ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 322, 2018-03-07 00:00

חמד עמאר: היום כ' באדר התשע"ח, 7 במרס 2018.

חמד עמאר: אני פותח את ישיבת הכנסת.

חמד עמאר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עליזה לביא ונחמן שי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: ניצול משאבי המדינה לפרסומות במימון ציבורי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: אנחנו פותחים את סדר-היום בשאילתות דחופות.

חמד עמאר: אני מזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש, בבקשה.

חמד עמאר: ראשון השואלים – חבר הכנסת ואאל יונס.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אנחנו עדים בתקופה האחרונה לגל אלימות נגד המורים בתוך בתי הספר ומחוצה להם.

ואאל יונס: רק בשבוע שעבר, אדוני סגן השר, אירעו שני מקרי אלימות במגזר הערבי, אחד בפוריידיס והשני בבענה, והגל עוד נמשך.

ואאל יונס: רצוני לשאול: 1.

ואאל יונס: האם מקרים אלה ידועים?

ואאל יונס: 2.

ואאל יונס: אם כן – מה נעשה לבלימת תופעה זו?

חמד עמאר: תודה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת השואל ואאל יונס, התשובה היא כדלהלן: משרד החינוך רואה באירועי אלימות כלפי עובדי הוראה וצוותי חינוך אירועים חמורים שיש להוקיע אותם ולטפל בהם באופן מעמיק.

מאיר פרוש: עובדי הוראה וכל הצוותים החינוכיים ראויים להיות מוגנים, וכמובן להערכה ולכבוד במערכת החינוך.

מאיר פרוש: אלימות כלפי עובד ההוראה פוגעת פיזית ורגשית בעובדים עצמם, ויש לה השפעה מכרעת על כל באי בתי הספר.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה עצמו מחויב למוגנות המורים ולמניעת הפגיעה בהם, והוא גיבש בעת האחרונה תוכנית מקיפה לטיפול בתופעת האלימות כלפי עובדי הוראה.

מאיר פרוש: התוכנית פועלת, חברי חבר הכנסת, בכמה מישורים כדלקמן: 1.

מאיר פרוש: קידום חקיקה להחמרת הענישה כלפי תוקף עובד חינוך בזמן עבודתו כך שתעמוד על חמש שנים, ללא צורך בקיומן של נסיבות מחמירות נוספות הנדרשות ביחס לתקיפת עובדי ציבור אחרים.

מאיר פרוש: אני מבקש להזכיר שביום שני האחרון, שלשום, 5 במרס 2018, עברה בקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק בנושא הזה; 2.

מאיר פרוש: הרחבת סמכויות המאבטח – המשרד העניק למאבטחי בתי הספר כלים להתערב במקרי אלימות המתרחשים בתוך בתי הספר; 3.

מאיר פרוש: הוצאת צווי הרחקה – במקרים של אלימות הורה כלפי מורה תישקל הפעלת צו הרחקה גם כאשר לא הוגשה תלונה במשטרה, במטרה להגן על המורה המאוים.

מאיר פרוש: במקרים של תקיפה נגד עובד בעלות, צו ההרחקה יוצא על ידי הבעלות המעסיקה; 4.

מאיר פרוש: גיבוש מדרג תגובה כלפי תלמידים – המשרד בוחן בימים אלה הרחבה והחמרת מדרג התגובה כלפי תלמידים שהפעילו אלימות כלפי עובדי הוראה.

מאיר פרוש: המדרג – כך בכוונת המשרד לעשות – יכלול דרגות חומרה לשלושה מצבים: אלימות מילולית, אלימות פיזית ופגיעה ברכוש; 5.

מאיר פרוש: הפעלת תוכניות התערבות לקידום אקלים חיובי ולמניעת אלימות במוסדות החינוך – תחת הכותרת הזאת המשרד מתכוון לתת הכשרה לצוותים החינוכיים להתמודדות עם מצבי קונפליקט, הן עם הורים והן עם תלמידים, אשר תסייע במניעת הסלמה ובהגברת תחושת המסוגלות של הצוותים החינוכיים; 6.

מאיר פרוש: ליווי מורים שנפגעו – המשרד יעניק ליווי רגשי ומשפטי לעובדי הוראה אשר נפגעו, וזה יהיה במימון המשרד.

מאיר פרוש: הליווי יהיה ממושך ככל שיידרש, ויכלול טיפול הן בטווח המיידי והן בטווח הארוך; 7.

מאיר פרוש: הקמת ועדות מחוזיות – בכל מחוז תוקם ועדה מחוזית שתסייע לכל עובד הוראה במקרה של אלימות ותעניק לו מעטפת טיפולית כוללת.

מאיר פרוש: בהתייחס למקרים הפרטניים שלך, חבר הכנסת ואאל יונס, המקרים הפרטניים שצוינו על ידך, מוכרים, לצערנו, היטב למשרד החינוך.

מאיר פרוש: המקרים מטופלים ומלווים לעומקם על ידי מנהלי המחוזות, הפיקוח הכולל והפיקוח על הייעוץ של בתי הספר ועל ידי אנשי המקצוע של השירות הפסיכולוגי הייעוצי.

מאיר פרוש: תודה.

חמד עמאר: שאלה נוספת?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אתה מסתפק בשאלה הזאת.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי סגן השר, משרד האוצר מעביר למשרד החינוך כ-80 מיליון שקל עבור הסעות תלמידים במגזר הבדואי בנגב ביישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: למה משרד החינוך לא ינצל את זה ויקים שם בתי ספר?

טלב אבו עראר: אולי יהיה עדיף במקום להסיע כל הזמן.

טלב אבו עראר: דרך אגב, כ-80% מהתלמידים שם, במגזר הבדואי, מוסעים.

טלב אבו עראר: למה לא להפסיק עם מדיניות זו ולהתחיל לחשוב ולהתחיל לתכנן ולבנות בתי ספר, בעיקר ביישובים הבלתי-מוכרים?

טלב אבו עראר: הרי בית הספר שנבנה שם הוא מוסד ממוסדות הציבור שאפשר – בלי שום קשר לסוגיה של יישובים בלתי מוכרים או דבר אחר.

טלב אבו עראר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

מאיר פרוש: יש עוד שואל?

חמד עמאר: לא.

מאיר פרוש: חבר הכנסת טלב אבו עראר מנצל תמיד את ההזדמנויות האלה, ובצדק גם – – –

קריאה: זה לגיטימי.

מאיר פרוש: ובצדק.

מאיר פרוש: זה יותר מלגיטימי.

מאיר פרוש: לגיטימי זה כזה משהו עוטף את – מה זה צדק.

מאיר פרוש: בצדק.

מאיר פרוש: הוא חבר כנסת שכואב לו המצב המסוים, בוודאי במקרה של הבדואים.

מאיר פרוש: הוא מנצל תמיד לשאול שאלות בנושאים האלה והאחרים שמציקים מאוד לאוכלוסייה הבדואית.

מאיר פרוש: אני חייב לומר לך שהנושאים באופן כללי מוכרים לי, אבל הם לא מוכרים לי כדי לתת לך תשובות.

מאיר פרוש: אתה שואל אותי עכשיו למה לא לוקחים את 80 מיליון השקל שמיועדים להסעות בדרום לבדואים, ליישובי הפזורה וליישובים הבלתי-מוכרים, לבנות איתם בתי ספר.

מאיר פרוש: אני לא יודע כמה בתי ספר אפשר לבנות עם 80 מיליון שקל, אבל ודאי היה צריך את הכסף להסעות, ויכול להיות שבהחלט צריך גם לבנות בתי ספר.

מאיר פרוש: אז תרשה לי לומר לך שאני מעריך מאוד את הערנות שלך, ועל כך שאתה שואל את השאלות תמיד כדי לעורר את כל מי שצריך לקבל החלטות בנושאים האלה, אבל אין לי תשובה, וגם לא יכולה להיות לי תשובה.

מאיר פרוש: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני סגן השר.

חמד עמאר: אני מזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה, לענות על שאלתו של ג'מעה אזברגה; סליחה, של חבר הכנסת דן סידה.

דן סיידה: אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר הרב ליצמן, שאלתי: חולה בלוקמיה מצוי במעקב 12 שנה.

דן סיידה: קופת חולים מאוחדת מסרבת לספק לו ללא תשלום את התרופה שהוא זקוק לה, ועליו לשלם 1,000 ש"ח על כל אחת משמונה המנות שהוא זקוק להן.

דן סיידה: רצוני לשאול: מה ייעשה כדי שקופות החולים לא תגבינה תשלום בעד תרופה חיונית?

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: סל הבריאות שעל פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי הוא רחב ביותר גם בהשוואה למדינות המתקדמות ביותר.

יעקב ליצמן: הסל מתעדכן בכל שנה על פי המלצות הוועדה הציבורית להרחבת הסל, וכולל תרופות מצילות ומאריכות חיים, חדשניות ביותר.

יעקב ליצמן: השנה הוגשו למעלה מ-700 תרופות וטכנולוגיות שונות, שעלותן לפרט יכולה לנוע בין עשרות שקלים למיליוני שקלים לשנה, והעלות הכוללת הייתה למעלה מ-4 מיליארד שקל, בעוד גובה התקציב שניתן לטובת הרחבת סל הבריאות היה 460 מיליון שקלים בלבד.

יעקב ליצמן: לפיכך, תרופות רבות שאין עוררין על חשיבותן או יעילותן נותרו מחוץ לסל שירותי הבריאות, והחולים נדרשים לשלם עבורן באופן פרטי.

יעקב ליצמן: עם זאת, כל קופת חולים חייבת לקיים מנגנון של ועדת חריגים לדיון בבקשות ספציפיות של חולים לאישור טכנולוגיות רפואיות שאינן כלולות עבורם במסגרת סל הבריאות.

יעקב ליצמן: המקרה המוזכר בשאילתה, אשר נבדק ממש בימים אלה על ידי נציבות קבילות הציבור במשרד, שאליה פנה החולה, עניינו אכן נדון ואושר במסגרת ועדת החריגים של הקופה, וזאת בהשתתפות עצמית מוגבלת בהתאם לתקרה שנקבעה עבור חולים כרוניים.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות, באמצעות נציבות קבילות הציבור, יוודא מול קופת החולים שהחולה לא ישלם מעבר לתקרת ההשתתפות העצמית שנקבעה כאמור לחולים כרוניים.

יעקב ליצמן: בקיצור נמרץ: אושר לו.

חמד עמאר: שאלה נוספת, חבר הכנסת סידה?

חמד עמאר: בבקשה.

יעקב ליצמן: מה יש לשאול אחרי שקיבלת תשובה חיובית?

דן סיידה: כי זה בתשלום – –

יעקב ליצמן: אין – – –

דן סיידה: – – ואנחנו דיברנו על כך שאין ביכולתו לשלם.

יעקב ליצמן: טוב, אוקיי.

יעקב ליצמן: בסדר.

יעקב ליצמן: אני אענה לך.

יעקב ליצמן: אני צריך לשאול אם יש עוד – – –

חמד עמאר: שאלת את השאלה?

דן סיידה: לא.

חמד עמאר: אז, בבקשה.

דן סיידה: קודם כול, אדוני, אני מודה לך על התשובה.

דן סיידה: אני גם מבקש לשבח את הצוות שלך.

דן סיידה: שוחחתי עם החולה שבעניינו הגשתי את השאלה, והבנתי שהוא פנה לאנשי לשכתך.

דן סיידה: ייתכן מאוד שהעובדה שקופת חולים נסוגה מעט, כלומר בהתחלה התשובה הייתה שלילית מכול וכול ואחר כך הם התפשרו על תשלום של 1,000 שקל למנה – בכל מקרה, מגיע ללשכה שלך – – –

יעקב ליצמן: במקום כמה?

דן סיידה: אם אני לא טועה, מתוך 8,000.

יעקב ליצמן: את זה אתה לא אומר.

דן סיידה: אני אומר.

יעקב ליצמן: מ-8,000 ל-1,000 שקל.

יעקב ליצמן: בסדר.

דן סיידה: בכל זאת, תרשה לי לשאול.

דן סיידה: אני התייחסתי לחולה מסוים משכונת גבעת שאול בירושלים ולקופת חולים מאוחדת, אבל הנושא הוא עקרוני.

דן סיידה: שאלתי היא: מה קורה כאשר יש ויכוח מקצועי בין הרופא המטפל, שאמור לחשוב אך ורק על טובתו של החולה, לבין הרופא המחוזי של קופת החולים, כל קופה, שאמור לחשוב גם על טובת הקופה?

דן סיידה: האם יש גורם מקצועי שאמור להכריע במחלוקת כזאת, שהיא בסופו של דבר על הגב של החולה, ולא סתם חולה, אלא כזה שכבר מותש גופנית ונפשית ואינו מסוגל להשיב עוד מלחמה?

דן סיידה: האם יש כתובת במשרדך כאשר יש ויכוח כזה, כאשר חולה – במקרה הזה חולה לוקמיה – לא מקבל תרופה או נדרש לשלם עליה סכומים שאין ידו משגת?

דן סיידה: אם יש כזאת כתובת, היה מאוד רצוי שתפרסמו את זה, כדי שידעו על כך כל החולים שנוגעים בעניין.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: שאלה נוספת לחבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לחבר הכנסת סידה, שבשאלה הדחופה הראשונה שלו הוא מעלה סוגיה כל כך חשובה.

דב חנין: ולך, אדוני סגן השר: אני, אתה יודע, שייך לאופוזיציה, ובכל זאת אני מאחל – – –

יעקב ליצמן: גם אני.

דב חנין: מה?

יעקב ליצמן: אני שייך לאופוזיציה.

דב חנין: אה, גם אתה אולי.

דב חנין: בכל זאת, אני אומר לעצמי וגם לציבור שלמרות שאני שייך לאופוזיציה, אני מאחל לכולנו שאתה תישאר סגן שר הבריאות ותוכל להמשיך לטפל בנושאים שאתה מטפל בהם.

דב חנין: אדוני סגן השר, התפרסמה אתמול ידיעה של הכתב אמיר בן-דוד בידיעות אחרונות שנחל בוקק, שהוא אחד משמורות הטבע הכי יפות שלנו, מזוהם במים רדיואקטיביים.

דב חנין: זה כנראה בגלל מפעל של חברת כימיקלים לישראל – חברת כי"ל – חברת רותם אמפרט, שזיהמה את כל האזור שם, את כל מי התהום באזור שם.

דב חנין: החברה הזאת מתנהלת בצורה מאוד מאוד כוחנית, ומזיקה לסביבה ולבריאות.

דב חנין: אני יודע, אדוני סגן השר, שאתה הובלת ועדיין מוביל את המאבק בעניין מכרה שדה בריר, שגם הוא מהלך של אותה חברה, שלא מסתכלת על בריאות ולא מסתכלת על חיים של בני אדם.

דב חנין: אני מאחל לנו, לציבור הישראלי, שהמאבק הזה יצליח, ושאנחנו נצליח לשים סוף-סוף את הגבול לפעולה של גורמים שלא מתחשבים בבריאות, שלא מתחשבים בחיים של בני אדם, ובמקרה הזה, כמו שאנחנו שומעים, גם הורסים שמורת טבע כל כך מיוחדת.

דב חנין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

חמד עמאר: אבקש לשאול את השאלה.

טלב אבו עראר: תודה, כבוד היושב-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי סגן השר, הסטודנטים לרפואה שמסיימים ונשלחים לעשות סטאז' – אחרי הסטאז' הם צריכים תקנים להתמחויות.

טלב אבו עראר: לצערי, יש מחסור רב בתקנים.

טלב אבו עראר: האם כבודו הכניס את זה לתקציב המדינה – שבאמת יספק תקנים להתמחויות?

טלב אבו עראר: הרי יש עשרות ומאות רופאים שמחכים וממתינים למשרות האלה.

טלב אבו עראר: תשובתך, בבקשה.

חמד עמאר: תודה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת סידה, תקשיב טוב: יש במשרד הבריאות נציבות שהתפקיד שלה הוא על כל ערעור.

יעקב ליצמן: כשקופת חולים לא נותנת או מחייבת משהו חריג, אפשר להתלונן עליה, ויש לה סמכויות כמו בית משפט; זה מה שהם כבר פנו, אגב.

יעקב ליצמן: אפשר לערער על הנציבות הזאת רק בבג"ץ.

יעקב ליצמן: אז זו הכתובת שלך.

יעקב ליצמן: צריך לפנות אליהם.

יעקב ליצמן: אני יודע על המון מקרים שהם מאשרים ומסדרים דברים.

יעקב ליצמן: לא בכל דבר אפשר לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אני חושב שמ-8,000 ל-1,000 שקל – לא שאני מרוצה, כי לאנשים גם 1,000 שקל אין, אבל אני אומר: בסך הכול התחשבו קצת בדבר.

יעקב ליצמן: אם אתה רוצה יותר, תפנה לנציבות.

יעקב ליצמן: דב חנין, אני פשוט לא מכיר את הנושא.

יעקב ליצמן: תעביר לי את זה, אני אבדוק את זה.

יעקב ליצמן: אני לא מכיר מקרוב, לא קראתי את העיתון.

יעקב ליצמן: בקשר לסטאז'ים, כמה פעמים מדברים על זה?

יעקב ליצמן: כמה פעמים?

יעקב ליצמן: אנחנו כל הזמן מדברים על זה.

יעקב ליצמן: יש בעיה.

יעקב ליצמן: אתה יודע, אתה מכיר את הבעיה.

יעקב ליצמן: אולי קצת יותר קל לאחרונה, בהחלט כן, אבל בוא, יש בעיה – זו התשובה.

יעקב ליצמן: אין לי פתרון מעשי כרגע, להגיד לך בדיוק איך לפתור את זה.

טלב אבו עראר: ללחוץ על האוצר – – –

יעקב ליצמן: אוה, אם אפשר היה ללחוץ על האוצר, הייתי דוחה את התקציב בחודשיים.

יעקב ליצמן: סיימתי.

יעקב ליצמן: יש עוד שאילתה?

חמד עמאר: יש עוד שאילתה דחופה, מס' 482, של חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אחוזי התפוסה במחלקה לרפואה דחופה עברו בימים האחרונים את ה-220%.

ג'מעה אזברגה: זמני הטיפול עמדו על שש שעות, למרות שבית החולים המרכזי בצפון עבר פיתוח והרחבה.

ג'מעה אזברגה: ברצוני לשאול: 1.

ג'מעה אזברגה: האם סוגיה זו מוכרת לך, אדוני סגן השר?

ג'מעה אזברגה: 2.

ג'מעה אזברגה: האם ישנה תוכנית להרחיב את המחלקה, שהתפוסה תהיה יותר גדולה?

יעקב ליצמן: כן, תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: התשובה על השאילתה: 1.

יעקב ליצמן: סוגיית העומסים במלר"דים – מחלקות לרפואה דחופה – מוכרת וידועה למשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: מלר"ד רמב"ם נפתח בשנת 2008, והינו מלר"ד חדיש וממוגן, עם 60 מיטות בדיקה, שש עמדות לטראומה וחמישה חדרי בדיקה.

יעקב ליצמן: במלר"ד רמב"ם מבקרים מדי שנה 130,000 מבקרים.

יעקב ליצמן: מבחינה תכנונית, מספר העמדות מתאים למספר המבקרים, ולא קיימת תוכנית להרחבת המלר"ד בזמן הקרוב.

יעקב ליצמן: לא תהיה הרחבה שם.

יעקב ליצמן: זה די חדש.

יעקב ליצמן: רמב"ם הוא בית חולים-על לכל אזור הצפון, והמלר"ד משרת לא רק את חיפה אלא את כל אזור הצפון.

יעקב ליצמן: אנו יודעים כי המחלקות לרפואה דחופה, ולא רק ברמב"ם, סובלות מעומס רב ונמצאות לעיתים קרובות בתפוסה גבוהה.

יעקב ליצמן: על כן הקצה המשרד חלק נכבד מתוספת התקציב לטיפול במרכזים לרפואה דחופה.

יעקב ליצמן: בנוסף, המשרד מקדם תוכנית לבינוי בית חולים נוסף בקריות, אשר יקל בוודאי על העומס במלר"ד ובמחלקות המיון, אבל זה ייקח הרבה זמן.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להשלות אתכם.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות גיבש ומפעיל תוכנית לאומית לחיזוק מחלקות לרפואה דחופה – חדרי מיון.

יעקב ליצמן: רכיבי התוכנית כוללים: א.

יעקב ליצמן: תוספת כוח אדם – הוספנו עד כה כ-75 תקני אחיות, 60 תקני רופאים, 33 עוזרי רופא, ובקנה קורס נוסף של 32 עוזרי רופא שיתווספו למערכת ומינהלן לכל מלר"ד.

יעקב ליצמן: בנוסף, אנו מייעדים תקני רופאים חדשים למלר"דים בשנים הקרובות; ב.

יעקב ליצמן: תוספות תקציב – 280 מיליון שקל בשנים 2015–2018 לטובת מודל תמרוץ והצטיידות במלר"דים, בינוי ופיתוח – 447 מיליון שקל, 33 מיליון שקל לתוספות כוח אדם; ג.

יעקב ליצמן: הכשרות לכלל צוותי המלר"ד; ד.

יעקב ליצמן: תהליכי שיפור בתחום חוויית המטופל; ה.

יעקב ליצמן: פרסום הנחיות ניהוליות וקליניות לבתי החולים; ו.

יעקב ליצמן: תמרוץ קופות חולים להפחתת הפניות לחדרי המיון תוך מתן מענה לחולים בקהילה החל מ-2017, וממשיך גם בשנה זו; ז.

יעקב ליצמן: פרסום מדדי איכות ייעודיים לחדרי המיון.

יעקב ליצמן: אנו בתחילתו של התהליך ומצפים למגמת שיפור בשנה הבאה.

חמד עמאר: שאלה נוספת?

ג'מעה אזברגה: מעניין לעניין באותו עניין.

ג'מעה אזברגה: אני מדבר עוד פעם על הצפון והדרום – הפריפריה תמיד, לצערי, מקופחת לרעה.

ג'מעה אזברגה: מה שאמר חבר הכנסת הקודם על קופת חולים מאוחדת – עכשיו אני רוצה להעלות את השאלה, אדוני השר.

ג'מעה אזברגה: עד עכשיו ידוע שחבר שמקבל דיאליזה ארבע פעמים בשבוע או חמש פעמים והוא נכה מאה אחוז, היה מגיע לבית החולים על מנת לעשות דיאליזה – האמבולנס גובה ממנו, מד"א, 700 שקל, והעלות היא 1,200 שקל; מד"א ויתר, הוא לקח מקופת חולים כללית 700 שקל.

ג'מעה אזברגה: עכשיו, בשלב מסוים, ובצדק, קופת חולים כללית הוציאה את העניין למכרז.

ג'מעה אזברגה: קיבלו חברה אחרת, והעלות היא 350 שקל.

ג'מעה אזברגה: הנוהל של קופת חולים, זאת אומרת – נותן לקופת חולים לממן חצי מההסעה והחבר מימן את החצי השני.

ג'מעה אזברגה: היא זכתה במכרז של חברה אחרת, של 350 שקל.

ג'מעה אזברגה: כביכול, החולה צריך לשלם 175 שקל כפול 20 פעם בחודש, שזה כמעט כל העלות של הקצבה שהוא מקבל מביטוח לאומי.

ג'מעה אזברגה: האם יש לך פתרון לעניין הזה, אדוני סגן השר?

ג'מעה אזברגה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יהודה גליק: אדוני סגן השר, נשתדל שהשאלה תהיה קצרה, כדי שיהיה לך זמן אחרי זה לפתור פה את המשבר הקואליציוני, כדי שהממשלה תחזיק מעמד.

יעקב ליצמן: תפקידי לעשות את המשבר; תפקידכם לפתור אותו.

יהודה גליק: אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת דב חנין, שאנחנו רוצים אותך בתפקיד.

יהודה גליק: אדוני סגן השר במעמד שר, בחודש ספטמבר האחרון, כשעוד היית שר, משרד הבריאות פרסם נוהל חדש לחלופות אשפוז בתחום הפסיכיאטריה, מה שנקרא בתים מאזנים.

יהודה גליק: יצאתם בהודעה קבל עם ועדה שיש חלופות, ובאמת יש היום בארץ כחמישה בתים מאזנים: שניים בירושלים – סוטריה – ויש בשרון, בהרדוף, בחירם ובכרמיאל.

יהודה גליק: אדוני השר, קופות החולים לא ממהרות לאמץ את הדבר הזה, למרות שהוא יותר זול וכנראה גם יותר יעיל.

יהודה גליק: האם משרד הבריאות יכול לדחוף את קופות החולים לאמץ את הנוהל החדש שהוצאתם, שהוא הרבה יותר יעיל בתחום בריאות הנפש, שזועק לחלופות אשפוז?

יהודה גליק: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אדוני סגן השר, ביום שני השבוע התקיים דיון בקבינט הדיור לגבי הערעור שהגשת על התוכנית של שדה בריר.

סעיד אלחרומי: קיבלנו מידע שיש עכשיו בקשה לעריכת תסקיר בריאות.

סעיד אלחרומי: אולי אתה יכול להבהיר יותר בנושא הזה כדי להרגיע את תושבי ערד ואל-פורעה והנגב המזרחי.

חמד עמאר: תודה רבה.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אזברגה, אני מציע לך, תפנה בכתב.

יעקב ליצמן: אם מישהו יפנה אליי במקרה מסוים בכתב, אני אטפל.

ג'מעה אזברגה: זה אבסורד, פשוט מאוד.

ג'מעה אזברגה: כשזה היה יקר, הבן אדם לא שילם.

ג'מעה אזברגה: עכשיו, כשזה הפך להיות חצי מחיר – – –

יעקב ליצמן: תפנה בכתב ואני אטפל בזה.

ג'מעה אזברגה: אין בעיה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת גליק, גם לך אני אומר שאם יש מקרה מסוים שקופת חולים מסרבת להשתתף בזה, תביא לי את זה ואני אטפל בזה.

יהודה גליק: זה לא מקרה מסוים – – –

יעקב ליצמן: לא, לא, זה לא בכולם.

יעקב ליצמן: יש ויש.

יעקב ליצמן: יש כאלה שהתחילו כבר ויש כאלה שלא התחילו.

יעקב ליצמן: תפנה אליי בכתב, ואלה שמסרבים להעביר את זה – אני אטפל בזה אישית.

יעקב ליצמן: אין שום בעיה.

יעקב ליצמן: שדה בריר – אני אגיד לכם איפה עומד המצב בשדה בריר.

יעקב ליצמן: אתם יודעים שאני ראש חץ במאבק הזה.

יעקב ליצמן: אני לא אתן לזה – אני אעשה את כל המאמצים בעולם, כמובן חוקי, אבל אני אעשה את הכול שלא יהיו שם מכרות.

יעקב ליצמן: אחד הדברים שהסכמנו מזמן, עוד עם אבי גבאי, כשהוא היה השר להגנת הסביבה – סיכמנו שאנחנו נבדוק כמה נזק זה עושה.

יעקב ליצמן: ניקח גורם בלתי תלוי – אגב, אני מציע שזה לא יהיה בארץ, זה יהיה בחוץ לארץ – ואנחנו נבדוק את הנושא הזה.

יעקב ליצמן: זה, בסיכום – הובהר.

יעקב ליצמן: עכשיו הראו לי את הסיכום שהולכים להעביר ואמרתי: לא מספיק.

יעקב ליצמן: אמרתי שגם את הסיכומים – אני מבקש, רבותיי, זה קצת מפריע לי, איתן.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: אני לא יודע מי זה, לא משנה.

יעקב ליצמן: ביקשתי שמעבר לכך, לא רק שנעשה סיכום לראות מה זה; גם המסקנות – אני רוצה שיהיו מקובלות עליי, והכנסנו את זה לסעיף האחרון בסיכום שהולכים להביא את זה.

יעקב ליצמן: זה יהיה כתוב.

יעקב ליצמן: שאני אגיד לכם, אבטיח לכם, להרגיע אתכם שזה בסדר, הכול?

יעקב ליצמן: לא, לגמרי לא.

יעקב ליצמן: אני לא אוהב לעבוד על עצמי, וקל וחומר אני לא אעבוד על אחרים.

יעקב ליצמן: אבל אני חושב שעשינו את המקסימום שיכולנו לעשות ברגע זה.

יעקב ליצמן: אני אחכה לתוצאות, ומזה נמשיך הלאה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני סגן השר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסגן שר הביטחון אלי בן-דהן, שיענה על שאילתה דחופה מס' 479, של חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד סגן השר, פורסם לאחרונה בחדשות 2 כי על חיילות בבסיס בדרום נאסר להשתמש בשירותי הבסיס ולהיכנס לחדר האוכל בשל הימצאותם של חיילים דתיים בבסיס.

מיכל רוזין: ברצוני לשאול: 1.

מיכל רוזין: האם הידיעה נכונה?

מיכל רוזין: כן, לפי הבירורים שלי.

מיכל רוזין: 2.

מיכל רוזין: אם כן – האם המפקד בבסיס הטיל את האיסור?

מיכל רוזין: 3.

מיכל רוזין: האם זה עולה בקנה אחד עם פקודת השירות המשותף?

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כפי שנאמר בשאילתה, באמת מדובר כאן בידיעה שפורסמה בחדשות ערוץ 2 ובה נאמר כי נאסר על חיילות להשתמש בשירותי הבסיס ולהיכנס לחדר האוכל בגלל שיש חיילים חרדים בבסיס.

אלי בן-דהן: הצבא בדק את התלונה הזאת והתברר שמעולם לא ניתנה פקודה לאסור על חיילות להשתמש בשירותים או לאכול בחדר האוכל.

אלי בן-דהן: מדובר באירוע חד-פעמי שקרה בגלל שיפוץ של חדר האוכל וסביבת השירותים.

אלי בן-דהן: בגלל השיפוץ ניתנה הנחיה, בטעות, שלא ייכנסו לשירותים הללו.

אלי בן-דהן: ההנחיה תוקנה כעבור יום או יומיים, ואין כאן כמובן שום אירוע קבוע.

אלי בן-דהן: לא נאסר על בנות באופן קבוע להיכנס לחדר אוכל או לשירותים.

אלי בן-דהן: הדברים, אין בהם מן האמת.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, מדובר באירוע חד-פעמי שקרה בגלל שיפוצים.

אלי בן-דהן: אני רוצה בהזדמנות הזאת לציין שבמהלך השנה האחרונה, בעקבות פקודת השירות המשותף, על פי הנחייתו של הרמטכ"ל, למעלה מ-600 שירותים משותפים שהיו – באותם תאים, גם לחיילות וגם לחיילים – לרווחתם של החיילים והחיילות, השירותים הללו הופרדו.

