר זנדברג: סליחה.

תמר זנדברג: תקציב זה ביטוי למדיניות, זה איך הממשלה רואה את סדר העדיפויות הלאומי; זה לא טלאי על טלאי – לתת פה קצת לאלה ולחלק איזה פירור כאן.

טלי פלוסקוב: יש לך עכשיו 140 מיליארד?

טלי פלוסקוב: יש לך עכשיו 140 מיליארד?

תמר זנדברג: סליחה, יש הרבה מאוד כסף, השאלה איך הוא מחולק.

תמר זנדברג: אני רוצה רגע לספר לך משהו, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

תמר זנדברג: אני בעוד חודש וקצת אהיה בת 42.

רויטל סויד: מזל טוב.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: הדור שלי וצעירים ממני, בני ה-30 וה-40, אנחנו הדור שיצא למחאה החברתית בשנת 2011, המחאה החברתית הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אנחנו דור שנולד לתוך מציאות של כיבוש מצד אחד והפרטה מצד שני; אנחנו אלה שאיבדו את הקביעות ואת הפנסיה; אנחנו הדור ראשון בתולדות מדינת ישראל שמצבו הכלכלי פחות טוב משל ההורים שלו.

תמר זנדברג: במדינת ישראל, שקמה לאור החזון הציוני, תמיד הייתה תמונת הבטחה של קדמה, של התקדמות, שכל דור משפר את מצבו.

תמר זנדברג: אנחנו הדור הראשון שבו זה לא קרה.

תמר זנדברג: אנחנו אלה שעובדים במשרות החלקיות; אנחנו הפרילנסרים.

תמר זנדברג: אנחנו דור שאני קוראת לו דור הפיס: מי שקנה דירה עד 2008, זכה בפיס.

תמר זנדברג: מי שלא קנה עד 2008 צריך לזכות בפיס כדי שיהיה לו כסף לממן את זה.

טלי פלוסקוב: או לקנות במחיר למשתכן.

תמר זנדברג: מחיר למשתכן – הגרלה זו לא מדיניות; מדיניות זה צדק חברתי שרואה את כולם.

תמר זנדברג: להגריל דירות לאזרחים, ל-10,000, 20,000 או 30,000, זה לא נקרא מדיניות דיור.

תמר זנדברג: אנחנו צעדנו במחאת העגלות, שחברתך לסיעה הובילה, עם העגלות בשדרה, ועד היום לא ראינו חינוך איכותי וזול וזמין לכולם.

תמר זנדברג: נותנים לנו קייטנות לחופשים; עד היום לא ראינו מדיניות חינוך שרואה מגיל אפס, מגיל אפס, את הילד, ומגדלת אותו כמו שצריך.

תמר זנדברג: עכשיו, שלא תביני, אנחנו לא מסכנים.

תמר זנדברג: אנחנו לא חושבים שגנבו לנו את המדינה ושמישהו פה חייב לנו טובה וצריך לתת לנו משהו.

תמר זנדברג: אנחנו מבינים טוב מאוד איפה אנחנו גרים, איפה אנחנו חיים, ואנחנו מתכוונים להילחם על המדינה הזאת.

תמר זנדברג: השנים שבהן מצבנו הכלכלי הידרדר הן שנים שאני קוראת להן "שנות נתניהו" – עוד לפני שהיה ראש ממשלה, דרך אגב.

תמר זנדברג: הגזרות החברתיות הראשונות שנראו כאן, שמאז רואים מדיניות חברתית-כלכלית של טייס אוטומטי – זה מאז הגזרות של שנת 2003, כשבנימין נתניהו היה שר אוצר ומחאת החד-הוריות של ויקי קנפו הייתה כאן באוהלים.

תמר זנדברג: אז קוצצו הזכויות של הבן הממשיך בדיור הציבורי, ומאז, 15 שנה, עד היום, אנחנו לא ראינו תיקון.

תמר זנדברג: הבטיחו לנו – – –

אלי אלאלוף: את לא מעדכנת את הנתונים שלך?

תמר זנדברג: הבטיחו לנו שההפרטה תביא לאיכות חיים.

אלי אלאלוף: – – –

תמר זנדברג: אדוני חבר הכנסת אלאלוף, אתה יודע משהו – – –

אלי אלאלוף: את יודעת שבשלוש שנים המדינה השקיעה בתחומים של דוח אלאלוף 33 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: בשלוש שנים.

אלי אלאלוף: את יודעת את הנתון הזה?

אלי אלאלוף: את הלכת לפתוח את הנתון הזה?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: זה לא עניין.

אלי אלאלוף: למה שיבלבלו אתכם?

אלי אלאלוף: 33 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: כשכתבנו את הדוח לא חלמנו שזה יהיה.

רויטל סויד: תן לה לענות.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלאלוף, היא עוד 15 שניות מסיימת, רק תן לה לענות.

עיסאווי פריג': והפערים הולכים וגדלים.

רויטל סויד: חבר הכנסת פריג', איך אתה תמיד מצטרף לחגיגה?

אלי אלאלוף: – – – תתעניינו, לא רק בנאומים אלא בעשייה.

עיסאווי פריג': – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת – – –

אלי אלאלוף: גם בעשייה.

אלי אלאלוף: הגיע הזמן שתחילו לעשות.

אלי אלאלוף: לוקחים נתונים לפני מאה שנה ואף אחד לא מתעדכן.

רויטל סויד: חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחבר הכנסת אלאלוף, חברת הכנסת זנדברג רוצה לסיים, זהו.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אלאלוף, מדינת ישראל, שקמה בשנת 1948, בשנות ה-50 וה-60 בנתה מערכות סוציאליות אדירות מתוך עוני הרבה הרבה יותר גדול של המדינה ושל המשאבים שלה.

תמר זנדברג: את המדיניות החברתית-כלכלית הזאת, את מדינת הרווחה הזאת, ב-15 השנים האחרונות ממשלות נתניהו שחקו עד דק.

אלי אלאלוף: – – – אתם, אתם הרסתם את הדיור הציבורי, את יודעת את זה?

אלי אלאלוף: למדת?

אלי אלאלוף: קראת – – –

רויטל סויד: תסיימי, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלאלוף, היא כבר חרגה מהזמן.

רויטל סויד: תן לה לסיים, בבקשה, שנוכל להתקדם.

אלי אלאלוף: למה היום יש פחות מ-50% מהדיור הציבורי שהיה בתקופה – – –

תמר זנדברג: בגלל שאתם לא בניתם את הדיור הציבורי על הדירות – – –

טלי פלוסקוב: – – –

אלי אלאלוף: תלמדו את הנתונים.

אלי אלאלוף: הנאומים האלה – – –

טלי פלוסקוב: – – –

תמר זנדברג: את לא מתביישת?

תמר זנדברג: 60,000 משפחות קיבלו קורת גג בזכות חוק הדיור הציבורי.

תמר זנדברג: תתביישו לכם.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: קורת גג, אתה שמעת על דבר כזה?

תמר זנדברג: בית.

תמר זנדברג: גג מעל הראש.

תמר זנדברג: תתבייש לך.

תמר זנדברג: 60,000 משפחות.

אלי אלאלוף: אל תדברי על תתבייש – – – את אומרת תתביישו – תתביישי את.

אלי אלאלוף: הבורות – – –

תמר זנדברג: אני כן אומר תתבייש.

תמר זנדברג: אתה כתבת דוח – בוא אני אגיד לך משהו: אתה כתבת את דוח אלאלוף, ששווה הרבה יותר מנייר התקציב שאנחנו הולכים להצביע עליו עכשיו.

קריאות: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת פריג', אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

רויטל סויד: אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת פריג', אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

טלי פלוסקוב: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה, תיתני לי, אני רוצה שהיא תסיים, אנחנו רוצים להמשיך, הלילה עוד ארוך.

טלי פלוסקוב: צודקת.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אלאלוף.

רויטל סויד: משפט לסיום.

תמר זנדברג: אתה כתבת דוח – אתה עמדת בראש ועדה שכתבה דוח מזהיר, מזהיר בחזון שהוא הציב למיגור העוני במדינת ישראל.

תמר זנדברג: הדוח הזה עומד זוהר באור יקרות לעומת הנייר שמונח לנו כאן, הספרים שמונחים לנו כאן, שנקראים תקציב המדינה.

תמר זנדברג: הניירות האלה, אין בהם שום תיקון מהדוח שאתה הבאת.

תמר זנדברג: שום תיקון – מה שאתה שומע.

תמר זנדברג: שום תיקון.

רויטל סויד: סיום, בבקשה.

תמר זנדברג: זה עמודים על עמודים שהם כלום ושום דבר במקרה הטוב או טלאי על טלאי במקרה היותר-גרוע.

תמר זנדברג: אני הייתי מציעה, באמת, את הדוח שאתה כתבת, להניח כאן בתור תקציב המדינה ולהתחיל לתקצב אותו באופן אמיתי.

תמר זנדברג: אז אולי היינו רואים תיקון אמיתי במדינת ישראל, ולא את התקציב הזה, שכל-כולו הישרדות פוליטית, ולא תיקון חברתי ולא תיקון כלכלי למדינת ישראל.

תמר זנדברג: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

רויטל סויד: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: – – –

עיסאווי פריג': אני לא יושב על השיבר, אין מה לעשות.

טלי פלוסקוב: עיסאווי – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה בקריאה שנייה.

רויטל סויד: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, אני הכי לא רוצה לקרוא אותך היום לסדר.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לפתוח במשהו שכולם יכולים להסכים עליו.

אחמד טיבי: היום נפטר סטיבן הוקינג, פיזיקאי שהוא תופעה, אדם שהוא תופעה.

אחמד טיבי: אני מוצא לנכון לומר שיש אנשים שהאנושות מפיקה תועלת מהקיום שלהם ואמורה להיות עצובה בלכתם.

אחמד טיבי: סטיבן הוקינג הוא אחד מהם.

אחמד טיבי: אני זוכר אמרה שלו: הסתכל למעלה לכיוון הכוכבים ולא למטה לכיוון הרגליים שלך, נסה להבין מה אתה רואה, תְהה מה גורם ליקום להתקומם, היה סקרן.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: היה סקרן, כלומר תשאל, תבקש הסבר.

אחמד טיבי: ) עליו השלום.

אחמד טיבי: מסטיבן הוקינג לבנימין נתניהו.

רויטל סויד: במעבר חד.

אחמד טיבי: מעבר חד, אני מודה.

רויטל סויד: מעבר חד.

אחמד טיבי: אני מודה, אני מודה, מעבר מאוד חד.

מוסי רז: מה הקשר ביניהם?

מוסי רז: חור שחור?

מוסי רז: BDS?

מוסי רז: מה?

אחמד טיבי: אני רוצה לתת לכם אפשרות לנחש מה הקשר.

עיסאווי פריג': מעניין.

אחמד טיבי: החור השחור, אה – אמרת, מוסי?

אחמד טיבי: מוסי, מרצ, שתי נקודות.

אחמד טיבי: החור השחור הוא החור שהיה ביומיים-שלושה האחרונים.

אחמד טיבי: פעם ראש הממשלה מאוד רצה בחירות ביוני ואתמול הוא הפיל את כל הצעות פיזור הכנסת.

אחמד טיבי: לפני יומיים הוא היה זחוח.

אחמד טיבי: אתמול הוא היה פסאודו-זחוח.

אחמד טיבי: אני עמדתי פה אתמול ואמרתי: אומנם הוא נראה מאושר, זחוח, שמח, אבל מדובר בפייק-אושר, פייק-שמחה, פייק-זחיחות.

אחמד טיבי: אמרתי אתמול.

אחמד טיבי: עכשיו הוא נמצא בחדרו, בלשכתו, ספון בלשכתו, כמקובל.

אחמד טיבי: יש לו הזעת יתר, פלפיטציות, הוא חיוור, הוא לא מרגיש טוב.

אחמד טיבי: הזעה.

אחמד טיבי: היום קראתי שהוא לא חש בטוב, והוא – איך אמר חברי לערוץ הטלגרם, חבר הכנסת איתן כבל?

אחמד טיבי: הוא נפל למשכב, או נפל למיטת חוליו.

אחמד טיבי: תשמע, מה שעבר עליו בימים האחרונים לא קל, כאשר כל שותפיו, כל שותפיו אמרו לו: דיר בילכ, איימו עליו.

אחמד טיבי: מתברר שמה שעושה החבר שלו בבית הלבן – מפטר, ממנה בציוץ – אי-אפשר לעשות כאן; לא באגף הזה, לא בבניין הזה.

אחמד טיבי: ולכן, סביר להניח שזאת הסיבה לעליית לחץ הדם, או לדופק המהיר, או להרגשה הלא-טובה, חברת הכנסת נחמיאס.

אחמד טיבי: גם ראש ממשלה חזק, שמוקף על ידי שותפים המאיימים עליו, קורס; לא עומד בלחץ, לא עמד.

אחמד טיבי: היום הוא לא עמד בלחץ.

איילת נחמיאס ורבין: אנושי.

אחמד טיבי: מאוד אנושי – כרופא אני אומר לך.

אחמד טיבי: אנושי.

אחמד טיבי: לחץ גדול; לחץ כמעט לא אנושי.

איילת נחמיאס ורבין: תסביר לנו את התהליך הרפואי.

אחמד טיבי: תראי, כל אדם סביר שמוקף בדרעי, בנט, שקד, כחלון, ליברמן – אפריורית, בלי לחץ, הוא חייב להגיש לא טוב.

אחמד טיבי: בלי לחץ.

דוד אמסלם: – – – תגיד – – –

רויטל סויד: כגינקולוג, גם כגינקולוג.

אחמד טיבי: יש מה שקרוי ברפואה "אטיולוגיה" – הסיבות למחלות.

אחמד טיבי: עצם השותפים האלה – מדובר בגורמי סיכון.

אחמד טיבי: גורמי סיכון.

אחמד טיבי: השותפים האלה הם גורמי סיכון.

איילת נחמיאס ורבין: תעשה להם את האנמנזה.

אחמד טיבי: תאר לעצמך שהשותפים האלה מתחילים להפיץ את פוטנציאל ההרס שלהם.

רויטל סויד: אבל ד"ר טיבי, אני פונה אליך, ד"ר טיבי: במה הוא יכול ללקות כתוצאה מגורמי סיכון כאלה?

אחמד טיבי: מה שקרה לו היום: הוא קרס; נפל למיטת חוליו.

אחמד טיבי: אני יכול להבין למה ראש הממשלה הרגיש לא טוב.

אחמד טיבי: האמת היא שלא רק ראש הממשלה הרגיש לא טוב.

איילת נחמיאס ורבין: נו, מי?

אחמד טיבי: מאתמול יושב-ראש הקואליציה עומד פה, מחזיק את עצמו כאן, בבניין.

אחמד טיבי: האיש היה תחת לחץ אדיר – חבר הכנסת אמסלם.

אחמד טיבי: הוא פשוט לא יכול.

אחמד טיבי: כמה הוא יכול?

אחמד טיבי: כמה אתה יכול, דודי?

דוד אמסלם: כמה שצריך.

אחמד טיבי: כמה שצריך, אבל לבן אנוש יש יכולת.

דוד אמסלם: זה חוק בפיזיקה – כשאתה לוחץ – –

אחמד טיבי: לא הכול – – – יש דברים שנשברים.

דוד אמסלם: – – אז הגוף מפעיל עליך את אותו לחץ הפוך.

אחמד טיבי: יש דברים שנשברים.

אחמד טיבי: אתה עדיין לא נשברת, אבל היו סימנים, סימני תחלואה לא קלים.

דוד אמסלם: אני, יש לי שפעת, יש לי דלקת בגרון.

אחמד טיבי: במכוניות אומרים פחת.

אחמד טיבי: היה לו פחת רציני אתמול, והיום.

חיים ילין: דודי, בוא נלך הביתה – – –

אחמד טיבי: אפרופו מחלות, אני מביט על תקציב הבריאות מהתמ"ג, חבר הכנסת אלאלוף.

אחמד טיבי: בישראל רק 7.4%, תקציב הבריאות מהתמ"ג, כאשר הממוצע ב-OECD זה כמעט 9%.

אחמד טיבי: יש מדינות עולם שלישי עם 10%.

אחמד טיבי: לכן יש בעיה עם מספר המיטות, עם מספר הרופאים, יש אנשים שמתאשפזים בפרוזדורים.

אחמד טיבי: מי כמוך יודע – כמה דנו בזה בוועדה שלך.

אחמד טיבי: מדובר בבריאות של אנשים.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה – היום ישבנו, עמיתי חבר הכנסת אוסאמה סעדי ואני, עם שר הפנים אריה דרעי.

איילת נחמיאס ורבין: אין כמו אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: אני מסכים איתך.

אחמד טיבי: את רוצה שאני אחזור על מה שאמרת?

אחמד טיבי: מה אמרת?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אין כמו אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: אני מסכים, אפילו עיסאווי פריג' מסכים.

אחמד טיבי: דנו בתוצאות הישיבה שהשתתפת בה, חבר הכנסת ואאל יונס, אתמול בוועדת הפנים, לגבי המשבר המשפיל בלשכה בוואדי ג'וז, לשכת משרד הפנים.

אחמד טיבי: התורים בלשכה הזאת בוואדי ג'וז – מאוד משפיל; גם ההתנהגות של המאבטחים וההתבטאויות הבזויות שלהם כלפי אנשים, כלפי נשים.

אחמד טיבי: בוועדה אמרו: בתוך כמה חודשים, שישה חודשים, ימצאו מקום נוסף.