אלי בן-דהן: זה הרי דבר שאין בו שום היגיון בעולם, שאותו מקום ישמש גם לחיילים וגם לחיילות, כך שהצבא מאוד מאוד רגיש לעניין זה.

אלי בן-דהן: ובעניין הזה אני חושב שצריך לשבח את פעולת הרמטכ"ל, שעלתה עשרות מיליוני שקלים, כדי למנוע אירועים מביכים כאלה שבהם השירותים הם גם לגברים וגם לנשים.

אלי בן-דהן: לכן, מבחינה זו יש תשומת לב רבה לעניין, כדי לגרום לכך שכל אחד יוכל להשתמש כמובן בשירותים, וגם בחדר האוכל.

אלי בן-דהן: אלה הדברים הבסיסיים ביותר שמגיעים לכל חייל ולכל חיילת.

חמד עמאר: שאלה נוספת, בבקשה, חברת הכנסת.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: קודם כול, אני רוצה לציין שהיה מדובר בחיילות שלנות בבסיס שהוא ארבעה קילומטרים מאותו בסיס שהן מגיעות כל יום לעבוד בו.

מיכל רוזין: לכן, להגיד להן שהן לא יכולות להיכנס לשירותים או צריכות לצעוד ארבעה קילומטרים לבסיס או לא לאכול ארוחת צוהריים זו בהחלט דרישה בלתי מתקבלת על הדעת.

מיכל רוזין: מה שאני רוצה לשאול אותך כשאלת המשך: אני חושבת שדי ברור שזה חלק מאותו תהליך של הדרת נשים היום, שמושפע באמת מהטירוף של אותם רבנים שאומרים דברים כל כך קשים.

מיכל רוזין: ואני רוצה להקריא לך.

מיכל רוזין: יגאל לוינשטיין אומר: אין מקום הרסני יותר לנשים מהצבא; נכנסות יהודיות, הן לא יהודיות בקצה; הסכנה הכי גדולה; צבי קוסטינר אומר: "כל מה שרוצים היום זה להרוס את המשפחה"; "אל תגייסו את הבנות"; קלנר אומר: "מנכ"ליות יש פה ושם, בחורילות כאלה"; "בימינו הורסים את הנשים".

מיכל רוזין: כל הגישה הזאת, כל ההתקפה הזאת על שירות נשים בצבא – ועל ההשפעה אנחנו יודעים, כל הפגישות האלה עם הרמטכ"ל, שמנסים להשפיע – בסופו של דבר זה מגיע לקצה, לאותן חיילות שנאלצות לצעוד ארבעה קילומטרים כדי ללכת לעשות את צורכיהן.

מיכל רוזין: סליחה.

מיכל רוזין: לא ייתכן שבגלל הדברים האלה יודרו נשים בצבא.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שהבת שלי, כמו בנות אחרות, שמחויבות בשירות חובה ולא יכולות שלא לשרת, יצטרכו להיות פקידות ולא יוכלו להיות בשירות כמו שצריך – כמו שהן רוצות, כמו שהן בוחרות – לשרת כמיטב יכולתן את מדינת ישראל.

מיכל רוזין: העניין הזה שמובל על ידי רבנים בסופו של דבר מחלחל למקומות אלה, והאבסורדים האלה קורים מדי יום בצבא.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלי בן-דהן: אני חושב שלעשות סיפור כשהצבא בעצמו הודה שהייתה כאן הנחיה מוטעית – והסברתי בדיוק מה קרה: בגלל שיפוצים – לבוא ולומר שיש פה איזושהי מדיניות – – –

מיכל רוזין: יש לי מלא דוגמאות כאלה.

אלי בן-דהן: רגע, אני הקשבתי בסבלנות.

אלי בן-דהן: למה אין לכם את הסבלנות המינימלית הזאת לשמוע?

מיכל רוזין: אני מקשיבה, אני רק אומרת שזאת דוגמה אחת מני רבות.

אלי בן-דהן: זה לא יכול להיות.

אלי בן-דהן: אני לא מתפרץ לאף אחד, אבל תנו לי את המינימום.

אלי בן-דהן: לבוא ולעשות מזה – כביכול יש פה הנחיה או רצון של הצבא לבצע בידול או הרחקה של בנות – המצב הוא ממש לא כך.

אלי בן-דהן: כפי שאת יודעת, הדברים גם עוגנו בפקודת השירות המשותף.

אלי בן-דהן: לכן, הטענות הללו, אין בהן מן האמת.

אלי בן-דהן: הייתה פה תקלה מקומית, והתקלה הזאת תוקנה מייד; נכון, בגלל שיפוצים שנעשו.

אלי בן-דהן: אני חושב שהאמירות שהזכרת – – –

מיכל רוזין: מה יש לך להגיד על – – –

אלי בן-דהן: האמירות הללו, כל מי שאמר אותן כבר התנצל עליהן, ואני לא צריך לבוא ולהתנצל שוב על אמירות של רבנים אחרים שאמרו את דבריהם.

אלי בן-דהן: הם עצמם התנצלו ואמרו שהדברים נאמרו לא בצורה הראויה.

אלי בן-דהן: לכן, לבוא ולמחזר את זה עוד פעם ועוד פעם, באמת, זה לא מוסיף כלום ולא מביא כלום.

אלי בן-דהן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני.

מיכל רוזין: – – – אמירה מחודשת – – –

חמד עמאר: אני מזמין את שר הכלכלה והתעשייה אלי כהן, שישיב על שאילתה דחופה מס' 483, של חברת הכנסת רויטל סויד.

חמד עמאר: בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, טוב, אני מבינה ששרת המשפטים הסמיכה את ידך לענות במקומה – היא לא נמצאת בארץ – ואני רוצה לשאול לגבי כל הנושא של קיום דיוני קדם-מעצר ומעצר בלשכה של השופט, כאשר נוכחים רק השופט והתובע או החוקר, ללא נוכחות הצד השני – הסנגור או החשוד.

רויטל סויד: והשאילתה היא כזאת: בעקבות פרשיית המסרונים הגיש נציב התלונות על השופטים, השופט ריבלין, דוח חמור שבו הוא התייחס גם לפגם האישי וגם לפגם המערכתי.

רויטל סויד: הוא מצא כשל מערכתי בקיום דיוני מעצר או קדם-מעצר – והכוונה בקדם-מעצר: לפני שהחשוד נעצר – בלשכת השופט במעמד התביעה או היחידה החוקרת בלבד.

רויטל סויד: והשאלות שלי הן כאלה: 1.

רויטל סויד: מדוע, גם כאשר מתקיימים דיונים במעמד צד אחד, ללא נוכחות החשוד או הסנגור, אין פרוטוקול או תיעוד של מפגש כאמור גם כשהוא נמצא בלשכה?

רויטל סויד: למה אין פרוטוקול?

רויטל סויד: 2.

רויטל סויד: מה בכוונת השרה – וכמובן הנשיאה חיות, אבל השרה – לעשות כדי למנוע דיונים במעמד צד אחד וכדי למנוע דברים שמוסתרים מהסנגור ומהחשוד?

רויטל סויד: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

אלי כהן: תודה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת סויד, אני כאמור עונה בשמה של שרת המשפטים, וכך היא כותבת:

אלי כהן: דוח הנציב ריבלין מצא כשל מערכתי בקיום דיוני מעצר בלשכת שופט במעמד התביעה, היחידה החוקרת בלבד.

אלי כהן: מדוע אין פרוטוקול, תיעוד של מפגש כאמור, גם כאשר הוא בלשכה?

אלי כהן: והסוגיה השנייה: מה ייעשה כדי למנוע דיונים במעמד צד אחד?

אלי כהן: ראשית, היא מציינת שבמישור הפרטני הנוגע לדוח הנציב – היא משיבה כי אתמול היא הגישה קובלנה לנשיאת בית המשפט העליון כנגד השופטת פוזננסקי כץ, ובימים הקרובים יוקם בית דין משמעתי מיוחד שהרכבו יכלול שני שופטי עליון ושופט מחוזי.

אלי כהן: שנית, היא מוסיפה – בהתייחס לפן המערכתי שעליו הצביע הנציב – שהיא מתכוונת להביא שורה של צעדים שיגדירו מחדש את קו הגבול ביחסים שבין התביעה למערכת השיפוט בישראל.

אלי כהן: נשיאת בית המשפט העליון הקימה צוות בדיקה בכיר לבחינת ההיבטים המערכתיים של ממשק העבודה בין גורמי התביעה ובין השופטים הדנים בבקשות לפני הגשת כתב אישום.

אלי כהן: ראש הצוות הוא שופט בית המשפט העליון יוסף אלרון, וחברי הצוות הם נשיאת בית המשפט המחוזי בבאר שבע השופטת רויטל יפה כץ ונשיאת בתי משפט השלום במחוז מרכז השופטת עינת רון.

אלי כהן: הצוות ימסור את המלצותיו עד 15 באפריל השנה.

אלי כהן: הצוות אמור לדון גם בנושאים שהועלו בשאילתה, ובמקביל, בכוונת השרה להיפגש עם שורת סנגורים מובילים בנושא, והיא מתכוונת לרתום את המערכות על מנת להביא לשינוי.

אלי כהן: תודה.

חמד עמאר: שאלה נוספת.

רויטל סויד: האם בכוונת השרה למנוע מהיום והלאה קיום דיונים במעמד צד אחד בלשכה של השופט, עם תובע או חוקר, ללא נוכחות הצד השני, אם זה בהליך המעצר ואם זה בקדם-המעצר?

חמד עמאר: אדוני השר, בגלל שאתה לא ממונה על המשרד, מה שאתה לא יודע ואתה לא יכול לענות אתה יכול להגיד שלא בתחום אחריותך, ונפנה את השאלה בכתב לשר.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, קוראים לזה תשובה מדריכה.

רויטל סויד: אתה מדריך את העד עכשיו.

רויטל סויד: אתה נותן לו את התשובה.

חמד עמאר: לא, אנחנו נותנים לשר.

חמד עמאר: אנחנו יודעים שהשר, זה לא בתחום אחריותו, לכן אני חייב לעדכן אותו.

רויטל סויד: השר הזה מנוסה מאוד.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש – – –

חמד עמאר: סליחה.

חמד עמאר: יש שואל נוסף.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני, ותודה לך, אדוני השר.

אמיר אוחנה: אני מבין שאדוני משיב בשם שרת המשפטים, אז אני לא אקבל תשובה, אבל אני כן רוצה שהדברים שלי יירשמו, ובמידת האפשר יועברו במסגרת הפרוטוקול גם לוועדה שאדוני דיבר עליה.

אמיר אוחנה: דיונים במעמד צד אחד הם כנראה הכרח בל יגונה.

אמיר אוחנה: אין ברירה.

אמיר אוחנה: כשהחקירה בשלב הסמוי שלה, אי-אפשר להזמין את הסנגורים ואת החשודים לקיים דיונים.

אמיר אוחנה: אבל כן צודק וכן נכון שכל דיון כזה במעמד צד אחד יתועד – בפרוטוקול, בצילום, בהקלטה, בדרך אחרת – יתועד כדי שלו החקירה תבשיל לכתב אישום, יהיה אפשר אחר כך לגלגל אחורה ולראות מהם המניעים, מה אמר החוקר לשופט ואיש המודיעין וכל המידעים החסויים והסמויים, כדי לאפשר הליך והוגן והגנה גם לנאשמים.

אמיר אוחנה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: תודה.

אלי כהן: חברת הכנסת סויד, בהחלט אני חושב שהשאלה שלך היא שאלה חשובה מאוד, גם בנושא של הרמה המשפטית.

אלי כהן: מכיוון שהשאלה היא חשובה ומהותית, אני חושב שבהחלט נכון שהיא תעבור לשרת המשפטים והיא תוכל להתייחס אליה ברצינות הראויה, מכיוון שהיא אמונה על אותו משרד.

אלי כהן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: יש לך עוד שאילתה.

חמד עמאר: אתה עונה גם במקום השרה לשוויון חברתי – –

רויטל סויד: אתה עוד שר היום, לא רק שר הכלכלה ושר המשפטים?

אלי כהן: את זה אני משאיר לך, לקדנציה הבאה, רק תעברי לצד הנכון.

חמד עמאר: – – שאילתה דחופה מס' 478, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: נראה כאילו הממשלה במשבר.

רויטל סויד: אתה שלושה שרים היום.

יוסף ג'בארין: בעניין התקצוב הדיפרנציאלי.

יוסף ג'בארין: לפי הנתונים שקיבלתי ממשרד החינוך והמשרד לשוויון חברתי, בתוכנית החומש יוקצו 1.8 מיליארד שקל לצורך העמקת מידת הדיפרנציאציה ביסודי ובחטיבת הביניים בבתי הספר.

יוסף ג'בארין: ברצוני לשאול: 1.

יוסף ג'בארין: מהו הסכום שיוקצה לבתי הספר הערביים מתוך סכום זה? 2.

יוסף ג'בארין: מהו פירוט חלוקת התקציב המתוכננת לפי שנה והיקף שעות הלימודים שיוקצו בכל שנה ושנה לתלמידים הערבים?

חמד עמאר: תודה רבה.

אלי כהן: תודה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ג'בארין, כותבת השרה גמליאל שלפני למעלה משנתיים הם הובילו את החלטה 922, תוכנית החומש לאוכלוסיות המיעוטים לשנים 2016–2020.

אלי כהן: ההחלטה היא תקדימית, ומדברת על השקעה חסרת תקדים של 15 מיליארד שקלים בפיתוח הכלכלי של אוכלוסיות המיעוטים בישראל.

אלי כהן: תוכנית זו גובשה מתוך הכרה בחשיבות של השילוב בחברה הישראלית.

אלי כהן: בשנתיים הראשונות הוקצו תקציבים בהיקף העולה על 5 מיליארד שקלים, ושיעור הביצוע עמד על 96%.

אלי כהן: לשאלתך, להלן הפירוט: בתשתיות הושקעו 1.85 מיליארד ש"ח.

אלי כהן: בתחום העצמת רשויות ותקציבי איזון – 1.5 מיליארד; בתחום החינוך וההשכלה הגבוהה – 800 מיליון ש"ח; בתחום התעסוקה – 410 מיליון ש"ח.

אלי כהן: בתוכנית מושקעים סכומים נכבדים בתחומי הכלכלה, החל מהכשרת העובדים, סבסוד מעסיקים שמעסיקים בני מיעוטים, ודרך תמיכה בעסקים קטנים ובינוניים.

אלי כהן: אף שהתוכנית דיברה על פיתוח כלכלי, היא עוסקת גם בנושא של פיתוח חברתי.

אלי כהן: לטובת החינוך, הנגשת ההשכלה ומלגות, הושקעו בשנים 2016–2017 למעלה מ-800 מיליון ש"ח, כולל תוספת של 52,000 שעות לימוד, בעלות של 350 מיליון ש"ח לבתי הספר הערביים.

אלי כהן: כמו כן, ישנה השקעה בהיקף של 130 מיליון ש"ח בחינוך הבלתי-פורמלי, וכן הרחבה של התקצוב הדיפרנציאלי גם לחטיבות העליונות.

אלי כהן: משמעות הדבר היא שמשרדי הממשלה משקיעים בצרכים של האוכלוסייה הערבית ופועלים לתת להם מענה לפחות לפי חלקם באוכלוסייה.

אלי כהן: למעשה, במסגרת החלטות אלו חלק מהתקציבים נעשה לא תוך אפליה אלא תוך העדפה מתקנת בהקצאת תקציב שעולה על חלקם באוכלוסייה.

אלי כהן: עיקרון נוסף הוא שיתוף הרשויות המקומיות הערביות ביישום ובביצוע של אותן החלטות.

אלי כהן: הממשלה הכירה בכך שלא ניתן לקדם שינוי משמעותי כשלא משתפים את אותן רשויות.

אלי כהן: עדיין קיימים פערים משמעותיים בין החברה הערבית לבין החברה היהודית במשתנים רבים, ובהם שיעור התעסוקה, שיעור האקדמאים, תשתיות, חינוך, נגישות של תחבורה ציבורית ואיתנות הרשויות המקומיות.

אלי כהן: תוכניות החומש, ותוכנית זו בפרט, מיישמות תובנות אלו מתוך מטרה לתת מעטפת כוללת, אשר תחזק את האוכלוסייה הערבית ותבטיח כי תקבל חלק הוגן בעוגה התקציבית.

אלי כהן: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: שאלה נוספת.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, שאלה שבתחום אחריותך, והיא מתקשרת – כל מה שקשור לתוכניות החומש בחברה הערבית לעניין אזורי התעשייה.

יוסף ג'בארין: אני בא מהיישוב אום אל-פחם – יישוב של יותר מ-60,000.

יוסף ג'בארין: עד היום אין ביישוב אזור תעשייה, מה שכמובן חוסם אפשרות ממשית לפיתוח היישוב, לפיתוח תעשייה ומסחר, פוגע כמובן בהכנסות של התושבים ופוגע בהכנסות של השלטון המקומי בגלל היעדר ארנונה מתעשייה.

יוסף ג'בארין: לכן, שאלתי אליך: האם אתה עוקב אחרי סוגיית אזורי התעשייה ביישובים הערביים, ולגבי אום אל-פחם בפרט?

חמד עמאר: תודה רבה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ג'בארין, התשובה היא בהחלט כן.

אלי כהן: הנושא של פיתוח אזורי תעשייה גם במגזר הערבי זה אינטרס שלנו, ואנחנו דואגים במקרים שלהם גם שאזורי התעשייה יהיו בתוך העיר.

אלי כהן: בנושא הזה אנחנו לא רק נותנים לצורך העניין פיתוח, אלא אפילו משתתפים בתכנון אותם אזורי תעשייה.

אלי כהן: כל היישובים של בני המיעוטים באשר הם, ללא קשר למקומם הגיאוגרפי, זוכים להכרה כאזור עדיפות לאומית א'.

אלי כהן: כולם.

אלי כהן: אם אתה נמצא בפריפריה, כמובן, אבל גם אם אתה נמצא במרכז אתה זוכה לאותה הגדרה.

אלי כהן: במסגרת זו אנחנו נותנים סל רחב של הטבות: תכנון, פיתוח, מענקים, מסלולי תעסוקה למי שקולט חמישה עובדים ומעלה ומס מופחת, כלומר, מגוון רחב וגדול מאוד של הטבות.

אלי כהן: בחלק מהמקומות אין תכנון; בחלק מהמקומות יש קרקעות פרטיות, וקרקעות פרטיות – היכולת שלנו לשווק אותן היא יותר מוגבלת, מכיוון שקרקע פרטית, אותו אדם בא, עושה ותומך.

אלי כהן: הינה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, שיושב איתנו כאן, הביא לפתחנו סוגיה בסח'נין – וכאן אני יכול להגיד לך שפעלנו לבוא, לעשות ולקדם; דאגנו שם ל-96 דונם, ועד סוף החודש נגמור שם את כל המכלול.

אלי כהן: לכן, גם לגבי היישוב שבו אתה מתגורר, באופן פרטני, באום אל-פחם, אני מזמין אותך לשלוח לנו דרך ראש העיר התייחסות מפורטת איפה הדברים נמצאים.

אלי כהן: אנחנו נפעל לסייע בנושא הזה.

אלי כהן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להגנת הצומח (נזקי עיזים) (ביטול), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק קרקעות כנסייה, התשע"ז–2017, שמספרה פ/4596/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [מס' מ/1193; דברי הכנסת, חוב' ט"ו, ישיבה 304, עמ' 26660; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לחקיקה, ומתחילים בהצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: מציג את החוק – ממתי עשר דקות?

יואב קיש: זה לא טרומית, לא כלום, זו קריאה שנייה ושלישית.

יואב קיש: זה יום רביעי, אין מגבלת זמן – – –

חמד עמאר: בבקשה.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יואב קיש: הצעת חוק זו היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית והצעת חוק פרטית שיזמו חברי הכנסת אמיר אוחנה, שולי מועלם-רפאלי, דוד ביטן, יעקב מרגי, טלי פלוסקוב, שרן השכל, עודד פורר ורועי פולקמן.

יואב קיש: הרקע להצעה הזאת הוא זה: ב-13 בספטמבר 2017 ניתן בבית המשפט העליון פסק הדין בבג"ץ אבו ערפה.

יואב קיש: פסק הדין דן בביטול רישיון לישיבת קבע של ארבעה תושבי מזרח ירושלים בשל הפרת אמונים.

יואב קיש: בית המשפט העליון, בדעת רוב, קבע כי אף שמוקנית לשר הפנים, בסעיף 11 לחוק הכניסה לישראל, סמכות כללית לביטול רישיון ישיבה בישראל, הרי שאם שר הפנים מעוניין לבטל רישיון לישיבת קבע בנסיבות כגון אלה שבאותו תיק – כלומר, ביטול רישיון לישיבת קבע של תושב מזרח ירושלים בשל הפרת אמונים למדינת ישראל – נדרשת לכך הסכמה מפורשת ומפורטת בחקיקה.

יואב קיש: זה בדיוק מה שעשינו בהצעת החוק הזאת.

יואב קיש: לפיכך מוצע, לשם הבהירות ובהתאם לפסק הדין בבג"ץ האמור, להוסיף לחוק את סעיף 11א כנוסחו המוצע, ולעגן בו בצורה ברורה ומפורטת את סמכות שר הפנים לבטל רישיון לישיבת קבע בשל הפרת אמונים אף לתושבי מזרח ירושלים.

יואב קיש: זאת אומרת, התייחסנו פה – מכיוון שלא הייתה שום כוונה להגדיר תושב מזרח ירושלים, אז הגדרנו את זה – ותכף אני אתייחס – לפי שני סעיפים שמכלילים, בין השאר, כמובן, את כל הציבור הזה.

יואב קיש: זאת, בלי לגרוע מסמכותו הכוללת של שר הפנים לביטול רישיון ישיבה בישראל לפי סעיף 11(א)(2) לחוק בנוסחו הקיים.

יואב קיש: חשוב לי להגיד על זה מילה.

יואב קיש: הממשלה, בהצעת החוק הממשלתית שלה, החליטה כבר לדון בכל הסמכות של שר הפנים, והביאה הצעה שהייתה יותר רחבה ואולי הסתכלה אחרת על אותו סעיף.

יואב קיש: בחרנו בוועדה שלא לעשות כך; בחרנו בוועדה להשאיר את הסמכות כפי שהיא קיימת היום בחוק – להשאיר אותה, אבל כן להיענות לשאלת או בקשת בג"ץ ולעשות הסמכה מפורשת ומפורטת לתושבי מזרח ירושלים.

יואב קיש: זאת אומרת, התיקון שלפני

יואב קיש: כם למעשה משאיר את המצב הקיים כפי שהיה ומוסיף את אותה בקשה של הסמכה מפורשת ומפורטת בשני המקרים שבהם הגדרנו:

יואב קיש: למי שהיה בעל רישיון קבע מעל 15 שנים, שאין ספק שתקופת הזמן הזאת, יש לה משמעות, ואז מדובר באדם שבסיס חייו כבר, כנראה, לצורך העניין, נמצא בישראל; או אם הוא נולד לתושבי קבע.

יואב קיש: אלה היו ההגדרות, ובעצם לכך נתנו את ההסמכה המפורשת.

יואב קיש: מוצע לקבוע כי שר הפנים יהיה רשאי לבטל רישיון לישיבת קבע של אדם אשר עשה מעשה שיש בו משום הפרת אמונים למדינת ישראל, וזאת בדומה לקבוע בחוק האזרחות, אבל בשינויים הנדרשים.

יואב קיש: התיקון המוצע מבחין בין מהגר שהגיע לישראל וקיבל בה מעמד לפני שנים ספורות לבין מי שהמציאות בעניינו מורכבת יותר, כפי שאמרנו, כגון תושב מזרח ירושלים שחי בה שנים רבות ובידו רישיון לישיבת קבע.

יואב קיש: על פי המוצע, לא ישלול שר הפנים רישיון לישיבת קבע בשל הפרת אמונים למי שבעת לידתו היה אחד מהוריו בעל רישיון לישיבת קבע או שבעת ביצוע המעשה חלפו למעלה מ-15 שנים מהמועד שבו קיבל את הרישיון.

יואב קיש: אנחנו הגדרנו את התנאי שזה ייעשה בהסכמת שר המשפטים – זאת אומרת, עוד אולי ביקורת נוספת של הממשלה – ולאחר התייעצות עם הוועדה המייעצת שהקים שר הפנים לפי חוק האזרחות.

יואב קיש: בנוסף, בשל החשיבות הרבה שאנחנו רואים בזכות הזאת שנפגעת, ועל מנת ליצור ערובות דיוניות מספקות, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה כי ניתן יהיה להגיש עתירה מינהלית לבית המשפט לעניינים מינהליים על החלטת שר הפנים לשלילת אזרחות לפי סעיף זה, מה שאומר שהרמנו את המדרוג המשפטי בערעור ברמה נוספת.

יואב קיש: זאת אומרת, אם קודם לכן ההליך היה מסתיים במחוזי, הוא יתחיל בבית המשפט לעניינים מינהליים ויכול להמשיך לערעור בבית המשפט העליון.

יואב קיש: עוד מוצע לקבוע כי יינתן מעמד חלופי למי שתושבותו בוטלה כאמור, וזאת אם נוכח שר הפנים כי לאחר הביטול ייוותר אותו אדם בלא רישיון לישיבת קבע מחוץ לישראל, בלא אפשרות לרכישת זכות לישיבת קבע מחוץ לישראל או בלא אזרחות.

יואב קיש: לבסוף קובעת ההצעה כי שר הפנים יתיר לאדם שרישיונו נשלל לפי סעיף זה והגיש עתירה מינהלית נגד ההחלטה להיכנס לישראל לשם ניהול ההליכים בעניין, אלא אם כן נוכח כי יש בכניסתו לישראל סכנה ממשית לביטחון המדינה או לשלום הציבור.

יואב קיש: אני רוצה להגיד באופן כללי שלהצעה זו לא היו הסתייגויות, ואני חושב שראוי שכל הבית יתמוך בהצעה זו.

יואב קיש: אתייחס עכשיו ספציפית לכמה נושאים שהיו בדיוני הוועדה.

יואב קיש: אמיר, אתה עולה לדבר אחריי ואחרי זה אני עולה לסכם?

חמד עמאר: לא, לא, יש הרבה בקשות דיבור.

יואב קיש: יש הרבה בקשות דיבור, אז יהיה לי זמן גם בסיכום להתייחס – – –

חמד עמאר: כן, כן, בלי הגבלה.

יואב קיש: אוקיי, אז אני הולך להגיד בקצרה ולא אאריך, ואאריך אחר כך.

יואב קיש: בוועדה הדיון התמקד בשני נושאים: ראשית, רצינו להבהיר לכולם שמי שעסק ונמצא אשם בהפרת אמונים למדינת ישראל – מדינת ישראל לא תמשיך לממן אותו בתשלום של ביטוח כזה או אחר או פנסיה כזאת או אחרת.

יואב קיש: הדבר הזה חשוב שיהיה, ויהיה מובן.

יואב קיש: יש גבול לעולם ההזיה.

יואב קיש: לא יכול להיות שמצד אחד פוגעים במדינת ישראל ומצד שני עדיין מקבלים קצבאות.

יואב קיש: הדבר הזה ייפסק, וזו הייתה אמירה מאוד נחרצת שנאמרה בוועדה.

יואב קיש: מצד שני – גם כן אמירה מאוד משמעותית, וזה בהתייחס למי שהיה תושב קבע מעל 15 שנים.

יואב קיש: נכון, יש פה באמת מעמד שקיבל התייחסות ספציפית כדי להבהיר בצורה הכי ברורה: גם במקרים האלה, מי שעשה עבירת הפרת אמונים, יש תהליך יותר מוסדר, יותר עמוק.

יואב קיש: כפי שאמרתי קודם, עירוב של שר נוסף – במקרה שלנו, שרה נוספת – עירוב של ועדה מייעצת, ובסוף ההחלטה תתקבל.

יואב קיש: יתאפשר ערעור משפטי בדרג גבוה יותר, אבל היא קיימת, וזכותה של מדינת ישראל לעשות זאת.

יואב קיש: זו הייתה תשובתנו הברורה לבג"ץ, ואני מקווה שהמליאה תכבד אותה ותתמוך בה בקריאה שנייה ושלישית.

יואב קיש: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: לחוק לא הוגשו הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

חמד עמאר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

חמד עמאר: עד חמש דקות.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

אמיר אוחנה: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, ההצעה שאני עומד לבקש מכם להצביע בעדה – שימו לב – היא הצעה שטוב היה לולא באה לעולם, אבל אני אסביר כיצד היא באה לעולם ולמה.

אמיר אוחנה: בספטמבר האחרון בג"ץ החליט לפסול את החלטותיהם של חמישה שרי פנים משלל מפלגות לשלול את תושבות הקבע של אנשי חמאס, שאין מחלוקת שהם אנשי חמאס, שהם גם חברים בפרלמנט של הרשות הפלסטינית, ולקבל את עתירתם נגד משרד הפנים – החלטה שלא צריכה הייתה לבוא לעולם; החלטה שפוגעת באמון של הציבור בבית המשפט העליון.

אמיר אוחנה: כל כך למה?

אמיר אוחנה: משום שהחוק אומר: שר הפנים רשאי, על פי שיקול דעתו, לשלול את תושבות הקבע.

אמיר אוחנה: מה אומר בית המשפט העליון?

אמיר אוחנה: "על פי שיקול דעתו" זה מושג רחב מדי.

אמיר אוחנה: טוב, אולי היינו יכולים לקבל זאת אילו הפעלת סמכותם של שרי הפנים במקרים הללו הייתה בלתי סבירה, ואז היינו אומרים: טוב, טוב שבית המשפט התערב.

אמיר אוחנה: ההחלטה היא בלתי סבירה באופן קיצוני.

אמיר אוחנה: צריך פה מישהו שיתערב כדי לעשות צדק.

אמיר אוחנה: אבל מי, מי הוא זה שסבור שאנשי חמאס – במקרה הזה, מורשעים – צריכים להמשיך ולקבל את כל מה שיש למשלם המיסים הישראלי להציע?

אמיר אוחנה: מי הוא זה?

אמיר אוחנה: מי חושב שהם צריכים לקבל קצבאות אבטלה, קצבאות נכות ואת כל מה שאנחנו נאבקים עליו פה, בבית הזה?

אמיר אוחנה: אנשי חמאס שרוצים להרוג יהודים – שרוצים להרוג ישראלים בכלל, לא רק יהודים, כידוע לך, אדוני היושב-ראש – ולחסל את מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: טוב, החליט בג"ץ שהוא פוסל את ההחלטה, והחליטה הממשלה, למרבה הצער, שלא להגיש בקשה לדיון נוסף בבג"ץ, ולא נותרה ברירה אלא להגיש את ההצעה הזאת, למרות שפתחתי ואמרתי: אין בה צורך.

אמיר אוחנה: בג"ץ לא צריך היה לקבל את ההחלטה הזאת.

אמיר אוחנה: ומה הצעת החוק אומרת?

אמיר אוחנה: איש חמאס – או באופן כוללני יותר: מי שמעורב בטרור – יוכל שר הפנים לשלול את תושבות הקבע שלו; החלטה או הצעה סבירה, הגיונית, מידתית, מתבקשת, מסוג הדברים שרוב מוחלט של הציבור הישראלי שואל את עצמו איך זה לא היה עד עכשיו.

אמיר אוחנה: אבל אני רוצה לחשוף אתכם, רבותיי, לתהליך מסוכן מאוד שקרה תוך כדי חקיקת החוק הזה.

אמיר אוחנה: ועדת השרים החליטה לאשר את הצעת החוק שלי בכפוף לכך שתוצמד להצעה ממשלתית, והיא עברה כאן בקריאה טרומית והגיעה לוועדה אחרי שההצעה הממשלתית כבר עברה בקריאה ראשונה.

אמיר אוחנה: ומה אנחנו מגלים פתאום בוועדה?

אמיר אוחנה: החליט מי שהחליט – יד נעלמה, נקרא לו – שהחלטת שר הפנים לא מספיקה, והיא דרושה וטעונה הסכמה של היועץ המשפטי.

אמיר אוחנה: היועץ המשפטי הפך מיועץ שמייעץ – וטוב שיש יועץ, טוב שאפשר לשמוע עצות משפטיות – לגורם מחליט, לריבון; רק אם הוא יאשר יהיה תוקף להחלטת שר הפנים.

אמיר אוחנה: אנחנו סירבנו לדבר הזה.

אמיר אוחנה: אני גאה בחברי חבר הכנסת יואב קיש – שאני לא רואה אותו פה – ובחברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

אמיר אוחנה: אנחנו נאבקנו בוועדה כדי שהסעיף הזה יוסר, והוא אכן הוסר.

אמיר אוחנה: הוספנו דבר שהוא סביר בעינינו, משום שיש פה פגיעה בכל זאת; כששוללים תושבות יש פה פגיעה באדם.

אמיר אוחנה: סביר בעינינו שתהיה החלטה משותפת של שר הפנים יחד עם שר המשפטים, אבל מי שמחליט, מי שקובע, הוא הרשות המבצעת, שבמקרה הישראלי כידוע יושבים בה גם נבחרי ציבור, כלומר, הציבור הוא הריבון.

אמיר אוחנה: הציבור הוא הריבון.

אמיר אוחנה: אלה שמקבלים את ההחלטות יצטרכו לבוא אל הציבור אחת לתקופה, אחת לארבע שנים לכל היותר, לפעמים פחות, ולבקש את אמונו מחדש – ולא במחשכים, ולא יועצים משפטיים למיניהם שלא נבחרו על ידי הציבור ולא יכולים להיות מפוטרים על ידי הציבור, וכך יהיה בהצעת החוק הזאת.

אמיר אוחנה: לכן אני קורא לכם, כחלק מהמאבק בטרור, להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: הינה, עכשיו הוא מודיע שהוא מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה אחריו.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שוב אנחנו עוסקים בחקיקה רעה ומסוכנת, והפעם, אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים במעמדם ובזכויותיהם של תושבי ירושלים המזרחית.

דב חנין: המנגנון שבעצם מנסים לייצר בחוק הזה הוא להביא את תושבי ירושלים המזרחית אל הרע שבכל העולמות.

דב חנין: ירושלים המזרחית, אדוני היושב-ראש, סופחה על ידי ישראל בהחלטה שאיננה מוכרת על ידי המשפט הבין-לאומי – –

אמיר אוחנה: – – –

דב חנין: – – איננה מוכרת על ידי מדינות העולם.

דב חנין: להפך, המשפט הבין-לאומי רואה בסיפוח החד-צדדי הזה של ירושלים המזרחית מהלך שסותר את הדין הבין-לאומי, גם המנהגי וגם ההסכמי.

דב חנין: תושבי ירושלים המזרחית, שסופחו בניגוד לרצונם למדינת ישראל, לא בחרו באזרחות ישראלית, אבל הם גרים במקום הזה.

ענת ברקו: – – –

דב חנין: הם גרים במקום הזה לא מכיוון שהם רוצים להיות ישראלים, אלא הם גרים במקום הזה מכיוון שזה הבית שלהם.

דב חנין: ירושלים המזרחית זה הבית שלהם.

אמיר אוחנה: עד שהם יעסקו בטרור.

אמיר אוחנה: כשהם יעסקו בטרור זה לא יהיה הבית שלהם.

דב חנין: מה אתם רוצים לעשות בחוק הזה?

דב חנין: אתם בעצם רוצים לייצר בחוק הזה חובת נאמנות על אנשים שאינם אזרחי ישראל, שלא רצו להיות אזרחי ישראל, שלא רוצים להיות אזרחי ישראל ושאין בינם לבין מדינת ישראל שום יחסים של זיקה ונאמנות לפי כל מערכת משפטית שקיימת בעולם.

אמיר אוחנה: שיצביעו – – – רק שלא יעסקו בטרור.

דב חנין: אתם מייצרים מערכת שבסופו של דבר מכוונת לשלול מהם את זכות התושבות שלהם בבית שלהם, במקום שבו הם גרים, בגלל שמבחינת

דב חנין: כם הם לא עומדים בחובות הנאמנות שלהם למדינה שהיא לא המדינה שלהם.

אמיר אוחנה: – – – רוצחים.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים לאפשר, אסור לנו לאפשר מערכת של שלילת זכויות של תושבים במקום המגורים שלהם בלי קשר לשאלה, חבר הכנסת אוחנה, בלי קשר לשאלה אם הם עוברים עבירות או לא עוברים עבירות.

אמיר אוחנה: אז זהו, שיש קשר.

דב חנין: לגמרי לא.

דב חנין: לגמרי לא.

אמיר אוחנה: אז זהו.

אמיר אוחנה: שיש קשר.

דב חנין: אתה טוען שאתה רוצה להעמיד אותם לדין בגין עבירות כאלה ואחרות.

אמיר אוחנה: עזוב מה אני טוען.

אמיר אוחנה: זה החוק.

דב חנין: בגין עבירות כאלה או אחרות אתה יכול להעמיד אותם לדין, יש לך הכוח, וגם מעמידים אותם בפועל לדין, ואנשים יושבים בכלא ונושאים בעונשים לפי מה שמערכת המשפט – –

אמיר אוחנה: הם לא יקבלו קצבת אבטלה ולא יקבלו קצבת נכות ולא יקבלו קצבת ילדים.

דב חנין: – – לפי מה שמערכת המשפט הישראלית קובעת.

דב חנין: הרעיון הזה של לשלול מאנשים את התושבות, לשלול מאנשים את הזכות לבית שלהם – לחיות בבית שלהם, לחיות במקום המגורים שלהם – הוא כשלעצמו הפרה של הדין הבין-לאומי.

דב חנין: בפועל אתם מייצרים מערכת שהיא מערכת של גירוש.

דב חנין: מערכת של גירוש.

אמיר אוחנה: הלוואי שיכולנו.

אמיר אוחנה: אנחנו לא יכולים.

דב חנין: אני יודע שאתה היית מאוד מעוניין לקרוא לזה אפילו בשם הזה.

אמיר אוחנה: נכון.

אמיר אוחנה: נכון.

דב חנין: אבל בפועל, ברמה המעשית, זו מערכת של גירוש, מכיוון שאתם הופכים אנשים שיש להם היום מעמד של תושבי קבע והם גרים במקום מסוים לאנשים שבעצם אפשר לשלול מהם את המעמד הזה של התושבות ובעצם לגרש אותם.

דב חנין: בפועל, אם אין להם מעמד של תושבות, מי הם?

דב חנין: מה הם במקום הזה?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים ולומר: אנחנו צריכים להתייחס לירושלים המזרחית בצורה אחרת לגמרי.

דב חנין: במקום להמשיך במערכת הכוחנית והחד-צדדית הזאת אנחנו צריכים לעשות את המהלך שיהפוך באמת את ירושלים לעיר של שלום, והדרך להפוך את ירושלים לעיר של שלום היא להבין שירושלים הזאת, שיקרה ליהודים ויקרה למוסלמים ויקרה לנוצרים, צריכה להיות הבית והבירה של שתי מדינות – ירושלים המזרחית צריכה להיות בירת המדינה הפלסטינית העצמאית, ירושלים המערבית תישאר בירת מדינת ישראל – –

ענת ברקו: מה הם יעשו בשביל זה?

ענת ברקו: מה פתאום?

דב חנין: – – וכאשר שתי הערים האלה, ירושלים המזרחית בירת פלסטין וירושלים המערבית בירת ישראל, יחיו אחת בצד השנייה בשלום, זה יהיה לא רק לטובת שני העמים, זה יהיה גם לטובת ירושלים.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: עד חמש דקות בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, כותרת החוק היא: חוק הכניסה לישראל.

ג'מאל זחאלקה: אם אנחנו נקרא את לשון החוק, כאילו בשנת 1967 החליטו תושבי ירושלים המזרחית לתקוף את מדינת ישראל, להיכנס לתוכה ולהחיל על עצמם את החוק הישראלי; כאילו הם נכנסו למדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: הרי זה אבסורד.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול לאבסורד; יש גבול לתחתית של התחתית של התחתית של החקיקה.

אמיר אוחנה: יש גבול לאבסורד – – –

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שצריך לזרוק אותו לפח – לפח האשפה של בית שימוש, לא יותר.

יפעת שאשא ביטון: למה – – –

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: אתם נכנסתם לירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: אתם הכובשים.

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים לצאת.

ג'מאל זחאלקה: כרטיס אדום צריך להינתן לישראל.

ג'מאל זחאלקה: אם מדינת ישראל באה ואומרת לתושב ירושלים המזרחית: צא מכאן – –

ענת ברקו: – – – תחת הרשות?

ענת ברקו: אתה מוכן – – – תחת הרשות?

ג'מאל זחאלקה: – – הצדק אומר שתושב ירושלים המזרחית אומר לכם: צאו מכאן.

ג'מאל זחאלקה: שאו את מיטלטליכם, את כבודתכם, מירושלים המזרחית וצאו ממנה.

ענת ברקו: צא אתה.

ג'מאל זחאלקה: היא לא שלכם.

ג'מאל זחאלקה: על פי דין בין-לאומי זה החוק.

ג'מאל זחאלקה: זה החוק, לא החוק הישראלי.

ג'מאל זחאלקה: לא החוק הישראלי.

ענת ברקו: הוא מתכוון – – – אתה תעוף מכאן.

ג'מאל זחאלקה: אין תוקף לחוק הישראלי בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: אין זכות.

ג'מאל זחאלקה: זו עבירה.

ג'מאל זחאלקה: אתם מביאים חוק שהוא עבירה.

ענת ברקו: וטרור זה לא עבירה?

ג'מאל זחאלקה: אתם דורשים מחברי הכנסת להצביע על עבירה.

ג'מאל זחאלקה: אתם רוצים שחברי הכנסת יהיו כולם עבריינים, כי המדינה עבריינית, כי הממשלה עבריינית.

ענת ברקו: עבריינית שמחזיקה אותך בתוכה – – –

ענת ברקו: החברים שלך עבריינים.

ענת ברקו: החברים שלך עבריינים בכלא.

נורית קורן: אתה רוצה – – –

ג'מאל זחאלקה: כי היא מפירה – – – את זכויותיהם של תושבי ירושלים המזרחית.

ענת ברקו: אף מדינה לא הייתה מוכנה שאחד כמוך יהיה בכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: החוק האמיתי צריך להיות איסור כניסה של משטרת ישראל, של הצבא הישראלי, של הרשויות הישראליות, לירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שצריך להיות.

ג'מאל זחאלקה: אין לכם זכות לשבת שם.

ג'מאל זחאלקה: אפילו זכות לישיבה ארעית אין לכם.

ג'מאל זחאלקה: בשביל להיכנס לשם אתם צריכים פספורט – זה מה שצריך.

ג'מאל זחאלקה: בבוא היום יהיה שלום – אתם צריכים פספורט ואשרות – – –

אמיר אוחנה: עם מי יהיה שלום?

אמיר אוחנה: איתך יהיה שלום?

ג'מאל זחאלקה: איזה מין מדינה זאת.

נורית קורן: למה אתם פה אם המדינה כל כך רעה?

ג'מאל זחאלקה: איזה מין מדינה שדורשת מאדם שנותר תחת כיבוש להביע אמון?

ג'מאל זחאלקה: הפרת אמונים – אתה מגורש.

אמיר אוחנה: הכיבוש נגמר.

אמיר אוחנה: היה כיבוש – הוא נגמר.

אמיר אוחנה: זהו.

ג'מאל זחאלקה: אין לכם גבול.

ג'מאל זחאלקה: אין לכם מצפון.

ג'מאל זחאלקה: אין לכם מצפן ערכי.

ג'מאל זחאלקה: אתם כובשים נאלחים מהסוג הרדוד ביותר, הנאלח ביותר, האכזר ביותר, הלא-מוסרי ביותר – זה אתם.

ג'מאל זחאלקה: זה אתם.

אמיר אוחנה: הכיבוש הערבי היה לפני ונגמר ב-67'.

אמיר אוחנה: נגמר.

אמיר אוחנה: אין יותר.

ענת ברקו: אתה דואג לזכויות אדם?

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה הוא הלוויה של הצדק, של זכויות האדם.

ג'מאל זחאלקה: הוא התרסה נגד כל אומות העולם, נגד החוק הבין-לאומי.

ענת ברקו: אתה דואג לזכויות אדם?

ענת ברקו: תומך בטרור שכמותך.

ג'מאל זחאלקה: כניסה לירושלים – מי נכנס למי?

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: תושבי ירושלים המזרחית נכנסו לישראל או ישראל נכנסה אליהם?

נורית קורן: רגע, רגע, יש לי שאלה – – –

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כאן.

ג'מאל זחאלקה: אתם באתם.

ג'מאל זחאלקה: תתחילו להבין: אנחנו בני הארץ, אנחנו נולדנו כאן.

ג'מאל זחאלקה: אתם באתם אלינו, לא אנחנו באנו אליכם.

יפעת שאשא ביטון: – – –

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים לבקש אישור כניסה; לא אנחנו צריכים, במולדתנו, לבקש אישור כניסה מאיזה גנרל ישראלי שלא שווה פרוטה – – –

מאיר כהן: בשביל מה ככה?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה ככה.

ג'מאל זחאלקה: אתם רוצים לגרש אנשים מבתיהם.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה שאני אדבר איתכם יפה?

ג'מאל זחאלקה: תתנגד לחוק, תזעק נגד החוק, או שתקבור את המצפון שלך.

אמיר אוחנה: זה חוק נגד טרוריסטים, נגד רוצחים.

אמיר אוחנה: נגד טרוריסטים.

ג'מאל זחאלקה: מי שמצביע עבור החוק הזה, אין לו מצפון; הוא אדם לא מצפוני, הוא אדם שאין לו ערכים – –

אמיר אוחנה: אתה אין לך מצפון.

אמיר אוחנה: על מי אתה מדבר?

אמיר אוחנה: על מי אתה מגן?

אמיר אוחנה: אתה אין לך מצפון – – –

ג'מאל זחאלקה: – – הוא אדם שכופר אפילו בעשרת הדיברות.

ג'מאל זחאלקה: אין לו מקום באומה תרבותית.

ענת ברקו: הוא מגן על החמאס, על חמאס של מזרח ירושלים.

ענת ברקו: עליהם הוא מגן.

ג'מאל זחאלקה: אתם, אתם באים לגרש את תושבי ירושלים המזרחית?

ג'מאל זחאלקה: אין לכם – – –

אמיר אוחנה: אין לך טיפה של מוסר.

אמיר אוחנה: מגן על רוצחים – מדבר על מצפון.

חמד עמאר: אבקש לסכם.

חמד עמאר: סכם, בבקשה.

אמיר אוחנה: על מי אתה מגן?

חמד עמאר: תודה רבה, אמיר אוחנה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה, תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אין אישור כניסה לכם לירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: שאו את מטלטליכם, את המשטרה שלכם, את משמר הגבול שלכם – –

חמד עמאר: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – את המתנחלים שלכם וצאו משם.

ג'מאל זחאלקה: יאללה, ברא.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אמיר אוחנה: לך תבקר את באסל גטאס.

אמיר אוחנה: לך תבקר אותו, לך.

ענת ברקו: יאללה, ברא – – –

נורית קורן: מה זו השפה הזאת?

נורית קורן: מה זו השפה הזאת, פה, בכנסת ישראל?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חמד עמאר: עד חמש דקות, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בשנת 67' נכבשו – לאחר מלחמה – השטחים הפלסטיניים, לרבות ירושלים המזרחית, אל-קודס א-שריף.

אחמד טיבי: המעמד לפי החוק הבין-לאומי הוא מעמד ברור: שטח תחת כיבוש, והתושבים שם הם תושבים בשטח – בעיר שנמצאת תחת כיבוש על פי כל האמנות הבין-לאומיות.

אחמד טיבי: מביאים כאן חוק שדורש מהנכבש להביע אמון בכובש.

אחמד טיבי: האמת היא שאין בזה חדש מבחינה היסטורית.

אחמד טיבי: תמיד קולוניאליסטים כובשים התנהגו אל העם שתחת כיבוש כאל נתין במשטר צבאי שאפשר לרדות בו, שאפשר לדכא אותו, שאפשר להעביר אותו ממקום למקום, שאפשר לכלוא אותו, שאפשר לחסל אותו, שאפשר לעצור את הילדים שלו.

אחמד טיבי: ההיסטוריה לא השתנתה; היא תמיד התנהגה לפי דפוס התנהגות ברור: הכובש מפסיד והנכבש זוכה לחופש.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה לוקח זמן; יכול להיות שזו תקופה שהיא לא קלה לעם הפלסטיני.

אחמד טיבי: אבל בעבר היו תקופות יותר קשות לעם הזה, וגם – – –

נורית קורן: איזה עם?

אחמד טיבי: חברת הכנסת נורית קורן, אני ער לעובדה שאת אחת מחברות – שאלת אותי: איזה עם?

אחמד טיבי: בזלזול, היות שאת מדברת על העם שלי – אני ער לעובדה שאת אחת מחברות הכנסת המבריקות בכנסת, עד כדי כך מבריקה ושנונה ואינטליגנטית ודומיננטית – –

נורית קורן: לא כמוך, לא כמוך, אתה יותר.

אחמד טיבי: – – שאת רוצה לבטל את המשנה של אהרן ברק.

נורית קורן: אתה יותר.

אחמד טיבי: לכן אמרתי שאנחנו עדים לקרב איתנים בין אהוד ברק והמשנה שלו, שופט צנוע, לבין נורית קורניזם – –

נורית קורן: אהוד ברק לא היה שופט.

אחמד טיבי: – – שזה קרב איתנים שמתנהל מול עינינו.

אחמד טיבי: לכן, קצת צניעות לא תזיק לך.

אחמד טיבי: אל תשאלי איזה עם.

אחמד טיבי: זה עם שקם, והוא קם תמיד נגד אלה שמנסים לדרוס אותו ולפגוע בחירות שלו.

אחמד טיבי: וכך גם הפלסטינים בירושלים המזרחית.

אחמד טיבי: גם, מי שרוצה לפגוע בעיר כשטח כבוש, על רקע לאומי או על רקע היסטורי ודתי – נגד הכנסיות, נגד המסגדים – שזה נעשה באופן יומיומי – לדרוש הבעת אמון בכובש זה כאילו לומר למישהו בתל אביב שהיה קורבן של שוד מזוין: תגיד תודה לשודד.

אחמד טיבי: בדרך כלל לא אומרים תודה לשודד בשוד מזוין; מכניסים אותו לכלא; משחררים את הקורבן, את בעל הבית שנשדד.

אחמד טיבי: ומה אומר העם הפלסטיני או הנהגתו?

אחמד טיבי: אומרים: אפשר פשרה היסטורית; היא כואבת, היא לא צודקת – שתי מדינות.

אחמד טיבי: אבל גם את זה דוחים.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי יש כאלה שמאמינים שבמאזן הכוח הקלוקל אפשר הכול.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי יש בבית הלבן עכשיו נשיא שתומך בכל הזיה, בכל צעד דרקוני, כי לנשיא ההוא בבית הלבן יש שלושה יועצים, מוסקטרים, תומכי ההתנחלויות, שאפילו יכולים לשבת מימין לימין של הצד הזה של הכנסת כאן.

אחמד טיבי: חייבים לדעת עובדה היסטורית: כל הכובשים בהיסטוריה המודרנית הזאת נסוגו, או בהסכמים – אבל לרוב נאלצו לסגת.

אחמד טיבי: כך יקרה גם עם העם הפלסטיני – שישתחרר.

אחמד טיבי: הצעדים, אגב, שניסו לעשות משך שנים, למשל לשלול את תעודת הזהות הכחולה מירושלמים, גרמה לתגובה הפוכה.

אחמד טיבי: אלה שנשלל להם – רבים נכנסו וגרו בתוך ירושלים, כי רוצים לשמור על הקשר למקום, לא על עצם התעודה הכחולה.

אחמד טיבי: התעודה הכחולה של התושבות היא כלי לשמור על הבית, על המקום, על הקשר לאל-קודס, לירושלים.

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

אחמד טיבי: לכן, יש אפשרות לשנות את ההיסטוריה, לעוות אותה, לחוקק חוקים, אבל עם אי-אפשר לנצח, לרבות את העם הפלסטיני.

חמד עמאר: תודה, תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, עד חמש דקות, אדוני, בבקשה.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום, בדרכי לכנסת, שמעתי ברדיו את המשפט הזה: אם הטיפשות הייתה כואבת היינו רואים הרבה אנשים צורחים כל הזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפט הזה זה כנראה מה שמוביל הזרם המרכזי בממשלה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הכוונה בחוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם באים ואומרים: תשמעו, אנחנו הכובשים, אנחנו מדברים פעם ב- על שלום, ואנחנו מבקשים מהנכבש להיות נאמן לכובש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות היא שהוא מבטל את עצמו; הוא לא עם, הוא לא כבוש, הוא צריך לבוא לתת אמון בזה שכבש אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והכובש, מה הוא עושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק מתנכל לו, רק פוגע בו, רק הורס לו את הבית שלו, רק מגרש אותו, רק מחוקק חוקים פוגעניים, חוקים שבאים להגיד לו: תשמע, אתה לא רצוי, אנחנו נבטל לך הרבה תעודות זהות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים כמה מתושבי מזרח ירושלים ביטלו להם את התושבות שלהם בגלל שהוא לא מצא בית והגיע לאיזשהו מקום מעבר לגדר והתיישב לכמה חודשים שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באו ובדקו: לא משלם ארנונה בירושלים, אז הוא לא צריך להיות תושב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הניסיון הזה לפגוע באנשים – ומה עוד אתה מבקש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הם לא נאמנים – לא יקבלו תושבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי התושבות – הם לא ביקשו אותה; התושבות היא תוצאה של חוקים אומללים שקראו להם "איחוד ירושלים" – שמעולם לא אוחדה ולעולם לא תהיה מאוחדת; זה אחד השקרים הגדולים שאומרים "ירושלים מאוחדת".

עבד אל חכים חאג' יחיא: ירושלים כבושה, ומי שנכבש צריך להשתחרר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד נקודה כשמדברים על שלום – איך אתה רוצה לדבר על שלום כשאתה בכל יום, בכל יום, פוגע בזכויות שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל יום אתה רוצה שיהיה אמון, אמון הדדי; לא אמון לך אלא אמון הדדי שאפשר לחיות בשלום בין עמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה אתה לא מקיים, בזה אתה פוגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה פוגע בעסקים; באה לך החלטה של המשטרה: סוגרים את כל העיר העתיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאיפה אנשים יתפרנסו כשסוגרים להם, כשפוגעים בהם, כשמכניסים אותם לבית סוהר, אפילו בלי עילה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה צריך להוכיח שאתה חף מפשע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד מבקשים: תהיו נאמנים, אחרת אנחנו נבטל לכם את התושבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, עדיף לבנות אמון, להגיד: תשמעו, ירושלים, גבולות 67'; עד שם זה ויתור שאפילו מייסדי מדינת ישראל לא חלמו עליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם: אין פלסטיני, אין ערבי, אין מוסלמי שלא מאמין שהשטח הזה, כל השטח מהנהר עד הים, הוא שלו, אבל כל מדינות ערב וגם מדינות העולם האסלאמי באו והסכימו שיהיה שלום אם ישראל תיסוג לגבולות 67'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, מה אתם רוצים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצים להעביר אותם למקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה נוגד את החוק הבין-לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יכול להעביר בן אדם שכבשת ממקום למקום; אתה לא יכול לעשות לו טרנספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלום אתם לא רוצים, אז לאן אתה רוצה להעביר אותו – לעזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגדה המערבית הכבושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי אתם רצים, דוהרים, לכיוון של מדינה דו-לאומית, אם זה פה או שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה הולך לשלום ואתה עושה מעבר של האוכלוסייה, שזה לא מקובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וירושלים תישאר ירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ירושלים תישאר העיר הקדושה; ירושלים תישאר העיר של מסגד אל-אקצא; תישאר של כל הכנסיות שנמצאות בעיר, הכנסיות שסגרו אותן כי אף פעם לא ביקשו מהן לשלם מיסים וארנונה עד שאנשים ממדינות אחרות התערבו וזה נסגר שלא ישלמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד אז אתם רוצים אפילו להטיל – למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם את הנוצרים רוצים להדיר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם את הנוצרים אתם רוצים להגלות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, החוק הזה הוא חוק גזעני, חוק טיפשי, חוק מיותר וחוק שמראה את הכיוונים של המדינה הזאת, של הממשלה הזאת, שמתכוונת אך ורק למלחמות, ואין לה שום כיוון, ואין לה פנים לשלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הממשלה הזאת צריכה גם להיעלם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי – מוותרת; חבר הכנסת טלב אבו-עראר – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

חמד עמאר: אחריו – ג'מעה אזברגה.

חמד עמאר: עד חמש דקות, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד חוק דרקוני מבית היוצר של ממשלת הימין הקיצוני – –

אמיר אוחנה: אה, אה, למה אתה לוקח קרדיט?

יוסף ג'בארין: – – ממשלת הימין הקיצוני – –

אמיר אוחנה: למה?

אמיר אוחנה: זו הצעת חוק פרטית.

יוסף ג'בארין: לא, אבל זה גם וגם, זה ביחד.

יוסף ג'בארין: אבל אתה חלק מהממשלה הזאת, אמיר, לא? – – ממשלה שעדיין חושבת שעל ידי צעדים דרקוניים ועל ידי כוח ועוד כוח ועוד כוח אפשר להכניע את העם הפלסטיני ואפשר להכניע את תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים.

יוסף ג'בארין: מה זה ההתעסקות האובססיבית הזאת בסוגיה של לשלול תושבות, ולשלול אזרחות, ולשלול היתרי ישיבה?

יוסף ג'בארין: בכלל, כל המסגרת הזאת של המעמד המשפטי של התושבים הפלסטינים במזרח ירושלים היא פשוט מסגרת בלתי מתקבלת על הדעת.

יוסף ג'בארין: איך קרה שהתושבים המקוריים והתושבים הילידים של ירושלים המזרחית הם בגדר מחזיקים בהיתרי כניסה לישראל לפי חוק הכניסה לישראל?

יוסף ג'בארין: מה זאת המסגרת המשפטית הזאת שמנוגדת לכל היגיון?

יוסף ג'בארין: מה, תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים נכנסו לישראל?

יוסף ג'בארין: כבוד יושב-ראש ועדת הפנים, הפלסטינים במזרח ירושלים נכנסו לישראל ולכן אתם מתעסקים איתם דרך חוק הכניסה לישראל?

יוסף ג'בארין: מה זה קשור?

יואב קיש: שוחררו.

יוסף ג'בארין: וכשבית המשפט העליון אומר במפורש שהתושבים במזרח ירושלים הם תושבים ילידים – בית המשפט משתמש במילה הזאת – תושבים ילידים שצריך להגן על המעמד שלהם ולהגן על הזכויות שלהם, מה עושים?

יוסף ג'בארין: מביאים חוק כדי לעקוף את ההחלטה של בג"ץ.

יוסף ג'בארין: מי שחושב שעל ידי המשך צעדים דרקוניים אפשר להכניע את העם הפלסטיני, שהפלסטינים במזרח ירושלים יקבלו את הכיבוש שנמשך זה יותר מחמישה עשורים – הרי הם אומרים לכם:

יוסף ג'בארין: אנחנו בכלל לא חלק, לא רוצים להיות חלק מהישות המדינית הזאת שנקראת מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: אבל לקחת קצבאות הם יודעים, אה?

יוסף ג'בארין: אם אתה לא רוצה לשלם קצבאות אז פשוט תשחרר את מזרח ירושלים.

יוסף ג'בארין: תן להם את העצמאות שלהם.

אמיר אוחנה: רק מי שמעורב בטרור.

אמיר אוחנה: מי שמעורב בטרור לא יקבל.

יוסף ג'בארין: אבל אי-אפשר גם לכבוש וגם לשלוט וגם להגיד: אין לכם שום זכות.

יוסף ג'בארין: אין דבר כזה.

אמיר אוחנה: הכיבוש נגמר.

אמיר אוחנה: ב-67' נגמר הכיבוש.

יוסף ג'בארין: אין דבר כזה.

יוסף ג'בארין: אבל אם אתה לא יודע, אמיר, הקצבאות – הלוא הם גם משלמים.

יוסף ג'בארין: הם גם משלמים ביטוח לאומי וגם משלמים מס הכנסה וגם משלמים ארנונה.

אמיר אוחנה: מי שעוסק בטרור – נגמר.

יוסף ג'בארין: אומנם הם לא מקבלים כלום, שום זכות.

אמיר אוחנה: לא, רק מי שעוסק בטרור.

יוסף ג'בארין: שום זכות.