אחמד טיבי: זה לא מרגיע את האנשים; זה לא מרגיע אותנו.

אחמד טיבי: לכן ישבנו עם השר היום.

אחמד טיבי: הוא הזכיר כמה פתרונות בקרוב, ואנחנו נעקוב מקרוב אחרי הדבר הזה, כי אנחנו משמשים פה לאנשים האלה ולמצוקה שלהם.

אחמד טיבי: נקודה שנייה, שדנו בה בוועדת הכספים יחד עם יושב-ראש הוועדה גפני, זה בקשתם של כמה יישובים להיכלל ברשימת היישובים עם הטבות מס, ואני מתכוון במיוחד לכאוכב אבו אל-היג'א, אעבלין ועילבון.

אחמד טיבי: קיבלנו מראש המועצה מכתב.

אחמד טיבי: כאוכב – אנחנו מתקרבים להשיג את המטרה הזאת.

אחמד טיבי: כבר ערכנו כמה ישיבות עם אנשי מקצוע בנושא הזה, ונמשיך עם היישובים הנוספים.

אחמד טיבי: האמת היא, גברתי, אנחנו לא יכולים שלא – אני חייב לצטט את משה הנגבי, זיכרונו לברכה, אדם משכמו ומעלה.

אחמד טיבי: הוא אמר: "אם אדם ניצל את כוחו הפוליטי או הכלכלי למטרות מושחתות הוא בוודאי ינצל אותו כדי לנסות לחמוק מאימת הדין, בין על ידי טשטוש מעלליו, ובין על ידי לחץ על גורמי האכיפה כדי שהם יטייחו אותם".

אחמד טיבי: "הטענה שאין עשן בלי אש היא בלתי נכונה" – אני אומר לך – "ובלתי הוגנת.

אחמד טיבי: אך כאשר" – אסמעו – "כאשר בוקע ממקום כלשהו עשן מצחין" – אדוני יושב-ראש האופוזיציה – "חיוני לדעת עליו בהקדם על מנת שנוכל לברר אם יש מאחוריו אש, ולכבותה בעודה באיבה.

אחמד טיבי: לכן יש גלאי עשן", אמר משה הנגבי.

אחמד טיבי: יש גלאי עשן – ועם המשפט הזה אני מוצא לנכון לומר: די כבר.

אחמד טיבי: נמאסתם.

אחמד טיבי: חלאס.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הסרחתם.

אחמד טיבי: )

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

רויטל סויד: נעבור לרשימת המסכמים, והמסכם הראשון – ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן – יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך.

יצחק הרצוג: אני מאחל לכולנו דיון פורה.

יצחק הרצוג: אנחנו מגיעים לסיומו של תקציב המדינה.

יצחק הרצוג: ראשית, אפשר גם לומר דברים טובים.

יצחק הרצוג: אני חושב ששר האוצר משה כחלון עשה מאמץ גדול להביא תקציב מאוזן וחברתי.

יצחק הרצוג: יש בו אלמנטים טובים שאנחנו תמכנו בהם לכל אורך הדרך.

יצחק הרצוג: אני רוצה להודות לחברי מיקי רוזנטל על העבודה המשותפת עם כל חברי האופוזיציה בוועדת הכספים, מיקי, תודה.

יצחק הרצוג: עבודה מצוינת.

יצחק הרצוג: תרמנו גם להרבה דברים שהוספו ותוקנו.

יצחק הרצוג: ובכל זאת, פטור בלי כלום אי-אפשר, מכיוון שיש משהו אבסורדי, ממש אבסורדי, בלאשר במרס תקציב שיתחיל בינואר בשנה הבאה.

יצחק הרצוג: לא היה כדבר הזה בתולדות מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: זה מראה חוסר רצינות, בעצם אולי חוסר אמונה של הממשלה בעצמה.

יצחק הרצוג: זה הכול בא מגחמה פוליטית.

יצחק הרצוג: ראינו את זה בעצם ביומיים האחרונים – כל המשחק עם התקציב היה מעין גחמה פוליטית כדי לבחון את יציבות הקואליציה.

יצחק הרצוג: אבל לבוא ולהעביר תקציב עכשיו לעוד שנה – דבר מגוחך, גברתי היושבת-ראש.

יצחק הרצוג: מי שהיה חבר בממשלה, בממשלות, יודע עד כמה זה מגוחך.

יצחק הרצוג: יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני, אומנם אנחנו מפרגנים לך על התקציב, ובכל זאת אומרים לך שלהעביר תקציב שנה מראש זה בדיחה, ואתה יודע את זה.

יצחק הרצוג: ואני לא מכיר תופעה כזאת.

יצחק הרצוג: זה בא אך ורק ממניעים פוליטיים טהורים.

יצחק הרצוג: ולדעתי, לכן התקציב הזה בכלל לא ייושם באופן מלא.

יצחק הרצוג: ספק בעיניי אם בכלל ייושם, ואם ייושם – ייושם חלקית.

יצחק הרצוג: יתרה מזו, אני חושב שחבוי בתקציב הזה קיצוץ חסר תקדים, flat חסר תקדים, שבאופן אינקרמנטלי, מצטבר, מגיע כמעט לחמישית מהתקציב.

יצחק הרצוג: כמות הפלאטים – גם את זה אני אומר לחברי חבר הכנסת גפני, כיוון שוועדת הכספים לא יכולה לאשר כזאת כמות של קיצוצים – חבויה בדפי התוספת והשינויים והתיקונים, וגם שיבואו בסופו של דבר לאישור הוועדה.

יצחק הרצוג: אני מעלה כמה נושאים נוספים שהתקציב בכלל לא מתייחס אליהם: דבר ראשון, יש משבר עולמי בקמעונאות, יש משבר עולמי בישראל.

יצחק הרצוג: בהנחות האוצר מדובר על צמיחה של מעל 3%, ומרכיב מרכזי בצמיחה הזאת זה הצריכה, הווי אומר, צריכה בעיקר של תוצר מקומי.

יצחק הרצוג: על פי כל הנתונים, אנחנו רואים ירידה מתמשכת וארוכה בצריכה המקומית על חשבון יבוא מקוון, ברכישה און-ליין בעיקר – לא רק, אבל בעיקר – תופעה שמוכרת בכל העולם, שאתה רואה היום מרכזים מסחריים ריקים.

יצחק הרצוג: אנחנו ראינו אותה בהתמוטטות של רשת הוניגמן.

יצחק הרצוג: שר האוצר אמר בוועדת הכספים שזה נושא רציני והוא יתייחס אליו.

יצחק הרצוג: אני יזמתי דיון, ויו"ר הוועדה הסכים שיקוים, אבל אני אומר כאן:

יצחק הרצוג: אם מישהו חושב שתופעת הרכישות המקוונת, בקו"ף, תיעצר עכשיו עד שנה הבאה, טועה.

יצחק הרצוג: התופעה רק תגבר.

יצחק הרצוג: הווי אומר – הקמעונאות תיחלש; הווי אומר שעסקים קטנים, בינוניים ורשתות שלמות עלולים להיות בסכנה.

יצחק הרצוג: וזה משפיע גם על שוק הנדל"ן בצורה דרמטית.

יצחק הרצוג: נושא ראשון שבכלל לא מטופל בהנחות היסוד של התקציב הזה.

יצחק הרצוג: הדבר השני זה שוק הנדל"ן.

יצחק הרצוג: יש האטה בנדל"ן, מתוך מגמה מכוונת של ירידת מחירי הדירות – לא בכל מקום, דרך אגב, אבל הירידה הזאת בחלק מהמקומות יכולה גם להשפיע בצפי של עוד שנה על הצמיחה.

יצחק הרצוג: והיות שהיא עלולה להשפיע על הצמיחה, גם זה לא הובא בחשבון בכלל בהנחות היסוד של האוצר.

יצחק הרצוג: הדבר השלישי זו תוכנית המיסוי של ארצות הברית.

יצחק הרצוג: זה בכלל לא עלה לדיון בצורה רצינית, לא בממשלה ולא בוועדה.

יצחק הרצוג: תוכנית המיסוי של ארצות הברית מייצרת הפחתה דרמטית במיסי חברות.

יצחק הרצוג: יש לזה השלכה על שוק היצוא הישראלי ועל ההתמודדות של חברות ישראליות.

יצחק הרצוג: ראש הממשלה, בעצם – ושר האוצר, אבל במיוחד ראש הממשלה – כבר הודיעו – ראש הממשלה הודיע בדאבוס על ירידה משמעותית במיסוי, לעשות התאמה לתוכנית המיסוי של טראמפ, הווי אומר, ירידה בהכנסות המדינה; ירידה בהכנסות המדינה – הווי אומר גירעון.

יצחק הרצוג: שוב, התוכנית לא עומדת ביעדי הגירעון שנכתבו בספר התקציב, ואנחנו מדברים על עוד שנה.

יצחק הרצוג: והדבר האחרון – המצב הביטחוני.

יצחק הרצוג: אני חושב שיש להביא אותו בחשבון.

יצחק הרצוג: כאשר אנחנו שומעים הערכות מהערכות שונות, ולא כאן המקום לפרט, מן הראוי שזה יובא בחשבון לא רק בתוכנית הצמיחה אלא גם בתוכנית התקציב.

יצחק הרצוג: כל המרכיבים הללו צריכים להילקח בחשבון.

יצחק הרצוג: וכשבמקביל – התקשורת, שמדווחת על התוספות המשמעותיות בתחומים שונים, למשל בבריאות ולמשל בחינוך, צריך להבין שכשמודיעים על כך אבל הולכים לכמות פלאטים קיצונית, חבר הכנסת גפני, שעלולה להגיע כמעט ל-20% במצטבר, זה קצת שם לאל ולחוכא ואיטלולא את התקציב המיועד, ומכך אני מאוד מאוד מוטרד.

יצחק הרצוג: נושא נוסף שעלה, עלה היום, ודובר בו הרבה מאוד במליאה, זה נושא הרזרבות.

יצחק הרצוג: בעצם דוח מבקר המדינה מדבר על רזרבה של 20 מיליארד שקלים לפחות.

יצחק הרצוג: עכשיו, רזרבה קיימת זה שנים; אני עוסק בענייני ממשלה ואני מכיר את הרזרבה על בורייה.

יצחק הרצוג: אבל מבקר המדינה כתב – ואני מצטט: "הממצאים שהועלו בדוח מלמדים על בעיות ברמת השקיפות בתקציבי הרזרבות של אגף התקציבים כלפי הכנסת בשלב אישור תקציב המדינה ועל בעיות ברמת השקיפות כלפי הכנסת והציבור – – – ליקויים אלה פוגעים ביכולתם של מקבלי החלטות ללמוד על השימושים והמטרות שלשמם הוקצבו והוקצו סכומי הרזרבה וסעיפי התקציב שבניהולו של האגף ועל יכולתם לבקר את התקציב וביצועו".

יצחק הרצוג: אני יודע שהאוצר, מה שנקרא, אומר לעצמו: הכלבים נובחים והשיירה תמשיך ותתקדם, אבל זה דוח שיש בו ביקורת חריפה מאוד.

יצחק הרצוג: היו מאבקים בנושא הזה גם בוועדת השקיפות של חברת הכנסת סתיו שפיר, וגם בוועדה הכספים, וגם בוועדה לביקורת המדינה בראשותה של חברת הכנסת יחימוביץ.

יצחק הרצוג: אני חושב שזה מחייב דיון יסודי, עקרוני, כמה רזרבה יכולה המדינה לשמור לעצמה כשהיא באה להעביר תקציב וכמה אנחנו כמחוקקים מוכנים לשמור רזרבה בצד, שהיא בעצם קופה נעלמה, שיכולה לשרת מטרות ממטרות שונות, שלא תואמות את סדרי העדיפויות האמיתיים של המדינה.

יצחק הרצוג: בעצם התופעה הזאת חוזרת על עצמה בסעיפי התקציב מדי שנה בשנה, ואנחנו מגיעים כמעט ל-23% מסך התקציב.

יצחק הרצוג: זה מספר בלתי נתפס.

יצחק הרצוג: בלתי נתפס.

יצחק הרצוג: למשל, שיעור הרזרבה במשרד ראש הממשלה מגיע ל-18% – אז חמישית.

יצחק הרצוג: אני לא יודע איך אפשר לנהל תקציב שחמישית ממנו מושבתת.

יצחק הרצוג: ולכן, אני חושב שגם בנושא הזה כשל האוצר, ויש פה פתרונות זולים וקלים שהקואליציה מגיעה אליהם, כי היא לא מתמודדת עם בעיות היסוד של בניית תקציב שמצד אחד יש בו סדרי עדיפויות, ומצד שני המדינה משתקת את עצמה גם ב-flat וגם ברזרבות בלתי נסבלות, תוך חוסר אמון מלא במחוקק, או במי שאמור לפקח על התקציב, ועל הרשות המבצעת.

יצחק הרצוג: ואי-אפשר פטור בלי כלום – אי-אפשר שלא להתייחס למה שעברנו בימים האחרונים, כי זה מתקשר.

יצחק הרצוג: בעצם יש איזו תחושה של ישראבלוף מלא; הכול היה כאן משחק ציני מובהק.

יצחק הרצוג: אנחנו ראינו אותו אומר: פחדתם, פחדתם, אבל בפועל מי שפחד באמת זה ראש הממשלה נתניהו בעצמו; הוא זה שפחד והוא זה שהתקפל.

יצחק הרצוג: הוא התקפל מכיוון שבסופו של דבר הוא הבין שהתוכנית הגדולה ללכת לבחירות ביוני לפני כל הכרעה של היועץ המשפטי לממשלה לא תצלח, ולכן הוא התקפל.

יצחק הרצוג: אני חושב שתפקידנו להמשיך לבקר ולפקח במלוא העוצמה.

יצחק הרצוג: זו ההזדמנות, לסיום, גם בהערה אישית, לאחל לשני חברים – לאילן גילאון ולדוד אזולאי – רפואה שלמה ובריאות איתנה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, ראש האופוזיציה.

רויטל סויד: [נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: [נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: המסכם הבא זה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני, 24 שעות חלפו, ואנחנו בדיוק באותו מצב.

רויטל סויד: 20 דקות לרשותך.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – – –

שלי יחימוביץ': יש לי תחושה של דז'ה וו.

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: 24 שעות, וזה אותו מצב בדיוק.

משה גפני: קודם כול, אני מבקש להצטרף לאיחולים של יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לרב דוד אזולאי ולחבר הכנסת אילן גילאון.

משה גפני: אנחנו מאחלים להם החלמה מהירה ורפואה שלמה.

משה גפני: הבריאות יותר חשובה מכל הדברים שאנחנו מדברים עליהם, שגם הם חשובים מאוד.

משה גפני: אבל אנחנו מאחלים להם, כולנו, מה שאמר חבר הכנסת הרצוג – איחולי ההחלמה המהירה והרפואה השלמה, שאני אמרתי שאני מצטרף לכך.

יצחק הרצוג: כן, תודה רבה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חלפו 24 שעות מאז הבאתי את הצו על איסור העישון והמכס שצריך לשלם על הסיגריות האלקטרוניות.

משה גפני: אני הנחתי היום עוד שני צווים, ואני אבקש את תמיכת – – –

רויטל סויד: ששש.

רויטל סויד: חברים, בבקשה.

רויטל סויד: חברים, בבקשה, בצד השמאלי שם, אני אבקש לשמור על השקט במליאה.

משה גפני: אני אבקש את תמיכת חברי הכנסת גם בצווים הללו.

משה גפני: מדובר על הצווים שהונחו היום, צווי הבלו על הדלק ועל הגז הטבעי והצווים על הפחם.

משה גפני: קיבלנו מהממשלה את הבקשה, שהיא בצו, שאנחנו צריכים לאשר אותה, על זה שמעלים את הבלו על הסולר, על מנת – –

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: חברים, אני אבקש לשמור על השקט במליאה על מנת שחבר הכנסת גפני יוכל להמשיך את הסיכום.

רויטל סויד: בבקשה, נא לנהל שיחות בשקט.

משה גפני: – – על מנת – – –

משה כחלון: – – –

משה גפני: מה?

רויטל סויד: לא שומעים.

משה כחלון: – – – לשחק בטדי או בסמי עופר.

אחמד טיבי: – – – בצורה אחרת, איך שר אוצר במדינת ישראל מביא תקציב דווקא כאשר בארסה משחקת נגד צ'לסי בעוד חמש דקות בדיוק.

אחמד טיבי: בעוד חמש דקות.

משה כחלון: הרב גפני, יצא כאילו אני מתנצל.

משה כחלון: הוא לא רוצה – – –

קריאה: גפני, אתה לא יכול להעביר את זה – – –

קריאה: גפני מביא את לוח השידורים – – –

יצחק הרצוג: פוניבז' נגד חברון – – –

קריאות: הרב גפני, אולי תסיים מהר – – –

רויטל סויד: אפשר לוותר על ההצבעות היום, השר כחלון.

אחמד טיבי: אני יכול – – –

משה גפני: אפשר להמשיך?

משה גפני: טוב.

משה גפני: על כל פנים, אני מביא את הצווים הללו, ואני אבקש את תמיכת חברי הכנסת.

משה גפני: הממשלה הביאה צווים שעיקרם היה העידוד לעבור משימוש בדלקים מזהמים, שימוש בדלקים שגורמים נזק סביבתי, לגז טבעי, שהמציאות שלהם היא מציאות יותר נקייה, לא מזהמת את האוויר, ויש צורך לעשות את זה.