יוסף ג'בארין: כי מדינת ישראל, למרות שסיפחה אותם, עדיין מתייחסת אליהם כנתינים תחת הכיבוש.

יוסף ג'בארין: לכן, איזה מין היגיון בהתייחסות הזאת?

יוסף ג'בארין: הגברת ענישה, שלילת תושבות, הריסת בתים.

יוסף ג'בארין: לא הגיע הזמן להבין שככה אנחנו, או אתם, רק מנציחים את מעגל הדמים?

יוסף ג'בארין: רק מנציחים את מעגל הדמים.

יוסף ג'בארין: ואתה חושב שהירושלמים מחזיקים בתעודת הזהות הפלסטינית בשביל הגרושים של הבטחת הכנסה או ביטוח לאומי?

יוסף ג'בארין: הם מחזיקים בתעודת הזהות כי זו הערובה שלהם להישאר במולדת שלהם, באל-קודס שלהם.

יוסף ג'בארין: זאת הערובה.

יוסף ג'בארין: לכן, אין לנתק בין המתקפה המדינית היום על ירושלים ועל מעמדה של ירושלים לבין החקיקה הזאת שרוצה כל הזמן לפגוע בזכויותיהם ובמעמדם של הפלסטינים במזרח ירושלים.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני רואה בחקיקה הזאת המשך של הצהרת טראמפ, המשך של מדיניות הממשלה לסתום את הגולל על כל אפשרות להגיע לפשרה מדינית.

יוסף ג'בארין: כי כולם יודעים שבלי ירושלים המזרחית כבירת המדינה הפלסטינית לא יכולה להיות כאן פשרה שתהיה מקובלת על העם הפלסטיני ושיכולה לקדם את שני העמים לעתיד יותר טוב.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

חמד עמאר: עד חמש דקות, אדוני, בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כל אחד חולם בלילה, שם את הראש שלו על הכרית וחושב איך לעשות עוד נזק.

ג'מעה אזברגה: חבר הכנסת שהציע את ההצעה הזאת, את החוק ההזוי הזה – אני חושב שאנשים חיים על הזיות, כאילו אנחנו, כאילו אנשים לא קיימים.

ג'מעה אזברגה: אזרחי ירושלים הם אזרחים, כמו שאמר הדובר הקודם, חברי יוסף ג'בארין, הם אזרחים ילידים; העולם מכיר בזה, וגם אנחנו יודעים שזאת העובדה האמיתית.

ג'מעה אזברגה: והיום בא אחד עם ההזיות שלו, רוצה שבאמת – – –

מיקי לוי: – – –

ג'מעה אזברגה: תקשיב: רוצה שטח כבוש.

ג'מעה אזברגה: כל העולם אומר שזה שטח כבוש, וזה שטח כבוש.

מיקי לוי: – – –

ג'מעה אזברגה: מזרח ירושלים – גם הם לא מקבלים.

מיקי לוי: אני יושב בשקט.

מיקי לוי: אתם מדברים דברים הזויים.

מיקי לוי: זה הזוי.

ג'מעה אזברגה: מיקי, השבוע – דברים ממש פסולים.

ג'מעה אזברגה: אתם ממש חיים בהזיות.

אמיר אוחנה: אתה הזוי.

ג'מעה אזברגה: המציאות קיימת, לא יעזור לאף אחד.

קריאות: – – –

ג'מעה אזברגה: לא יעזור.

ג'מעה אזברגה: אתה לא יכול לרכוש אמון של אנשים בכוח – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

ג'מעה אזברגה: אנשים אשר היו תושבי העיר ירושלים לפני הכיבוש, והם יישארו, כנראה, גם אחרי הכיבוש – לא יעזור.

ג'מעה אזברגה: העולם, המציאות – אתם מתעלמים כל הזמן מהמציאות.

ג'מעה אזברגה: השבוע, אדוני היושב-ראש, סוחרים, 48 סוחרים, סגרו את המקומות שלהם.

ג'מעה אזברגה: מקום שיש לו עסק של עשרה מטר – קראו לי, הלכתי לשם לראות, שלחו להם 160,000 שקל לשלם ארנונה.

ג'מעה אזברגה: לא מספיק הריסות; לא מספיק רדיפה ביום-יום; לא מספיק שבן אדם שהגג שלו נופל לא יכול לשפץ אותו; לא מספיק שבמשך כל השנים האלה אפילו רישיון הוא לא מקבל – אך ורק ליהודים, עם כל הגזענות הזאת – ועכשיו אומרים: אתה צריך, אדוני הנכבש, צריך לתת בי אמון, אני, שכובש, דורס כל יום ופוגע בכבוד שלך, כל יום פוגע במציאות שלך – – –

אמיר אוחנה: אתה תומך בטרור?

אמיר אוחנה: אתה תומך בטרור?

ג'מעה אזברגה: כן, כן.

ג'מעה אזברגה: אתה לא יכול לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

ג'מעה אזברגה: אתה לא נותן כלום.

ג'מעה אזברגה: אתה יודע מה, בן אדם פנה אליי על מנת לקבל תעודת זהות.

ג'מעה אזברגה: כבר ארבעה חודשים צריך לחכות להיכנס לוואדי ג'וז במשרד הפנים.

אמיר אוחנה: אתה תומך בטרור?

אמיר אוחנה: תגיד לי, אתה תומך בטרור?

ג'מעה אזברגה: אוחנה, אמרתי לו, לתומי: לך למערב ירושלים לקבל תעודת זהות – להחליף את התעודה הבלויה שלו.

ג'מעה אזברגה: אתה יודע מה?

ג'מעה אזברגה: לא נתנו לו להיכנס.

ג'מעה אזברגה: תתביישו.

ג'מעה אזברגה: באמת, זה בושה וחרפה שבשנת 2018, 2019, הולכים לחוקק חוקים כאלה, שנכנסים לרגשות של אנשים.

ג'מעה אזברגה: אתה לא יכול בכוח, גם בכוח הזרוע וגם ברמיסה של הכבוד של האנשים ביום-יום, וגם לבוא ולהגיד לו: תשמע, אתה צריך להצהיר לי אמונים, אני הכובש שלך.

אמיר אוחנה: האם אתה תומך בטרור?

ג'מעה אזברגה: אתה תומך בטרור, לא אני.

ג'מעה אזברגה: סליחה, אתה תומך בטרור בזה שאתה מפעיל טרור ביום-יום במזרח ירושלים.

אמיר אוחנה: אין בעיה.

אמיר אוחנה: האם אתה תומך בטרור?

אמיר אוחנה: החוק הזה הוא נגד טרוריסטים.

אמיר אוחנה: למה אתה מתנגד לו?

ג'מעה אזברגה: אתה לא יכול להמשיך – – –

אמיר אוחנה: קראת את החוק?

ג'מעה אזברגה: כן, קראתי את החוק.

אמיר אוחנה: נגד טרוריסטים – – –

ג'מעה אזברגה: החוק הזה מכוון אך ורק לתושבי מזרח ירושלים.

אמיר אוחנה: – – –

ג'מעה אזברגה: זו חובתנו וזכותנו לזעוק את הזעקה הזאת – – –

אמיר אוחנה: של מי?

אמיר אוחנה: של החמאס?

ג'מעה אזברגה: אדוני, פה, באמת, במקום לבוא ולהגיד היום – – –

אמיר אוחנה: – – –

ג'מעה אזברגה: אתה לא מהעם האמריקאי, ולא העם האמריקאי הולך לעשות שלום.

ג'מעה אזברגה: לא עושים שלום עם חברים, אדון אוחנה, עושים עם אויבים.

ג'מעה אזברגה: ואם אתה רוצה לעשות באמת, ויש לך קצת ראייה – אבל לא נראה לי – לעניין של שלום, אתה לא יכול להמשיך לחוקק חוקים שנכנסים לרגשות של אנשים יום-יום.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו נוכח; חבר הכנסת ואאל יונס – מוותר; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – איננו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; חבר הכנסת עמיר פרץ; חברת הכנסת רויטל סויד; חבר הכנסת יואל חסון; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן; חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חבר הכנסת סלאח סעד – איננו נוכח; לאה פדידה, חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; אילן גילאון – אינו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', עד חמש דקות.

חמד עמאר: עד שיגיע חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני רוצה לברך את תלמידי תיכון הראל ממבשרת ציון, כיתה ט'.

חמד עמאר: ברוכים הבאים לכנסת.

חמד עמאר: עד חמש דקות, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, הקראת רשימת חברי הכנסת של המחנה הציוני, ולא ראיתי שאף ח"כ הואיל בטובו להביע עמדה על חוק שאין לו מקום בספר החוקים.

אמיר אוחנה: הם נקראים "מחנה ציוני", ואתה – – –

עיסאווי פריג': כן, מחנה ציוני.

עיסאווי פריג': עמד – אני אתן לך את הקרדיט, אני אתן לך – עמד כאן חבר הכנסת יוסף ג'בארין ואמר: זה עוד חוק הזוי של בית היוצרים הליכודניקי.

עיסאווי פריג': ואז, חבר הכנסת אמיר אוחנה קם: הי, תן לי קרדיט, תן לי קרדיט.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': אז אני מתחיל להבין: אני רוצה להעניק לך תואר שיעזור לך גם בקרב חבריך בליכוד – נתחיל לתייג אותם כ"מר טרור", "מר מלחמה בטרור", "מר ביטחון", כי זאת הדרך שהבוס שלך עבר, וכדאי ללכת בתחום.

אמיר אוחנה: – – –

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': אתה מר טרור כמו הבוס שלך.

עיסאווי פריג': זו דרך טובה.

עיסאווי פריג': אז את כל הקרדיט קח, בסדר?

עיסאווי פריג': את כל הקרדיט.

עיסאווי פריג': חברים, אמרו לפניי שזה חוק הזוי, אבל מצעד החוקים ההזויים בבית הזה בחודשים האחרונים עובר כל גבול.

עיסאווי פריג': למה בעצם החוק הזה בא?

עיסאווי פריג': הרי יש מערכת חקיקה במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': כל מי שעובר על החוק – יש מערכת חקיקה חזקה – שישלם את המחיר.

עיסאווי פריג': אבל אני צריך את הכותרת.

עיסאווי פריג': מתנהל, חברים, מאז 67', מסע לרוקן את מזרח ירושלים מתושביה הפלסטינים הערבים.

עיסאווי פריג': זאת המציאות.

עיסאווי פריג': אנחנו רואים את זה בקשיים בתור במשרד הפנים; אנחנו רואים את זה בפיתוח והתכנון והבנייה; אנחנו רואים את זה בכניסות לכפרים ולשכונות; אנחנו רואים את זה בחיי היום-יום הקשים, שהתושבים סובלים; אנחנו רואים את זה ביחס של מס הכנסה והשלטונות כלפי התושבים.

עיסאווי פריג': רואים את זה.

עיסאווי פריג': אני גרתי שם וראיתי את זה.

עיסאווי פריג': ועכשיו, עוד חוק על הדרך.

עיסאווי פריג': והמטרה, חברים, ושהציבור יבין אותה: יש לי מטרה – כמה שפחות ערבים יגורו במזרח ירושלים, כי המקום הזה לי, ואני עושה את זה בכל מיני דרכים.

עיסאווי פריג': אני דורך על כל החוקים הבין-לאומיים.

עיסאווי פריג': אני דורך על כל מה שנקרא זכויות אזרח.

עיסאווי פריג': זה שטח שלי, ואוי למי שיגיד שזה שטח כבוש.

עיסאווי פריג': עוד מעט יהיה חוק על מי שמשתמש במילה הזאת.

אמיר אוחנה: – – –

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': היום אנחנו דנים, חברים, בתיקון מס' 30; תיקון מס' 30 בחוק הכניסה.

עיסאווי פריג': מאז אלה, כל 30 התיקונים מלבד אחד שהיה ב-1966, כולם עוסקים, 30 תיקונים, באיך אני אצר את הצעדים ואיך אני אדלל את האוכלוסייה הזאת.

עיסאווי פריג': 30 תיקונים.

עיסאווי פריג': לעבור על כל התיקונים שהיו בחוק הזה, כל גחמה, כל מחשבה, כל הזיה – איך אני אוריד עוד ערבי, אני אביא עוד תיקון.

עיסאווי פריג': חברים, יש מדינה חזקה ויש בה מערכת חוק.

עיסאווי פריג': מי שעובר על החוק, כולל חבר הכנסת אוחנה וכולל ביבי נתניהו, צריך להיות בכלא.

עיסאווי פריג': יש חוק.

עיסאווי פריג': למה אתם פוחדים ליישם את החוק?

עיסאווי פריג': אתם דורכים על כל חלקה טובה, שמסוגלת לבנות מקום טוב.

עיסאווי פריג': חברים, ואתם חבריי היהודים מיש עתיד ומהמחנה הציוני: אף אחד לא מעל החוק.

עיסאווי פריג': כולנו נגד טרור.

עיסאווי פריג': אף אחד.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד רק לא אמר את זה פה.

עיסאווי פריג': אבל ההזיה שהם מובילים אתכם אליה – אתם צריכים לחזור לאדם שבתוך כל אחד ואחד מאיתנו ולהגיד את דעתכם.

עיסאווי פריג': אל תיתנו להם תחרות – מי נלחם בערבים יותר.

עיסאווי פריג': הערבים הם לא שק החבטות.

עיסאווי פריג': הערבים – –

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – הם אזרחי המדינה.

עיסאווי פריג': והערבים – אסור שיהיה בתת-מודע של החשיבה שלכם – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – זה חוק נגד ערבים או חוק בעד ערבים.

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': לשם כך, אדוני, צריך לדחות את הצעת החוק שכאן.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז – אחרון הדוברים.

חמד עמאר: יסכם אחריו השר אלי כהן.

חמד עמאר: עד חמש דקות, אדוני, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, באמת, אני לא רוצה לפרגן לממשלה, אז אני אפרגן לחבר הכנסת אמיר אוחנה, שהצליח להביא לנו חוק כל כך פנטסטי, באמת – חוק הכניסה לישראל.

מוסי רז: ומה אומר החוק הזה?

מוסי רז: הוא אומר שבאותה ירושלים שהממשלה נשבעת לנו כל הזמן שהיא כל כך חשובה לה והיא בירת ישראל לנצח נצחים – ורק היום, אגב, ראינו דוגמה מתחום אחר, של הוותמ"ל שהממשלה הזאת כל כך מקדמת, שבירושלים לא בונים, אבל לגרש אפשר בירושלים – שבאותה ירושלים אין שוויון.

מוסי רז: הפעם הם מודיעים את זה בצורה ברורה.

מוסי רז: התושבים הערבים הפלסטינים בירושלים, שאזרחות, הממשלה הזאת לא מוכנה ולא רוצה להעניק להם – ואגב, פה, כיוון שהצטלמתי עם חברת כנסת אחת לפחות שלא ידעה את זה, אני מנחש שיש עוד חברי כנסת בימין שאפילו לא יודעים את זה, כי בשביל מה לדעת?

מוסי רז: לגרש אפשר גם בלי לדעת.

מוסי רז: אפשר פשוט לזרוק שנאה לכל הכיוונים.

מוסי רז: ובעצם, מה הם מציעים?

מוסי רז: שאנחנו, שבעצם סיפחנו אלינו במהלך לא חוקי את תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים ולא נתנו להם אזרחות, נוכל עכשיו גם לשלול להם את התושבות.

מוסי רז: איזה יופי של פטנט.

קריאות: – – –

מוסי רז: אם חבר הכנסת אוחנה או אחרים בימין הקיצוני חושבים שזו – סליחה, היושב-ראש, אני לא יכול לדבר ככה.

חמד עמאר: חבריי חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

חמד עמאר: מי שלא רוצה לשמור על השקט יכול לצאת החוצה לדבר כמה שהוא רוצה.

חמד עמאר: תודה רבה לכולם.

חמד עמאר: בבקשה, אתה יכול להמשיך.

מוסי רז: אם חברי הכנסת שמציעים את החוק הזה חושבים שזו השיטה להבטיח ביטחון, מה היא קשורה לתושבים?

מוסי רז: אולי תציעו שגם נשלול אזרחות מרוצחים?

מוסי רז: נשלול גם אזרחות.

מוסי רז: שמעתי כבר שהצעתם, לדוגמה, לשלול את האזרחות של יגאל עמיר ועמי פופר ויונה אברושמי – אגב, הוא גר בירושלים המזרחית, תשללו לו את האזרחות.

מוסי רז: לא, זה כמובן לא, כי אתם בעצם בחקיקה הזאת מגבירים עוד את האי-שוויון באותו מקום שאתם טוענים שהוא בירת ישראל, אבל אתם עושים הכול על מנת שלא תהיה – –

יהודה גליק: אנחנו טוענים – – –

מוסי רז: – – לא בירה של ישראל ולא של אף אחד אחר; להמשיך את האי-שוויון הזה, שמתחיל במילה שמתחילה באל"ף – ולא רוצה להגיד אותה עוד פעם, לא כי אני פוחד, אלא כי אתם יודעים טוב מאוד מהי – ואתם עושים את זה עכשיו גם בחקיקה.

מוסי רז: פשוט מאוד בחקיקה.

מוסי רז: אתם מכניסים את זה לחוק – מה שעד עכשיו זה היה בכאילו.

מוסי רז: לא נתנו להם אזרחות, אבל לא היה חוק שקובע את זה.

מוסי רז: עכשיו בעצם גם ישללו את התושבות.

מוסי רז: הרי אתם לא מאמינים בזה בעצמכם.

מוסי רז: עכשיו, מה קורה עם אותם תושבי ירושלים?

מוסי רז: העלה פה אתמול חבר הכנסת אחמד טיבי, בצדק, את העובדה שאותם אנשים שהולכים למשרד הפנים, נתקלים בזלזול הגדול בשיח' ג'ראח בירושלים המזרחית, שמעמידים אותם בחוץ, והם לא יכולים לקבל שם שום שירות כפי שאזרחי ישראל מקבלים.

מוסי רז: ואתם טוענים שירושלים מאוחדת, אבל לאותם תושבים – עזוב רוצחים, אמרת, תפסת שלושה רוצחים, יופי – יש 360,000 איש שרוצים שירות.

מוסי רז: האם מותר להם לקבל את השירות הזה בתל אביב?

מוסי רז: מה פתאום, הם תושבי ירושלים המזרחית, אסור להם לקבל, כי הם לא אזרחים, הם תושבים.

מוסי רז: האם מותר להם לקבל בירושלים המערבית?

מוסי רז: הרי ירושלים היא עיר אחת, היא בירת ישראל, היא מאוחדת – לא, מה פתאום.

מוסי רז: ירושלים מאוחדת בעיני הממשלה הזאת רק במקום שזה נועד להפלות את תושביה הערבים.

מוסי רז: בכל מקום אחר היא איננה מאוחדת, ואתם יודעים את זה.

מוסי רז: בכל מקום אחר אתם מחוקקים את החוקים האלה שנועדו להגביר את האפליה כאילו שהאנשים האלה באו לכאן – חוק הכניסה לישראל, כאילו שהם נכסו לישראל.

מוסי רז: הרי מדובר על אנשים שנולדו, לא זזו מהמקום שבו הם נולדו.

מוסי רז: בצורה הזאת אתם פשוט מכניסים לחקיקה בצורה ברורה את האפרטהייד.

מוסי רז: אם אתה רוצה, חבר הכנסת אוחנה, להילחם בטרור כפי שאתה טוען – ומה לעשות, החוק הזה מראה שאתה לא צודק בטענה שלך – בבקשה, תציע להחיל את זה גם על יהודים.

אמיר אוחנה: – – –

מוסי רז: תציע להחיל את זה על אזרחים.

מוסי רז: נראה אותך מציע לעשות דבר כזה.

אמיר אוחנה: הוא חל על מי שלא מעורב בטרור?

מוסי רז: כל רצח, כל הפרת אמונים, אולי גם שוחד, שזאת עבירה חמורה.

אמיר אוחנה: רק תדייק.

אמיר אוחנה: הוא חל על מי שלא מעורב בטרור?

מוסי רז: מה?

אמיר אוחנה: החוק חל על מי שלא מעורב בטרור?

מוסי רז: לא, אבל הוא חל – –

אמיר אוחנה: אז למה אתה אומר?

מוסי רז: – – רק על מי שמעורב מעם אחד.

אמיר אוחנה: לא, לא, מי שמעורב בטרור – –

מוסי רז: רק על מי שמעורב מעם אחד – –

אמיר אוחנה: – – בין שהוא יהודי – –

מוסי רז: – – כי הוא תושב, כי אתה לא הסכמת – –

אמיר אוחנה: – – בין שהוא ערבי – –

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

אמיר אוחנה: – – בין שהוא נוצרי – –

מוסי רז: – – ולא רצית לתת לו אזרחות.

אמיר אוחנה: – – תישלל תושבותו.

מוסי רז: ולכן, זה חוק אפרטהייד לכל דבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר אלי כהן.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת – – –

יואב קיש: לא, אני מסכם.

חמד עמאר: זה מה שביקשו.

יואב קיש: אני מסכם.

יואב קיש: יושב-ראש הוועדה, מה – – –

אלי כהן: – – –

יואב קיש: אז אני אהיה אחריו.

יואב קיש: אתה רוצה לוותר?

יואב קיש: אז תוותר.

יואב קיש: אז אני אסכם.

חמד עמאר: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת יואב קיש.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: התבקשנו בשם הממשלה שיסכם את זה השר.

יואב קיש: הוא ויתר על הסיכום, אז אני.

חמד עמאר: אז אתה תסכם.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

חמד עמאר: אין לך הגבלת זמן.

יואב קיש: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

יואב קיש: מעניין אותי, חברי האופוזיציה מהצד הזה – אתם לא עליתם לדבר.

יואב קיש: האם אתם תומכים בהצעת החוק או לא?

יואב קיש: מה קורה?

יואב קיש: חברי איתן כבל, אתם תומכים בהצעת החוק?

איציק שמולי: אני תומך.

יואב קיש: אתה תומך.

יואב קיש: איציק שמולי תומך.

יואב קיש: מיקי לוי, אתם תומכים בהצעת החוק?

איתן כבל: חלק מאיתנו.

יואב קיש: אתה תומך.

יואב קיש: חלק, זאת אומרת, אין החלטה סיעתית; כל אחד לפי החלטתו.

יואב קיש: הבנתי.

יואב קיש: טוב.

יואב קיש: אז לכל חברי הכנסת שעלו לכאן מהרשימה המשותפת, יש לי כמה מסרים מאוד פשוטים להגיד לכם.

אמיר אוחנה: ומרצ.

אמיר אוחנה: גם מרצ.

יואב קיש: גם מרצ, כן.

יואב קיש: ירושלים המזרחית שוחררה ב-1967.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: בשנה שעברה חגגנו 50 שנה לשחרור.

יואב קיש: הייתה מסיבה גדולה של 50 שנה לשחרור.

יואב קיש: הכיבוש נגמר ב-1967.

יואב קיש: הזכות שלנו יותר משלושת אלפים שנה, אתם לא תבואו ותטיפו לנו מוסר על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: מעבר לכך, יושב פה, עומד פה חבר הכנסת זחאלקה, שחבר כנסת מהסיעה שלך נמצא בכלא על סיוע לטרור – אתה בא להטיף לנו מוסר?

יואב קיש: אין לך בושה?

יואב קיש: אתם מסיתים לטרור.

יואב קיש: תסתכלו על כל הערבים בסביבה.

יואב קיש: הם היו רוצים לגור פה במדינת ישראל, להגיד תודה כל בוקר שהם תחת שלטון של מדינת ישראל, ולא של סוריה או ירדן או מדינה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: תאמינו לי, אתם כנראה התבלבלתם.

יואב קיש: אני יודע, כשאתם מתפללים אתם אומרים: אללה אכבר – –

איימן עודה: יש בחירות?

יואב קיש: – – נכון?

יואב קיש: אתם מתפללים, אתם אומרים: אללה אכבר.

איימן עודה: יש בחירות?

יואב קיש: אתם צריכים להגיד איזראל אכבר; לזה אתם צריכים להגיד תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

איימן עודה: תתבייש לך.

איימן עודה: אתה לא מבין על מה אתה מדבר.

יואב קיש: אתם צריכים להגיד תודה שאתם – –

איימן עודה: אתה מבין על מה שאתה מדבר בכלל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: – – אזרחי מדינת ישראל.

יואב קיש: את התודה הזאת אתם צריכים להגיד – –

קריאות: – – –

יואב קיש: – – לא לעלות לפה ולבכות.

קריאות: – – –

יואב קיש: לא לעלות לפה ולבכות.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואב קיש: תגידו תודה – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

יואב קיש: – – שאתם אזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

חמד עמאר: תשב, בבקשה.

חמד עמאר: תשב, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – להצטער, לבקש סליחה – – –

איימן עודה: חמד, אתה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואב קיש: תעלו פה, תגידו תודה שאתם אזרחי מדינת ישראל.

קריאות: – – –

יואב קיש: זה מה שאתם צריכים להגיד תודה.

יואב קיש: חוצפה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יואב קיש: חוצפה.

יואב קיש: החוק הזה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

קריאות: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

יואב קיש: החוק הזה בא להצביע על אותם תושבים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

יואב קיש: – – שפועלים נגד מדינת ישראל – –

אמיר אוחנה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

יואב קיש: – – לקחת להם את הזכויות.

יואב קיש: מה אנחנו אומרים?

אמיר אוחנה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

יואב קיש: אתה פועל בטרור נגד מדינת ישראל – לא יהיו לך זכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

קריאות: – – –

יואב קיש: לא נשלם לך ביטוח לאומי.

יואב קיש: מה פתאום.

קריאות: – – –

יואב קיש: חוצפה שכזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

קריאות: – – –

יואב קיש: עולים פה לדוכן ומסיתים, קוראים לטרור במקום להגיד תודה – –

טלב אבו עראר: אללה הוא אכבר.

יואב קיש: – – שאתם אזרחי מדינת ישראל.

קריאות: – – –

יואב קיש: חוצפה.

חמד עמאר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אללה אכבר.

חמד עמאר: עבד – – –

יואב קיש: אתם צריכים להתפלל ולהודות שאתם אזרחי מדינת ישראל.

חמד עמאר: חברי הכנסת – סליחה, סליחה.

יהודה גליק: למה – – –

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי עולה פה חבר הכנסת זחאלקה, בחוצפה לא נורמלית, ובמקום להגיד – –

יהודה גליק: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יהודה גליק.

יואב קיש: – – תודה שהוא אזרח מדינת ישראל, הוא בא ומפיץ שקרים וקורא – –

קריאות: – – –

יואב קיש: – – להסתה כנגד מדינת ישראל.

איימן עודה: – – –

יואב קיש: אני לא אתן לו את זה.

יואב קיש: אני לא אתן לו את זה.

יהודה גליק: – – –

יואב קיש: גליק, חבר הכנסת גליק, אתה לא שמעת.

יואב קיש: לא היית פה לשמוע את דברי הבלע והשקר שהם אמרו.

יואב קיש: לא אעבור על זה בשתיקה.

יואב קיש: אנחנו שחררנו ב-67' ואנחנו חגגנו 50 שנה לשחרור, וזו האמת.

יואב קיש: קשה להם לשמוע את זה, אבל זו האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אללה אכבר.

טלב אבו עראר: שהוא יתנצל, שהוא יתנצל.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מילת אללה אכבר היא מילה גדולה, לכן אני מבקש שלא להכניס את זה לתוך הדיון, ואני מבקש מהדובר – באמת, אמרת מילה מאוד קשה.

יואב קיש: מה אמרתי?

חמד עמאר: אמרת:

חמד עמאר: במקום להגיד אללה אכבר – – –

אחמד טיבי: זאת פגיעה בדת.

יואב קיש: לא התכוונתי.

יואב קיש: לא התכוונתי לפגוע בדת.

חמד עמאר: זאת פגיעה, אז אני מבקש ממך שתתנצל.

יואב קיש: מה שהתכוונתי להגיד – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה, תודה לכם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: סליחה, הוא מבקש עכשיו לתקן את עצמו.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואב קיש: אני אגיד בצורה הכי ברורה: לא התכוונתי לפגוע בדת.

יואב קיש: התכוונתי שאתם צריכים להגיד תודה ולברך שאתם אזרחי מדינת ישראל ולא אזרחי סוריה, כי אם הייתם בסוריה, אתם כנראה אפילו לא הייתם מגיעים לשבת בשום מקום.

יואב קיש: פשוט חוצפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכובש לא אומרים תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכובש לא אומרים תודה רבה.

יואב קיש: החוק הזה מתקן ובא להסדיר מצב אבסורדי – –

איימן עודה: יש לנו בעיה, אנחנו עַם עִִם כבוד.

יואב קיש: – – שבו תושב קבע של מדינת ישראל – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת איימן עודה, הדובר אמר שהוא טעה, ולכן אני מקבל את זה.

חמד עמאר: אני מבקש עכשיו שלא להפריע.

חמד עמאר: כל מי שיפריע, אני אוציא אותו החוצה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואב קיש: מה שאמרתי – שלא התכוונתי לפגוע בדת.

קריאה: – – –

חמד עמאר: כן, נכון.

יואב קיש: אני מכבד את האסלאם, כמו כל דת אחרת, ואין לי שום דבר כנגד האסלאם, זה בוודאי.

יואב קיש: אבל מה שאני כן אמרתי זה שאתם צריכים להגיד תודה ולברך כל יום שאתם תושבי מדינת ישראל.

קריאה: – – –

יואב קיש: אזרחים, במקרה הזה אזרחים, וגם מי שתושב.

קריאות: – – –

יואב קיש: גם תושבי מזרח ירושלים צריכים לברך כל יום שהם נמצאים בישראל ולא בסוריה.

יואב קיש: תראו מה קורה לכם בסוריה, שמעתם היטב.

יואב קיש: אני לא מוכן לכך – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

יואב קיש: – – שחברי כנסת עולים לפה, מנצלים את הזכות הגדולה שקיבלתם, להיות חברי כנסת, ומשמיצים את מדינת ישראל, שנלחמת על זכויות אזרחים, ששומרת על האזרחים שלה.

יואב קיש: ואתם באים לפה ועל מי אתם מגינים?

יואב קיש: על אלה שעוסקים בטרור?

יואב קיש: על אלה שפועלים נגד מדינת ישראל בהפרת אמונים?

יואב קיש: אלה שרוצים לקבל ביטוח לאומי בצד אחד ובצד השני לעסוק בטרור?

יואב קיש: זה לא יקרה.

יואב קיש: החוק הזה מסביר את זה, החוק הזה מבהיר את זה, והוא יעבור על אפכם ועל חמתכם.

יואב קיש: אני רוצה לסכם את דבריי.

יואב קיש: מצטער שעליתי לטונים, ועכשיו אני קצת צרוד, ויש היום עוד יום חקיקה ארוך.

יואב קיש: אני אסכם את דבריי ואומר: החוק הזה בא להסדיר מהלך אבסורדי שבו תושב קבע במדינת ישראל עוסק בטרור, פוגע במדינה וממשיך – עולם כמנהגו נוהג.

יואב קיש: זה לא ייתכן, זה לא יימשך.

יואב קיש: מדינת ישראל תסדיר בחקיקה את הכלים הדרושים בשביל שהרשות המבצעת תוכל למנוע את האבסורד הזה, וכך יימנעו מאותו טרוריסט, אותו אדם שפוגע ביד אחת במדינת ישראל, יימנעו ממנו ההטבות שמדינת ישראל נותנת לו ביד השנייה, וזה יהיה על אפכם ועל חמתכם.

יואב קיש: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 1–2 – 64 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 64, נגד – 18, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: – – –

חמד עמאר: אחרי ההצבעה.

קריאות: – – –

יואב קיש: למה?

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: לפתוח לו את המיקרופון, בבקשה.

חמד עמאר: התייעצתי עם מזכירת הכנסת, והיא אמרה: לפני קריאה שלישית.

חמד עמאר: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לאור מהות החוק, לאור הדברים שנאמרו ולאור התבלבלות חלק מאנשי האופוזיציה, הרשימה המשותפת מבקשת לראות בהצעה הצבעת אי-אמון.

חמד עמאר: מי נציג הממשלה?

חמד עמאר: אתם רוצים לקיים את ההצבעה עכשיו או – היום?

קריאה: עכשיו.

חמד עמאר: מי שמצביע בעד החוק – מצביע בעד הממשלה ומצביע בעד החוק; מי שמצביע נגד – מצביע נגד הממשלה ונגד החוק.

חמד עמאר: מי שמצביע בעד הוא בעד החוק ונגד האי-אמון; מי שמצביע נגד הוא נגד החוק ובעד האי-אמון.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 48 נגד – 18 נמנעים – 6 חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30), התשע"ח–2018, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 48, נגד – 18, נמנעים – שישה.

חמד עמאר: החוק עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: הצעת האי-אמון נדחתה.

חמד עמאר: אני קורא לחבר הכנסת אמיר אוחנה לברך.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לכל מי שהיה שותף בגיבוש הצעת החוק הטובה, הנכונה, הצודקת הזאת, שבוודאי לא תחסל את הטרור, אבל היא חלק ממארג כולל של מאבק בטרור.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לעוזריי לשעבר עו"ד יונתן עוז, אורדן סוחמי ובן זילברברג ולעוזריי בהווה איתי גלינר וגיא לוי, שליוו את הצעת החוק הזאת.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לחבריי בוועדת הפנים, ובעיקר ליושב-ראש ועדת הפנים חברי יואב קיש ולחברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, שעמדו איתן נגד הניסיונות לקחת את הכוח מנבחרי הציבור, לקחת את הכוח מהשרים לידי המשפטנים, והצלחנו בדבר הזה.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לצוות הוועדה כולו, כולל היועצים המשפטיים, שעשו עבודה נאמנה ונתנו עצות טובות והצליחו להביא את הצעת החוק הזאת לבית.

אמיר אוחנה: לבסוף, אני קורא לשר הפנים – שלצערי, לא נמצא פה – ולשרי הפנים שיבואו אחריו להפעיל את הסמכות שלהם ולשלול תושבות קבע מכל מי שמעורב בטרור – יהודים, ערבים, דרוזים.

אמיר אוחנה: כל תושב שמעורב בטרור צריך לשלול את תושבות הקבע שלו.

אמיר אוחנה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת.

יואב קיש: לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, על פי הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה, מבקשים אנו מהכנסת לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות כך שחלק מההצעה יכלול את סעיפים 1, 2 ו-4 להצעת החוק וחלק אחר מההצעה יכלול את סעיף 3 להצעת החוק.

יואב קיש: מדובר על הצעת חוק המאבק בטרור מ/1201.

יואב קיש: הסיבה לפיצול – מכיוון שסעיף נוסף הוא רחב יותר מאשר ההסדרים הספציפיים לחוק ללוויות מפגעים, והוא מתייחס לסמכויות כלליות של המשטרה, ביקשנו לפצל.

יואב קיש: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: נא לשבת, בבקשה.

חמד עמאר: אני הפעלתי את ההצבעה, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה – 62 נגד – 7 נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 62, נגד – שבעה, אין נמנעים.

חמד עמאר: החלטת ועדת הפנים עברה ואושר הפיצול.

חמד עמאר: [מס' מ/1196; דברי הכנסת, חוב י"ז, ישיבה 313, עמ' 27149; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: גפני, תנסה לדבר גם על מה שאתה חושב על זה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, רעיון טוב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018.

משה גפני: ביקשו חבריי באופוזיציה בוועדת הכספים שאני אגיד את כל מה שאני חושב על הפחתת הגירעון והכול, אבל החלטתי שלא להגיד.

משה גפני: אולי אני אצטרך בשבוע הבא, אז אני סתם אבזבז עכשיו?

משה גפני: אז עכשיו אני אגיד רק את הדברים שאישרנו.

משה גפני: להגיד שאני שבע רצון ממה שקורה?

משה גפני: אני לא שבע רצון.

משה גפני: מה שקורה בקואליציה – לא צריכים לקרות דברים כאלה, וקורים, לצערי הרב.

רויטל סויד: גפני, מה קורה?

רויטל סויד: בוא, תשתף אותנו במה שקורה.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

לאה פדידה: המצלמה מכוונת אליך.

רויטל סויד: תשתף אותנו במה שקורה.

משה גפני: למה ירדו המצלמות?

משה גפני: בלאו הכי מצלמים דברים שלא היה צריך ולא – – –

רויטל סויד: יש בחירות?

רויטל סויד: אין בחירות?

רויטל סויד: יש חוק גיוס?

רויטל סויד: אין גיוס?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא מנהלים ככה את המדינה.

משה גפני: צריך לנהל את זה אחרת – –

איציק שמולי: גפני, לך אין פריימריז, מה אתה בוכה?

איציק שמולי: אין לך פריימריז, מה אתה בוכה?

משה גפני: – – אבל מה אני אגיד לכם, אני מתגבר על יצרי.

משה גפני: בהצעת חוק זו מוצע לתקן את חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית, התשע"ב–1992, ולהעלות את שיעור הגירעון הקבוע ביחס לשנים 2019–2024 ואליך.

משה גפני: לגבי שנת 2019, הגירעון יעמוד על שיעור של 2.9% במקום 2.5%.

משה גפני: אני תומך בזה בכל ליבי.

משה גפני: אני חושב שזה נכון, ואני חושב שגם חברי האופוזיציה, באופן עקרוני, לו זה היה עומד לעצמו, היו תומכים בזה.

משה גפני: זה דבר נכון.

משה גפני: לגבי שנת 2020, הגירעון יעמוד על שיעור של 2.5% במקום 2.25%.

משה גפני: לגבי שנת 2021 הגירעון יעמוד על שיעור 2.25% במקום 2%.

משה גפני: לגבי שנת 2022, הגירעון יעמוד על שיעור של 2% במקום 1.75%, ובשנת התקציב 2024 ואילך – באופן שמדי שנה לא יעלה על 1.5%.

משה גפני: כמו כן, בהצעת החוק מוצע להגדיל את סכום ההוצאה הממשלתית לשנת התקציב 2019 באופן שלא יעלה על 3% ביחס לסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2018.

משה גפני: מוצע לעשות כן נוכח גידול ניכר בהוצאה הצפויה על שירותים חברתיים.

משה גפני: כשאושר התקציב הדו-שנתי לשנת 2017 ו-2018 קבענו שיהיה תקציב התאמות במעבר בין שנת 2017 לשנת 2018.

משה גפני: זה תקציב מעבר משנת כספים לשנת כספים חדשה.

משה גפני: חוק תקציב המדינה לשנת 2018–2017 קובע שהממשלה תביא את תקציב ההתאמות לאישור ועדת הכספים לא יאוחר מיום 10 בדצמבר 2017.

משה גפני: תקציב ההתאמות לא הגיע בזמן, אלא בסוף חודש ינואר של שנת 2018.

משה גפני: אני מבקש לומר לחברי הכנסת: תקציב ההתאמות הוא תקציב שאנחנו קבענו בוועדת הכספים, כאשר הגיע התקציב הדו-שנתי; חלק עתרו לבג"ץ, חלק היו נגד אבל הצביעו בעד בגלל המחויבות הקואליציונית.

משה גפני: זה היה דבר שמלכתחילה לא היה פשוט.

משה גפני: המדינה היחידה שבה יש תקציב דו-שנתי היא בחריין.

משה גפני: אין מדינה בעולם היום, עדיין, שיש לה תקציב דו-שנתי.

משה גפני: התקציב הוא תקציב חד-שנתי.

משה גפני: קשה לדעת גם את הגירעון, גם את הצמיחה, מה שהולך לקרות במהלך כמעט שלוש שנים.

משה גפני: המשמעות של העניין הזה, אמרנו: נצטרך במעבר בין שנה לשנה, לקראת סוף השנה הראשונה של התקציב הדו-שנתי, תקציבים מיוחדים כדי להתאים את המצב לשנת הכספים הבאה, מכיוון שלא מאשרים תקציב חדש.

משה גפני: היה פה מישהו שקרא לזה "קופה קטנה של גפני", אבל זה פשוט לא היה נכון, בגלל שזו לא היה קופה קטנה – זה היה קופה גדולה, וזה גם לא היה של גפני אלא של הכנסת, של הוועדה, שעושה דברים, למשל: צריך כסף לנכים.

משה גפני: התברר במהלך השנה שאין כסף לנכים, אז ביקשנו שיהיה תקציב התאמות.

משה גפני: אגף התקציבים באוצר לא הביא את מה שהוא היה צריך להביא ב-10 בדצמבר 2017 על פי החוק.

משה גפני: הוא הביא את זה מאוחר יותר.

משה גפני: זה מה שאנחנו דנים בו עכשיו, ומחר אולי אפילו נצביע על זה.

משה גפני: הוא הגיש תזכיר חוק, ותזכיר החוק מדבר על 29 במרס, ואנחנו בוועדה הקדמנו את זה ל-15 במרס.

משה גפני: אבל שתדעו שאגף התקציבים עבר על החוק; הוא לא עשה את מה שהוא צריך לעשות.

משה גפני: לא יודע למה אין סנקציות על מי שעובר על החוק בממשלה – לפחות איזה עד מדינה קטן.

משה גפני: חבר הכנסת רוזנטל, אני אומר, הם עוברים על החוק.

משה גפני: אגף תקציבים עבר על החוק, ומותר לו.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: לפחות שיהיה להם איזה עד מדינה קטן בדרך.

מיקי רוזנטל: אמרתי, אצלי חותמים – – –

משה גפני: אמרת, בוועדה אמרת שיירשמו אצלך.

משה גפני: לא חשוב.

מיקי רוזנטל: אצלי חותמים מי שרוצים להיות עדי מדינה – – –

עיסאווי פריג': למה אתה מדבר נגד הממשלה?

משה גפני: לא דיברתי נגד הממשלה, אמרתי – – –

עיסאווי פריג': הוא דיבר נגד ראש הממשלה.

משה גפני: לא דיברתי נגד – נגד ראש הממשלה דיברתי?

עיסאווי פריג': ככה זה נשמע.

משה גפני: לא, לא דיברתי נגד ראש הממשלה.

משה גפני: אם הייתי מדבר נגד ראש הממשלה הייתי חוזר בי.

עיסאווי פריג': אבל למה אצה להם הדרך?

משה גפני: שאלה טובה.

משה גפני: נדון על זה.

משה גפני: בינתיים עוד לא מביאים לך את תקציב המדינה.

משה גפני: יגיע תקציב המדינה – תגיד: למה אצה להם הדרך.

משה גפני: אני בעד להביא את תקציב – – –

עיסאווי פריג': אתה אמרת "בינתיים".

עיסאווי פריג': מעניין.

משה גפני: אני אגיד לך בדיוק.

משה גפני: אם אכן הממשלה תמשיך והכול זה – ואין בעיות, אז זה בסדר שמביאים את זה מוקדם יותר.

משה גפני: אני לא בטוח מה הולך להיות, ולכן אני אומר את זה בהסתייגות.

עיסאווי פריג': אתה מתנה.

משה גפני: אני חושב שמן הראוי היה שמשרד האוצר יבוא לוועדת הכספים ויגיד שהוא לא יצליח לעמוד בלוח הזמנים, בגלל שהקדימו את תקציב 2019 הקבוע בחוק, ולהספיק להניח את תקציב ההתאמות ואת הסיבות לכך – וזה לא נעשה, לצערי הרב.

משה גפני: חברי הוועדה ואנוכי הקדמנו את המועד להבאת תקציב ההתאמות על ידי הממשלה לאישור ועדת הכספים – במקום 29 במרס יהיה 15 במרס.

משה גפני: אני מבקש לאשר את החוק הזה.

משה גפני: החוק הזה הוא חוק טוב.

משה גפני: זה לא משנה, ממשלה טובה, לא טובה – אני אגיד לכם בשבוע הבא אם היא טובה או לא טובה, אני אראה מה המצב – אבל החוק הזה הוא חוק טוב.

משה גפני: החוק הזה מעלה את יעד הגירעון ומאפשר הוצאות חברתיות אמיתיות שעושים, למשל הנושא של תקציב הנכים ונושאים רבים ומגוונים אחרים.

משה גפני: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש בכל סיטואציה שאנחנו לא ניקלע אליה לאשר את החוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת המסתייגים כפי שהועברה לנו.

חמד עמאר: ראשון המסתייגים – חבר הכנסת מוסי רז.

חמד עמאר: בבקשה, עד חמש דקות.

קריאה: רשום לו חמש.

חמד עמאר: אנחנו מקבלים רשימה מסודרת מהמזכירות, ולפי הרשימה שקיבלתי, חמש דקות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חמש דקות, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אני רואה ששר האוצר לא פה.

מוסי רז: אני חושב שהיה טוב אם הוא היה יושב פה כשמקיימים דיון כזה חשוב.

מוסי רז: אני חושב שהצעת החוק שהביא לכאן יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני היא בעצם סוג של הודאה של הממשלה שהמדיניות – כפי שראה אותה בנימין נתניהו במשך השנים, וגם הממשלה שלו – של צמצום הגירעון בצורה קיצונית מדי היא מדיניות מוטעית.

מוסי רז: יש למדינת ישראל משאבים שבאים מהאזרחים והאזרחיות העובדים שלה שמשלמים מיסים.

מוסי רז: בזיעת אפם הם מביאים את הדברים האלה.

מוסי רז: יש למדינת ישראל משאבים לאפשר רווחה גדולה יותר לאזרחי ישראל, להעלות את הקצבאות, לשפר את החינוך, לשפר את הבריאות, את הבנייה של התשתיות ועוד דברים רבים אחרים.

מוסי רז: הקיצוץ הקיצוני מדי שהיה בתקציבים בשנים האחרונות, שעוד החל מאז תקופתו של נתניהו כשר אוצר – בעצם גם הממשלה רואה היום שהוא היה דבר לא נכון, והיא באה ומציעה משהו הרבה יותר מתון, וקצת "מודה ועוזב ירוחם".

מוסי רז: כמובן שזה יותר טוב מהמצב הקיים, אבל אנחנו הצענו הסתייגויות כדי לשפר את המצב יותר, כי אין שום סיבה שהגירעון יוגדל רק בצורה הקטנה שהציע כאן יושב-ראש ועדת הכספים, בעצם בשם הממשלה, שיזמה את הדבר הזה.

מוסי רז: אם נעשה את זה נוכל להתמודד ביתר הצלחה עם האתגרים של החברה הישראלית, שעם חלקם התמודדנו כאן בשנים האחרונות, כמו קצבאות הנכות שעברו כאן לאחרונה, נוכל לשפר את הפנסיה, נוכל לשפר דברים רבים אחרים.

מוסי רז: היום אנחנו רואים שבעצם יש גבייה יפה של מיסים, אבל בגלל הפחתה מוגזמת של הגירעון לא ניתן לעשות את הדברים האלה.

מוסי רז: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, כיוון שהיה כאן קודם דבר שבעיניי הוא חמור מאוד והוא מצטרף לדבר שקרה אתמול, אני רוצה להגיד בצורה ברורה – – –

חמד עמאר: אדוני חבר הכנסת, הודיעו לי עכשיו שהוסיפו לך עוד חמש דקות.

חמד עמאר: אני מוסיף לך.

מוסי רז: מאה אחוז, תודה.

מוסי רז: כל אזרחיות ואזרחי ישראל הם אזרחיות ואזרחים בזכות ולא בחסד.

מוסי רז: עכשיו אני בכלל לא מדבר על התושבים של ירושלים המזרחית, שהם בוודאי תושבים בזכות ולא בחסד, והם לא באו לשם.

מוסי רז: אבל כל האזרחיות והאזרחים הם אזרחים בזכות ולא בחסד.

מוסי רז: זה שעמד כאן

מוסי רז: קודם יושב-ראש ועדה ואמר: תגידו תודה שאתם אזרחים, תגידו תודה שאתם תושבים, זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

מוסי רז: זה שעמד פה אתמול שר ואמר שהאזרחיות הערביות יגידו תודה שנתנו להן זכות בחירה, זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

מוסי רז: אי-אפשר להסכים לדברים הללו, שבעצם יבואו לאנשים ויגידו להם: תגידו תודה ובזה בעצם תוותרו על הזכויות שלכם.

מוסי רז: זה גם מתקשר להצעת החוק שמדובר עליה עכשיו, אבל גם להצעה קודמת וגם למה שהיה אתמול.

מוסי רז: כי אם בן אדם צריך להגיד תודה שנתנו לו תושבות או שנתנו לו אזרחות, אז אולי לא מגיע לו שישקיעו בו; אולי לא צריך להפחית את הגירעון על מנת שנוכל להגדיל את הפנסיה – לא שהממשלה מציעה את זה, כן?

מוסי רז: אבל אולי נוכל שלא להגדיל את החינוך, את הבריאות, את ההשקעה בתשתיות, את השקעה ברווחתם של האזרחים, אם הם צריכים להגיד תודה על הדבר הזה.

מוסי רז: אף אחד ואף אחת לא צריך להגיד תודה לא ליושב-ראש הוועדה, לא לשר ולא לאף חבר כנסת ולא למדינה – לא על זה שנתנו זכות הצבעה לנשים; לא על זה שנתנו זכות הצבעה לערבים; לא על זה שנתנו זכות הצבעה ליהודים גברים.

מוסי רז: זה ניתן לאזרחים ולאזרחיות בזכות ולא בחסד, כי אנחנו רוצים להיות – לצערי, אנחנו ממש לא מספיק – מדינה דמוקרטית, שמכבדת שוויון זכויות לכולם, שמכבדת זכות הצבעה לכל האזרחים, שמכבדת גם את המצב הזה שנוצר, שיש תושבים שלא נותנים להם אזרחות אף שהם מבקשים במקרים רבים – במקרים רבים גם לא מבקשים; שנמצאים למעשה בשטח שנכבש.

מוסי רז: אנחנו בעצם מנסים עכשיו לשלול להם את התושבות, ולא בשם מאבק ביטחוני כלשהו, כי הרי אם זה היה מדובר בכך אז היו מציעים לשלול אזרחות גם מאנשים שעשו את אותו מעשה, אלא בשם ניסיון להראות שיש כאן שליטים שיוציאו את העיניים לאחרים.

מוסי רז: יש כאן אנשים שהם עם נעלה יותר, שהם יקבעו לעם שמתחתם, במין אפרטהייד שכזה, מה מותר לו ומה אסור לו.

מוסי רז: יום אחד בא שר ואומר: תגידו תודה שנתנו לנשים שלכם זכות הצבעה, ויום אחד בא יו"ר ועדה ואומר: תגידו תודה שנתנו לכם בכלל אזרחות.

מוסי רז: אחרי זה הוא גם אומר: תגידו תודה שנתנו לכם תושבות ותגידו תודה שאתם פה.

מוסי רז: הדבר הזה הוא בלתי נתפס.

מוסי רז: הפטרנליזם הזה של נציגי הקואליציה פעם אחר פעם כלפי אזרחי ישראל, פעם ערבים, פעם נשים – וגם כלפי אנשים שהם לא אזרחי מדינת ישראל, בירושלים המזרחית – זה דבר שחייב לעבור מהעולם לאלתר, כי אחרת לא נוכל להתמודד עם שום סוגיה שקשורה בצדק.

מוסי רז: צדק חברתי לא נעצר בקו ירוק כלשהו; הוא לא נעצר בקו מדומיין כלשהו; הוא לא יכול להיעצר שם.

מוסי רז: צדק חברתי כולל צדק לכולם.

מוסי רז: הוא כולל צדק גם לגר, גם לתושב, גם לאלה שרוצים לגרש מפה עכשיו ומשקיעים בזה מאות מיליוני שקלים.

מוסי רז: גם זה חלק מתוואי הגירעון הזה, לאחר שבזבזו הרבה יותר מכמה מאות מיליונים על מתקן שסוגרים אותו עכשיו.

מוסי רז: צדק חברתי הוא לכולם ולכולן: לנשים, לגברים, לאזרח, לגר, לתושב – לכולם.

מוסי רז: אם לא נלמד את הדבר הזה, אם ימשיכו כל הזמן, יו"רי ועדות, שרים, נציגים, להגיד: תגידו תודה שזה מה שנתנו לכם, אז אנחנו לא נתקדם לשום מקום, גם אם ניתן בהחלטות, גם אם נעזור בהחלטות לתושבים ולאזרחים בהגדלת רווחתם האישית.

מוסי רז: לכן, הדבר הזה הוא בלתי נסבל.

מוסי רז: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה, עד חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברות וחברי הכנסת, אנחנו עומדים על סיפו של תקציב המדינה.

מאיר כהן: אני רוצה לדבר על סוגיה שיש לי יותר מאשר תחושה שבעצם לוקחים תקציבים ומשחקים איתם בסכום אפס.

מאיר כהן: אני רוצה לדבר על תקציב החינוך.

מאיר כהן: אני רוצה לשנות – וכך אני חושב שצריך לעשות – את שמו של חוק חינוך חובה חינם לחוק חינוך חובה יקר.

מאיר כהן: חוק חינוך חובה יקר.

מאיר כהן: שאף אחד לא ישתעשע עם המילה הזאת "חינם", כי מזמן מזמן הפכנו את החינוך לדבר מאוד מאוד יקר.

מאיר כהן: אני רוצה שתדעו שההורים במדינת ישראל משלמים בתשלומי הורים – רשות וחובה – 4 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: 4 מיליארד שקלים משלמים הורים במדינה שחוק החינוך שלה הוא חובה וחינם.

מאיר כהן: לצערי הגדול רק אתמול התבשרנו שמשרד החינוך התיר למנהלים בחינוך הציבורי לגבות כסף על כך שהילדים שלהם – שהתלמידים שלהם – לומדים חמש יחידות.

מאיר כהן: אני משער שכולנו כאן עסוקים כל אחד בדפים שלפניו ולחשוב על מה הוא אומר ואיך הוא מנהל את הפריימריז שלו או לא את הפריימריז.

מאיר כהן: אבל אנחנו צריכים לחשוב.

מאיר כהן: אנא מכם, דקה אחת תחשבו: לאיזו מדינה הפכנו, שבה הורים שיש להם כסף יבואו לבית הספר, ישלמו כסף על כך שהבן שלהם או הבת שלהם ילמדו חמש יחידות אנגלית, חמש יחידות פיזיקה או חמש יחידות כימיה?

מאיר כהן: מה יעשו בדיוק אותם אנשים, אדוני שר האוצר, אדוני שר החינוך, שאין בידם מספיק כסף לשלם לאותם מוסדות?

מאיר כהן: איזה מין דבר ציני?

מאיר כהן: איזה מין דבר שעובר מתחת לרדאר וההורים והתלמידים לא נזעקים על כך?

מאיר כהן: לגדל ילד במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, על פי נתוני הממ"מ של הכנסת, עולה 200,000 שקלים מגן חובה ועד י"ב.

מאיר כהן: 200,000 שקלים.

מאיר כהן: משפחה שיש לה שניים או שלושה ילדים – תעשו את המכפלות.

מאיר כהן: אז אדוני שר האוצר, אנחנו מאוד מכבדים את עשייתך, וברור לנו שאתה בא ממקום טוב, אבל ראוי, כשמתכננים תקציב, לחשוב על הדברים הבוטים האלה, שאין להם מקום במדינה כמו מדינת ישראל.

מאיר כהן: אין להם מקום.

מאיר כהן: לייצר חינוך ציבורי שבתוכו אתה מאפשר, אדוני שר החינוך, למנהלים לגבות כסף על לימודי הילדים שלהם זאת תופעה פסולה.

מאיר כהן: ללא קשר לקואליציה ואופוזיציה צריכים לעלות לכאן כל חברי הכנסת ולהרים דגל אדום.

מאיר כהן: אסור שזה יהיה.

מאיר כהן: ואני מאוד מקווה, אדוני השר, ואני פונה לשר החינוך:

מאיר כהן: מייד תיתן הוראה להפסיק ולחזור בך מהרישיון או מהאישור הפסול הזה למנהלי בתי ספר לגבות כסף על לימודי הילדים שלהם.

מאיר כהן: היום בבוקר דחתה ועדת החינוך את יום חינוך ארוך.

מאיר כהן: עשו את זה גם קודמיו של השר הזה, ובכללם גם אנחנו, כשהיינו בממשלה.

מאיר כהן: אבל הגדילו לעשות היום ובאו לבקש דחייה לחמש שנים.

מאיר כהן: חבריא, הייתי שם; הייתי מנהל וראש עיר במקום שהיה חוק יום חינוך ארוך.

מאיר כהן: ובכל מקום שזה מתקיים יש צמצום פערים, ואם אנחנו חפצי חיים ודואגים לילדים שלנו, אז אנא, אדוני שר האוצר, אל תדחה את יישומו של החוק.

מאיר כהן: אני יודע שיש כל מיני תוכניות קטנטנות כאלה ואחרות, אבל שום תוכנית לא שקולה לדבר הטוב הזה, החוק שחוקק ב-1997.

מאיר כהן: ומי שמיישם אותו – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

מאיר כהן: מי שמיישם אותו יודע מעל לכל ספק ששם מצליחים לצמצם פערים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, היו זמנים שבהם תנועת הליכוד פעלה לפי הערכים והמורשת של מנחם בגין; ימים שבהם היה בליכוד כבוד גדול, עצום, לדמוקרטיה, לשלטון החוק, לממלכתיות, לבתי המשפט בישראל.

סתיו שפיר: אבל היום, אם לסכם לפי התגובות שאנחנו שומעים מאנשי הליכוד בתקשורת, אפשר לסכם את זה במשפט אחד: לא היה כלום כי לא יהיה כלום, ובכלל מותר לקבל מתנות, אבל לא שהיו מתנות, ומה פתאום שוחד, בחיים לא היה שוחד, אבל אם היה שוחד אז זה לא כזה נורא.

סתיו שפיר: ובקיצור: תסתכלו הצידה, יש פשפשים.

סתיו שפיר: בכך אפשר לסכם את המסר שיוצא ממפלגת השלטון כלפי השפל הערכי, המוסרי, השחיתות העצומה שמתגלה יום אחרי יום במערכת הפוליטית.

סתיו שפיר: אני רואה שהשרים שלנו משתעשעים.

סתיו שפיר: כנראה זה מצחיק אותם באיזושהי צורה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, נא לשמור על השקט.

יחיאל חיליק בר: השרים, תודה.

יחיאל חיליק בר: השר כץ, תודה.

סתיו שפיר: גם השרים יכולים לכבד את הדיונים במליאה, אם הם כבר כאן בנוכחות כזאת – שלושה שרים שלמים.

יחיאל חיליק בר: השרים כץ, אנא.

סתיו שפיר: אני לא ראיתי אף אחד מנציגי הליכוד – התנועה שפעם דיברה בשם החלשים – אף אחד מנציגי הליכוד לא הגיע לדיונים.

סתיו שפיר: חבריי השרים, בבקשה.

סתיו שפיר: לא ייתכן, לא ייתכן שאני מדברת כאן – –

יחיאל חיליק בר: השרים, אם אתם רוצים לדבר בקול, אז אנא, בחוץ.

יחיאל חיליק בר: השר כץ, בבקשה.

סתיו שפיר: – – ומי שמפריע לדיון במליאה זה שרי הממשלה.

סתיו שפיר: תודה באמת שבאתם, שאתם מכבדים אותנו בנוכחות

סתיו שפיר: כם כאן במליאה, אבל בבקשה קצת כבוד גם לדיונים שנערכים כאן, גם אם הם לא מעניינים אתכם.

ג'מאל זחאלקה: – – – אחד מהשני.

סתיו שפיר: אני מדברת על התנועה שאתם מגיעים ממנה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – – אחד מהשני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

סתיו שפיר: אני לא ראיתי אף אחד מנציגי התנועה – – –

יחיאל חיליק בר: השר כץ, נו מה, מה, מה יהיה?

יחיאל חיליק בר: אז שאחד מכם יצא לדבר בחוץ ושאחד יישאר תורן.

סתיו שפיר: יושבים פה אנשים צעירים ביציע, ומה שהם רואים מהכנסת זה כנסת שלושת רבעי ריקה, השרים יושבים ומשתעשעים, והדיון לא מתקיים.

סתיו שפיר: אז בואו נראה איזה עוד דיונים לא התקיימו: לא ראיתי אף אחד מנציגי תנועת הליכוד, שבעבר דאגה לפערים חברתיים, משתתף באחת מהישיבות על דיוני התקציב בוועדת הכספים.

סתיו שפיר: דיברנו על תקציב הבריאות, קיווינו לראות תוספת של מיטות, תוספת של סיוע בפריפריה, כדי שאנשים בפריפריה, בנגב, ובגליל ובגולן יפסיקו למות יותר מאנשים במרכז הארץ בגלל מחסור בשירותי בריאות, ש-5,000 איש בשנה, 5,000 ישראלים, שמתים מזיהומים בבתי החולים לא ייאלצו להיפגע ככה בגלל שהממשלה שלהם לא מוכנה להשקיע כסף במערכת הבריאות.