רויטל סויד: סליחה, תשתיקו אותם שם.

רויטל סויד: אני אבקש מכל מי שיושב בתאים להפסיק בבקשה להפריע.

רויטל סויד: הרעש בלתי נסבל.

משה גפני: אנחנו, גברתי היושבת-ראש, במהלך הדיונים בוועדה אמרנו: בסדר, אנחנו חושבים שהמטרה ראויה, אבל היה וזה לא יצליח – הרי זה עלול גם לא להצליח – יעברו שנים ואנחנו לא נראה את התוצאות של הגז הטבעי.

משה גפני: יתרה מזאת, אנחנו אומרים עכשיו לבעלי המכוניות, אנחנו אומרים לחברות ההסעות: תעברו בבקשה לגז הטבעי, אבל אין תחנה שאפשר למלא שם את הגז.

משה גפני: אין מקום שבו אפשר לעבור – מי שרוצה, ואני מניח שרבים רוצים – אין מקום שבו יהיו תחנות שאפשר למלא בהן את הגז.

משה גפני: לכן הגבלנו את המועד שבו המחירים יתחילו לעלות.

משה גפני: אנחנו נצטרך, כעבור חמש שנים מאישור הצו הזה, לבדוק אם יש כבר לפחות 25 תחנות שבהן אפשר למלא גז.

משה גפני: אם לא יהיה מספר התחנות הזה – הצו נעצר וחוזר לדיון בוועדת הכספים.

משה גפני: יצטרכו הסבר למה אין תחנות, ואם אין – למה יש צווים כאלה.

משה גפני: אם אנחנו לא נשתכנע – אנחנו, או הבאים אחרינו בעוד חמש שנים לא ישתכנעו – הצו לא ממשיך.

משה גפני: לכן, לאחר שהמליאה תאשר את הצווים הללו, מוטלת על הממשלה מטלה גדולה וחזקה – והממשלה משקיעה בזה קרוב ל-100 מיליון שקל – לעשות ולקדם ולהפעיל את התחנות הללו.

משה גפני: אנחנו כולנו מעוניינים.

משה גפני: אין מחלוקת שצריך לעבור לגז טבעי.

משה גפני: יש לנו בעיה בצו – שאנחנו מבקשים את התמיכה גם בו – על הפחם.

משה גפני: העלאת הבלו על הפחם עלולה להביא להעלאה במחירי החשמל, כפי שנטען בדיון בוועדה.

משה גפני: אנחנו גם שם ניעצר באיזשהו מקום.

משה גפני: ביקשנו שהצו לא יחול ב-2018, מכיוון שאז זה מעלה באופן מיידי את מחירי החשמל, וב-2019 כפול.

משה גפני: ב-2018 אנחנו לא מבקשים את הצו הזה.

משה גפני: הצו יתחיל רק ב-2019.

רויטל סויד: זאת אומרת, ב-2019 יעלו מחירי החשמל.

משה גפני: ב-1% לכל היותר.

משה גפני: לאחר מכן שוב ב-1% לכל היותר.

משה גפני: אם יתברר שבאמת יש העלאות מחירים, הצו ייעצר, ויצטרכו לבוא עוד פעם ולהסביר את מה שקורה, או לסייע לחברת החשמל שהמחירים לא יעלו.

משה גפני: מה שאני מבקש לומר – יש שם פרטים רבים נוספים; אני לא הולך להיכנס לזה.

משה גפני: זה היה היום בדיון בוועדה, דיון שלישי בעניין הזה.

משה גפני: זה לא היה אצלנו בקלות ראש.

משה גפני: ביקשתי אתמול מאנשי משרד האוצר ומשרד התשתיות, אבל בעיקר משרד האוצר, שישבו אתמול עם היועצת המשפטית של ועדת הכספים, עם עורכת דין שגית אפיק, ולהגיע איתם לפשרות או להסכמות, שהמטרות יושגו ולא שפתאום נעמוד בפני שוקת שבורה ויהיה צו וזהו.

משה גפני: היא ישבה איתם אתמול, גם עם שי באב"ד וגם עם שאול מרידור, גם עם אחרים, הגיעו להסכמות, ומה שסיכמו היום הגיע לוועדה.

משה גפני: זה מה שאושר וזה מה שמובא לפניכם.

משה גפני: אני לא שלם עם הצווים האלה.

משה גפני: יש בהם בעיות, אבל יש בהם גם ייעוד, והייעוד הוא נכון וראוי.

משה גפני: צריך לתת את האפשרות הזאת שאכן המערכת אצלנו, כמו באירופה, תעבור לגז טבעי.

משה גפני: המעבר לגז טבעי מוריד את המחירים באופן דרמטי.

משה גפני: המעבר לגז טבעי מונע את זיהום האוויר שהיום כולנו יודעים שחוץ מיום כיפור, שלא נוסעים בו, הזיהום הוא נורא ואיום.

משה גפני: אגב, הראה לי את זה חבר הכנסת דב חנין – היה באירופה דיון על זיהום האוויר והביאו דוגמה מישראל, שבישראל את רואה בגרף שזיהום האוויר שואף לאפס ביום כיפור בגלל שלא נוסעים.

משה גפני: זה דבר מעניין.

משה גפני: באירופה דנו – הוא סיפר לי – – –

רויטל סויד: בגלל יום אחד?

משה גפני: יום אחד.

משה גפני: ביום הזה הזיהום – את רואה בגרף – הוא ממש על התחתית.

משה גפני: אין זיהום ביום הכיפורים.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, באמת.

קריאה: – – –

רויטל סויד: באירופה, באירופה.

רויטל סויד: אין עבודות בשבת ויום כיפור.

רויטל סויד: לא לדאוג, השר.

משה כחלון: – – –

משה גפני: דב חנין הראה לי את זה.

רויטל סויד: זה לא יפיל את הממשלה.

רויטל סויד: לא בודקים בשבת, רק באירופה.

משה גפני: הוא היה בוועידה של אוויר נקי באירופה והם דנו בעניין הזה – איך עושים שיהיו ימים שבהם לא יהיה זיהום אוויר.

משה גפני: מדובר על אירופה.

משה גפני: ואז הם הביאו את הגרף הזה והראו שבמדינת ישראל יש זיהום אוויר כמו באירופה, אבל יש יום אחד שאתה רואה את הגרף ממש על הרצפה – אין זיהום אוויר ביום כיפור.

משה גפני: זו תעודת סנגוריה לעם היהודי.

קריאה: הרב גפני, תראו מה קורה בל"ג בעומר – – –

רויטל סויד: כן, ל"ג בעומר מאזן.

משה גפני: גם להם יש ל"ג בעומר, אל תדאג.

רויטל סויד: חבר הכנסת פורר צודק.

משה גפני: על כל פנים, הצו הזה שעליו אנחנו מדברים הוא צו שהמטרה שלו היא למנוע את זיהום האוויר.

משה גפני: הצו של הפחם – זה להביא כסף לאוצר המדינה, ולכן גם הגבלנו את העניין הזה, שלא יעלו מחירי החשמל.

משה גפני: אם יעלו באופן כזה, מעבר למה שדובר על ידי אנשי הממשלה בוועדה, הם יצטרכו או לשפות על זה או לשנות את זה או לעצור את הצו.

משה גפני: אנחנו לא רוצים – אדוני שר האוצר, אתה מצהיר את זה כל הזמן – אנחנו לא רוצים עליית מחירים, אנחנו רוצים הורדת מחירים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני רוצה לעבור לתקציב – – –

דוד אמסלם: תדבר קצת על הגיוס.

משה גפני: מה?

משה גפני: לא שומע.

דוד אמסלם: – – – סיירת מטכ"ל שיושב שם בצד השני.

משה גפני: אני מבקש לומר – – –

דוד אמסלם: – – – בהסוואה עם הסמל של המחנה.

דוד אמסלם: הוא מטיף לך מוסר.

משה גפני: אני מבקש לומר על החלק הנוסף – כמה יש לי עוד?

רויטל סויד: יש לך עוד תשע דקות ו-51 שניות.

משה גפני: אני מבקש לדבר על התקציב עצמו.

משה גפני: אני עברתי כמעט 30 תקציבי מדינה, כמעט 30 תקציבי מדינה, וביניהם פעמיים תקציב דו-שנתי.

משה גפני: תקציבים רבים.

משה גפני: המושג של תקציב מדינה, כשהיה מגיע למליאת הכנסת – היו בו זעקות שבר על גזרות בלתי רגילות – –

רויטל סויד: ששש.

משה גפני: – – שזאת ההזדמנות של שר האוצר ושל ראש הממשלה להטיל גזרות על הציבור.

משה גפני: אני זוכר תקציבים שהגיעו לכאן שבאמת, אם הייתי באופוזיציה חגגתי והצעקות שלי היו עד השמיים, ואם הייתי בקואליציה נשכתי שפתיים.

משה גפני: אבל היו גזרות.

מיקי רוזנטל: היום אתה גם בקואליציה וגם באופוזיציה.

משה גפני: כן.

משה גפני: אבל היום, אני אומר לכם, נעבור על ספר התקציב, נעבור על ההחלטות בחוק ההסדרים.

משה גפני: אני הצטערתי אתמול – תכף אני רוצה לומר משהו על הגיוס, אבל אני הצטערתי אתמול שאני לא אביא היום את חוק ההסדרים.

משה גפני: חוק ההסדרים שאני מביא למליאה הוא כולו הטבות.

משה גפני: אין בו – במה שאני, אני לא יודע בוועדות אחרות; אצלי הכול הטבות.

משה גפני: ואני הצטערתי – אם זה לא יעבור זה יהיה נזק גדול.

משה גפני: ורציתי שחוק ההסדרים הזה יעבור, ואני רוצה שיצביעו עבורו.

משה גפני: התקציב עצמו הוא תקציב שיש בו העלאה דרמטית של תקציב משרדי הממשלה, המשרדים הרלוונטיים שאנחנו מאוד מעוניינים בהם מבחינה חברתית.

משה גפני: אגב, אני רוצה להגיד לכם – אדוני שר האוצר – אני רוצה לומר לכם, היה אתמול סקר, ובסקר הזה ישראל ביתנו ירדו לארבעה – אני לא חושב שזה נכון; לא משנה, אני רק לוקח את זה כמדגם – בעוד אורלי לוי, שהיא חברת כנסת יחידה, קיבלה חמישה מנדטים; גם זה לא יישאר.

משה גפני: אבל אני רוצה להגיד לך, גברתי היושבת-ראש, משהו שאני אומר אותו כל הזמן, וזה הוכיח את זה: הנושא של דת ומדינה, הוויכוח הזה שפעם היה סוחף אנשים ומביא מנדטים, הוא לא מביא היום כלום.

משה גפני: הוויכוח של דת–מדינה לא מביא קולות; אין מציאות כזאת.

משה גפני: מה שמביא מנדטים זה מי שדואג לנושא החברתי.

משה גפני: זאת האמת.

משה גפני: אם יש פה מישהו – אני לא מאמין שיש – מישהו מבין חברי הכנסת או מבין השרים שהפעילות שלו נגזרת מהבאת מנדטים, שלא יטפל בדת ומדינה; זה לא מביא כלום, לא לנו ולא ליריבים שלנו.

משה גפני: לא מביא.

משה גפני: אנשים בכלל – גם הרוסים לא מתעניינים בזה; הם מתעניינים במה שקורה בסוף החודש – האם הוא יכול לקנות אוכל?

משה גפני: האם הוא יכול לפרנס את המשפחה שלו?

משה גפני: האם הוא מקבל את מה שצריך לקבל במדינה שהיא מדינה לא ענייה?

משה גפני: האם הוא מקבל את מה שהוא צריך לקבל?

משה גפני: ואת זה הסקר הזה מוכיח, אבל אני טוען את זה כבר הרבה זמן.

משה גפני: בתוך עמי אני יושב.

משה גפני: פעם דת ומדינה היה סוחף קולות.

משה גפני: הפופוליזם של לדבר נגד תלמידי ישיבות וכל זה, ושבת, ומרכולים, היה מביא קולות.

משה גפני: היום זה לא מביא קולות.

משה גפני: עברתי את חוק המרכולים, ואני הרי מסתובב בארץ הזאת, אני מדבר עם קבוצות שונות שהן לאו דווקא חרדים, כמובן.

רוברט אילטוב: – – –

משה גפני: יש זעם נגד חוק המרכולים – קול אחד זה לא מביא.

משה גפני: קול אחד הוא לא מביא.

משה גפני: זה בשביל לדבר.

משה גפני: פתאום מתברר שחוק המרכולים, מלבד שהוא בלם לזה שמדינת ישראל תישאר מדינה יהודית, הוא לא עשה כלום בפועל.

משה גפני: אתמול עבר חוק הגיוס.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם, אני רואה את אלעזר שטרן יושב פה עם כיפה שחורה; יכול להיות שהוא עבר להיות בציבור החרדי, לא בדקתי איתו עוד.

אלעזר שטרן: לא צריך – – –

משה גפני: רגע, תפסיק, אל תצעק לי עכשיו.

אלעזר שטרן: לא צריך לעשות כלום.

משה גפני: אני מכבד את אלעזר שטרן.

משה גפני: אלעזר שטרן, יש לי איתו ויכוח שיורד לשורשו של עניין.

משה גפני: וכשמדברים על חוק גיוס – אלעזר שטרן היה אלוף בצבא, אני מכבד את עמדתו.

משה גפני: אני חולק עליו.

משה גפני: אני חושב שמי שלומד תורה משרת את עם ישראל בלימוד תורה.

משה גפני: אני רואה פה את איל בן ראובן, אלוף בצבא, אני רואה פה את עמר בר-לב, היה בסיירת מטכ"ל, סיכן את נפשו.

משה גפני: יש לנו ויכוח שיורד לגופו ולשורשו של עניין – האם צריך גם לומדי תורה.

פנינה תמנו: צריך.

אלעזר שטרן: צריך, צריך.

משה גפני: לא, מה זה – אני אגיד על מה הוויכוח, בגלל שעכשיו אני על הבמה.

קריאות: – – –

פנינה תמנו: גם וגם.

איציק שמולי: גפני, אין ויכוח שצריך.

משה גפני: אבל שלא יצעקו לי, אני אתבלבל.

משה גפני: גם וגם.

איציק שמולי: אין ויכוח שצריך.

משה גפני: אמרתי גם וגם.

איציק שמולי: אבל זה לא – – – חוק-יסוד – – –

משה גפני: בסדר, לא לזה אני נכנס.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: חבר הכנסת שמולי, לא לזה אני נכנס.

משה גפני: אני אמרתי שאני מכבד את אלעזר שטרן.

משה גפני: הוא יכול להתווכח איתי; איל בן ראובן יכול להתווכח איתי, להגיד: תשמע, אני סיכנתי את חיי, אני הגעתי לדרגות גבוהות בצבא.

משה גפני: מוסי רז, שהיה רב-סרן בצבא, ומסר את נפשו למען עם ישראל בצבא.

משה גפני: אבל מה זה יושב פה אתמול חבר כנסת ועולה לבמה ומתווכח איתנו כאילו אנחנו מפגרים?

משה גפני: הוא מסביר לנו שצריך למסור את הנפש.

משה גפני: מה למסור את הנפש?

משה גפני: איפה היה יאיר לפיד?

משה גפני: איפה הוא מסר את הנפש – בבתי המרזח בתל אביב?

איילת נחמיאס ורבין: גפני, תספר – – –

משה גפני: בעיתון במחנה?

משה גפני: יש אצלנו כאלה שכותבים ביתד נאמן – לא במחנה – או בהמודיע, או בהמבשר.

משה גפני: איך הוא מעז להתווכח איתנו?

משה גפני: זה שאיל בן ראובן מתווכח איתנו, אנחנו מכבדים אותו, אבל יאיר לפיד?

משה גפני: איפה הוא מסר את נפשו?

משה גפני: איפה?

משה גפני: בעיתון במחנה?

משה גפני: אז מילא, את אלעזר שטרן אני מבין; אחרים – את מוסי רז, אני מבין.

משה גפני: איך הוא מנהל איתי ויכוח, איתנו, על הנושא הכי מרכזי בעם היהודי?

משה גפני: הכי מרכזי.

משה גפני: דוד המלך, שניהל מלחמות עקובות מדם על ארץ ישראל, ובא אליו הנביא ואמר לו: היום היה חצי שלא למד תורה, והוא נענש על זה.

משה גפני: אז יש ויכוח: כמה צריך, איך צריך, מה צריך לעשות אחרת.

משה גפני: אבל כשעומד פה יאיר לפיד ומדבר איתי על מסירות נפש – שייתן לאחרים להגיד את זה.

משה גפני: כנראה המציאות הזאת לא יודעת בושה.

משה גפני: יש אצלנו בציבור החרדי חרדים שלמדו בישיבות ומסרו את נפשם.

משה גפני: אחי למד בישיבה – אחי הגדול ממני – למד בישיבה, אני חושב, 30 שנה; הוא היה בקרב בסולטאן יעקוב כשהסורים כיתרו את הטנקים שם, והוא היה במלחמה הזאת עם זקן גדול, חרדי לגמרי.

משה גפני: יאיר לפיד יטיף לו מוסר?

משה גפני: אנחנו היינו בטוחים שהוא נהרג באותה מלחמה.

משה גפני: לא הייתה איתו תקשורת, בגלל שהסורים כיתרו אותם, ואז היה בחדשות שאחד, גפני, נהרג.

אלעזר שטרן: אבל זה נגמר, הדור הזה, גפני.

משה גפני: אל תבלבל.

משה גפני: אתה לא מכיר שום דור.

אלעזר שטרן: נגמר הדור.

משה גפני: אתה, אל תתווכח איתי.

משה גפני: אל תתווכח.

אלעזר שטרן: הילדים לא מתגייסים.

משה גפני: אל תתווכח.

אלעזר שטרן: אני מדבר על הילדים שלהם.

משה גפני: גם הילדים שלו הולכים לצבא.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: אין דבר כזה שלא הולכים לצבא, מי שלא לומד.

משה גפני: להטיף לנו מוסר?

משה גפני: כמה יש לי עוד?

יולי יואל אדלשטיין: שתי דקות.

משה גפני: שתי דקות, וואי.

אלעזר שטרן: יותר מדי.

אלעזר שטרן: כבר דיברת יותר מדי.

משה גפני: למה החזרת את הכיפה?

אלעזר שטרן: בגלל שראיתי שזה לא עוזר.

משה גפני: לא, לאט-לאט, צריך סבלנות.

יהודה גליק: אתה מסכים שמי שעובד בבחירות – – –

משה גפני: אני מסכים לכל מה שאתה אומר, בעיקר על הסיגריות.

אלעזר שטרן: גפני, אתה נותן לי פטור?

משה גפני: אז אני, אדוני יושב-ראש הכנסת, מסכם את דבריי ואומר כדלהלן: א.

משה גפני: אני מבקש שיאשרו את הצווים.

משה גפני: הצווים האלה הם חשובים גם בשביל העתיד, לראות אם אנחנו יכולים לעבור, כמו באירופה, מסולר, מדלק מזהם, לאוויר נקי, באמצעות הגז הטבעי, שהיום אנחנו מתחילים להצטיין בעניין הזה.

משה גפני: לגבי הפחם – אנחנו נצטרך לעקוב, כפי שסיכמנו היום, שלא תהיה העלאת מחירי החשמל באופן כזה שיגרום נזק לאזרחים צרכני החשמל.

משה גפני: לגבי הנושא של התקציב אמרתי את דברי.

משה גפני: אני חושב שזה דבר נכון, הוא תקציב טוב.

משה גפני: ולגבי הנושא של הגיוס – אדוני יושב-ראש הכנסת, הכנסת עשתה מעשה נכון אתמול; היא עשתה מעשה נכון בנושא של לומדי התורה, ואני מציע אולי לשנות בתקנות שמי שיכול להתווכח איתנו על לומדי התורה זה מי ששירת בצבא בחילות קרביים, ולא כאלה שהיו כתבים בעיתון במחנה ומטיפים לנו מוסר.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר פרוש: גפני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018;

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חתן השמחה, שר האוצר משה כחלון, לעלות לדוכן.

מאיר פרוש: – – –

משה גפני: שנייה, אדוני היושב-ראש, רגע, רק דקה, אני שכחתי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני השר, חבר הכנסת גפני בלהט הוויכוח שכח משהו.

משה גפני: כן, יש הסתייגות של חבר הכנסת מוזס, הסתייגות שמדברת על נושא של דירות יד שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה גפני: אמר אתמול שר האוצר, ואני הבטחתי לו שהוא יסיר את ההסתייגות הזאת; הוא נימק אותה היום – שהוא יסיר את ההסתייגות הזאת, ואנחנו נקיים דיון משותף, יחד עם שר האוצר, בגלל שההצעה הזאת היא מצוינת, ואני מקווה שנגיע לפתרון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אתה רואה, שכחתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, אכן אתה מסיר את ההסתייגות, אז לא נצטרך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר האוצר, נא לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה תוכל לדבר עד 20 דקות, ואז נעבור להצבעות.

משה כחלון: 20 דקות?

יולי יואל אדלשטיין: עד 20 דקות.

משה כחלון: עד 20.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, השר אלי כהן, סגן השר ליצמן, סגני השרים, אחרי עבודה של חצי שנה, ממש קשה, מייגעת, של אנשי האוצר, מנכ"ל, אגף תקציבים, סגנים, ראשי ועדות בכנסת, חברי כנסת, אני שמח להציג היום את תקציב המדינה.

משה כחלון: לפני שבוע אמרתי שאם תקציב המדינה לא יעבור עד ליל הסדר אני איאלץ – לא שרציתי כל כך, אבל לא הייתה לי ברירה – אני איאלץ לעזוב את התפקיד.

משה כחלון: הערב אני שמח שאפשר כבר לומר שגם נשב לליל הסדר, וגם אני אהיה בתפקיד, ונמשיך לשרת את עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תראה מה תשלם על האפיקומן לילדים, עם כל זה שאתה שר האוצר.

משה כחלון: כן.

משה כחלון: אז אני שמח שזה היה.

משה כחלון: אני אפרט, ואני חושב שגם באופוזיציה וגם בקואליציה מבינים שזה התקציב הטוב ביותר שאפשר היה להעביר.

משה כחלון: זה תקציב שיש בו תוספות מדהימות בתחומים האזרחיים.

משה כחלון: שמעתי הערות מהאופוזיציה.

משה כחלון: אתם צודקים, זה לא מספיק.

משה כחלון: זה אף פעם לא מספיק.

משה כחלון: הצרכים גדולים, צורכי עם ישראל גדולים, והמשאבים מוגבלים.

חיים ילין: למה שנה לפני?

יצחק הרצוג: – – –

משה כחלון: למה שנה לפני?

משה כחלון: קודם כול, זה תשעה חודשים.

משה כחלון: בוז'י, אתה, אל תרוץ מהר.

משה כחלון: זה לא לטובתכם שהזמן רץ.

משה כחלון: אבל כן, כדי לשדר יציבות.

משה כחלון: אמרתי את זה.

משה כחלון: אני לא מנסה להתחמק.

משה כחלון: היה חשוב לשדר יציבות של המשק, של הכלכלה, של הממשלה, ולכן עשינו את התקציב הזה.

משה כחלון: צריך להגיד את האמת.

משה כחלון: בתקציב הזה, או לפחות בשנות הכהונה שלנו – חבר הכנסת אלי אלאלוף הסב את תשומת ליבי שיש גוף בכנסת שנקרא כת"ף, שעוסק במעקב אחרי החלטות הממשלה.

משה כחלון: לפי הדיווחים שלו, של הגוף, 33 מיליארד שקל – כולל תקציב 2015, כן?

משה כחלון: – יעברו לסעיפים שמצביעים על מלחמה בעוני, שזה כולל קצבאות ילדים, שכמעט לא היו, סיעוד, בריאות, פריפריה, בריאות בפריפריה, שיניים, דיור ציבורי, ועוד הרבה רפורמות ושינויים לטובת השכבות החלשות ומעמד הביניים.

משה כחלון: לצערי, חברת הכנסת תמר זנדברג לא פה.

משה כחלון: מאוד רציתי להשיב לה.

משה כחלון: היא אמרה שבתקציב הזה אין רפורמות.

חיים כץ: הינה.

חיים כץ: זה, זה.

משה כחלון: חברת הכנסת זנדברג, שאת לא פה, יש רפורמות, והרבה.

משה כחלון: לצערי, או שלא קראת את ספר התקציב, או שקראת את ספר התקציב – ספר אחר, אני לא יודע.

משה כחלון: ואם קראת ונשמטו מעינייך הרפורמות, אבהיר לך ככה, ב-brief: נטו משפחה – נקודות זיכוי, צהרונים; הגדלת מענק עבודה, כלומר מס הכנסה שלילי; תוכנית הסיעוד הלאומית; נטו חופשות – צמצום ימי החופשה במערכת החינוך; נטו תעשייה – מעל מיליארד שקל לתעשייה בכחול-לבן לאלפי מקומות עבודה; נטו הוזלות – ביטול מכסים ב-800 מיליון שקלים, מוריד את יוקר המחיה; מעבר מבנק לבנק בלחיצת כפתור – מה שחיכינו לו שנים; קיצור שבוע העבודה ללא הפחתת שכר ל-42 שעות; הסרת חסמים בייבוא אישי והגברת התחרות.

אלי כהן: אין לנו מספיק זמן.

משה כחלון: אין לנו מספיק זמן.

משה כחלון: והיא גם טענה שאין הגדלה בנושאים הציבוריים.

משה כחלון: אז חברת הכנסת זנדברג – יש מישהו ממרצ שיכול להעביר לה?

משה כחלון: מוסי, אתה תעביר לה?

משה כחלון: איפה היא, בדובנוב?

משה כחלון: איפה היא עכשיו?

יואל חסון: בדובנוב.

משה כחלון: איפה הלכה?

משה כחלון: דובנוב?

משה כחלון: איך זה נקרא שם?

משה כחלון: יש להם אחלה שניצלים.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים צריך להיות, אין מה לעשות.

משה כחלון: לא, אבל עכשיו.

קריאה: לא, היא פה, היא פה.

משה כחלון: איפה היא?

קריאה: בגבעת אולגה.

משה כחלון: יש תומכי מרצ בגבעת אולגה?

משה כחלון: תגיד, אתה עושה צחוק?

משה כחלון: מוסי, מה קרה לכם?

משה כחלון: אנשי מרצ, הייתם פעם הרבה יותר חדים.

משה כחלון: על כל פנים – אה, הינה, חברת הכנסת זנדברג, הגעת.

תמר זנדברג: – – –

משה כחלון: הגעת.

משה כחלון: את בסדר, יעני, מאוזנת.

משה כחלון: אז עכשיו אגיד לך על הרפורמות ששאלת עליהן קודם.

משה כחלון: אני חשבתי שהלכת לדובנוב 8.

משה כחלון: על כל פנים, את אמרת שאין רפורמות, אז אמרתי: אולי לא ראית את זה.

משה כחלון: אמרתי שיש פה שתי אפשרויות: או קראת ספר תקציב של שנה אחרת – שזה בסדר, זה קורה – –

תמר זנדברג: שנה אחת – – –

משה כחלון: – – זה קורה.

משה כחלון: לא, אולי קראת את של 1992, כשמרצ הייתה פעם אחת בממשלה.

משה כחלון: גם זה היה.

קריאה: פעמיים.

משה כחלון: פעמיים?

משה כחלון: באיזה עוד שנים?

מיכל רוזין: פעמיים – 1999.

משה כחלון: תהיו, אהלן וסהלן.

משה כחלון: אני לא נגד.

מיכל רוזין: פעמיים – 1999.

משה כחלון: באיזה שנים עוד הייתם?

מיכל רוזין: 1992 ו-1999.

משה כחלון: 1999?

משה כחלון: 1999?

קריאה: רן כהן היה שר – – –

משה כחלון: כן?

משה כחלון: טוב, סליחה.

משה כחלון: שכחתי.

משה כחלון: על כל פנים, תמר זנדברג, היות שאני יודע שאת באמת רצינית, והתכוונת למה שאמרת, חשוב לי גם להשיב לך, ולא בהתגרות.

משה כחלון: על כל פנים, אז אם את לא יודעת, יש רפורמה שנקראת נטו משפחה, שמדברת – –

תמר זנדברג: – – –

משה כחלון: רגע.

משה כחלון: – – שמדברת – – –

תמר זנדברג: – – –

משה כחלון: לא, לא, את דיברת על המחאה החברתית, ואחד הדברים זה הנטו של מעמד הביניים.

משה כחלון: אז הרפורמה הזאת מדברת בדיוק על הדבר זה – על נקודות זיכוי, על צהרונים, על מענק – סליחה, על הגדלת מענק עבודה.

משה כחלון: אם את אומרת שזה לא רפורמה, בואי תגידי לרמקול כמה כסף שמנו בדבר – רק בשורה הזאת.

תמר זנדברג: לא, זה לא קשור.

משה כחלון: לא קשור.

משה כחלון: לא קשור כי את לא קראת.

משה כחלון: לא נעים לי להגיד לך, כנראה, ההתמצאות שלך בתחומים אחרים הרבה יותר חזקה מאשר בזה, ואת עומדת ומותחת ביקורת, וכשאני משיב לך, את אומרת: לא קשור.

משה כחלון: מיליארדי שקלים הושקעו בשורה הזאת: 1,750 מיליון במענק עבודה, 900 מיליון בצהרונים, בנקודות זיכוי – מעל 900 מיליון.

משה כחלון: ואת באה ואומרת: זה לא רפורמה.

משה כחלון: תוכנית הסיעוד הלאומית, מיליארד שקל – לא רפורמה.

משה כחלון: טיפולי שיניים – לא.

משה כחלון: כלום לא רפורמה.

משה כחלון: מה שאתם לא עשיתם – לא רפורמה.

משה כחלון: כנראה, אם עם ישראל יחכה לרפורמות שלכם, לא יראה רפורמה בחיים שלו.

משה כחלון: לא יראה.

משה כחלון: יקבל חברי כנסת שיושבים וצועקים ומותחים ביקורת, וזהו.

משה כחלון: וזהו.

משה כחלון: זה התרומה שלכם לעם ישראל – לעמוד ולדבר ולקשקש וזהו.

מיקי רוזנטל: משה, הבחירות נדחו.

מיקי רוזנטל: נדחו.

יהודה גליק: אדוני השר – – –

משה כחלון: על כל פנים, נטו חופשות – 400 מיליון; נטו תעשייה – מעל מיליארד.

משה כחלון: אז אני מציע – – –

מיכל רוזין: – – –

משה כחלון: אני מציע לחברת הכנסת זנדברג – זה נכון שאפשר לעבור מקום.

משה כחלון: רק אמרתי לכם איפה הראש שלה.

קריאה: – – –

יהודה גליק: אדוני השר, העישון.

משה כחלון: חבר הכנסת גליק, יש עוד משהו שאתה יודע חוץ מהעישון?

יהודה גליק: כן – – –

משה כחלון: לפני שבוע אמרתי – – –

קריאות: – – –

משה כחלון: 0:2?

משה כחלון: גליק, אתה עושה נאחס לצ'לסי.

מיקי רוזנטל: כן, 2.

מיקי רוזנטל: איך הבאת את התקציב – – – צ'לסי?

מיקי רוזנטל: באמת.

משה כחלון: טוב.

משה כחלון: חברים, חצינו – הרבה כסף במערכות הבריאות, הרבה, ויש לנו גם פרויקטים לגמילה מעישון.

מירב בן ארי: יהודה.

יהודה גליק: כמה כסף בתקציב?

משה כחלון: יש הרבה כסף בתקציב למאבק ולגמילה ולמערכות הבריאות.

משה כחלון: אני שמח שחצינו חורשה גדולה של אקליפטוסים, ואנחנו יכולים להעביר תקציב מדינה – תקציב חברתי של גידול אדיר בהוצאות אזרחיות, תקציב שימשיך ויחזק את הכלכלה הישראלית בשנתיים הקרובות.

משה כחלון: חבריי מהקואליציה והאופוזיציה יכולים להיות גאים בכלכלה שלנו.

משה כחלון: כלכלת ישראל היא אחד השמות הכי חמים בכלכלה העולמית, וזה מגיע מעבודה קשה ומאחריות.

משה כחלון: אני הודיתי לאופוזיציה קודם על שיתוף פעולה בוועדות, הודיתי לאופוזיציה, ואני רוצה להודות כמובן לחבריי בקואליציה, לראשי הוועדות, על כל העבודה הקשה שעשיתם למען עם ישראל.

משה כחלון: עשיתם עבודה למען עם ישראל – לא למען סקטור, לא למען קבוצה, לא למען עיר, לא למען כפר, לא למען מושב; לאורך כל הדרך, לאורכה ולרוחבה של מדינת ישראל, כל הגילים, כל העדות, כל הדתות, כל הלאומים, כל אדם שחי במדינת ישראל ייהנה מהתקציב הזה.

אורן אסף חזן: כמה לבניין המקדש, כחלון?

משה כחלון: המקדש?

משה כחלון: חברים, האבטלה שלנו נמצאת בשיעור הנמוך ביותר זה עשרות שנים.

משה כחלון: החוב שלנו, החוב הלאומי, הולך וקטן.

משה כחלון: שוק הדיור משנה כיוון.

משה כחלון: הצמיחה חזקה ומחלחלת למטה.

משה כחלון: קצב גידול ההכנסה הפנויה של חמשת העשירונים התחתונים גבוה יותר מזה של חמשת העשירונים העליונים.

משה כחלון: הנתונים האלה מוכיחים דבר אחד: המדיניות של כלכלה חופשית עם רגישות חברתית יכולה לעבוד והיא מניבה תוצאות, ועם זה אי-אפשר להתווכח.

משה כחלון: התקציב הזה, כפי שאמרתי, שייך לכל אזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: הוא לא שייך לא לקואליציה ולא לאופוזיציה; הוא לא שייך למי שנולד עם כסף והוא לא שייך למי שהוא עולה חדש או ותיק.

משה כחלון: התקציב הזה משקף את הערכים החברתיים שאנחנו באים איתם ואת סדרי העדיפויות הלאומיים.

משה כחלון: זו המדיניות שלי ושל משרד האוצר מהתקציב הראשון שהעברנו, בסוף 2015, ועד התקציב לשנת 2019.

משה כחלון: עמדתי על כך שתקציב המדינה יעבור, כי מי שפוגע בתקציב המדינה פוגע באזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: ונשאלה שאלה: מדוע 2019?

משה כחלון: מדוע היה חשוב לי לעמוד על זה ש-2019 כן יעבור?

משה כחלון: משום שהעברנו כספים בתקציב 2019, הסטנו כספים לטובת 2018, כדי לאפשר הגדלה בקצבאות הנכים ורפורמות נוספות, כולל בחופשות.