סתיו שפיר: על זה סגן השר ליצמן, אגב, לא מוכן להפיל ממשלה; על המחסור בתקציבים – המנכ"ל שלו במשרד אמר שזה נס רפואי שמערכת הבריאות בכלל מתקיימת עם כאלה תקציבים, וזה מאיש שעבד באגף תקציבים עד לפני שנייה, אבל השר ליצמן לא מוכן להתפטר על דבר כזה או לפרק ממשלה.

סתיו שפיר: וחברי הליכוד, התנועה המפוארת בעבר, במקום לבוא, להתגייס ולהילחם למען אזרחי ישראל, עוסקים היום רק בדבר אחד: לשמור על הכיסא שלהם בכנסת – כן, גם את, חברת הכנסת קורן, שאמרה אתמול ששוחד הוא לא כזה פשע חמור.

סתיו שפיר: זה מה שנשאר מתנועת הליכוד.

סתיו שפיר: זה מה שקורה לכם.

סתיו שפיר: איך ייתכן?

סתיו שפיר: איך ייתכן שהתנועה הזאת, שבעבר הייתה שותפה לבניית המדינה ביחד עם התנועה שאני חלק ממנה, איך ייתכן שהיום כל מה שנשאר מכם זה רק תאוות השלטון, בלי שום ניסיון להיטיב עם אזרחי ישראל?

סתיו שפיר: אפס ניסיון לשמור על האזרחים ועל העתיד שלנו.

סתיו שפיר: כל מה שאתם עושים בשנה האחרונה זה להשחית את מוסדות השלטון, לפגוע במשטרה, לפגוע במערכת המשפט, לכבול את ידיה של התקשורת החופשית, לפגוע באזרחים טובים, שיוצאים ומנסים להניע פה שינוי לטובה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

סתיו שפיר: מכל התנועה המפוארת הזאת נשארנו עם חבורה של פוליטיקאים שמנסים לשמור על הכיסא שלהם גם במחיר החרבת המדינה.

סתיו שפיר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שפיר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: דב חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, יש לך עד עשר דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אנחנו מתכנסים היום, אדוני היושב-ראש, כדי לדון בחוק הפחתת הגירעון, שהוא בעצם החוליה הראשונה בחוקי התקציב שעומדים בפנינו, עמיתיי חברי הכנסת.

דב חנין: אבל המשחק הזה הוא במובן מסוים משחק שמתנהל במגרש מדומיין, כי השאלה הגדולה, הפיל שניצב במרכז החדר הוא השאלה אם בכלל אנחנו הולכים לדיון של תקציב, אם אנחנו בכלל הולכים להשלים את חוק הפחתת הגירעון בחוקי הסדרים ובחוקי תקציב כמו שסדר-היום של הכנסת כתוב עכשיו.

דב חנין: ונדמה לי, אדוני היושב-ראש, שאף אחד לא יודע את התשובה על השאלה אם באמת אנחנו נמצאים בנתיב הזה או שאולי, אולי, אנחנו כבר בנתיב אחר.

דב חנין: הסיבה לכך שאולי אנחנו נמצאים בנתיב אחר לא נמצאת כאן; היא נמצאת כרגע בארצות הברית.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו, לפי הערכתי, הגיע למסקנה שמבחינתו עדיפות בחירות עכשיו.

דב חנין: למה מבחינתו של ראש הממשלה נתניהו עדיפות בחירות עכשיו?

דב חנין: מצבו המשפטי של ראש הממשלה הולך ונעשה קשה ומסובך מיום ליום.

דב חנין: רשימת עדי המדינה שמתכוונים ומוכנים להעיד נגדו בפרשות פליליות חמורות ביותר – כולל פרשות של שוחד חסרות תקדים בהיסטוריה של המדינה הזאת רשימת – עדי המדינה, שרוצה, מוכנה, נכונה וחתמה להעיד נגד ראש הממשלה נתניהו הולכת ומתארכת מיום ליום, ולפחות תיק אחד מתוך התיקים של נתניהו הוא תיק שעל פניו נראה תיק משפטי סגור.

דב חנין: תיק 4000 הוא תיק שבו יש ראיות חזקות ומוצקות ככל הנראה גם למתן השוחד – גם להצעה, גם לתמורה.

דב חנין: כל החוליות ברורות לחלוטין.

דב חנין: אין כנראה מחלוקת עובדתית ואין אפילו שאלות משפטיות.

דב חנין: אומר לעצמו ראש הממשלה נתניהו: למה במצב כזה לא להפוך את השולחן, לייצר משבר אמיתי מפייק-משבר, לנפח את סוגיית הגיוס לרמה בלתי אפשרית וללכת לבחירות?

דב חנין: אומר ראש הממשלה נתניהו: אני אלך לבחירות שאני כאילו לא רוצה בהן.

דב חנין: אני אלך לבחירות ואגיד לציבור: גבירותיי ורבותיי, ככה זה נראה כאשר החקירות מחלישות את ראש הממשלה; גבירותיי ורבותיי, ככה זה נראה כאשר נותנים לשותפים הקואליציוניים הילדותיים שלי לעשות כל מה שהם רוצים.

דב חנין: ראש הממשלה אומר: יש לי שר אוצר ילדותי, שהתעקש על תקציב דווקא בחודש מרס, בזמן שאפשר לעשות תקציב גם במאי וביוני.

דב חנין: ראש הממשלה אומר: יש לי שותפים חרדים שמתעקשים משום מה על חוק גיוס עכשיו, במרס, כאשר המועד האמיתי להעביר אותו הוא בספטמבר.

דב חנין: ככה זה נראה כאשר השותפים הקואליציוניים מנצלים את חולשתי בגלל החקירות שנעשות נגדי.

דב חנין: ולכן, ראש הממשלה נתניהו ינהל קמפיין בחירות שלם ויגיד לציבור: כדי שתהיה פה ממשלה שמסוגלת לשלוט, אתם צריכים לחזק אותי; אתם צריכים לחזק את הליכוד.

דב חנין: זה בעצם קמפיין הבחירות של נתניהו.

דב חנין: האג'נדה האמיתית של הבחירות האלה היא, כמובן, אחרת.

דב חנין: האג'נדה האמיתית של הבחירות האלה היא הצלתו של ראש הממשלה נתניהו מהכלא הצפוי לו אם המסלול המשפטי שבו אנחנו נמצאים כרגע יימשך כמו שהוא עתיד וצפוי להימשך.

דב חנין: אם ראש הממשלה יצליח לגרור את הכנסת לבחירות האלה, מבחינתו ברור לחלוטין שאלה תהיינה בחירות בלי קווים אדומים ובלי מעצורים.

דב חנין: הוא יהיה מוכן לעשות כל דבר כדי לנצח בבחירות האלה.

דב חנין: אתם זוכרים עוד, אדוני היושב-ראש, את הערבים שנוהרים בהמוניהם באוטובוסים לקלפיות, אוטובוסים שמממונים על ידי עמותות השמאל.

דב חנין: אנחנו יודעים היום, אדוני היושב-ראש, שלא היו אוטובוסים ולא היה מימון של עמותות השמאל, ואפילו לא הייתה נהירה של הערבים לקלפיות; הציבור הערבי הצביע בבחירות בשיעור יותר נמוך מאשר הציבור היהודי.

דב חנין: אבל ההסתה הזאת, ההסתה הלאומנית חסרת המעצורים הזאת של ראש הממשלה נתניהו, הצליחה לגייס סביבו, להזעיק לדגל, להזעיק לקלפי, ציבורים גדולים ורחבים שלא רצו להצביע, וכך, הבחירות הסתיימו לא עם 20 המנדטים שהסקרים צפו לליכוד אלא עם 30 מנדטים.

דב חנין: נתניהו מתכוון ללכת לבחירות כאלה – לבחירות שאין בהן קווים אדומים בהסתה נגד הציבור הערבי, כי הסתה לאומנית וגזענית היא מפלטו האולטימטיבי של המושחת.

דב חנין: וראש הממשלה נתניהו מוכן לעשות דברים נוספים כדי לנצח בבחירות האלה.

דב חנין: איך זה היה בפרק המפורסם של בית הקלפים, כאשר עולם החקירות הפליליות הולך ונסגר על הנשיא האמריקני בסדרה?

דב חנין: הולכים למלחמה – זה הפתרון האולטימטיבי.

דב חנין: ולנתניהו יש אופציה לבחור בין כמה מלחמות.

דב חנין: יש לו אופציה לבחור במלחמה בדרום, לנצל את המתיחות ההולכת ומתגברת בגבול הרצועה כדי לפוצץ את המצב שם ולהגיע למלחמה בדרום; יש לו אפשרות לפתוח גם במלחמה בצפון, בחזית הלבנונית או בחזית הסורית.

דב חנין: ומלחמה כזאת היא כמובן, כמובן, כמובן פותחת אופקים חדשים של הישגים אלקטורליים ושל דחיקת כל אופוזיציה לשוליים הפוליטיים.

דב חנין: וכמובן, אדוני היושב-ראש, לראש הממשלה יש גם אפשרות לנהל מלחמה בהיקפים יותר גדולים.

דב חנין: אני שמעתי את הדברים שלו בארצות הברית, האיומים החוזרים ונשנים כלפי איראן, וגם אלה, עמיתיי חברי הכנסת, גם אלה יכולות להיות אופציות.

דב חנין: אבל כמה האופציות האלה מסוכנות, כמה האופציות האלה קטלניות.

דב חנין: אתם מבינים על מה אנחנו מדברים?

דב חנין: כשראש הממשלה נתניהו אומר שצריך להכשיל ולהפיל את הסדר הגרעין של המעצמות עם איראן, מה הוא בעצם מציע?

דב חנין: מה היא האלטרנטיבה לתהליך שבו איראן הסכימה להקפיא את תוכניות הגרעין שלה במסגרת ההסדר הבין-לאומי עם המעצמות.

דב חנין: מהי האלטרנטיבה?

דב חנין: אין הסדר אחר.

דב חנין: אין אופציה אחרת להסכם ולסיכום.

דב חנין: האופציה היחידה שנמצאת על השולחן, אם לא מתקדמים בנתיב של ההסדר הבין-לאומי שהבטיח הקפאה של תוכניות הגרעין האיראניות – האופציה האחרת, האלטרנטיבית, היא עימות צבאי.

דב חנין: ועימות צבאי עם איראן, עמיתיי חברי הכנסת, הוא סכנה גדולה וקיומית לא רק לאיראנים.

דב חנין: לא רק לאיראנים.

דב חנין: אנחנו מדברים על מלחמה אזורית שתיצור חורבן גדול מאוד גם אצל שכנינו מסביבנו אבל גם כאן, במדינה הזאת.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להבין: אחרי שנים בשלטון, נתניהו הגיע לעמדה קיסרית.

דב חנין: הוא באמת מתייחס לישראל כמדינה שעברה מתחום הרפובליקה לתחום הקיסרות.

דב חנין: ובתחום הקיסרות הוא לוקח דוגמה מנירון, אותו קיסר רומאי ידוע, שבשעה שרומא עלתה בלהבות, הוא עלה על הגג וניגן בנבל.

דב חנין: זוהי המציאות שבפניה אנחנו עומדים.

דב חנין: אם נתניהו יצליח במהלכים האלה, ואם נתניהו יצליח בבחירות האלה שאותן הוא כרגע רוצה לקדם – אנחנו שומעים את זה מכל הכיוונים.

דב חנין: אנחנו שומעים עד כמה הוא לא עושה שום מאמץ לפתור את המשבר, עד כמה הוא לא מדבר לא עם החרדים ולא עם כחלון, עד כמה הוא מנחה את אנשיו שלא לנקוט צעדים מעשיים ולא לקדם, או להסכים לנוסחאות פשרה שיש בין השותפים הקואליציוניים שלו – אם נתניהו יצליח במהלך שלו, הוא מתכוון לשלוט במדינה הזאת בצורה אחרת לחלוטין.

דב חנין: הוא מתכוון לנצח בבחירות כדי לפרק את כל מערכות החוק הקיימות, כדי לבנות פה גם משטרה אחרת וגם פרקליטות אחרת וגם בתי משפט אחרים, וכדי לסיים סופית את הרפובליקה הישראלית ולהקים במקומה משטר אחר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, משפט אחרון: מול התוכנית הזאת אנחנו צריכים לייצר שיתופי פעולה ופעולה משותפת שתדע לסכל את המהלך המסוכן הזה ותדע לקדם, למדינה הזאת, לאזרחים שחיים כאן, ממשלה אחרת, הגיונית ושפויה, שתייצר פתרונות במקום לייצר סכנות ואיומים גדולים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום בוועדת העבודה והרווחה הולך ומתגבש מתווה שבעצם מאפשר לשר האוצר כחלון לגנוב חצי מיליארד שקלים מהכיס של המעסיקים.

מיכל בירן: שימו לב ליופי: מצד אחד הוא מקים ועדה לעסקים קטנים, ומדברים גם שם על מתווה של הטבות של מיליונים, וביד השנייה הוא מכניס את היד ולוקח חצי מיליארד שקלים מהמעסיקים.

מיכל בירן: מה התירוץ שלו?

מיכל בירן: התירוץ שלו זה רפורמה להגברת הבטיחות בעבודה, שזה דבר שכולנו כאן מחויבים לו מאוד.

מיכל בירן: מה הקטע?

מיכל בירן: שבעצם התחילו כבר לטפל – השר חיים כץ סיפר על זה בפירוט רב בוועדת הכספים – התחילו לטפל בבעיה של תאונות עבודה; התחילו להטיל סוף-סוף קנסות בחודשיים האחרונים, מאז זה נכנס לתוקף, והתחילו באמת להגביר את מספר הפקחים.

מיכל בירן: התחילו סוף-סוף, אחרי הרבה שנים – יושב פה חבר הכנסת איל בן ראובן, שמוביל את התחום הזה יחד עם אחרים, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – סוף-סוף התחילו לטפל בזה.

מיכל בירן: לקח האוצר את התירוץ הזה ואמר: בתירוץ שאנחנו נטפל בתאונות העבודה, אנחנו רוצים לעשות פרמיה דיפרנציאלית של תאונות עבודה ושהמעסיקים ישלמו לביטוח לאומי.

מיכל בירן: בהתחלה, אגב, הם בכלל רצו שזה יהיה השוק הפרטי; רצו, חוץ ממה שממילא משלמים לביטוח לאומי, להכריח את המעסיקים לשלם עוד כסף לחברות ביטוח פרטיות.

מיכל בירן: את זה הצלחנו לעצור, אבל אסור לשכוח שזו הייתה המטרה העיקרית שלהם, במידה רבה: הפרטה של ביטוח תאונות העבודה.

מיכל בירן: אחר כך אמרנו: בסדר.

מיכל בירן: הורדנו מהפרק את זה שזה חברות פרטיות.

מיכל בירן: ביטוח לאומי.

מיכל בירן: עדיין מדברים איתם על הדיפרנציאליות.

מיכל בירן: מה הם עוד ניסו להכניס שם בדלת האחורית?

מיכל בירן: היום, כשעובד נפצע, חלילה, את 12 הימים הראשונים של דמי הפגיעה משלם בעצם – – חיליק.

יחיאל חיליק בר: זהבה, תודה.

יחיאל חיליק בר: יואל, תשמרו קצת על השקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיכל בירן: – – את 12 הימים הראשונים בעצם ממילא המעסיקים משלמים.

מיכל בירן: האוצר בא ורצה להעלות את זה ל-30 ימים לחודש.

מיכל בירן: זאת אומרת, הוא רצה להטיל על המעסיקים עוד תשלום, נוסף למה שהם משלמים, וגם את מה שאמור להיות תוצר של זה, שחלילה אם העובדים שלהם נפגעים – שגם את זה, במידה רבה, הם ישלמו.

מיכל בירן: אני חושבת שהדוגמה הזאת היא דוגמה מצוינת לאיך שהממשלה הזאת מתנהלת.

מיכל בירן: כשצריך לתת צ'ופרים, עושים את זה בקול תרועה רמה מול מצלמות הטלוויזיה, אבל את הקיצוצים, את הנחתת הגרזן – את זה עושים בשקט בשקט, בדברים שכל כך משעממים את הציבור, שאף אחד לא רואה.

מיכל בירן: אנחנו, כמובן, הצלחנו לשפר את הרפורמה הזאת במידה רבה, אבל חשוב לזכור מה הייתה הכוונה של משרד האוצר ולפקוח עין, כי שוב, בשקט בשקט הם גורמים המון המון נזק לחברה הישראלית.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: מיקי פה?

יחיאל חיליק בר: מיקי פה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר.

יואל חסון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אנחנו נדון על התקציב ארוכות – כנראה, אולי, מי יודע – אבל יש נקודה שאנחנו צריכים להעלות אותה ולדבר עליה בתקציב שנראה כאילו כולם די אדישים לגביה, או פחות לוחמניים, כי יש תחושה, גם של הקואליציה ואולי גם של חלק מהאופוזיציה, שזה סוג של תקציב מיטיב.

יואל חסון: יש הרבה הערות על התקציב הזה, אבל יש דבר אחד שאני לא יכול שלא לדבר עליו.

יואל חסון: בתקופה שבה מציג לנו שר האוצר עודפים של מיליארדים, של כלכלה פורחת, של אפשרויות להשקיע בכל כך הרבה מקומות, במה הממשלה החליטה דווקא לא להשקיע?

יואל חסון: בחינוך, בחינוך של כולנו, ביום לימודים ארוך.

יואל חסון: מכל התקציב הזה, מכל העודפים שמציגים לנו – שעוד יהיו השנה ויהיו גם בשנה הבאה – לא מצאו את האפשרות להתחיל, ליישם במלואו את חוק יום לימודים ארוך.

יואל חסון: יכול להיות שיש הערות.

יואל חסון: יכול להיות מאוד שהחוק הזה צריך להיות מתוקן.

יואל חסון: אם היינו מביאים, לדוגמה, הצעות לתיקון, ייעול, שיפור, היינו מוכנים להידבר.

יואל חסון: אבל מה עשתה הממשלה?

יואל חסון: מבקשת לדחות את יישום יום לימודים ארוך בעוד שלוש שנים.

יואל חסון: בעוד שלוש שנים.

יואל חסון: תראו איזו יהירות ואיזו חוצפה.

יואל חסון: מילא אתם מקבלים החלטה בקדנציה הזאת לשנת התקציב הנוכחית.

יואל חסון: מי אתם שתחליטו איך ייראה או איך תיראה מערכת החינוך במדינת ישראל לעוד שלוש שנים?

יואל חסון: לממשלה הבאה בכלל אתם מחליטים.

יואל חסון: מי אתם בכלל?

יואל חסון: בנושא כל כך חשוב של חינוך, של החינוך של ילדינו.

יואל חסון: מבחינתנו, זה אחד המאבקים המשמעותיים ביותר, וכל מי שקצת מרגיש אחריות לגבי איך נראית מערכת החינוך של מדינת ישראל צריך לבוא ולהגיד, קודם כול, לדרוש – אדוני יושב-ראש הקואליציה בהווה ובעבר, שניכם שיושבים שם: קודם כול, אתם לא יכולים לדחות את יישום החוק מעבר לשנה.

יואל חסון: זה המקסימום שיש לכם זכות לעשות.

יואל חסון: אתם לא יכולים לקבל החלטות לגבי הממשלה הבאה, שאני מאמין שהיא תהיה בכלל ממשלה שלא אתם תובילו.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד 15 דקות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: כנסת נכבדה, בשבועות האחרונים אני שותף לדיונים ממושכים, שמתקיימים זה כמה שבועות, על הצעת חוק תקציב המדינה לשנת הכספים 2019 – אולי אחת מהצעות החוק היותר-חשובות שכנסת ישראל נדרשת לדון בה ולאשר, ויש לה השפעה ישירה על סדרי העדיפויות בחברה הישראלית, על ההוצאות החברתיות של הממשלה, על פעילות משרדי הממשלה והשירותים לאזרח, על התעשייה, הצמיחה, התעסוקה, הייבוא והייצוא – רשימה ארוכה – ולמעשה על הכיס של כל אחד ואחד מאיתנו.

מיקי לוי: לצערי, תקציב המדינה ל-2019 הוא תקציב שנולד משיקולים פוליטיים.

מיקי לוי: הוא גובש מוקדם מדי, מהר מדי, בלי נתונים מקרו-כלכליים מספיקים על מצב הכלכלה והמשק בשנת 2018, שרק החלה.

מיקי לוי: מה אצה לכם הדרך?

מיקי לוי: המשבר הפוליטי שמלווה את אישורו בימים אלו הוא תוצר ישיר שלו ושל ההתנהלות הפוליטית שהביאה לקידומו ולגיבושו.

מיקי לוי: שיקול אחד יש בתקציב הזה: הישרדותה של הממשלה ותו לא, כי אחרת כיצד תסבירו לנו תקציב כל כך מוקדם?

מיקי לוי: מדוע אצה לכם הדרך?

מיקי לוי: ממה אתם מפחדים?

מיקי לוי: התקציב הזה, שאין בו די השקעה במנועי צמיחה עתידיים, שמתעלם מהצורך לשלב את החרדים בשוק התעסוקה על ידי מתן כלים בסיסיים לכך, שיש בו חלוקה פראית של כספים לשותפות הקואליציוניות, שצפויים בו עוד קיצוצי ענק שמוסתרים מעיני הציבור – ורק היינו עדים בתקציב 2017–2018, הזיכרון של הכנסת הזאת ושל הציבור בפרט, שנעשו שני קיצוצים גדולים: 5.8% לשנה, שהם 11.6% קיצוץ רוחבי לשנתיים – מהיכן הגיע הכסף של הקיצוץ הזה?

מיקי לוי: הרי קיבלנו פחות שירותים, פחות חינוך, פחות בריאות, אבל אפשר להגיש תקציב.

מיקי לוי: אחר כך כבר יבואו הקיצוצים.

מיקי לוי: הציבור לא ירגיש.

מיקי לוי: יש לנו רוב דורס, ואנחנו נעביר את הקיצוץ כך או כך.

מיקי לוי: אז רק שהציבור ידע: ב-2017 הממשלה הזאת קיצצה קיצוץ רוחבי של 5.8%, וב-2018 – עוד 5.8%.

מיקי לוי: אז לאן אצה לכם הדרך, לעזאזל?

מיקי לוי: התקציב הזה, שהוא מוסתר מעיני הציבור, אינו מסתכל לטווח רחוק כפי שנדרש, אבל אני וחברי מפלגתי בממשלה הקודמת הוכחנו שאנחנו לא "כאילו" ושאנחנו כן מסתכלים לטווח ארוך.

מיקי לוי: לכן, קידמנו את חוק השוויון בנטל, שהממשלה הרעה הזאת ביטלה עם הקמתה.

מיקי לוי: מתוך ראייה לעתיד המדינה קידמנו את החוק הזה.

מיקי לוי: המגזר החרדי הולך וגדל, על בניו, והוא חייב לקחת חלק בהגנה על גבולות המדינה, להשתלב בצבא, בשירות האזרחי, וחשוב מזה – להשתלב בשוק התעסוקה.

מיקי לוי: ביטול חוק השוויון בנטל, שהיה אמור לייצר פה בטווח של כמה שנים חלוקה שווה יותר בנטל השירות הצבאי, וקידומו של חוק לא שוויוני, הביאו אותנו לפתחו של בג"ץ, שכידוע קיבל את העתירה שלנו ושלח את הממשלה לתקן את העיוות עד ספטמבר שנה זו.

מיקי לוי: רק שהממשלה הזו מעדיפה את ההישרדות שלה על פני קבלת החלטות ועל פני ראייה לטוות רחוק, ובכך הרוב החילוני הופך להיות נשלט על ידי הנהגה חרדית.

מיקי לוי: אנחנו, שזה הרוב במדינה הזאת – אותה הנהגה חרדית, אותם רבנים, אותם 13 חברי כנסת, מחזיקים אותנו בצורה קצרה.

מיקי לוי: אלה מתנגדים להשתלבות בחברה ובצבא, ואני אומר לכם, חברים, לא נוכל להמשיך ככה לאורך זמן; לא נוכל להמשיך עוד זמן רב עם חוסר השוויון הזה.

מיקי לוי: ולכן אנחנו ממשיכים להיאבק ונמשיך להיאבק.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שהשר כחלון והשר ליברמן לא יעדיפו את השיקולים הפוליטיים ואת ההיצמדות לכיסא על גבם של המשרתים והמשרתות, ויאפשרו למדינת ישראל ללכת לבחירות מהר.

מיקי לוי: ומה אנחנו רואים בימים האחרונים?

מיקי לוי: מסע סחטנות מתוזמן על מנת לקדם חוק הרסני למדינת ישראל, הרסני לחברה הישראלית, הרסני לכל מה שבנינו פה אבותינו ואנחנו ב-70 שנות קום המדינה; מסע של לחצים וכיפופי ידיים מצד הסיעות החרדיות במטרה לאשר בהליך בזק את חוק-יסוד: התורה – חוק-יסוד – חוק שיקנה לערכי התורה עדיפות על ערכי השוויון, ובכלל למעשה יעניק פטור אוטומטי משירות בצבא למי שיצהיר עליו כלומד תורה.

מיקי לוי: הכנסת הזאת, או יותר נכון הממשלה הזאת, השתגעה.

מיקי לוי: לא ברור לי כיצד החוק הזה ומטרתו מתיישבים עם האיומים הנשקפים עלינו מדרום, מצפון, מיהודה ושומרון, מסוריה, מאיראן, וכיצד זה מתיישב עם הצהרות ראש הממשלה על הסכנות הביטחוניות והאתגרים הביטחוניים שעומדים לפתחנו.

מיקי לוי: מכעיס, מעציב ובעיקר מדאיג, אבל אני וחבריי נאבקים בכך ונמשיך להיאבק בכך עד אשר נחליף את הממשלה הרעה הזאת.

מיקי לוי: אלו ימים לא קלים למערכת אכיפת החוק הישראלית.

מיקי לוי: שומרי הסף שלנו נמצאים תחת מתקפה חסרת תקדים, וכל האמצעים כשרים.

מיקי לוי: שלוחיו של ראש הממשלה בכנסת מקדמים הצעות חוק שתכליתן לצמצם את היכולת של גורמי אכיפת החוק לפעול ושל הציבור להיחשף לחשדות החמורים כנגד בכירים במערכת השלטונית; ראינו את זה עם חוק ההמלצות שנאבקנו בו; אני רואה את זה כעת עם החוק שמנסה להגביל את פעילותו של מבקר המדינה; אני רואה את זה בניסיונות לשנות את פניו של בית המשפט; אני שומע את הדברים הקשים שמוטחים בקציני משטרה מקצועיים ובפרקליטות המדינה, אלה הטובים שבבנינו, נטולי פניות; אני קורא את המתקפות הפרועות על מפכ"ל המשטרה; אני מזהה את הניסיונות לכרסם באמון הציבור בבתי המשפט ואני חרד מאוד לדמוקרטיה הישראלית.

מיקי לוי: בית המשפט הוא מגינם של החלשים, ולא פעם הוא הפה שלהם אל מול מערכות השלטון החזקות, ועלינו כמחוקקים לעשות הכול כדי למנוע את הפגיעה בו.

מיקי לוי: מסע הדה-לגיטימציה שנעשה לשופטים ולאנשי הפרקליטות ואגף החקירות בחודשים האחרונים הוא חמור, ואיני זוכר כמותו, רק שבממשלה הרעה הזאת הכול מותר.

מיקי לוי: אפשר להלין על תנאי המעצר, שיש שם פשפשים, אבל אסור לייצר לציבור מצג שווא שלקבל מתנות במיליון שקל כשאתה נושא בתפקיד ציבורי בכיר זה תקין.

מיקי לוי: לא, זה לא תקין.

מיקי לוי: זה אסור על פי חוק קבלת המתנות.

מיקי לוי: אסור לייצר מציאות של הכתבה של כותרות בכלי תקשורת בתמורה להקלה על סך מיליארדי שקלים, על חשבון הציבור.

מיקי לוי: הרפורמה בבזק נדחתה בידיעתו של ראש הממשלה – אני הייתי שם, אני הייתי בוועדת הכלכלה, ביקשתי מיושב-ראש הוועדה לכנס אותה, ולשאלתי מדוע הרפורמה נדחית כאשר מעל 500 מיליון שקלים מגיעים לציבור כדי להפחית את דמי השימוש בטלפון הקווי, עונה לי מנכ"ל משרד התקשורת: אנחנו רוצים לשים את הכסף הזה, להשקיע אותו בתשתיות, וזה על דעת ראש הממשלה.

מיקי לוי: מי שמכם בכלל?

מיקי לוי: מי נתן לכם את הזכות לתת לחברה, לתת לאלוביץ' את הכסף הזה, שהרפורמה קבעה שהוא יחזור חזרה לכיסו של הציבור?

מיקי לוי: אסור לייצר מציאות שבה מקורבים מקדמים עסקאות ביטחוניות שהצורך שלהן מוטל בספק, בתמורה לרווחים אישיים של עשרות מיליוני שקלים.

מיקי לוי: אנו עדים זה חודשים למחאה נגד השחיתות השלטונית, נגד הדורסנות, נגד הכוח המשכר שהופך אנשים על דעתם, הפגנות שגם נשיא המדינה – דמוקרט בכל רמ"ח אבריו, איש ירושלים – שיבח אותן אמש כשאמר: יש לנו כמה הוכחות נפלאות בשנים האחרונות להשפעת הרשתות על המציאות – מחאת הקיץ, הפגנות נגד ובעד שעברו מפתח תקווה לתל אביב ולכיכרות נוספות, וקמפיין MeToo.

מיקי לוי: שימו לב שכל הדוגמאות האלה עברו מדיבורים למעשים; היזהרו לכם – יצאו מהמסך ותפסו אחיזה של ממש בחיים הממשיים.

מיקי לוי: הבימה, ספרא, רחבת הסינמטק – אין תחליף לכיכרות העיר האמיתיות, הפיזיות.

מיקי לוי: עלינו לגדל דור שיזכור שהדמוקרטיה האמיתית יכולה להתחיל ברשת וברחוב, אך לעולם לא תחליף את הצורך וההכרח לקחת חלק בוויכוחים ובעשייה משמעותית.

מיקי לוי: הנשיא אומר את הדברים, כמו תמיד, באומץ רב, מדם ליבו, ואני רוצה להגיד לכם שאני שותף מלא לעמדתו.

מיקי לוי: בזמן היותי מפקד מחוז עשיתי והוריתי לאנשיי לעשות ככל שניתן כדי לאפשר את קיום ההפגנות בירושלים, תוך כדי צמצום הפגיעה בחיי היום-יום.