משה כחלון: אם לא היינו מצביעים הלילה לא היינו יכולים לתת את התוספות לנכים.

משה כחלון: תארו לעצמכם – – –

חיים כץ: למה?

משה כחלון: כי העברנו את הכסף.

חיים כץ: אבל הם – – – בשנייה ושלישית.

משה כחלון: בסדר, אבל בתקציב הזה אנחנו מעבירים כסף מ-2019.

משה כחלון: חופשות – – –

מיקי לוי: – – –

משה כחלון: אני חושב שאתה טועה, חבר הכנסת – – –

מיקי לוי: תבדוק אותי.

משה כחלון: לא צריך לבדוק אותך, אני מכיר את הנתונים, מה.

משה כחלון: על כל פנים, הרזרבה הייתה 1.1 מיליארד, ותקציב הנכים – 4.3 מיליארד, ובפעימה הראשונה – 2.5 מיליארד.

משה כחלון: אז בוא תסביר לי איך עושים את זה, אני אשמח לקבל.

משה כחלון: הרזרבה הייתה 1.1, התוספת של 2018 היא 2.3 או 2.4; אתה הצבעת עליה.

משה כחלון: איך עושים את זה מהרזרבה אני לא יודע, אם לא מביאים כסף נוסף.

משה כחלון: אז בוא.

משה כחלון: גם כשמעירים, לפחות תדעו את הנתונים.

משה כחלון: אין ספק שבשבוע האחרון קיבלנו עשרות טלפונים, אם לא מאות, מאזרחים, וכל אחד שאל מה יקרה עם הדברים שהוא מחכה להם.

משה כחלון: צעירים שמחכים לדירות שלהם בדיור למשתכן – אם זה יימשך או לא; יבואנים שצריכים לקבל הקלות במכסים; המשפחות – עם החופשות ועם הצהרונים.

משה כחלון: ואני שמח שהבשורה הזאת – שבמקום בחירות הערב אנחנו מביאים להם בשורות.

משה כחלון: אנחנו מביאים היום למעשה הצעת תקציב לשנת תקציב חמישית: 2015 – חלקית, 2016, 2017, 2018, 2019.

משה כחלון: זאת כלכלה שמשדרת יציבות, שמשדרת עוצמה, ומי כמוכם יודע כמה חשוב בכלכלה לשדר יציבות.

משה כחלון: האלף-בית בכלכלה זה יציבות ואופק.

משה כחלון: אנשים שרוצים להשקיע כאן באים לכאן, כי יודעים שיש פה מדינה יציבה, מדינה שאין בה כל שנתיים בחירות, מדינה שאין בה כל שנתיים שינויים כלכליים, והצמיחה הולכת וגדלה.

משה כחלון: גם הצמיחה גדלה, כמובן, באופן יציב ואחיד.

משה כחלון: אני רוצה להודות לכל מי שעבד על התקציב: בראש ובראשונה אני רוצה להודות לראש הממשלה, שעשינו יחד את התקציב, והוא גיבה את המהלך לאורך כל הדרך, גם בשעות הקשות שלו.

משה כחלון: נאחל לו רפואה שלמה, הוא שוכב בבית חולה; לאחר מכן – לשרי הממשלה, חבריי השרים; לחברי הכנסת בקואליציה, בוועדות, ראשי הוועדות, שעשיתם עבודת קודש, עבודת קודש למען עם ישראל; לשי באב"ד, מנכ"ל האוצר, לשאול מרידור, ראש אגף התקציבים, לשיינברגר, ראש המטה, ליועצים שלנו, לרפרנטים ולמחלקה המשפטית, שהעבירו תקציב בזמן שיא.

משה כחלון: אני רוצה להודות גם ליושבי-ראש הוועדות בכנסת: חבר הכנסת משה גפני, כמובן, חבר הכנסת אלי אלאלוף, חבר הכנסת איתן כבל, יואב קיש, יו"ר ועדת הפנים, רחל עזריה, ניסן סלומינסקי, אבי דיכטר, מרגי; ועובדי הכנסת; וציונה היא תמיד – לציונה אנחנו חייבים.

משה כחלון: קודם ציונה.

משה כחלון: קודם ציונה.

משה כחלון: אין לי ספק שלפי העבודה ושיתוף הפעולה בוועדות, חבר הכנסת הרצוג – חבר הכנסת הרצוג, יו"ר האופוזיציה, מה שאני רוצה לומר לך הוא שלפי שיתוף הפעולה שהיה לנו עם האופוזיציה בוועדות גם אתם צריכים להצביע בעד.

יצחק הרצוג: לא, יש לנו את מיקי רוזנטל.

משה כחלון: אה, מיקי רוזנטל.

משה כחלון: אתה, מגיעה לך תודה מיוחדת.

משה כחלון: אני חייב לומר לכם שמיקי רוזנטל הוא חבר כנסת שגילה ענייניות; זאת המילה – ענייניות.

משה כחלון: בכל הנושאים החברתיים לפעמים הוא עזר לנו יותר מהקואליציה, אבל כשהוא ידע שאלה נושאים חברתיים אמיתיים, שמגיעים באמת לאזרחים, לאזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: מיקי, תודה אישית על כל העבודה הזאת.

משה כחלון: אני משחרר אותך מלהצביע בעד, בגלל המחויבות האופוזיציונית, אבל באמת תודה רבה, ולפי שיתוף הפעולה שהיה בוועדות אני רוצה לומר לכם שגם האופוזיציה צריכה להצביע בעד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אפשר להגיד תודה לאופוזיציה על הענייניות.

משה כחלון: אמרתי, אמרתי, אמרתי.

משה כחלון: באמת אמרתי את זה מעומק הלב, ובאמת עקבתי אחרי הוועדות, וזה כיף, בסוף זה כיף.

משה כחלון: אין לי בעיה שכשיש דברים, מחלוקות אידיאולוגיות, מתווכחים, אבל פה היה שיתוף פעולה שעזר לנו, כי היה ממש פרק זמן מאוד מאוד קצר להעביר את זה, ובלי שיתוף פעולה – הרי יכולתם, הרי כולכם פרלמנטרים, יכולתם לעשות פיליבסטרים ולמשוך, אבל הייתם גורמים נזק לאזרחי ישראל, ולא עשיתם את זה.

משה כחלון: על כל פנים, תודה רבה.

משה כחלון: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בתקציב.

משה כחלון: תודה רבה.

יהודה גליק: כמה כסף הושקע במאבק – – – אדוני השר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, בואו נקבע כללים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר שטייניץ וחברת הכנסת מלינובסקי, אם חברי האופוזיציה פה ושם יפריעו, אני אדע להסתדר עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: אם חברי הקואליציה יפריעו במהלך הערב, אני פשוט אפסיק את ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: התקציב הוא לא של אבא שלי, ואני מבין שכבר יש לנו ראש ממשלה חולה, שר מקשר חולה, יושב-ראש קואליציה חולה – ואני מתכוון לגמור את ההצבעות האלה על הרגליים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אסתדר עם הרעש שיש כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדבר בשיא הרצינות.

יולי יואל אדלשטיין: אלו לא הצבעות שלי, אלו הצבעות של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמה הודעות: בתאים נמצאים רק אנשים שיש להם תגים שתקפים לישיבה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שאין לו תג כזה – נא לא להקשות על הסדרנים; תעזבו מייד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיש לו תג כזה, זה לא אישור לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שידבר, בלי כל קשר לחשיבות התפקיד וחשיבות התרומה להצבעות, יורחק לאלתר ולא יוכל לחזור.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, על מנת שלא נתבלבל במהלך ההצבעות – כפי שאמרתי, יש לנו ערב ארוך, לילה ארוך – חבר הכנסת, שאנחנו ודאי מקבלים אותו בברכה, ינון אזולאי, אין לו עדיין הצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מה שאנחנו נעשה זה כך: כל עוד אתה יושב במקומך, אדוני, אני מחשב אוטומטית את ההצבעה שלך – אני מבין – בעד תקציב המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אני צודק?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תהיה במקומך, אז כאילו לא הצבעת.

יולי יואל אדלשטיין: זה המצב עד תום ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור הגדיר אותך כוותיק כבר בסיעה, אז תקפיד על הכללים, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי באופוזיציה, מול מי אני עובד על ההסתייגויות?

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, רק באמת תגיד לי בקול צלול וברור על מה אנחנו מצביעים ועל מה לא.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב – אדוני שר החקלאות, זה לא ייאמן – שימו לב, יש לנו חמישה חוקים שונים שאנחנו מצביעים עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: תיזהרו, דרך אגב, חברי הכנסת, אפרופו הצבעות אלקטרוניות, מה שהיה אתמול – כל הזמן הניירות נוגעים בעמדת ההצבעה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: תיזהרו על זה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק הראשון שאנחנו נתחיל להצביע עליו זאת הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל, מטבע הדברים, מן ההסתייגויות – הדפים הצהובים, מי שעוקב.

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: חברים, לא צריך כל הזמן לצעוק.

יולי יואל אדלשטיין: הכול ברור.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד שם החוק – 64 נגד – 55 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 63 בעד, 55 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 קיימת הסתייגות של קבוצת יש עתיד, קבוצת – – –

יואב קיש: 64, היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: צודקים, אני פשוט לא אחזור על זה כל פעם.

יולי יואל אדלשטיין: 64, צודק, אבל גם אם אמרתי לפי לוח התוצאות, המזכירות תוסיף תמיד את הכול, כי אחרת אנחנו נתחיל להתבלבל.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מכריז על לוח התוצאות, ותמיד תוסיפו קול אחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הלשכה המשפטית – שתדעו את זה בהמשך, שגית, מי שנמצא כאן.

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול תמיד זה פלוס קול אחד לקואליציה, קולו של חבר הכנסת ינון אזולאי, כל עוד שאני לא אכריז אחרת, זאת אומרת, זיהיתי שהוא לא במקומו.

יולי יואל אדלשטיין: בהצבעות שמיות, דרך אגב, אדוני יצביע, אם יהיו הצבעות שמיות – תסביר לחבר הכנסת אזולאי את המשמעות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, הסתייגות של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי, אלעזר שטרן ופנינה תמנו – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים, אני מבין.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות לחלופין 2, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

מיקי רוזנטל: אדוני, בשביל לחסוך זמן אני אודיע לך מתי אנחנו לא מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצביע אוטומטית אלא כן אם תעצור אותי.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (2) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין 2, לסעיף 1 – 54 בעד, 63 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד ההסתייגות, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין 3, לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (3) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין 4, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (4) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 6, לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין 6, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו על לחלופין א' הצבענו כרגע, למען הסר ספק.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א', למס' 6.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (6) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' ל-6, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (6) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 8, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 9, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 10, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', למס' 12, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ג', לחלופין ג' – מי בעד הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (ג) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 63 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד' – מי בעד הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (ד) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ה' ל-12, לסעיף 1 – מי בעד הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (ה) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ו' – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (ו) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, על מה דיברתי?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ז' להסתייגות מס' 12, לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לחלופין (ז) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו הסרנו את כל ההסתייגויות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 פסקה (1) אין הסתייגויות, אז אנחנו מצביעים כרגע בקריאה שנייה על סעיף 1 ועל סעיף 2 פסקה (1), כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אה, רק על סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אז למען הסר ספק, אני אכריז לפני ההצבעה על סעיף 2 שחוזרים על הצבעה על פסקה (1).

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 55 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, נגד – 55, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 פסקה (1) אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 פסקה (2) – הסתייגות מס' 13 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (13) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (13) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14, לסעיף 2, פסקה (2) – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לחלופין א' ל-16, לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (16) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (16) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (17) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד 61, אפס נמנעים, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (17) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 18.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 53, נגד 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ל-18 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (18) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 19 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (19) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 53, נגד 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 20 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (20) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 54, נגד 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' ל-20 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (20) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (20) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (21) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (21) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 53, נגד 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 22 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 62 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם לחלופין ל-22.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 63 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (22) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 23 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 64 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' ל-23 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 65 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (23) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' ל-23 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 66 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (23) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' ל-24.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 24, לא לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 60 נמנעים – אין ההסתייגות (24) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אנחנו נצביע על לחלופין א' ל-24.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: זה לא ענייני לדאוג להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר שאם משהו מתקבל, זה עוד שלוש-ארבע שעות כאן, בכנסת, בלילה.

יולי יואל אדלשטיין: רק מזכיר לחברים בקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' ל-24 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 68 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (24) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' ל-24 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 69 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (24) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הסתייגות מס' 25, של קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 70 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (25) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 26 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 71 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (26) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 27, של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – מי בעד?

אחמד טיבי: אני מסיר.

יולי יואל אדלשטיין: תתאמו, כי אני מתוכנן על חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 27, של קבוצת הרשימה המשותפת – מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי?

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 28, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 72 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28, בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 29, של חבר הכנסת סאלח סעד – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 73 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (29) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62 ואפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 30.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גליק, אני יודע שאתה לא מעשן ויש לך קול חזק וערב, אבל כל הזמן אני שומע אותך.

יולי יואל אדלשטיין: אתה באמת מאוד מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 30, של חבר הכנסת סאלח סעד – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 74 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (30) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 31 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 75 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (31) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבענו עכשיו על הסתייגות 32, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: על 31.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 32, של חבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 76 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (32) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 33, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 77 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (33) של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אחרי סעיף 2(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 34, של קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 78 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 79 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 80 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 81 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ג) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: היו"ר יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 82 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ד) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 35 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 83 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (35) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 36 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 84 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (36) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 37 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 85 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (37) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 38 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 86 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (38) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 61 מתנגדים ואפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 39 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 87 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (39) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

איילת נחמיאס ורבין: בקדמת השורות – לא להישבר.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 60 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40, של חבר הכנסת סאלח סעד – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 88 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (40) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 2(4) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו הסרנו את כל ההסתייגות לסעיף 2, לכן אנחנו נצביע על סעיף 2, פסקאות (1), (2), (3) ו-(4), כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 89 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 61 נגד – 55 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 60 בעד, 55 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה – פסקאות (1), (2), (3) ו-(4).

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 יש הסתייגות מס' 41, של קבוצת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 90 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (41) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

איילת נחמיאס ורבין: הסתייגות מצוינת.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 91 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (41) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 92 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (41) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: היו"ר יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 42 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 93 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (42) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 43 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 94 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (43) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 44 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 95 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (44) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 96 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (44) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף, תסתיים המוזיקה – נמשיך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי נשיר גם שירה בציבור, משהו?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 97 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (44) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 98 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (44) לחלופין (ג) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 45 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 99 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (45) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין למס' 45 – מי בעד ההסתייגות לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 100 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (45) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 46 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 101 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (46) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: הסרנו את כל ההסתייגויות לסעיף 3, ועכשיו עד סעיף 14, כולל, אין לנו הסתייגויות, ולכן נצביע על סעיפים 3–14, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 102 בעד סעיפים 3–14, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 55 נמנעים – אין סעיפים 3–14, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 54 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3–14, כולל, התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 15 – הסתייגות מס' 47, לסעיף 15, פסקה (1), של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי וואאל יונס – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, ושל קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 47 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 103 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (47) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת יש עתיד אחרי סעיף 15(1) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 47 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 15(2) עד פסקה (12) אין הסתייגויות, לכן אין יותר הסתייגויות לסעיף 15, ואנחנו נצביע על סעיף 15, פסקה (1) עד פסקה (12), כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 104 בעד סעיף 15, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 15, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 15 כולו התקבל, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 16 – חבר הכנסת נגוסה, להצביע?

אברהם נגוסה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שואל איך להצביע, שאלתי אם להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 48, לסעיף 16, של חבר הכנסת אברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 105 בעד ההסתייגות – 64 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות (48) של חבר הכנסת אברהם נגוסה לסעיף 16 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 63, נגד – 49, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 48, לסעיף 16, התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

יואב קיש: זה לא תקציבי, גפני.

יואב קיש: זה לא תקציבי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני ממשיך בהצבעות.

משה גפני: זה לא בוועדה אצלי.

יולי יואל אדלשטיין: איזו ועדה זאת?

איילת נחמיאס ורבין: ועדת הכלכלה.

קריאות: כלכלה.

איתן כבל: יכול להמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: אני ממשיך בהצבעות, כפי שאומר חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים כרגע – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אפשר גם 17–19, שאין להן הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע בנפרד על 16, הייעוץ המשפטי?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קיבלנו את הסתייגות מס' 48, לסעיף 16, ולכן כרגע נצביע על סעיף 16, כולל ההסתייגות שהתקבלה, של חבר הכנסת נגוסה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 106 בעד סעיף 16 – 64 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף 16, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 63, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, סעיף 16 התקבל, כולל ההסתייגות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 17–23, כולל – מה קרה?

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים גם את מס' 49.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את מס' 49 – כולל לחלופין, כן?

מיקי רוזנטל: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אבל יש עוד הסתייגויות בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אנחנו נצביע על סעיפים 17–23 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: 17–23, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 107 בעד סעיפים 17–23, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים 17–23, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סעיפים 17–23 התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם רואים מה קורה לי?

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שיש כזה רעש, אני פשוט טועה בלשוני.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף, אני אמרתי, נבלה פה עוד כמה שעות.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אורלי, רוצה להצביע על – – –

יולי יואל אדלשטיין: 17–23 התקבלו, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מורידים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי חבר הכנסת רוזנטל – יש לנו מיקרופון נישא שנוכל לשים לרוזנטל?

מיקי רוזנטל: אנחנו מורידים ממס' 50 עד מס' 52.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים 49–50?

מיקי רוזנטל: 51–52.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 53 כן להצביע?

מיקי רוזנטל: כן, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודיעו לי שהסתייגויות מס' 49, 50, 51 ו-52 הוסרו – כולל החלופין, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 53, לסעיף 24, של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 108 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (53) של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לסעיף 24(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 53 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לא נותרו הסתייגויות לסעיף 24, ולכן אנחנו נצביע על סעיף 24 כולו, פסקאות (1)–(5), בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 109 בעד סעיף 24, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 55 נמנעים – אין סעיף 24, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 55 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 24 התקבל כולו, כולל לוח התיקונים, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 25(2) – הסתייגות מס' 54.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 110 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (54) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 25(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 55 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 111 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (55) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 25(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 56, עדיין לסעיף 25(2), של חברות הכנסת נאוה בוקר, יעל גרמן ולאה פדידה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 112 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (56) של חברות הכנסת נאוה בוקר, יעל גרמן ולאה פדידה לסעיף 25(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין עוד הסתייגויות לסעיף 25, לכן אנחנו נצביע על סעיף 25, פסקאות (1)-(2), בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים, בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיפים כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 113 בעד סעיף 25, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 25, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 54 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 25 התקבל כולו, כולל לוח התיקונים, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים להצביע על הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 57 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 114 בעד ההסתייגות – 63 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (57) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 26(2) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 57 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב: אין יותר הסתייגויות לסעיף 26, מלכתחילה לא היו הסתייגויות לסעיפים 27, 28, 29, ולכן אנחנו נצביע על סעיפים 26, 27, 28, 29, כולל לוח התיקונים, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 115 בעד סעיפים 26–29, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים 26–29, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 26, פסקאות (1) ו-(2), 27, 28 ו-29 אושרו בקריאה שנייה, בתוצאה: 62 בעד, 54 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: האופוזיציה ביקשה – אנחנו סיימנו את ההצבעות בקריאה שנייה על כל החוק, והאופוזיציה הגישה חתימות כנדרש לקיים הצבעה שמית בקריאה שלישית על הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, כולל לוח התיקונים, כולל הסתייגות מס' 48 שהתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, אנחנו ערוכים.

יולי יואל אדלשטיין: נא להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – נגד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – נגד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד ואאל יונס – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – נגד דן סידה – בעד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד סאלח סעד – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – אינה נוכחת רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: נא לעבור על שמות חברי הכנסת – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) פנינה תמנו – נגד

טלי פלוסקוב: זה חדש.

טלי פלוסקוב: נא לעבור על שמות חברי הכנסת שעדיין לא השתתפו בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יואב בן צור – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: דקה, דקה, אני כבר אשאל.

טלי פלוסקוב: איחרתם, אני לא רוצה – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) שלי יחימוביץ – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – נגד מיקי לוי – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת לאה פדידה – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד אלעזר שטרן – נגד

טלי פלוסקוב: סיימנו?

טלי פלוסקוב: מי מחברי הכנסת לא השתתפו עד כה בהצבעה?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לאט-לאט, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) מרב מיכאלי – נגד

טלי פלוסקוב: מאיר כהן.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) מאיר כהן – נגד

טלי פלוסקוב: תמר זנדברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברות הכנסת) יעל כהן-פארן – נגד תמר זנדברג – נגד

טלי פלוסקוב: יש עוד חברי כנסת שלא הצביעו עד כה ומעוניינים להצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) יהודה גליק – נגד

יהודה גליק: – – – בעד.

קריאה: יהודה, אתה בעד.

טלי פלוסקוב: יש עוד חברי כנסת שלא הצביעו ומעוניינים?

טלי פלוסקוב: אין יותר.

טלי פלוסקוב: חברים, תמה ההצבעה, נא לסכם ולהציג לנו את התוצאות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מציע לשבת, כי אנחנו מייד מחדשים את ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים, אני לא רוצה להתחיל לקרוא שמית.

יולי יואל אדלשטיין: סדרנים יקרים, תושיבו את הח"כים.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט, אתה לא מעוניין ללכת הביתה באיזשהו שלב?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אחדש את ההצבעות כל עוד עומדים.

חיים כץ: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני לא ממהר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית על הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, כולל לוח התיקונים, כולל הסתייגות מס' 48 שהתקבלה בקריאה שנייה – בקריאה שלישית התוצאות הן: בעד החוק – 61, נגד החוק – 54.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק התקבל כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני זה אני רק מזכיר לפרוטוקול שבכל ההצבעות האלקטרוניות, התוצאה של הקואליציה גבוהה בקול אחד ממה שזה מופיע בדברים שאמרתי או בתוצאות ההצבעה, כי חבר הכנסת ינון אזולאי נמצא כל הזמן במקומו, אך לא יכול להצביע בגלל היעדר – עדיין – מערכת אלקטרונית להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מצרף את קולו אוטומטית לכל ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: כדרכנו בקודש נתחיל להצביע על מה שנקרא הדפים הצהובים, ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 116 בעד שם החוק – 63 נגד – 51 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 51, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק התקבל כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 – הסתייגות מס' 1, של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי, אלעזר שטרן ופנינה תמנו – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 117 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 51, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 118 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים בתאים וליד התאים, אתם לא מצביעים, אז אני פשוט, כמו שכבר אמרתי, אוציא אתכם, את כל מי שידבר.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 119 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 120 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (2) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 121 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 122 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (3) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 123 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 124 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (4) לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 125 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את הלחלופין ועד סעיף 9 אנחנו מסירים את ההסתייגויות.

מיקי רוזנטל: נצביע מ-10.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אז קודם כול, הסתייגות מס' 5: בעד – 53, נגדה – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עד סעיף 9 – שמענו שחבר הכנסת רוזנטל מסיר בשם האופוזיציה את כל ההסתייגויות, לכן נוכל להצביע על סעיפים 1 – שבינתיים הסרנו את ההסתייגויות ושאר ההסתייגויות הוסרו – עד 9, כולל, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר, לסעיף 1 אין פסקאות; על סעיף 2, פסקאות (1)–(8); על סעיף 3; על סעיף 4, פסקאות (1)–(2); על סעיף 5 ו-6; על סעיף 7; על סעיף 8, פסקאות (1)–(2), ועל סעיף 9.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיפים 1–9, כולל כל הפסקאות שמניתי, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1–9 ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, מכיוון שאו שהסרנו את ההסתייגויות בהצבעה או שהן הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 126 בעד סעיפים 1–9, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 55 נמנעים – אין סעיפים 1–9, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 61 בעד, 55 נגד, אפס נמנעים, סעיפים 1–9 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה לצוות המקצועי על האי-הבנה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 10, שכן יש לו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 25, לסעיף 10 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: זה כבר על הסעיף – – –

מיקי רוזנטל: רגע, איזה סעיף, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 10, הסתייגות מס' 25.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

מיקי רוזנטל: גפני, גפני, תסתכל רגע בסעיף – – – הצבעה מס' 127 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי רוזנטל לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אין לי אלא לקבל את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 11–17 אין הסתייגויות, וגם ל-18–22 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נצביע כרגע על סעיפים 10–22, כולל לוח התיקונים, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 128 בעד סעיפים 10–22, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 55 נמנעים – אין סעיפים 10–22, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיפים 10–22, כולל, בעד – 61, נגד – 55, אפס נמנעים; התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 23, לפסקאות (1)–(4) אין הסתייגויות, אבל קיימת הסתייגות 26, לסעיף 23 פסקה (5).

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 129 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 26(5) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 23, לפסקאות (6)–(9) אין הסתייגויות ולסעיפים 24–27 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיפים 23–27, כל הפסקאות, כולל, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 130 בעד סעיפים 23–27, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים 23–27, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 62, 54 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 23 על כל הפסקאות שלו ועד 27, כולל, אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 28 קיימת הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על ההסתייגות כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 131 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 28 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות ל-28, ואין מלכתחילה ל-29 ול-30.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיפים 28–30, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 132 בעד סעיפים 28–30, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים 28–30, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 61, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 28–30 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים להצביע על הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת הסתייגות מס' 28, של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 133 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה לכותרת פרק ו' לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28, בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 134 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) לחלופין (א) של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה לכותרת פרק ו' לא נתקבלה.

שלי יחימוביץ': כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי הצעה לתפקיד – טוב, לא אתערב בפוליטיקה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 135 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) לחלופין (ב) של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה לכותרת פרק ו' לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 136 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) לחלופין (ג) של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה לכותרת פרק ו' לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 137 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) לחלופין (ד) של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה לכותרת פרק ו' לא נתקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו לא רוצים להצביע על הלחלופין וגם לא על מועד התחילה.

מיקי רוזנטל: אנחנו נעבור – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע, חבר הכנסת רוזנטל, שנייה, אני רק מכריז על התוצאות.

מיקי רוזנטל: כן, תוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין ד' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אני איתך.

מיקי רוזנטל: אין לנו יותר הסתייגויות לסעיף 35, ול-36–42 בין כה וכה אין הסתייגויות.

מיקי רוזנטל: ל-43 אנחנו מסירים את ההסתייגויות עד ל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: עד?

מיקי רוזנטל: ל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אז אנחנו בעצם עכשיו יכולים להצביע על סעיפים 31 – על 30 הצבענו – אז 31–42, כולל, בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 138 בעד סעיפים 31–42 – 62 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים 31–42 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 61, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים 31–42, כולל, התקבלו בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 43.

יולי יואל אדלשטיין: הודיעני חבר הכנסת רוזנטל ש-32 ו-33 עד?

מיקי רוזנטל: ל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: ל"ה?

מיקי רוזנטל: כן.

יולי יואל אדלשטיין: וכל הלחלופין עד ל"ה הוסרו – אז על ל"ה להצביע או ל"ו?

מיקי רוזנטל: ל"ו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על לחלופין ל"ו.

מיקי רוזנטל: לזכר הצדיקים, אתה יודע, ל"ו.

יולי יואל אדלשטיין: כן כן, ל"ו צדיקים, זה ברור.

יולי יואל אדלשטיין: הכוונה שלך ברורה לי מלכתחילה.

יולי יואל אדלשטיין: למרות שגם לל"ה יש משמעות היסטורית במדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: ברור, נתיב הל"ה.

שולי מועלם-רפאלי: שיירת הל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות לחלופין ל"ו, לסעיף 43 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 139 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 61 נמנעים – 1 ההסתייגות (33) לחלופין (לו) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 54, נגדה – 60, נמנע אחד.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסיר עכשיו עד מ"ח ונצביע על – – –

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מסיר, אדוני?

מיקי רוזנטל: מל"ז – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מיקי רוזנטל: – – עד מ"ח, ונצביע על 34.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אז כל הלחלופין כולל מ"ח הוסרו, ואנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 34.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 140 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: היא לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 141 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (א) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 142 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ב) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 143 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ג) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 144 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ד) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ד' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ה' – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 145 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (34) לחלופין (ה) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 43 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין ה' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו הסרנו – או בעלי הסתייגויות הסירו – את כל ההסתייגויות לסעיף 43, לכן אנחנו מצביעים על סעיף 43, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 146 בעד סעיף 43, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 43, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 62, נגד 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: התקבל בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, כולל לוח התיקונים, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 147 בעד החוק – 63 נגד – 54 נמנעים – אין חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק התקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר גם כאן שהתוצאה האמיתית זה פלוס קול אחד בעד, שזה קולו של חבר הכנסת ינון אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים כרגע להצביע על – כולם יודעים על מה מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: לא, כי לא מקשיבים לי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, כי פשוט לא מקשיבים לי, אז חשבתי שכולם יודעים כבר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, מצביעים על החלטת ועדת הכספים על צו הבלו על הדלק (הטלת בלו) (תיקון מס' 2 והוראת שעה מס' 3), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: אין כאן הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע כמקשה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממתינים רק שהלוח יהיה מעודכן, ואז נצביע בקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, מצביעים על החלטת ועדת הכספים על צו הבלו על הדלק (הטלת בלו) (תיקון מס' 2 והוראת שעה מס' 3) בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 148 בעד הצו – 66 נגד – 46 נמנעים – 2 צו הבלו על דלק (הטלת בלו) (תיקון מס' 2 והוראת שעה מס' 3), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 62 בעד, 46 נגד, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את הצו בקריאה שנייה, ואנחנו יכולים לעבור להצביע מייד בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצו – 61

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: זו הצבעה אחת, אומרת היועצת המשפטית של ועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד יותר פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: אבל גם כן – זאת הצבעה אחת, עוד צו שתכף נקרא את שמו ברבים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע עכשיו – עוד פעם מתנצל על הטעות.

יולי יואל אדלשטיין: באישור צו מספיק קריאה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: מונחת בזה על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 10 והוראת שעה מס' 14), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה הזה האופוזיציה ביקשה הצבעה שמית, ואנחנו אכן נקיים הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: האם אנחנו ערוכים?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי המזכירה, ברגע שאת מוכנה, את יכולה לקרוא בשמות הח"כים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – אינה משתתפת בהצבעה סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – בעד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – בעד ואאל יונס – נגד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – בעד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד דן סידה – בעד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד סאלח סעד – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – בעד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינה נוכחת יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לעבור לשמות חברי הכנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יואב בן צור – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד מירי רגב – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם יש באולם חברי כנסת שלא השתתפו בהצבעה עד כה וכן מעוניינים להצביע?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) עמיר פרץ – בעד

טלי פלוסקוב: עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: עוד מישהו שמעוניין להצביע?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: ההצבעה תמה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא לסכם את ההצבעה ולהעביר לנו את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מחדשים את ההצבעות, אבל קודם כול אני ודאי – אנחנו הצבענו על החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 10 והוראת שעה מס' 14), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות המפתיעות: 97 בעד, תשעה נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את החלטת ועדת הכספים כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת ולשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: מי שחושב שאנחנו מסיימים, טועה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לפניי עוד ספר תקציב מאוד מאוד עבה עם המון הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני עוד פעם מבקש לשבת ולשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: זה כולל שרים.

יולי יואל אדלשטיין: זה כולל שרים – נכון, שר השיכון גלנט?

יולי יואל אדלשטיין: אתה גם חבר כנסת, אז כשאני אומר: חברי הכנסת, נא לשבת – זה גם השרים.

יולי יואל אדלשטיין: אם תיקח איתך את השר אלקין בדרך אני אשמח.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים כרגע להצביע על הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו נסיר את ההסתייגויות לסעיף 01, לסעיף 02, לסעיף 04 – עד הסתייגות מס' 27.

מיקי רוזנטל: עמ' 15, לנוחותך.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת שאנחנו כרגע נוכל להצביע על שם החוק וסעיפים 01, 02 ו-03, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

קריאה: אין לך 03.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אין 03.

יולי יואל אדלשטיין: 01 ו-02, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: 01 ו-02. צודקים, צודקים, צודקים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על שם החוק וסעיפים 01 ו-02, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 149 בעד שם החוק וסעיפים תקציביים 01–02 – 61 נגד – 52 נמנעים – אין שם החוק וסעיפים תקציביים 01 – נשיא המדינה ו-02 – הכנסת נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 60, נגד – 52, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים – מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה כרגע?

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק וסעיפים תקציביים 01 ו-02 התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 04.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני הודיע לי שמסירים את ההסתייגויות – עד להסתייגות?

מיקי רוזנטל: 27.

יולי יואל אדלשטיין: עד להסתייגות מס' 27, בעמ' 15, למי שעוקב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כרגע על הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 150 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (27) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לשוויון חברתי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסרנו את הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 28 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 151 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (28) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לשוויון חברתי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מצביעים על הסתייגויות – למען הסר ספק – לסעיף תקציבי 04 בספר התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 29, עדיין בעמ' 15.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 152 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (29) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (הרשות לקידום מעמד) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסיר את 30–33.

מיקי רוזנטל: נצביע על 34, אחר כך גם את 35 ו-36 נסיר, ונצביע על 37.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו שמענו את ההודעה: עד 33, כולל, הוסרו ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים כרגע על 34 לסעיף תקציבי 04.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 153 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (34) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לפיתוח הנגב) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 35–36 הוסרו.

חיים כץ: יולי, אורלי עומדת ומרימה את היד שעה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני מסירה את כל ההסתייגויות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: את מסירה את כל ההסתייגויות שלך, בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: 35–36 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 37 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 154 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (37) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (פיתוח הנגב והגליל) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38?

מיקי רוזנטל: 38, 39 ו-40, אדוני, אנחנו מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: 38, 39 ו-40 לסעיף תקציבי 04 הוסרו.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים.

מיקי רוזנטל: אנחנו גם מסירים עכשיו לסעיף 04 את כל ההסתייגויות בעמ' 16, 17, 18 ו-19.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים לעבור לעמ' 20, כשאדוני יסיים.

יולי יואל אדלשטיין: אז רק רגע, אדוני, תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע: בעמ' 16, לסעיף תקציבי 04, הסתייגויות 1–25; בעמ' 17, עדיין ל-04, 26–38, כולל; בעמ' 18, לסעיף 04, 1–18, כולל; ובעמ' 19, הסתייגויות 1–20, כולל – הוסרו על ידי אופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לעמ' 20.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, על מה נצביע כאן, הסתייגות מס' 1?