מיקי לוי: מי שחרד מכך הוא מי שפועל בשנים האחרונות עם שליחיו לצמצם את המרחב הדמוקרטי בישראל.

מיקי לוי: ניסיונות הפיכה, הוא קורא להפגנות העממיות האלה; מאמץ פוליטי להפיל ממשלה דרך הפגנות, הוא אומר למקורביו; התייצבותכם חשובה לי מאוד, הוא אומר לרבני הציונות הדתית.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אנחנו עדיין חיים בדמוקרטיה, ולא בקיסרות.

מיקי לוי: אתה לא הקיסר הכל-יכול במדינה הזאת.

מיקי לוי: האזרחים הם לא הנתינים שלך, ומותר להם להפגין; מותר להם לצעוק כנגד ים החשדות נגדך; מותר להם להביע ביקורת כאשר אתה מברך עובד לשכה שלך לשעבר שעבודתו הופסקה בעקבות הטרדות מיניות וצילומים לא ראויים; מותר לציבור להביע ביקורת על קידום אינטרסים של מקורבים שלך.

מיקי לוי: זוהי דמוקרטיה במיטבה.

מיקי לוי: נבחרת בצורה דמוקרטית, ואנחנו נחליף אותך בדרך דמוקרטית.

מיקי לוי: היום הזה קרב ובא, אדוני ראש הממשלה, ואתה יודע את זה.

מיקי לוי: בגלל זה אתה נתון בלחץ.

מיקי לוי: בגלל זה אתה נוהג כפי שאתה נוהג במתקפות חסרות הרסן שלך כנגד התקשורת וכנגד משטרת ישראל ומערכת אכיפת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

מיקי לוי: אין שר, אדוני.

מיקי לוי: אני ממשיך.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: מה זה?

מיקי לוי: אין שר, אדוני.

מיקי לוי: אני רוצה להמשיך, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: איפה השר?

מיקי לוי: מפא"י, שאתם כל כך אוהבים להזכיר את שנות שלטונה, שלטה במדינה הזאת פחות מכם, עד שהציבור מאס בהנהגתה והביא את המהלך המיוחל.

מיקי לוי: רק שמאז 1977, אתם, אדוני ראש הממשלה, איבדתם את הדרך ואת המצפון.

מיקי לוי: איבדתם את המוסר.

מיקי לוי: אתם מושלים רק בשביל למשול, לא בשביל לשנות.

מיקי לוי: שכחתם את הציבור, שכחתם את הפריפריה, שכחתם את עיירות הפיתוח, שכחתם את השכבות החלשות.

מיקי לוי: אתם מביאים אותנו למקום רע מאוד, כי אתם ממשלה רעה.

מיקי לוי: והציבור רואה את זה, ומוחה על כך, וזועק על כך.

מיקי לוי: האש מלחכת את הגלימה שלך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: אתה מרגיש אותה, ולכן אתה עושה את הדה-לגיטימציה עם שליחך למשטרת ישראל.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: זו אותה משטרה ששומרת על ביטחון אזרחי ישראל ברחובות; זו אותה משטרה שנלחמת במשפחות הפשע; זו אותה משטרה שנאבקת בתאונות הדרכים ואוכפת את החוק, שומרת על החוק והסדר.

מיקי לוי: כן, אדוני ראש הממשלה, זו אותה משטרה שחוקרת אותך על שחיתות ציבורית ועל קבלת מתנות ואת אותם אנשים פורעי חוק.

מיקי לוי: אותה שחיתות שב-2006 אתה תקפת – –

יחיאל חיליק בר: אדוני, נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: יש פה שר, אני מבקש לסיים.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

מיקי לוי: – – מעל לכל במה, ובצדק, אבל מאז השחיתות הזאת, אדוני, הפכה להיות נחלתך ונחלתה של מקורביך.

מיקי לוי: כל אנשי הלשכה שלך בשנים האחרונות – – –

יחיאל חיליק בר: מיקי, נא לסיים.

מיקי לוי: אין שר, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש שר.

יחיאל חיליק בר: הוא היה גם כשחשבנו שהוא לא שם.

מיקי לוי: איפה?

יחיאל חיליק בר: השר כץ הוא עדיין שר.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, אתה כבר שתי דקות אחרי הזמן.

מיקי לוי: אני מסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

מיקי לוי: אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיקי לוי: כל אנשי הלשכה שלך בשנים האחרונות הלכו לחדרי החקירות, וגם רבים מהם סיימו את עבודתם נוכח אימות החשדות נגדם.

מיקי לוי: אני מאחל לך, אדוני ראש הממשלה, שתלמד מהעבר.

מיקי לוי: נאה דורש ונאה מקיים.

מיקי לוי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם: תיק 1000 הוא חמור, תיק 2000 הוא חמור, תיק 3000 הוא חמור, תיק 4000 הוא חמור, אבל יש תיק 5000, והוא חמור מאוד.

רויטל סויד: תיק 5000 הוא תיק שלא נחקר במשטרה תיק 5000 הוא תיק שמתנוסס מעל הבית הזה; תיק 5000 הוא התיק שצריך לפתוח נגד כל השותפות הקואליציוניות בממשלה הזאת.

מיקי לוי: רעיון יפה.

רויטל סויד: מה קרה לכן?

רויטל סויד: מה קרה לכן, מפלגות שמתיימרות להיות כאלה שדואגות לציבור, שדואגות לחלשים, שדואגות לפרפריה, צפון ודרום, שדואגות לנכים, שדואגות לחינוך, שדואגות לזוגות צעירים, שדואגות לדיור, לקשישים, לניצולי שואה, לאזרחים ותיקים, לסטודנטים?

רויטל סויד: מה קרה לכן שכל מה שמעסיק אתכן בשבועות האחרונים, ובעיקר השבוע, זה אך ורק שאלת ההישרדות הפוליטית?

רויטל סויד: אתן נאחזות בראש ממשלה, בשולי כנף הבגד שלו, ולא רוצות לטבוע כשאתן מרגישות שהוא עצמו מתבוסס בחקירה.

רויטל סויד: איפה אתן?

רויטל סויד: כל אחד מהמנהיגים האלה עומד פה איתן ואומר: עד כאן.

רויטל סויד: לא צריך ללכת לבחירות, לא צריך להחליף את הממשלה, לא צריך לעשות שום דבר שיסכן את הממשלה הכי ימנית שהייתה פה – כלשונכם.

רויטל סויד: צריך רק להיות ערכיים, מוסריים, להסתכל לאמת בעיניים ולהגיד: אין יותר מנדט לראש הממשלה לנהל את המדינה הזאת; לא כי לא עומדת לו חזקת החפות – היא עומדת – לא כי כל מי שיושב פה לא ישמח אם ראש הממשלה יימצא בלי שום דבר, אלא בגלל שכשיש לך חקירות כל כך כבדות משקל, אין לך כבר יותר מנדט ציבורי, גם כי אתה עסוק ואתה לא יכול יותר לנהל את העניינים וגם בגלל שיש איזה שלב שיש בו גם מוסר.

רויטל סויד: ואתן היום והשבוע, במקום לעמוד פה, לנהל דיון עקרוני –חוק הגיוס הוא סוגיה שמטרידה את מדינת ישראל ועם ישראל בפתח חגיגות ה-70.

רויטל סויד: תפתרו את זה אחת ולתמיד, תדברו לגופו של עניין, תעבירו תקציב חברתי, תתעסקו בציבור.

רויטל סויד: תפסיקו להסתכל רק איך אתם רואים את כל הכיסאות האלה, יושבים עליהם, נאחזים בהם, ורוצים רק לשרוד.

רויטל סויד: אז זהו, חבריי, זהו לכם, יושבי-ראש הקואליציה, יושבי-ראש סיעות הקואליציה, הממשלה הזאת: תיק 5000 הוא נגדכם.

רויטל סויד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי, שתתכבד ותחליף אותי לשם נאומי, ואחריי ידבר חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אני פה.

יוסי יונה: אני פה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא, לא עכשיו.

יחיאל חיליק בר: יוסי, יוסי, לא עכשיו.

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: אחרי מי?

יחיאל חיליק בר: סטנה שוואיה.

רויטל סויד: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני רואה שלקואליציה, מלבדך השר – הפקירו אותך.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: אני שר תורן.

חיים כץ: אם לא, גם אני לא הייתי פה.

קארין אלהרר: אתה מבין?

חיים כץ: אם לא, גם אני לא הייתי פה.

חיים כץ: הייתי נותן לכם לדבר.

חיים כץ: תדברו ואנחנו נעשה.

קארין אלהרר: פני הממשלה כפני המליאה.

קארין אלהרר: פני הממשלה כפני המליאה.

קארין אלהרר: אני חייבת להגיד לכם, תראו, אנחנו נמצאים – ככה הכותרות מספרות – במשבר פוליטי, שמתקשקשים: כן יעבור התקציב, לא יעבור התקציב.

ציפי לבני: משבר ערכי.

ציפי לבני: משבר ערכי.

קארין אלהרר: זהו, שערכים אין פה, חברת הכנסת לבני.

קארין אלהרר: מדינת ישראל מנוהלת כרגע על ידי ראש ממשלה שיכול להיות שהוא זכאי, אבל כרגע הוא שקוע מכף רגל ועד קצות השערות בחקירות ובפרשות, פרשות קשות מאוד, ובאמת מדובר באדם שצריך להילחם על חייו ועל שמו הטוב.

קארין אלהרר: איך הוא יכול לעשות את זה ולנהל את המדינה?

קארין אלהרר: איך?

קארין אלהרר: הוא כרגע עסוק בפוטו-אופים, הוא עסוק בלהיות ב"כאילו" במקום לבוא ולנהל את מה שקורה כאן, וכמו שזה נראה, הוא לא נלחם על שום דבר שהוא אמיתי.

מיקי לוי: – – – שום דבר.

קארין אלהרר: הוא נלחם אולי על החיים שלו.

קארין אלהרר: מעבר לזה, האזרחים פשוט מעניינים אותו כקליפת השום, וגם זה בטח יותר מדי עבורו.

קארין אלהרר: הוא מרוכז בעצמו.

קארין אלהרר: והמפלגה שלו, המפלגה שלו, שאמורה להיות הבית של הדמוקרטים הליברלים – מה אנחנו שומעים מכיוונם?

קארין אלהרר: שוחד זה לא פשע חמור, אמרה החברה בוועדה למינוי שופטים.

קארין אלהרר: שוחד זה לא פשע חמור.

קארין אלהרר: שמעתם, אזרחי ואזרחיות ישראל?

קארין אלהרר: לא חמור.

קארין אלהרר: בקטנה, רק שוחד.

קארין אלהרר: איפה זה נשמע?

קארין אלהרר: איפה זה נראה?

קארין אלהרר: מי זיהה את כל הברדק הזה?

קארין אלהרר: המפלגות החרדיות, שבאות לעשות את עבודתן.

קארין אלהרר: הן באות כדי "לדאוג" – במירכאות אני אומרת – לאזרחים שלהן, למצביעים שלהן, ואומרות: ביבי שקוע בחקירות, זה הזמן שלנו, ואנחנו רוצים את זה עכשיו.

קארין אלהרר: ושר האוצר מאיים: לא יהיה תקציב – בפסח לאזרחים לא יהיה שר אוצר.

קארין אלהרר: זו אמירה ראויה, אבל בצידה, השר כחלון, חסרה לי אמירה ערכית.

קארין אלהרר: מה אתה חושב על חוק הגיוס?

קארין אלהרר: מה אתה חושב על זה שאזרחים ישראלים שמשרתים – יושבים במוצבים או בלשכות שהם מוצבים בהן – וחושבים לעצמם שעמיתיהם בני גילם לא רק שלא מתגייסים – לא צריך את כולם – –

חיים כץ: את רוצה לשמוע מה אני חושב?

קארין אלהרר: – – לא רק שהם לא מתגייסים – – –

חיים כץ: שמי שלא רוצה להתגייס – שלא יתגייס.

קארין אלהרר: באמת?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: ואני מדבר כהורה שהיו לו שלושה בנים קצינים ששירתו בצבא.

קארין אלהרר: אז אני אומרת לך, אדוני השר – – –

חיים כץ: כי אי-אפשר לנצח דת.

קארין אלהרר: אני לא רוצה לנצח.

חיים כץ: אם הם לא רוצים – שלא יבואו.

חיים כץ: זו דעתי.

קארין אלהרר: בסדר, השר כץ, זו דעתך.

קארין אלהרר: זכותך לדעתך.

קארין אלהרר: בינתיים ראש הממשלה עוד לא הכריז על ביטול הדמוקרטיה סופית.

קארין אלהרר: אולי גם זה יבוא.

קארין אלהרר: אבל אני אומרת לך שזה לא סביר.

ציפי לבני: אבל אי-אפשר לייצר מצב של מדינה – – – שילכו לעשות שירות לאומי.

קארין אלהרר: זה לא סביר.

קארין אלהרר: זה לא סביר.

קארין אלהרר: באותו רגע מתבטל עקרון צבא העם.

חיים כץ: שהערבים גם הם ילכו לשירות לאומי.

קארין אלהרר: שירות לאומי או אזרחי או צבא.

חיים כץ: אז מה הם אמרו?

חיים כץ: מצורעים, הוא אומר.

קארין אלהרר: שום דבר.

קארין אלהרר: איפה האמירות הערכיות?

קארין אלהרר: איפה מה אני חושב על חוק הגיוס?

קארין אלהרר: לא; או תקציב, או אין שר אוצר.

ציפי לבני: – – – מה ראש הממשלה חושב על העניין.

קארין אלהרר: לראש הממשלה אין דעה.

חיים כץ: הוא אומר: אי-אפשר לנצח דת, ולא הייתי מגייס אותם.

קארין אלהרר: ראש הממשלה אמר כאן על הדוכן, כשהוא נשאל – – –

ציפי לבני: – – – מה ראש הממשלה חושב.

קארין אלהרר: ראש הממשלה אמר כאן על הדוכן: בקדנציה הקודמת לפיד אמר לי, ועכשיו ליצמן אומר לי.

קארין אלהרר: אין לו באמת דעה.

קארין אלהרר: אין לו באמת עמדה.

ציפי לבני: זה חלק מהבעיה.

קארין אלהרר: זה כמו טראמפ: one state, two states – whatever.

קארין אלהרר: זו העמדה, זה המנהיג, זה החזון, על זה אנחנו צריכים להסתמך.

קארין אלהרר: הוא יעזור לנו.

קארין אלהרר: זה המנהיג שרוצה להיחרת בדפי ההיסטוריה כמגן של מדינת ישראל.

קארין אלהרר: המגן.

קארין אלהרר: אני אומרת לכם שזה כנראה מאוד נוח, הסיטואציה הזאת, אבל ככה לא מנהלים מדינה.

קארין אלהרר: ככה לא מנהלים מדינה.

קארין אלהרר: הסחרור הזה, הפגיעה בשומרי הסף.

קארין אלהרר: זה התחיל במבקר המדינה, עם "דוח לא רציני ומבקר לא רציני" – – זוכר את זה, השר כץ?

חיים כץ: את לא רוצה שאני אענה לך.

קארין אלהרר: – – אחרי זה זה עבר למשטרה ולמפכ"ל; אתמול אני שומעת כבר תדרוכים על היועץ המשפטי לממשלה.

קארין אלהרר: לאן נגיע?

קארין אלהרר: לא נדבר על זה שבית המשפט העליון הוא אֵם השמאלנים.

קארין אלהרר: הם נגד.

קארין אלהרר: לסיכום דבריי, אני שואלת: איפה שרת המשפטים?

חיים כץ: יש לך עוד שלוש דקות וחצי.

קארין אלהרר: רגע, יש לי עניין כבד בשלוש דקות.

קארין אלהרר: שרת המשפטים, אותה שרה שעמדה בקדנציה הקודמת בראש הוועדה שדנה בחוק הגיוס – ועדת שקד, נכון?

קארין אלהרר: היא שהוציאה תחת ידה בוועדה את חוק הגיוס, אותו חוק גיוס שהיא הרימה את האצבע שלה לבטל אותו בתחילת הקדנציה.

קארין אלהרר: שרת המשפטים כל הזמן אומרת: צריך לדבר על הדברים, לשמוע עמדות מקצועיות, אבל איפה המקצועיות כשצריך לשמור על כיסא עור הצבי?

קארין אלהרר: ממנה והלאה.

קארין אלהרר: בואו, יש לי פתרון, כמה דקות.

קארין אלהרר: לא צריך לפרק ממשלת ימין.

קארין אלהרר: אמירה ערכית גם שם לא מצאנו.

קארין אלהרר: ואני אומרת לכם שזה רק הסימפטום של איך שהדברים מתנהלים.

קארין אלהרר: אני בטוחה שהם מתנהלים ככה בכל דבר ועניין שנמצא; חלק אנחנו יודעים וחלק אנחנו לא יודעים.

קארין אלהרר: אני מאחלת לאזרחי מדינת ישראל שהממשלה תיפול, ושיבוא מישהו שבאמת דואג לאזרחי מדינת ישראל.

קארין אלהרר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: יעלה חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: יוסי, ברוך הבא.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להצטרף ביתר שאת, בחומרת הדברים, לדברים – גברתי היושבת-ראש, חברתי רויטל – לדברים שנאמרו פה על הממשלה הכושלת, הכוזבת, ההרסנית הזאת, אולי הכי הרסנית שהייתה למדינת ישראל; לא בגלל מה שהיא עשתה בכלכלה או בחברה – אפשר להתווכח על זה – אלא בעיקר על מה שהיא תשאיר אחריה.

יחיאל חיליק בר: ויגיע היום שאחרי נתניהו, ויגיע היום של אחרי הממשלה הרעה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה לשאול את נציג הקואליציה היחידי פה, חברי יהודה גליק – – –

יהודה גליק: גם השר כץ הוא מהקואליציה.

יחיאל חיליק בר: גם השר כץ, נכון.

מיקי רוזנטל: לא, כץ הוא מהאו"ם.

יחיאל חיליק בר: אתם לפעמים חושבים מה יקרה פה ביום שאחרי נתניהו?

יחיאל חיליק בר: ירד עוד 100 שנה, יחיה עד גיל 170 – שהשם ייתן לו ברכה והצלחה ורווחה, כמו שסבתא שלי הייתה אומרת – אבל מתישהו יגיע היום שאחרי, אתה מסכים איתי?

יחיאל חיליק בר: יופי.

יחיאל חיליק בר: כשאתם לאורך כל הקדנציה פוגעים באופן סיסטמטי בכל אחד מהנדבכים של שלטון החוק והדמוקרטיה וגורמים לחוסר אמון אדיר של האזרחים במשטרה, בשופטים, בבית המשפט העליון, אתם חושבים מה זה עושה לרקמה האנושית החיה שנקראת מדינת ישראל?

יחיאל חיליק בר: אתם חושבים על היום שאחרי?

יחיאל חיליק בר: עדי מדינה הם משת"פים ושטינקרים בשביל הקואליציה; שרה אומרת על שופטים וראשי מערכות החוק "בגתן ותרש" – אתה שמעת את ההשוואה של השרה מירי רגב; יו"ר ועדת הכנסת לשעבר יואב קיש מזמן את מפכ"ל המשטרה לשימוע ונזיפה בכנסת בעיצומה של חקירה ואחרי ריאיון חמור מאוד – שטוב שניתן – של המפכ"ל על ראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: מעמדם של בית המשפט העליון, של המשטרה, של העומד בראשה – כולם מתפוררים בעיני הציבור.

יחיאל חיליק בר: מה יגיד פושע?

יחיאל חיליק בר: פושע, איל, שאומר: ואללה, ראש הממשלה אמר על המפכ"ל והמשטרה שהם כאלה נחנחים, מושחתים, רופסים – מי אני?

יחיאל חיליק בר: מה יגיד אזרח שמקבל דוח אם ראש הממשלה, הא-דוגמה שאמורה להיות למנהיגות, מבזה ורומס כל יום מחדש, יחד עם חברי הקואליציה והממשלה, את מערכות השלטון והחוק?

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותך, יהודה גליק, שאתה, גם אכפת לך מאוד מההסתה והשיסוי והפילוג בעם הזה – אני שואל אותך: מה יהיה ביום שאחרי ביבי?

יחיאל חיליק בר: ואני אגיד לך משהו.

יחיאל חיליק בר: שמעתי אתמול את ראש הממשלה באיפא"ק – – –

חיים כץ: הוא לא חושב 20 שנה קדימה.

יחיאל חיליק בר: הוא דווקא חושב 20 שנה קדימה.

יחיאל חיליק בר: אתם לא.

יחיאל חיליק בר: אני בכוונה מדבר אליו, כי הוא – – –

חיים כץ: אני לא בטוח שעוד 20 שנה – – –

יחיאל חיליק בר: הוא, גם אם אני לא מסכים עם כל אמירה שלו על הר הבית, הוא, אכפת לו מהחברה בישראל, השר כץ.

יחיאל חיליק בר: אבל יהודה, תענה לי על דבר אחד: שמעת אתמול את ביבי באיפא"ק?

יחיאל חיליק בר: היה לו נאום.

יחיאל חיליק בר: לדבר הוא יודע.

יחיאל חיליק בר: לעשות – פחות; לדבר הוא יודע.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא דיבר על איראן.

יחיאל חיליק בר: ואתה, כאיש דתי – גם אני בוגר חינוך תורני, בעוונותיי – יכול להגיד לי ואני יכול להגיד לך: בית המקדש לא נחרב בגלל פצצה איראנית.

יחיאל חיליק בר: האיראנים לא החריבו את בית המקדש.

יחיאל חיליק בר: מי שהחריב את בית המקדש זה שנאת האחים שלנו, זה השחיתות, זה ההסתה.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך – –

יהודה גליק: – – –

יחיאל חיליק בר: – – שבשביל להציל את הבית השלישי שאנחנו בנינו פה על דמם של אבותינו, הממשלה הרעה הזאת, שלצערי אתה חלק מהקואליציה שלה, צריכה ללכת הביתה, וכמה שיותר מהר.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

רויטל סויד: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, נאמר רבות על המצב-המאוד בעייתי שבו אנחנו נמצאים, שראש הממשלה אכן נמצא בחקירות כל כך רבות, כל כך חמורות, שבאמת עולה הספק איך אנחנו יכולים להבטיח את יציבותה של החברה הישראלית בעת הזאת.

יוסי יונה: ולמה אני אומר זאת?

יוסי יונה: אם באמת היה לנו ראש ממשלה פטריוט, הוא היה בא ואומר: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: באמת, לרגל המגוון הכל-כך רחב ועשיר של חקירות שמתנהלות נגדי, לנוכח הסכנה שאנחנו עכשיו חוצים את העם לשניים, אני בא ואומר לכם, אתם יודעים מה?

יוסי יונה: עשיתי רבות למען מדינת ישראל – ואני בין אלה שיגידו: האומנם?

יוסי יונה: – עשיתי רבות למען מדינת ישראל, ועכשיו אני מוריש את תפקידי, ויאללה, שאחרים יבואו וימלאו את התפקיד הרם והנכבד הזה של ראש ממשלה.

יוסי יונה: אבל הוא עושה בדיוק ההפך.

יוסי יונה: בחוסר אחריות, שהייתי מכנה אותו חוסר אחריות לאומית – משום שהוא פועל ללא הרף, גברתי היושבת-ראש, לצייר את עצמו בעיני חלק מהעם כאדם נרדף, ובמניפולציות אין-ספור מבטיח לעצמו את אהדתו של הציבור, שבאמת ובתמים אוהב אותו, והוא מגייס אותו לאיזושהי מלחמה, שחס וחלילה, שלא תרד לפסים מסוכנים לאחדותה של החברה הזאת.

יוסי יונה: פשוט באמת חוסר אחריות משווע.

יוסי יונה: לא עומדת לפניו ולו לרגע המחשבה שישנה מדינה, שישנה החברה, שישנם אינטרסים לאומיים משותפים שהם חשובים לאין שיעור מאשר הישרדותי הפוליטית.

יוסי יונה: ולא, הוא ימשיך.

יוסי יונה: הוא ימשיך להסית, הוא ימשיך לפלג, הוא ימשיך להציג את עצמו כאיש הנרדף, כנציג האולטימטיבי של חצי העם, ויאמר לחצי הזה של העם: הם מפילים אתכם ואותי יחדיו.

יוסי יונה: וחצי של העם, לצערי – ואני מדבר אל החצי של העם הזה:

יוסי יונה: אני חושב שאנחנו לא צריכים פה להעצים את המחלוקות.

יוסי יונה: לכן אני אומר לאזרחי ולאזרחיות ישראל, דווקא מהצד השני של המתרס: כן, לליכוד יש מורשת יפה וענפה.

לאה פדידה: הייתה.

יוסי יונה: אנחנו לא אויבים.

יוסי יונה: אנחנו חלוקים בדעותינו, אנחנו חלוקים בעמדות שלנו; אנחנו לא אויבים.

יוסי יונה: הנהייה הזאת, חסרת האחריות, אחרי ראש הממשלה, שהוא מזין אותה והוא מעודד אותה, יכולה להביא לפילוגים עמוקים וחריפים שיש בהם משום סכנה ממשית לאחדותה של החברה.

יוסי יונה: ואחדותה של החברה חשובה לנו – גם לנו, בעיקר לנו – ואני מאמין שהיא לא חשובה לראש הממשלה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לעלות כאן ולדבר על חוק שלשמחתי הרבה לא עולה היום.

יעל כהן-פארן: הוא היה הבא בתור על סדר-היום, ולשמחתי הרבה הוא לא עולה היום, אבל בכל זאת אני חושבת שחשוב מאוד להביא כמה דברים כאן לידיעת חברי הכנסת ולידיעת הציבור.

יעל כהן-פארן: אני נדהמת מהחוצפה של ראש הממשלה ושל לשכת ראש הממשלה לייצר כזה לחץ, כאלה לחצים – ממה שאני שמעתי מחבריי חברי הכנסת מהקואליציה – כדי כן להעלות את החוק וכן להעביר אותו, ואני מדברת על חוק רישוי עסקים, הידוע בכינויו חוק חיפה כימיקלים, שנועד לאשר תוכנית הזויה, רעה וגרועה לכל תושבי מפרץ חיפה ולילדים של תושבי מפרץ חיפה ושמסכנת אותם ואת חייהם ומיטיבה עם הטייקון ג'ולס טראמפ, בעלי חיפה כימיקלים.

יעל כהן-פארן: עכשיו, שיהיה ברור, אני גם פניתי בעניין ליועץ המשפטי לממשלה.

יעל כהן-פארן: טרם קיבלתי תשובה.

יעל כהן-פארן: והייתה פנייה לפני חודשים, של מבקר המדינה, לא שלי; מבקר המדינה פנה ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לפתוח בחקירה פלילית סביב ההתנהלות בנושא הפתרון לאמוניה במפרץ חיפה.

יעל כהן-פארן: למיטב ידיעתי, לא נפתחה חקירה פלילית.

יעל כהן-פארן: אני לא עודכנתי עליה.

יעל כהן-פארן: למיטב ידיעתי, זה עדיין לא תיק 6000, אבל אולי זה בדרך.

יעל כהן-פארן: ובמקום לתת לזה מענה כמו שצריך ולהגיע לפתרון שהוא אפשרי, שהוא יכול להיות מוסכם ולטובת כולם – לטובת המפעל ועובדיו, שליבי אתם, באמת, ולטובת תושבי חיפה וכל מפרץ חיפה – במקום זאת קיבלנו את החוק הזה, חוק שעוקף רשויות, ואגב, חוק שהמשמעויות שלו הן הרבה מעבר לחיפה ולמפרץ חיפה ולחיפה כימיקלים ובז"ן; הן בכל הארץ.

יעל כהן-פארן: כי החוק הזה, אם יעבור – ואני שמחה שהוא לא עולה היום ואני מקווה שהוא לא יעלה בכלל, כי אין לו מקום בספר החוקים של מדינת ישראל – אם הוא יעבור הוא פשוט מסלול עוקף לכל הרשויות ברישוי עסקים על כל מה שיכול להיות מוגדר על ידי ועדה, ממשלתית כמובן, כמשהו חשוב מספיק.

יעל כהן-פארן: זהו.

יעל כהן-פארן: חשיבות לאומית – הורידו אותה שם בדרגות למשהו חשוב מספיק.

יעל כהן-פארן: אני אומרת לכם, החוק הזה והסיפור של האמוניה – זה הולך להיות התיק הבא של ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מרב מיכאלי: שלוש דקות לרשותי.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: אחד הדברים שהצבענו עליהם היום – אנחנו הצבענו נגד, הם הצביעו בעד – היה דחייה נוספת של יום לימודים ארוך בעוד ארבע שנים.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אתה יודע בפעם הכמה נדחה חוק יום לימודים ארוך?

מרב מיכאלי: בפעם השמינית.

מרב מיכאלי: אתה יודע כמה שנים עברו מאז שהוא חוקק?

מרב מיכאלי: 21 שנה.

מרב מיכאלי: מדובר בפארסה מחפירה במיוחד.

מרב מיכאלי: זה חוק, אגב, שהובילה תמר גוז'נסקי, ליום לימודים ארוך, בשביל להיטיב את החינוך של ילדות וילדי ישראל, ובעיקר – ליצור שוויון הזדמנויות; לאפשר לילדות וילדים להיות יותר זמן באווירת למידה איכותית, אפקטיבית.

מרב מיכאלי: אבל כל ממשלה בתורה – וראש הממשלה הזה כבר לפחות עשר שנים – פשוט דוחה.

מרב מיכאלי: עכשיו מה?

מרב מיכאלי: יש צו של יום לימודים ארוך, אז הוא מחיל את החוק על מבחר יישובים ושכונות, שזה לא מספיק לכלום, כמובן.

מרב מיכאלי: אבל מה שיפה, שגם שם עושים את זה מקוצר.

מרב מיכאלי: זה יום לימודים מקוצר; יום לימודים ארוך מקוצר.

מרב מיכאלי: ומה שהסתבר היום בישיבה זה שגם את זה הם עושים בכלל בקומבינה, זאת אומרת, הם מוצאים מין מסגרות כאלה, סוגים שונים של מסגרות שהן בעצם בייביסיטר; הן בעצם לא חינוך אלא אשכרה בייביסיטר – מפעילים כל מיני הפעלות, כל מיני סוגים של צהרונים.

מרב מיכאלי: חינוך זה לא.

מרב מיכאלי: ומה עוד יותר מדהים?

מרב מיכאלי: הרעיון ביום חינוך ארוך הוא בדיוק שזה עוד שעות בית ספר, אבל במשרד החינוך רוצים שזה יהיה גמיש, בשביל שאם יש הורות והורים שרוצים להוציא את הילדים מבית ספר בשעות האלה אז הם יוכלו להוציא אותם, שזה לא יהיה כמו לא לתת אותם לבית ספר.