מיקי רוזנטל: ממס' 1, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1 לסעיף תקציבי 04, בעמ' 20.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 155 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (מטה ישראל דיגיטלית) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 156 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (משרדי ממשלה ולשכות שרים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 157 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לנושאים אסטרטגיים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, עדיין בעמ' 20, לסעיף תקציבי 04 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 158 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (לשכת סגן שר במשרד ראש) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 159 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לשיתוף פעולה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 160 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (שיתוף פעולה אזורי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים להסתייגות באותו עמוד, עמ' 20, לסעיף תקציבי 04, הסתייגות מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 – אנחנו בנושא של משרד התפוצות, למי שעוקב.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 161 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד – יאיר לפיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (משרד התפוצות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 162 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 63 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד – יאיר לפיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לנושאים אסטרטגיים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 49, נגד – 62, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 163 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד – יאיר לפיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (לשכת סגן שר במשרד ראש) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: על 3 הצבענו, אז על הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 164 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד – יאיר לפיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (משרד ירושלים ומורשת) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, בסוף עמ' 20 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 165 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד – יאיר לפיד לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (המשרד לשיתוף פעולה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, בעמ' 21 נסיר את כל ההסתייגויות לסעיף 04, מ-1 עד 19; בעמ' 22 נסיר את כל ההסתייגויות, מ-1 עד 8.

מיקי רוזנטל: חברת הכנסת לוי אבקסיס הודיעה שהיא מסירה את כל ההסתייגויות שלה, ולפיכך כל ההסתייגויות מעמ' 23 ועד הסתייגות מס' 40 בעמ' 24 מוסרות.

מיקי רוזנטל: אנחנו נצביע מההסתייגויות של מיקי לוי, הסתייגות 1.

יולי יואל אדלשטיין: בעמ' 24?

מיקי רוזנטל: ב-24.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הודיע לי חבר הכנסת רוזנטל שמוסרות כל ההסתייגויות בעמודים 21, 22, ו-23.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדיין בסעיף תקציבי 04.

יולי יואל אדלשטיין: בעמ' 24 מוסרות כל ההסתייגויות עד 40, כולל, וקיימת הסתייגות מס' 1, של חבר הכנסת מיקי לוי, שכרגע נצביע עליה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 166 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (מטה ישראל דיגיטלית) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 167 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (משרדי ממשלה ולשכות שרים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, בסוף עמ' 24 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 168 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (לשכת סגן שר במשרד ראש) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, של חבר הכנסת מיקי לוי, בעמ' 24 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 169 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 63 נמנעים – ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה (שיתוף פעולה אזורי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 50, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לעמ' 25.

מיקי רוזנטל: כן, אדוני, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות בעמ' 25.

יולי יואל אדלשטיין: אז תן לנו, חבר הכנסת רוזנטל, להצביע.

מיקי רוזנטל: כן, נגמר בזה סעיף 04.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שומעים שהאופוזיציה מסירה את ההסתייגויות בעמ' 25.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, חברי הכנסת, שימו לב: סעיף תקציבי 04 נותר ללא הסתייגויות, ואנחנו נצביע על סעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 170 בעד סעיף תקציבי 04, כהצעת הוועדה – 61 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף תקציבי 04 – משרד ראש הממשלה, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 61, כולל השר איילת שקד, שאצלה משום מה לא פעלה כרגע עמדת ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 61, נגד – 54.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 04 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 05 – משרד האוצר.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסיר את ההסתייגויות בעמ' 26, 1–15.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני לא שומע את רוזנטל אפילו עם מיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, כן.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסיר את כל ההסתייגויות בעמ' 26, 1–15, בעמ' 27 – עד 15, ובעמ' 28 – את כולן, ונצביע בעמ' 29 מהסתייגות 1.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו בסעיף תקציבי 05 – משרד האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: בעמודים 26, 27 ו-28 הוסרו כל ההסתייגויות.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו כבר הגענו לשלב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו עשה פרצוף או משהו?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1 בעמ' 29, סעיף תקציבי 05.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 171 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 05 – משרד האוצר (משרד האוצר ראשי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 בעמ' 29 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 172 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 05 – משרד האוצר (רשות החברות הממשלתיות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53 נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 בעמ' 29 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 173 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 05 – משרד האוצר (רשות המיסים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: הצבענו על 4, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מצביעים על הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 174 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 05 – משרד האוצר (רזרבה למשרד האוצר) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו, אדוני, נסיר את ההסתייגויות על כל סעיף תקציבי 05 – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע, נו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוגב, אני לא שומע מה שאומרים לי נציגי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות לסעיף תקציבי – אחרי המחמאות ששר האוצר נתן לי אני חייב; לא, סתם, בדיחה – את כל ההסתייגויות לסעיף תקציבי 05, עד עמ' 31, כולל.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: לא נותרו הסתייגויות לסעיף תקציבי 05.

מיקי רוזנטל: עד עמ' 31א, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: כולל, כולל, ודאי, זה מה ששמעתי.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אנחנו נצביע – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כשיהיה שקט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף תקציבי 05, שעניינו משרד האוצר, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 175 בעד סעיף תקציבי 05, כהצעת הוועדה – 65 נגד – 50 נמנעים – אין סעיף תקציבי 05 – משרד האוצר, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר, קיבלת תקציב למשרד האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר הולך?

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 64, נגד – 50, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 05 אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לעמ' 32, סעיף תקציבי 06 – משרד הפנים.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות לסעיף 06.

מיקי רוזנטל: לנוחות שלך, זה מעמ' 32 עד עמ' 36א.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין הסתייגויות יותר לסעיף תקציבי 06 – משרד הפנים, ואנחנו מצביעים על הסעיף התקציבי 06, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 176 בעד סעיף תקציבי 06 – 63 נגד – 52 נמנעים – אין סעיף תקציבי 06 – משרד הפנים נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 52, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 06 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 37, סעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון פנים.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות מ-1 עד 7, כולל, ונצביע בבקשה על 8.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אנחנו שמענו שמוסרות בעמ' 37 הסתייגויות מס' 1–7, ומצביעים כרגע על הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 177 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון פנים (כבאות והצלה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 8 בעמ' 37: בעדה – 52, נגדה – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 178 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (שכר) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 בעמ' 37 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 179 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (קניות ופיתוח) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסיר את ההסתייגויות מ-11 ועד הסוף בעמ' 37, את כל ההסתייגויות בעמ' 38 ואת כל ההסתייגויות בעמ' 39.

מיקי רוזנטל: מבקש להצביע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 40.

יולי יואל אדלשטיין: אז שאר ההסתייגויות בעמ' 37, כל ההסתייגויות בעמ' 38 וכל ההסתייגויות בעמ' 39 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 40, עדיין לסעיף תקציבי 07.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 180 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (המשרד לביטחון הפנים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1: בעדה – 52, נגדה – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את הסתייגויות מ-2 עד 7.

מיקי רוזנטל: מבקשים להצביע על הסתייגות 8.

יולי יואל אדלשטיין: 2–7 באותו עמוד הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהצבעה על הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 181 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (כבאות והצלה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 9 באותו עמוד, 40.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 182 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (שכר) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 בעמ' 40 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 183 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (קניות ופיתוח) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 184 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (שירות בתי הסוהר) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 185 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (שכר) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 186 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (קניות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות בעמ' 40 עד סופן, ובעמ' 41 אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות, ומבקשים בעמ' 42 להצביע על מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע על הסתייגות מס' 1?

מיקי רוזנטל: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, של חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו שמענו שמוסרות שאר ההסתייגויות בעמ' 40 ו-41.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 42, עדיין בסעיף תקציבי 07, מצביעים על הסתייגות מס' 1, של חבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 187 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (המשרד לביטחון הפנים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 52, נגד 61, אפס נמנעים – לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את הסתייגויות 2–7, כולל, ומבקשים להצביע על 8.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 2–7 מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 8 בעמ' 42.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 188 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (כבאות והצלה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים אותה, אדוני, ועד 12, כולל.

מיקי רוזנטל: מבקשים להצביע על 13 ו-14.

יולי יואל אדלשטיין: 9–12 מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 189 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (גמלאות שב"ס) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 190 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (משטרת ישראל) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים, אדוני, את הסתייגויות 15–17, כולל.

מיקי רוזנטל: מבקשים להצביע על הסתייגות בעניין הרשות להגנת עדים של מוסי רז, מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בהמשך, 15,16 ו-17 של חבר הכנסת מיקי לוי מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 42 של חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

מיקי רוזנטל: עדים אנחנו חייבים, הרי, נו מה?

מיקי רוזנטל: אתה רוצה שגם על העדים לא נצביע?

מיקי רוזנטל: הצבעה מס' 191 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מוסי רז לסעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים (הרשות להגנת עדים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות בעמוד זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 2–5, כולל, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו מצביעים על סעיף תקציבי 07, שהנושא שלו הוא המשרד לביטחון הפנים, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 192 בעד סעיף תקציבי 07, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף תקציבי 07 – המשרד לביטחון הפנים, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף התקציבי 07 התקבל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לעמ' 43, לתקציב של משרד המשפטים, סעיף תקציבי 08.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 בעמ' 43 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 193 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (משרד המשפטים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 60 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 בעמ' 43 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 194 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (משרד ראשי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 195 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (מטה המשרד) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 60 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 בעמ' 43 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 196 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (ייעוץ משפטי לממשלה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, 60 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 197 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (פרקליטות המדינה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 – ששששש.

משה גפני: למה משרד המשפטים זה רק תוספות ומשרד הדתות זה רק הפחתות?

משה גפני: למה?

קריאה: אוההה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 198 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (הסנגוריה הציבורית) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 בעמ' 43 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 199 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (הסיוע המשפטי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים עד הסתייגות מס' 14, כולל.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים להצביע על 15.

יולי יואל אדלשטיין: 8–14, כולל, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 15 בעמ' 43.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 200 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (נציבות שוויון זכויות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות ממס' 16 עד הסוף בעמוד זה, את כל ההסתייגויות בעמ' 44 ואת כל ההסתייגויות בעמ' 45.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים להצביע על מס' 1 בעמ' 46 – ייעוץ משפטי לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: עמ' 43, 44, 45 – הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 46, מצביעים לא על ההסתייגות הראשונה, של מערכת ההוצאה לפועל, אלא הסתייגות מס' 1 השנייה, של קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: נושא ההסתייגות – ייעוץ משפטי לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 201 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים (ייעוץ משפטי לממשלה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את כל שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים, עד עמ' 50, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין יותר הסתייגויות – כי הוסרו, אם בהצבעה ואם על ידי המציעים – לסעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף תקציבי 08.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פורר וחבר הכנסת גליק, סעיף תקציבי 08, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 202 בעד סעיף תקציבי 08, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 55 נמנעים – אין סעיף תקציבי 08 – משרד המשפטים, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 55 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 08 אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מה ההתרגשות?

איילת נחמיאס ורבין: שבצלאל סמוטריץ הצביע נגד משרד המשפטים.

איילת נחמיאס ורבין: בקטנה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, קורה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 09 – משרד החוץ.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את הסתייגויות מס' 1–3.

מיקי רוזנטל: מבקשים להצביע על הסתייגות מס' 4, תפעול הנציגויות בחו"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 51, סעיף תקציבי 09, הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 203 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 09 – משרד החוץ (תפעול הנציגויות בחו"ל) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים אדוני את כל ההסתייגויות לסעיף 09 – משרד החוץ.

מיקי רוזנטל: יכול אדוני להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על סעיף 09, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, כי הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בסעיף תקציבי 09 – משרד החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 204 בעד סעיף תקציבי 09, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף תקציבי 09 – משרד החוץ, כהצעת הוועדה, נתקבל

יולי יואל אדלשטיין: 63 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 09 אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בסעיף תקציבי 10.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות לסעיף תקציבי 10, סעיף 11 – לא מצביעים עליו, סעיף 12, סעיף 13 – אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות, וכך גם לגבי סעיפים 14 ו-15 – משרד הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, שמענו את חבר הכנסת רוזנטל, שבשם האופוזיציה הסיר את כל ההסתייגויות לסעיפים תקציביים 10, 12, 13, 14 ו-15.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך להצביע עליהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיפים תקציביים 10, 12, 13, 14, 15, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 205 בעד סעיפים תקציביים 10 ו-12–15 – 65 נגד – 51 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 10 ו-12–15 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 64 בעד, 51 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בתום השידור הישיר תתקיים ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בעמ' 68, סעיף תקציבי 16, שהנושא שלו זה הוצאות חירום אזרחיות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1 בעמ' 68 לסעיף 16.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 206 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 16 – הוצאות חירום אזרחיות (הוצאות חירום אזרחיות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגות מס' 2 באותו עמוד.

יולי יואל אדלשטיין: סגן היושב-ראש, חבר הכנסת אחמד טיבי, תאר את עצמך במקום שלי ואולי תפריע קצת פחות.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 207 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 16 – הוצאות חירום אזרחיות (מיגון אוכלוסייה – סופת) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים; סליחה, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 208 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 16 – הוצאות חירום אזרחיות (מענה לאיום בלתי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 בעמ' 68.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 בעמ' 68 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 209 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 16 – הוצאות חירום אזרחיות (מרכיבי ביטחון) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 בעמ' 68 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 210 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 16 – הוצאות חירום אזרחיות (הקמת ואחזקת מרכיבי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 60 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, את כל השאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 16 אנחנו מסירים.

מיקי רוזנטל: כמו כן, לסעיף תקציבי 17 – מסירים את כולן, ולסעיף תקציבי 18 – אנחנו מסירים את כולן, זאת אומרת, עד עמ' 77א, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: 77א, כן.

מיקי רוזנטל: כולל.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, לא נותרו הסתייגויות לסעיפים 16, 17 ו-18.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסעיפים האלה כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 16, 17, 18, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 211 בעד סעיפים תקציביים 16–18, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 16 – הוצאות חירום אזרחיות, 17 – תיאום הפעולות בשטחים, 18 – הרשויות המקומיות, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה בהצבעה: 61 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לעמ' 78, סעיף 19 – מדע, תרבות וספורט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 78.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 212 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 19 – מדע, תרבות וספורט (מדע, תרבות וספורט) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 61 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את הסתייגויות מס' 2–9 ומבקשים להצביע על הסתייגות מס' 10 בעמ' 78.

יולי יואל אדלשטיין: 2–9 מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 10 בעמ' 78.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 213 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 19 – מדע, תרבות וספורט (מינהל התרבות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות עד 14, כולל, ומבקשים להצביע על סעיף 15 – תשתיות ספורט.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 15, כן.

מיקי רוזנטל: הסתייגות, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אז 11–14, כולל, מוסרות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 15, עדיין בעמ' 78.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 214 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 19 – מדע, תרבות וספורט (תשתיות ספורט) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 19, אדוני, עד עמ' 83א, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: 83א, כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא נותרו הסתייגויות לסעיף תקציבי 19 – מדע, תרבות וספורט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף תקציבי 19 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 215 בעד סעיף תקציבי 19, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף תקציבי 19 – מדע, תרבות וספורט, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד סעיף 19 – 63, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 19 התקבל בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 84, סעיף תקציבי 20 – משרד החינוך.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות עד 6, כולל.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים להצביע על הסתייגות מס' 7 – חינוך מיוחד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בעמ' 84, בהסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 216 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (חינוך מיוחד) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות עד 11 ומבקשים להצביע מ-12.

יולי יואל אדלשטיין: 12?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 12 בעמ' 84.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נו, מי שחשב שעליזה צועקת חזק עכשיו יתגעגע לעליזה בראשי.

משה גפני: אנחנו בלב כבד – – –

מיקי רוזנטל: גפני, אני לא מבין אותך.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים – – – הצבעה מס' 217 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (החינוך העצמאי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 48, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אישי, גפני.

מיקי רוזנטל: הוא מצביע נגד החינוך העצמאי.

מיקי רוזנטל: אני עכשיו מדליף את זה ליתד נאמן.

מיקי רוזנטל: עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הסתייגות מס' 13 בעמ' 84.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 218 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (מעין החינוך התורני) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, הסתייגות מס' 14 בעמ' 84 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 219 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (מוכר שאינו רשמי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 220 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (מוסדות הפטור) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו, אדוני, מסירים את כל יתר ההסתייגויות בעמ' 84.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים להצביע על ההסתייגות בעמ' 85 על הטלוויזיה החינוכית.

מיקי רוזנטל: אגב, גם השר הבטיח בעניין הזה הבטחות, אז אולי הוא יתמוך בהסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוסרו ההסתייגויות בעמ' 84.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 85, עדיין בסעיף תקציבי 20.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 1, שהנושא שלה זה הטלוויזיה החינוכית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 221 בעד ההסתייגות – 47 נגד – 65 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (טלוויזיה חינוכית) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 64 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות בעמ' 85, וגם בעמ' 86, עד הסתייגות מס' 33, כולל.

מיקי רוזנטל: מבקשים להצביע על הסתייגות מס' 34.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין יותר הסתייגויות בעמ' 85, כי הן הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: עד 33, כולל, בעמ' 86, הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהצבעה על הסתייגות מס' 34.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 222 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 20 – משרד החינוך (הארכת יום הלימודים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 20, של משרד החינוך, אדוני, עד עמ' 93א, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוסרו שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי, 20 ולכן אנחנו מצביעים על סעיף תקציבי 20 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נושא הסעיף – תקציב משרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 223 בעד סעיף תקציבי 20, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף תקציבי 20 – משרד החינוך, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאה: בעד סעיף 20 – 62, נגד – 51, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף התקבל בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות לסעיף תקציבי 21 – השכלה גבוהה, את ההסתייגויות לסעיף תקציבי 22 – המשרד לשירותי דת ואת כל ההסתייגות למשרד הרווחה – סעיף 23 בתקציב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי ששמענו מחבר הכנסת רוזנטל, מסירים את ההסתייגויות לסעיף 21, 22 ו-23, ולכן נצביע על הסעיפים התקציביים האלה – 21, 22 ו-23 – כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 224 בעד סעיפים תקציביים 21–23 – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 21 – ההשכלה הגבוהה, 22 – המשרד לשירותי דת ו-23 – משרד הרווחה נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 21, 22 ו-23 נתקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בעמ' 108, סעיף תקציבי 24.

יולי יואל אדלשטיין: נושא הסעיף: משרד הבריאות.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות עד סעיף 18 – הסתייגות מס' 18 – ומבקשים להצביע על הסתייגות מס' 19 – מרכזים לבריאות הנפש.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: בעמ' 108 הוסרו ההסתייגויות 1–18, ואנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 225 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 24 – משרד הבריאות (מרכזים לבריאות הנפש) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 20.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים, אדוני, את כל ההסתייגויות לסעיף 24 – משרד הבריאות, וכמובן לסעיף תקציבי 25 – הרשות לניצולי השואה, ואת כל ההסתייגויות לסעיף תקציבי 26 – המשרד להגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אז כפי שאנחנו שומעים מחבר הכנסת רוזנטל, שאר ההסתייגויות לסעיף 24 וכל ההסתייגויות לסעיפים 25 ו-26 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיפים תקציביים 24, 25 ו-26, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 226 בעד סעיפים תקציביים 24–26, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 50 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 24 – משרד הבריאות, 25 – הרשות לניצולי השואה ו-26 – המשרד להגנת הסביבה, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: תרחיק את הניירת.

יולי יואל אדלשטיין: אני אספור את הקול שלך.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 51, כולל חבר הכנסת יצחק הרצוג, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 24, 25 ו-26 אושרו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בסעיף 27 בעמ' 120.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים להצביע על הסתייגות מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על – שקט, שקט, שקט – אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1 בעמ' 120 לסעיף תקציבי 27 – הקצבאות לביטוח הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, זה הקצבות לביטוח הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 227 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף תקציבי 27 – הקצבות לביטוח לאומי (הקצבות לביטוח לאומי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 61 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 – חבריי השרים, חבריי השרים, זה נורא מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין, תכף אני אעביר אותך להיות יושב-ראש הקואליציה, אז תיזכר בימים הטובים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 בעמ' 120 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 228 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף תקציבי 27 – הקצבות לביטוח לאומי (השתתפות אוצר המדינה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד 62, אין נמנעים, לא נתקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 27, וגם לסעיף תקציבי 29, עד עמ' 122א', כולל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיפים 27 ו-29 נותרו ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיפים תקציביים 27 ו-29.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, זו לא טעות, אין 28.

יולי יואל אדלשטיין: על סעיפים 27 ו-29, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 229 בעד סעיפים תקציביים 27 ו-29, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 27 – הקצבות לביטוח לאומי ו-29 – משרד הבינוי והשיכון, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

מיקי רוזנטל: אני עוד לא הוספתי מע"מ ובלו.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, רגע חבר הכנסת רוזנטל, יש לך מיקרופון לצורכי הדיאלוג איתי.

מיקי רוזנטל: סליחה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 27 ו-29 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בסעיף 30 עמ' 123.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 123.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 230 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 30 – משרד העלייה והקליטה (משרד העלייה והקליטה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 30.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוסרו שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 30.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף תקציבי 30, שעניינו משרד העלייה והקליטה.

מיקי רוזנטל: וגם, אדוני, לסעיף 31 אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: גם לסעיף 31 הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן נוכל להצביע על סעיפים תקציביים 30 ו-31, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 231 בעד סעיפים תקציביים 30–31, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 30 – משרד העלייה והקליטה ו-31 – הוצאות ביטחוניות שונות, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 63 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 30 ו-31 התקבלו, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף 33 בעמ' 128.

יולי יואל אדלשטיין: נושא הסעיף – משרד החקלאות.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את הסתייגויות 1–3 ומבקשים להצביע על 4.

יולי יואל אדלשטיין: בעמ' 128 1–3 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 232 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 33 – משרד החקלאות (מינהל המחקר החקלאי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 4: בעדה – 54, נגדה – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות 5–11 ומבקשים להצביע על 12.

יולי יואל אדלשטיין: 5–11 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 12 בעמ' 128.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 233 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 33 – משרד החקלאות (תמיכות בחקלאות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 234 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 33 – משרד החקלאות (תמיכות ומחקרים בחקלאות) לא נתקבלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות בעמוד זה וגם בעמ' 129.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים להצביע על הסתייגות מס' 4 בעמ' 130.

יולי יואל אדלשטיין: עמ' 128 ו-129 נותרו ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 4 בעמ' 130 מבקשים להצביע, זאת אומרת, 1, 2, ו-3 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 235 בעד ההסתייגות – 47 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 33 – משרד החקלאות (תמיכות ומחקרים בחקלאות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 60 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: כל שאר ההסתייגויות, אדוני, לסעיף תקציבי 33 מוסרות, וכן לסעיף 34 – משרד האנרגיה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיף 33 – חבר הכנסת רוזנטל מודיע שהסירו את כל שאר ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: גם לסעיף 34 – משרד האנרגיה הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיפים תקציביים 33 ו-34, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 236 בעד סעיפים תקציביים 33–34, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 33 – משרד החקלאות ו-34 – משרד האנרגיה, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 35.

מיקי רוזנטל: 35, אדוני – אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות לסעיף 35, לסעיף 36 וגם ל-37.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האופוזיציה מסירה את ההסתייגויות לסעיפים תקציביים 35, 36 ו-37.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נוכל להצביע על הסעיפים האלה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 237 בעד סעיפים תקציביים 35–37 – 64 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 35 – הוועדה לאנרגיה אטומית, 36 – תעסוקה ו-37 – משרד התיירות נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 63, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 38 בעמ' 144.

יולי יואל אדלשטיין: נושא הסעיף – כלכלה ותעשייה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את סעיף 1.

מיקי רוזנטל: מבקשים להצביע על סעיף 2 למדען הראשי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, את הסתייגות מס' 1 אתם מסירים.

מיקי רוזנטל: נכון, נכון, תודה על התיקון.

יולי יואל אדלשטיין: ועל הסתייגות מס' 2 בעמ' 144 אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 238 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 38 – כלכלה ותעשייה (המדען הראשי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את ההסתייגות מס' 3 ומבקשים להצביע על מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אנחנו הצבענו על 4 כרגע, אדוני.

מיקי רוזנטל: סליחה, אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות לעמוד זה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מיקי רוזנטל: וגם את ההסתייגויות בעמ' 145, ומבקשים להצביע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 146.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, ב-144 הוסרו שאר ההסתייגויות ובעמ' 145 הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בעמ' 146 מבקשים להצביע על הסתייגות מס' 1 של קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 239 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף תקציבי 38 – כלכלה ותעשייה (הפעלת הרשות לחדשנות) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים, אדוני, את כל שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 38, וכן לסעיף תקציבי 39.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיף 38 מוסרות שאר ההסתייגויות, ולסעיף 39 מודיע לי חבר הכנסת רוזנטל שהאופוזיציה מסירה את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו נצביע על סעיפים תקציביים 38 ו-39, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 240 בעד סעיפים תקציביים 38–39, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 38 – כלכלה ותעשייה ו-39 – משרד התקשורת, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים התקבלו, כנוסח הוועדה – 38, 39, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 40 בעמ' 150.

מיקי רוזנטל: על זה אנחנו רוצים להצביע, אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1 בעמ' 150, של קבוצת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 241 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 40 – משרד התחבורה (בטיחות בדרכים) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 בעמ' 150.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 242 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 40 – משרד התחבורה (תחבורה ציבורית) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות לסעיפים תקציביים 40, 41, 42 ו-43.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיף 40 הוסרו שאר ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: גם ל-41, 42 ו-43 האופוזיציה מסירה את ההסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיפים תקציביים 40 עד 43, כולל, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 243 בעד סעיפים תקציביים 40–43, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 40 – משרד התחבורה, 41 – רשות ממשלתית למים וביוב, 42 – מענקי בינוי ושיכון ו-43 – המרכז למיפוי ישראל, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תוצאת ההצבעה: בעד הסעיפים – 62, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 40–43, כולל, אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו בעמ' 161, סעיף 45 – תשלום ריבית ועמלות.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות לסעיף זה, כמו גם לסעיפים תקציביים 46, 47 ו-51.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיפים 45, 46, 47 ו-51 האופוזיציה הסירה את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסעיפים האלה כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 244 בעד סעיפים תקציביים 45–47 ו-51 – 62 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 45 – תשלום ריבית ועמלות, 46 – חוק חיילים משוחררים, 47 – רזרבה כללית ו-51 – דיור ממשלתי נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 61, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 52 בעמ' 170 – המשטרה ובתי הסוהר.

מיקי רוזנטל: אדוני, גם לסעיף תקציבי זה אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: האופוזיציה מסירה את ההסתייגויות לסעיף 52.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסעיף הזה כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 245 בעד סעיף תקציבי 52 – 62 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף תקציבי 52 – המשטרה ובתי הסוהר נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף תקציבי 52 אושר כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לעמ' 173, לסעיף תקציבי 53 – בתי משפט.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על הסתייגות מס' 1 בעמ' 173.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 246 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף תקציבי 53 – משפטי ובתי משפט (משפטי ובתי משפט) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים אדוני את שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 53, כמו גם לסעיף 54 ולסעיפים 60, 67, 68, 70 ו-73.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שקט.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מעכבים את עצמכם כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיפים תקציביים 53, 54, 60, 67, 68 ו-70 הוסרו כל ההסתייגויות על ידי האופוזיציה, וגם ל-73.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסעיפים האלה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 247 בעד סעיפים תקציביים 53, 54, 60, 67, 68, 70 ו-73, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 51 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 53 – משפטי ובתי משפט, 54 – רשויות פיקוח, 60 – חינוך, 67 – בריאות, 68 – רשות האוכלוסין, 70 – שיכון ו-73 – מפעלי מים, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 62, נגד – 51, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אני חוזר: סעיפים תקציביים 53, 54, 60, 67, 68, 70 ו-73 אושרו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות לסעיפים תקציביים 76 ו-78.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים תקציביים 76 ו-78 – האופוזיציה הסירה את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסעיפים האלה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 248 בעד סעיפים תקציביים 76 ו-78 – 63 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 76 – תעשייה ו-78 – תיירות נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 53 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים 76 ו-78, כנוסח הוועדה, אושרו בקריאה שנייה.

מיקי רוזנטל: אנחנו נסיר את ההסתייגויות, אדוני, לסעיפים 79 ו-83, 84 ו-89.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 79, 83, 84 ו-89 – האופוזיציה הסירה את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, נוכל להצביע על הסעיפים הנ"ל בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 249 בעד סעיפים תקציביים 79, 83, 84 ו-89 – 64 נגד – 52 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 79 – תחבורה, 83 – הוצאות פיתוח אחרות, 84 – תשלום חובות ו-89 – מפעלי משרד ראש הממשלה והאוצר נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 63 בעד, 52 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

מיקי רוזנטל: אדוני, לסעיף 93 נסיר את כל ההסתייגויות בעמ' 204.

מיקי רוזנטל: מסירים את כל ההסתייגויות לסעיף 93.

מיקי רוזנטל: תצביע עליו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף תקציבי 93, ללא ההסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 250 בעד סעיף תקציבי 93 – 63 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף תקציבי 93 – בתי חולים לבריאות הנפש נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בעמ' 204, סעיף 94.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות בעמ' 204.

מיקי רוזנטל: בעמ' 205 אנחנו מבקשים להצביע על תוספת תקציבית לבית חולים ברזילי, פוריה וזיו – זה 11, 12, ו-13.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעמ' 204 הוסרו כל ההסתייגויות, ובעמ' 205 – מ-1 עד 10, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מצביעים על הסתייגות מס' 11 בעמ' 205.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 251 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 94 – בתי חולים ממשלתיים (מרכז רפואי ע"ש ברזילי) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 באותו עמוד – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 252 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 94 – בתי חולים ממשלתיים (בית חולים פוריה טבריה) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 61, נמנעים – אין.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע עכשיו על הסתייגות מס' 13 באותו עמוד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 253 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף תקציבי 94 – בתי חולים ממשלתיים (בית חולים ע"ש זיו צפת) לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 53, נגד 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות לסעיף תקציבי 94, את ההסתייגויות ל-95 וגם ל-98.

מיקי רוזנטל: אנחנו מוכנים להצביע על התקציב בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדיין בקריאה שנייה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ל-94, את שאר ההסתייגויות חבר הכנסת מיקי רוזנטל מציע להסיר, ל-95 הסירו את כל ההסתייגויות, וגם ל-98.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, על הסעיפים האלה אנחנו נוכל להצביע בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 254 בעד סעיפים תקציביים 94, 95 ו-98, כהצעת הוועדה – 63 נגד – 54 נמנעים – אין סעיפים תקציביים 94 – בתי חולים ממשלתיים, 95 – נמל חדרה ו-98 – רשות מקרקעי ישראל, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 62, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את כל סעיפי הפרק הזה בחוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו עוברים להצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, מה שמכונה הפרק המילולי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שעוקב – זה החוברות האלה, הדקות יותר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים קודם כול על ההסתייגויות, קרי, על הדפים הצהובים.

מיקי רוזנטל: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן אנחנו נצביע בעצם על כל החוק, כולל הפרק המילולי שבו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו – לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נצביע על הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, הפרק המילולי, בקריאה שנייה, כולו, ללא הסתייגויות, כי הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1–9, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 255 בעד סעיפים 1–9 – 64 נגד – 53 נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 63, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את סעיפים 1–9 בחלק הזה של החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כל הסעיפים אושרו ללא הסתייגויות בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 256 בעד החוק – 63 נגד – 54 נמנעים – אין חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, ואני מזכיר שזה בעצם 63, כולל חבר הכנסת ינון אזולאי, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק התקציב אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל על עבודתו המאומצת מטעם האופוזיציה ועל שיתוף הפעולה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש, הכנסת הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, אכרם חסון, חמד עמאר, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס וטלב אבו עראר בנושא: הריסות בתים ביישובים הדרוזיים וביישובים הבדואיים.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת טלב אבו עראר בנושא: חקירת המסוכנות בהקמת מכרה בריר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אפשר או לצאת או לתת לי אפשרות להודות לעובדי הכנסת בתום הכנס, כמו שאנחנו נוהגים.

יולי יואל אדלשטיין: חברות וחברי הכנסת, בזאת אנחנו חותמים את כנס החורף.

יולי יואל אדלשטיין: מצפה לנו פגרה מיוחדת ומרגשת, שבמהלכה נחגוג את יום העצמאות ה-70 של מדינת ישראל, שוודאי יטעין אותנו בכוחות מחודשים לקראת המשך העבודה הפרלמנטרית בכנס הקיץ.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לפני שננעל סופית את הישיבה, אני מבקש להודות לכל אלו שבנועם ובמקצועיות מאפשרים את עבודתנו הסדירה כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה קודם כול לכל סגניי וסגניותיי, שהם לי שותפים מלאים בניהול ישיבות הכנסת ובתכנון סדר-היום של המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: יישר כוח לכולכם; תודה למזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ ולסגן מזכירת הכנסת נאזם בדר ולכל צוות המזכירות; תודה למנכ"ל הכנסת מר אלברט סחרוביץ ולכל אנשי צוותו; תודה ליועץ המשפטי של הכנסת עו"ד איל ינון ולכל עובדי הלשכה המשפטית; תודה לקצין הכנסת ניצב יוסי גריף ולכל אנשי המשמר; תודה לעובדי אגף הטקסים והאירועים על עבודתם המסורה; תודה לעובדי האגף לקשרי החוץ, שמסייעים רבות לעבודתם השוטפת של חברי הכנסת, וגם שלי באופן אישי; תודה למנהלי ולעובדי הוועדות, למנהלי ולעובדי הסיעות, לראשי החטיבות, למנהלי המחלקות, לסדרנים היקרים שלנו, למחלקת הפרוטוקולים, למחלקת דברי הכנסת, לעובדי המשק, ליועצים הפרלמנטריים ולכל מי שבלעדיו לא היינו יכולים למלא בכנס הזה, כמו תמיד, את משימתנו המרכזית – להשמיע בצלילות את קולם של אזרחי ישראל, לפקח כראוי על עבודת הממשלה ולחוקק חוקים טובים לשעה ולדורות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להודות באופן אישי ליועציי, לנשות ואנשי לשכת היושב-ראש, המלווים את עבודתי במסירות רבה, כולל בשעות אלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: ככל שלא ניפגש כאן בכנסי פגרה, נפתח, בעזרת השם, את כנס הקיץ בי"ד באייר התשע"ח, 29 באפריל 2018.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו וכנס זה נעולים.