מרב מיכאלי: אם בית ספר זה דבר כל כך גרוע שאתם לא רוצות ורוצים לחייב את הילדות והילדים להיות בו, אז מה זה משנה אם זה אחרי הצוהריים או לפני הצוהריים?

מרב מיכאלי: לא הבנתי.

מרב מיכאלי: אם חינוך הוא חובה, אז הוא חובה.

מרב מיכאלי: אם הוא לא חובה בגלל שאתם עצמכם, הממשלה שלכם, אומרת:

מרב מיכאלי: אנחנו מספקים חינוך לא מספיק טוב להשאיר שם את הילדות והילדים, אז בטלו אותו גם לפני הצוהריים, למה רק אחרי הצוהריים?

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, הדחייה הנוספת הזאת – וכמובן שיושב-ראש הוועדה אמר בתחילת הדיון: אני לא אתן לדחות את זה בארבע שנים; מקסימום ניתן שנה אחת, ואתם תבואו לפה כל שנה ואתם תבקשו.

מרב מיכאלי: ומר מרגי, באמת כוונותיו טובות, לכל הדעות, אבל מהר מאוד אמר לו האוצר: אדוני היושב-ראש, אולי התקציב הוא לשנה, אבל הנומרטור – האלוהים הזה שקוראים לו הנומרטור – הוא לארבע שנים.

מרב מיכאלי: ולכן, נחש, אדוני היושב-ראש, על מה הצביעו בסוף הישיבה הזאת – האם הצביעו על שנה או על ארבע שנים?

מרב מיכאלי: מה הניחוש שלך?

יחיאל חיליק בר: אני זורם איתך.

מרב מיכאלי: הניחוש שלך – צודק, כמובן – כנוסח הממשלה: דחייה של ארבע שנים ביישום חוק יום לימודים ארוך.

מרב מיכאלי: זה הפרצוף של הממשלה הזאת.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מרב מיכאלי: אבל הבעיה היא שזה מה שמחנך – יותר נכון, לא מחנך – את הילדות והילדים של כולנו לעתיד המאוד-רחוק של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת איילת נחמיאס, שלוש דקות, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תמיד צריך לחשב, אדוני היושב-ראש, את הזמן שלוקח להוריד את – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא מפעיל לך; לא מפעיל, רק ברגע שאת מתחילה.

איילת נחמיאס ורבין: זה נורא נורא תלוי.

איילת נחמיאס ורבין: נגיד, אם מוטי יוגב מדבר, אז זה לוקח הרבה זמן.

איילת נחמיאס ורבין: אם סמוטריץ מדבר אני מסתדרת יותר טוב.

יחיאל חיליק בר: היית צריכה לראות, כשדב עלה אחרי סתיו – רבע שעה של עליית הפודיום.

איילת נחמיאס ורבין: נו, ברור, ברור.

איילת נחמיאס ורבין: יש כאלה שאני מסתדרת אחריהם.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, חבריי חברי הכנסת, חברותיי חברות הכנסת, אתמול עלה כאן שר, שר משיב, ביום האישה הבין-לאומי, ואותו שר משיב חשב שיהיה זה נאות להגיב על התגובות של חברות כנסת פה במליאה ב"אל תהיו בכייניות, תהיו מנהיגות".

איילת נחמיאס ורבין: כיוון שאנחנו עוסקים היום בתקציב, חשבתי שיהיה נכון שהשר ישמע קצת למה אנחנו עדיין מציינים את יום האישה הבין-לאומי, כי יש חשש כבד שהוא לא יודע מה הסיבה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני מציעה, בין היתר, שאף גבר במליאה – ואני מציעה את זה גם לגברים בחוץ – לא ימליץ כאן לנשים ויסביר להן מה זה להיות מנהיגות.

איילת נחמיאס ורבין: כי עם כל הכבוד, אני חושדת חשד כבד שהשר הזה לא רק בדרכו הפוליטית, אלא גם כילד, לא לגמרי חווה את אותן חוויות שחוו נשים בדרכן להגיע לכל מיני תפקידים – אגב, לא רק בפוליטיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בואו למשל ניגע בעניין שהממשלה יכלה לטפל בו באמצעות חקיקה יותר חריפה – ויושב כאן שר העבודה, שאני מאוד מעריכה: יש פער של 35% בתפקידים זהים, חבר הכנסת חיליק בר.

איילת נחמיאס ורבין: נשים מרוויחות 35% פחות.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק שהפער הזה לא מצטמצם – הפער הזה גדל.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, בשנה שעברה גיליתי דבר מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: הידעתם?

איילת נחמיאס ורבין: במשרד האוצר, אדוני השר, יש פער של 30% לטובת הגברים.

איילת נחמיאס ורבין: היית מאמין?

איילת נחמיאס ורבין: במגזר הציבורי.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך שבתעשייה האווירית יש פער של 20% לטובת הנשים.

איילת נחמיאס ורבין: לטובת הנשים.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע טוב, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע טוב, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נתקלתי בנתון הזה.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: ויש להן אופציה לפרוש בגיל 62 – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נתקלתי בנתון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר מוזמן ליידע אותי על הנתון הזה – – –

חיים כץ: בואי, גשי ותשמעי, תשמעי – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני כרגע בזכות דיבור.

איילת נחמיאס ורבין: רק 24% מהמועסקות בהייטק הן נשים, ומתוך ה-24% האלה מיעוטן שבמיעוטן הן מנהלות, כלומר, ברוב המקרים הנשים מתקשות להגיע לתפקידי ניהול.

איילת נחמיאס ורבין: וכל כך למה, אדוני היושב-ראש?

איילת נחמיאס ורבין: משום שהן חוששות.

איילת נחמיאס ורבין: הן לומדות בקורסים של המדעניות הצעירות בחסות משרדו של אותו שר, שדווקא נעשית שם עבודה מצוינת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני תוהה לעצמי מה הוא יגיד למדעניות הצעירות האלה; אני מקווה שהוא לא יגיד להן שהן בכייניות.

איילת נחמיאס ורבין: מה הוא יגיד להן – איך הן יכולות להתקדם ולהתפתח?

איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר, כשהן יגיעו לתפקידים במשרות ההייטק, הן לא יצליחו להתקדם להיות מנהלות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע למה?

איילת נחמיאס ורבין: משום שאין לילדים שלהן יום לימודים ארוך.

איילת נחמיאס ורבין: הן צריכות להתמודד עדיין – צריך להגיד את האמת, הן עדיין אלה שמתמודדות עם זה שצריך להוציא ילדים כשהם חולים, עם זה שצריך להוציא אותם מבית הספר בזמן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הולכים לשינוי, אני מקווה, אבל זה לא מספיק, ואתה יודע את זה – אתמול הראל, בנך הקטן, היה פה כי הוא היה חולה.

איילת נחמיאס ורבין: אוהבים להתהדר באבטלה נמוכה.

איילת נחמיאס ורבין: מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אף אחד לא בודק מה שיעור הבלתי-מועסקות מבין הבלתי-מועסקים וכמה נשים עובדות בתפקידים לא איכותיים, כלומר במשרות חלקיות, משרות שיאפשרו להן לנהל את הבית.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא מסתכל על הדברים האלה.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: והשר שקרא לחברות הכנסת שיושבות כאן שהן בכייניות הוא שר שלא יודע על מה הוא מדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה שבפעם הבאה הוא לא יעלה כאן לייבב אלא ידבר קצר ולעניין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: השר כץ, אנחנו נשאל את הראל לוקר על הנתון שאתה נתת עכשיו.

חיים כץ: לא, אני אתן לך.

יחיאל חיליק בר: לא, יכול להיות שהשתנו דברים.

חיים כץ: לא צריך לשאול אף אחד.

חיים כץ: באיזה גיל פורשת אישה לפנסיה אם היא רוצה?

יחיאל חיליק בר: 62?

חיים כץ: 62.

חיים כץ: באיזה גיל פורש גבר?

יחיאל חיליק בר: 67.

חיים כץ: כמה כסף שוות חמש שנים?

יחיאל חיליק בר: הרבה.

חיים כץ: הרבה כסף.

חיים כץ: על כל שנה שהיא נשארת לעבוד היא מקבלת 5% בונוס בביטוח הלאומי, צוברת 3% פנסיה כמענק.

חיים כץ: בוא תתחיל לחשב; והם באותה דרגה, אותה דרגה.

יחיאל חיליק בר: אבל אתה דיווחת על אחוז המועסקות.

ציפי לבני: איזה כיף לנו, איזה כיף לנו.

ציפי לבני: אנחנו – – –

חיים כץ: אין הבדל בדרגות.

חיים כץ: once נכנסת לדרגה, זו אותה דרגה.

חיים כץ: אל תשאל את הראל לוקר, תשאל אותי.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אדוני סאלח סעד, בבקשה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חברי השר, השר כץ – – –

חיים כץ: את ספורטאית, למה אישה – – – כמו גבר והיא משחקת טניס – הטוב משלושה ולא הטוב מחמישה?

ציפי לבני: אדוני השר, כשיהיה שוויון מוחלט – – –

חיים כץ: למה היא מקבלת הטוב משלושה ולא מהטוב מחמישה?

יחיאל חיליק בר: השר כץ, אם סאלח מפריע לך, אני אבקש ממנו לצאת.

סאלח סעד: אני יכול לרדת, תעלה במקומי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, אני ממשיך – – –

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ידידי השר, השתתפתי היום בעוד קרקס של הקואליציה בוועדת החינוך – ותאמינו לי, אם אני אומר "קרקס" אז זה באמת קרקס.

סאלח סעד: ידידי השר כץ, תקשיב טוב: 21 שנים – בשנת 1991 חוקקה כנסת ישראל חוק, חוק של יוח"א, יום חינוך ארוך, לתלמידי ישראל, ועד הרגע הזה כבר שבע פעמים דחו את זה.

סאלח סעד: תאמינו לי, זה פשוט מזעזע את ההורים של ישראל בבית, כי בכל דחייה של עוד שנה – פשוט נותנים להורים האלה לצאת מוקדם מהעבודה או לא ללכת לעבודה כדי להביא את הילדים מהגנים ומבתי הספר, היסודיים בעיקר.

סאלח סעד: האם זה יעלה על הדעת?

סאלח סעד: זה מה שאנחנו רוצים?

סאלח סעד: הרי אם ההורים משתחררים ממקום העבודה זה פוגע במשק הישראלי, זה פוגע במקומות העבודה.

סאלח סעד: למה לנו להמשיך לתעתע באזרחי ישראל?

סאלח סעד: ואני פונה לקואליציה: האמינו לי, כל מה שאתם עושים כאן זה רק תעתוע באזרחי ישראל.

סאלח סעד: ואני אומר לכם, אני מאוד מקווה שאזרחי ישראל יתחשבנו איתכם ביום הדין, כי כל החוקים האלה שאנחנו מעבירים, החוקים האלה שכל כמה דקות שמים לנו על לשולחן – זו רק פגיעה באזרחי ישראל, שכל כך מגיע להם חקיקות טובות, שנוכל לעזור להם ולסייע להם גם להתפרנס בכבוד וגם לחיות בכבוד.

סאלח סעד: והדחייה הזאת שנעשתה היום לפי בקשת האוצר זה לעוד שלוש שנים או ארבע שנים.

סאלח סעד: אני אומר לכם, גם יושב-ראש הוועדה, חברנו הטוב, ניסה למשוך את זה בהתחלה, והוא אמר לאוצר: לא אתן לכם לדחות חוץ משנה אחת.

סאלח סעד: בסוף האוצר לחץ עליו והתקפל ותשע הידיים של חברי קואליציה הצביעו בעד דחייה – בעד דחייה של החוק הזה, שאנחנו מחכים לו; לא אנחנו בכנסת – הורי ישראל מחכים לו; אתם, אזרחי ישראל, מחכים לו.

סאלח סעד: בושה לקואליציה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משבר הגיוס.

לאה פדידה: הייתי אומרת שהיום הייתה צריכה להיות ישיבה מיוחדת נגד הגופים והארגונים שמדברים נגד הבנות והאחיות שלנו, לוחמות צה"ל.

לאה פדידה: היום שלח לי ארגון בשם אחים לנשק קמפיין נגד חיילות צה"ל.

לאה פדידה: ואיך הם קוראים להם?

לאה פדידה: אחים לנשק.

לאה פדידה: אז אחים יקרים, שכחתם את האחיות שלכם בדרך.

לאה פדידה: זה בלתי הגיוני שלצד זה שאנחנו רואים דווקא עכשיו, ביום האישה הבין-לאומי, נשים אמיצות, מובילות דרך, פורצות, גיבורות, אנחנו רואים את ההבדל המהותי והקשה של התעלמות הממשלה והקואליציה – הכיסאות הריקים כאן, שאינם מביעים דעה ואינם מביעים זעקה.

לאה פדידה: אחיותינו ובנותינו שבוחרות בשיעור משמעותי בצה"ל הפכו ללעג.

לאה פדידה: מספסלי הממשלה הס ודממה.

לאה פדידה: ומתוך מי זה בא?

לאה פדידה: מדמויות חשוכות ונבערות, שעבור חלקים בבית הזה הן דמויות מופת ומנהיגים.

לאה פדידה: כמובן, כלפיי – זה במירכאות כפולות.

לאה פדידה: אנחנו לא מפחדות מהם.

לאה פדידה: האמירות שלהם הן טיפשיות וחסרות תוכן.

לאה פדידה: אנחנו כן חוששות מהבורות ומאי-הבעת הדעה ומהשקט שהבית הזה מייצר, ולא קורא להם: הסכיתו, ומגנה אותם, ולא נותן לאף אחד ולאף אחת לדבר נגד האחיות הבנות שלנו, נגד חיילות צבא ההגנה לישראל.

לאה פדידה: האם שמעתם על מירה, שעמדה לבד מול כוחות השריון?

לאה פדידה: האם שמעתם על אלה, שעמדה חשופה?

לאה פדידה: על חיילות שהצילו וראו?

לאה פדידה: האם הן זכאיות לשמוע את הכינוי בחורילות?

לאה פדידה: אני רוצה להגיד לכם, איבדתם את הבושה.

לאה פדידה: איבדתם את הבושה אם אתם שותקים ונותנים לאנשים ולארגונים ומחנכים – לטענתכם – שמקבלים כספים מהמדינה, שהם קוראים לחיילות צה"ל כך, בחורילות, ואנחנו שותקים.

לאה פדידה: אל תטעו, אנחנו כנשים לא דורשות שוויון למות בעד ארצנו האהובה, למרות שנעשה זאת בשמחה, אלא בעד השוויון והצדק.

לאה פדידה: איך יכול להיות שמחר מציינים בכל העולם את יום האישה הבין-לאומי 2018, ובבית הזה, מסיעות הבית, יש מורים ומחנכים דגולים שמדברים נגד חיילות צה"ל, נגד הבנות והאחיות שלנו בצבא ההגנה לישראל?

לאה פדידה: גם בבית, מי ששומע אותי: אל תיתנו להם לפגוע בצה"ל.

לאה פדידה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: האם חבר הכנסת פריג' נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא; אחמד טיבי – לא; יאיר לפיד – לא.

יחיאל חיליק בר: מיקי רוזנטל, בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר כץ – כבוד השר כץ, תקשיב, יש לי משהו לספר לך.

מיקי רוזנטל: תראו, מרוב עדים תושבי ישראל כבר לא רואים את היער, אבל היער הזה הוא אפל ושחור ואחד הגרועים שאנחנו צריכים לחצות.

מיקי רוזנטל: המשוואה היא מההון – אתם מכירים – ואת השלטון אתם מכירים; אני רוצה רגע להתחיל בדבר על העיתון.

מיקי רוזנטל: בכל הפרשיות של נתניהו, בכל הפרשיות יש זיקה לכלי תקשורת.

מיקי רוזנטל: פרשת 1000 זה ערוץ 10; פרשת 2000 זה ידיעות אחרונות; פרשת 4000 זה אתר וואלה.

מיקי רוזנטל: וזה לא אקראי.

מיקי רוזנטל: והעיתונאים שמכסים עכשיו את הפרשה – ואתם לא תשמעו את זה פה מהרבה חברי כנסת, אבל אני הולך לתת לכם בראש, כי עיתונות זו אהבת חיי, ואני לא מפחד מכם – אבל העסקה המטונפת הזאת, שותפים לה עשרות עיתונאים שלא עשו אף פעם חשבון נפש וגם עכשיו לא עושים חשבון נפש.

מיקי לוי: באיזה עסקה?

מיקי רוזנטל: בכל העסקאות של נתניהו.

מיקי רוזנטל: בכל העסקאות של נתניהו מעורבים כלי תקשורת.

מיקי רוזנטל: אמרתי, ב-1000 זה ערוץ 10, ב-2000 זה ידיעות אחרות, ב-4000 זה וואלה.

מיקי רוזנטל: אין עיתון – אני יודע מה?

מיקי רוזנטל: אח"י הצוללת – אז בפרשה ההיא לא, אבל לכל הפרשות יש מכנה משותף, וזה לא רק עדי המדינה.

מיקי רוזנטל: בצד השני של השלטון יש הון, וההון מחזיק בכלי תקשורת, ונתניהו ניסה לשים את ידו על כלי תקשורת.

מיקי רוזנטל: העיתונאים שעובדים בכלי התקשורת הללו ובאחרים שבהם הפרקטיקה הזאת נהוגה כבר שנים רואים, יודעים ושותקים.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו חרדים לגורלה של הדמוקרטיה, אנחנו לא צריכים להפנות את האשמה רק לראש ארגון הפשע, שיושב ליד שולחן הממשלה, אלא גם לעיתונאים שיודעים, רואים ושותקים.

מיקי רוזנטל: הם מכסים היום את הפרשה כאילו הם לא חלק מזה.

מיקי רוזנטל: והם חלק מזה, רובם בשקיקה ובהסכמה, חלקם בשיתוף פעולה מלא.

מיקי רוזנטל: אם הם לא יעשו עכשיו חשבון נפש, זה הרבה יותר מסוכן לדמוקרטיה הישראלית מאשר אם ראש הממשלה גנב – והוא גנב; הרבה יותר מסוכן.

מיקי רוזנטל: כי אתם יודעים להסביר את זה: יש שינויים, ואנחנו נלחמים על חיינו, והתקשורת בצרות.

מיקי רוזנטל: אני יודע את זה.

מיקי רוזנטל: אבל אני גם יודע שלא סתם אלוביץ' רכש לעצמו כלי תקשורת, ותשובה קנה לעצמו כלי תקשורת, ודנקנר קנה לעצמו כלי תקשורת.

מיקי רוזנטל: כי בצד אחד של המשוואה יש שלטון – אדוני השר, הטלפון שלך מחייג; אולי זה דחוף, אולי ביבי על הקו.

חיים כץ: אולי.

חיים כץ: אנחנו נראה מה דחוף, מה לא דחוף.

מיקי רוזנטל: האמת, השר כץ, אני חייב להגיד לך משהו.

חיים כץ: יאללה, תגיד.

מיקי רוזנטל: שהפרשה הזאת מייצרת עכברים שההיסטוריה עוד לא הכירה.

חיים כץ: איזה פרשה?

מיקי רוזנטל: הפרשות של נתניהו.

מיקי רוזנטל: זה עכברים שלא קופצים בזמן מהספינה הטובעת.

חיים כץ: אתה אמרת לי: אל תדבר על משטרה.

מיקי רוזנטל: אותך פטרתי.

חיים כץ: אני לא רוצה לדבר, כי אם אני אגיד מה שיש לי להגיד – אז אני לא רוצה לדבר.

מיקי רוזנטל: אותך פטרתי.

מיקי רוזנטל: פטרתי אותך.

מיקי רוזנטל: אני אמשיך בעניינים שלי.

מיקי רוזנטל: ובכן, תושבי ישראל, האמת, מאוד מבולבלים, ותאמינו לי, בקלות אפשר לעשות סדר בפרשות שנראות מאוד סבוכות: האם נתניהו ידע או לא ידע?

מיקי רוזנטל: האם הוא אשם או לא אשם?

מיקי רוזנטל: האם יש פה התגייסות של המשטרה לטובת ארגוני השמאל באיזה קונספירציה מטורפת להפיל ראש ממשלה בקלפי?

מיקי רוזנטל: ובכן, זה לא זה ולא זה ולא זה ולא זה.

מיקי רוזנטל: מה שנתניהו מנסה לעשות זה לבלבל את אזרחי ישראל.

מיקי רוזנטל: ראש ממשלה מושחת מדיחים במשפט.

מיקי רוזנטל: ראש ממשלה הגון מדיחים בקלפי.

מיקי רוזנטל: ונתניהו הוא ראש ממשלה מושחת.

מיקי רוזנטל: והאמת היא שהוא כבר לא נלחם על חפותו אפילו, כי אם הוא היה נלחם על חפותו הוא היה הולך למשטרה ואומר: תראו, עשיתי ככה בבזק, התכוונתי רק לעזור לתושבי ישראל.

מיקי רוזנטל: קיבלתי סיקור בוואלה, אבל לא קשרתי בין הדברים.

מיקי רוזנטל: הוא אפילו לא מספר את זה לתושבי ישראל, והוא לא הולך למשטרה להיאבק על חפותו.

מיקי רוזנטל: הוא העביר את כל המאבק שלו למישור הציבורי-פוליטי, ולא למישור הפלילי, ששם הוא בצרות.

מיקי רוזנטל: בסקרים הוא פורח; בפלילי הוא בצרות.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: הראיות הן כל כך קשות ובעייתיות שגם נתניהו הבין שהמאבק שלו הוא כבר לא על חפותו אלא רק על מקומו בהיסטוריה.

מיקי רוזנטל: וכדי להצדיק את מקומו בהיסטוריה, או לפחות לנסות לשפר אותו, הוא מספר סיפור שלא היה ולא נברא, כי הוא אומן האמת והשקר וערבובם זה בזה.

מיקי רוזנטל: הוא מספר לציבור הישראלי כאילו יש פה איזו קונספירציה של בתי המשפט, של המשטרה, של שומרי החוק, שיחד עם השמאל חברו, יחד, להפיל ראש ממשלה בישראל שאי-אפשר להפיל אותו בקלפי.

מיקי רוזנטל: אגדה שאין לה שחר.

מיקי רוזנטל: אין לה שחר.

מיקי רוזנטל: הראיות נגד ראש הממשלה הן חד-משמעיות, ולא צריך להיות גאון גדול.

מיקי רוזנטל: הרי לפני שנתיים כינסנו את ועדת הכלכלה ואמרנו – לפני שנפתחה חקירה: למה ביבי נותן לאלוביץ' מתנה במיליארד שקל?

מיקי רוזנטל: אילו סיבות יש?

מיקי רוזנטל: אין שום סיבות מקצועיות.

מיקי רוזנטל: כל הגופים המקצועיים חוץ מידידנו פילבר הרמאי והשקרן, שעכשיו נהיה עד מדינה, אמרו שזה לא בסדר.

מיקי רוזנטל: האוצר אמר שזה לא בסדר; מבקר המדינה אמר שזה לא בסדר; משרד הכלכלה התנגד, ורק פילבר אמר: אבל אנחנו עובדים לטובת הציבור.

מיקי רוזנטל: הכול היה בהשראתו של נתניהו, וכולנו יודעים את זה, אז אין בכלל שאלה, אין בכלל שאלה לגבי העובדות.

מיקי רוזנטל: יש שאלה, יש לנתניהו עכשיו איזה קו חדש – השבוע זה קו חדש.

מיקי רוזנטל: לפני שבועיים לא היה כלום, אין כלום – מהאין כלום הזה הסתבר שיש ארגון פשע מאורגן כמעט, שכל סביבתו של נתניהו הייתה שותפה לפשעים הללו ולדברים האיומים.

מיקי רוזנטל: השבוע הוא סיפר לחוקרים שהוא לא היה מודע לקשר.

מיקי רוזנטל: הוא לא מכחיש שהוא פעל למען בזק; הוא אמר שהוא עשה את זה לטובת הציבור מהחלטות מקצועיות.

מיקי רוזנטל: והוא לא מכחיש שהוא קיבל סיקור אוהד בוואלה, אבל הוא אומר: אני לא קישרתי בזה, אין לי מניע.

מיקי רוזנטל: הוא מספר לחוקרים שאין לו מניע נפשי, כי בשביל להרשיע מישהו בפלילים אתה צריך מניע נפשי.

מיקי רוזנטל: אז זו הוורסיה שלו השבוע.

מיקי רוזנטל: בשבוע הבא, אגב – שזה לא יעזור, כי יש כבר הקלטות שלו וכו' – הוא יספר שזה הכול בגלל שרה, אבל זה גם לא חשוב כבר מה הוא מספר, ראש הממשלה הזה, כי גורלו כאמור ייחרץ בקלפי – לא, גורלו ייחרץ בבית המשפט.

מיקי רוזנטל: עכשיו, נתניהו זכאי לחזקת החפות – אני אומר לכם את זה בקול רם – אבל גם הציבור יש לו זכויות, והציבור זכאי להנהגה הגונה וישרה, ואין לו.

מיקי רוזנטל: ילך נתניהו, יתעסק בלהגן על עצמו ועל גורלו כמה שהוא רוצה.

מיקי רוזנטל: אבל הוא לא מתעסק בגורלו, הוא מתעסק בגורלנו.

מיקי רוזנטל: לא צריך להיות מורשע בפלילים בשביל להבין שנתניהו עשה מעשים שלא ייעשו – רובם, כאמור, בתחום התקשורת, שבתחום הזה יש לו אובססיה בלתי מוסברת, והרצון הזה שכל היום ילטפו אותו ויספרו כמה הוא מוכשר, כמה הוא גאון, כמה אשתו מופלאה וכמה החיים בישראל נפלאים.

מיקי רוזנטל: הוא לא יכול לשאת שום ביקורת, גם לא ביקרות לגיטימית.

מיקי רוזנטל: יוסי יונה, אתה מפריע לי.

מיקי רוזנטל: עכשיו, אני רוצה רגע לדבר על ניר חפץ ועל עדי המדינה.

מיקי רוזנטל: תראו, עדי מדינה זה לא דבר פסול, אבל עדי מדינה עבריינים – –

יחיאל חיליק בר: יוסי, יוסי, אתה צועק.

מיקי רוזנטל: – – עדי מדינה עבריינים שיוצאים בלא כלום ובלי עונש זה מסר רע מאוד לציבוריות הישראלית.

מיקי רוזנטל: כי מה זה אומר?

מיקי רוזנטל: אתה מושחת, אתה תשחית, אתה תגנוב, אתה תקבל שוחד, ובסוף תיתן איזה ראש של פוליטיקאי ותצא נקי מהכול.

מיקי רוזנטל: אדוני היועץ המשפטי לממשלה: לא.

מיקי רוזנטל: אדם שפשע, אפשר להפחית בעונשו.

מיקי רוזנטל: כדי לברר את האמת עד תומה או כדי להרשיע מישהו שהוא גבוה ממנו בהיררכיה ראוי לעשות הסכם עד מדינה.

מיקי רוזנטל: לא ראוי לפטור עבריינים בלא כלום; זה מסר רע מאוד – ולא סתם עבריינים אלא עבריינים ששירתו בשירות בכיר בשירות המדינה.

מיקי רוזנטל: מנכ"ל משרד שפעל נגד האינטרס הציבורי, איך אפשר לפטור אותו בלא כלום?

מיקי לוי: – – –

מיקי רוזנטל: לפי ההסכם שפורסם הוא לא יישא בשום קנס כספי והוא לא יישא בשום עונש מאסר.

מיקי רוזנטל: אם ירחיקו אותו – – –

חיים כץ: – – –

מיקי רוזנטל: באזרחי.

מיקי רוזנטל: לא תביעה אזרחית.

מיקי רוזנטל: אולי ירחיקו אותו מהשירות הציבורי.

מיקי רוזנטל: זה עונש?

חיים כץ: הוא חתם שהוא לא יהיה בשירות הציבורי.

מיקי רוזנטל: אני ממש נרגש.

חיים כץ: וגם לא דין משמעתי, אני אומר לך, אדוני.

מיקי רוזנטל: בעיניי זה לא ראוי.

מיקי רוזנטל: זה לא ראוי.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם, אדוני.

מיקי רוזנטל: כבר?

יחיאל חיליק בר: ראית?

יחיאל חיליק בר: הזמן עובר מהר כשנהנים.

חיים כץ: קח ממני קצת.

חיים כץ: אני אוהב לשמוע אותך.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לשר.

מיקי רוזנטל: תן לי לסיים.

מיקי רוזנטל: תראו, סדום חרבה כי אנשים לקחו שוחד ואף אחד לא היה לו אומץ להגיד.

מיקי רוזנטל: גם עמורה חרבה בגלל גנבים שאף אחד לא היה לו אומץ להוקיע אותם.

מיקי רוזנטל: נתניהו גמור, תם עידן נתניהו, אבל השפנים שיושבים איתו בממשלה ועכשיו מגינים עליו והוא מרתיח אותם – הוא בארצות הברית והם כולם מתרוצצים כמו עכברים מסוממים, מחפשים איזה פתרון.

ענת ברקו: אתה בטוח שככה אתה רוצה לדבר?

מיקי רוזנטל: הוא נותן לכם להתבשל – –

ענת ברקו: – – – אתה בטוח?

ענת ברקו: חוצפה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ענת ברקו: – – –

מיקי רוזנטל: – – בתוך המיץ של עצמכם ואתם, אין לכם בושה – –

ענת ברקו: – – – שב בשקט.

מיקי רוזנטל: – – אתם לא מוקיעים עבריינים מתוככם.

מיקי רוזנטל: תתביישו.

מיקי רוזנטל: תתביישו.

ענת ברקו: איזו שפה יש לך.

ענת ברקו: צורה לך.

ענת ברקו: איזו רמה, אלוהים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, בבקשה, יסכם את הדיון.

יחיאל חיליק בר: משתתף בדיון, כמובן.

ענת ברקו: תת-רמה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי כנסת, אני יושב פה שעה – יותר, אבל שעה בתורנות – ואנחנו ערב תקציב – – –

ג'מאל זחאלקה: כמה זמן אתה עומד לדבר?

חיים כץ: כמה שאני רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אבל תדבר לעניין, אל תדבר על משהו אחר.

ענת ברקו: – – – אמרת לכולם ברא – – –

יחיאל חיליק בר: ענת, תודה על ההמלצות.

חיים כץ: ענת, אני אסתדר.

ענת ברקו: אבל הוא אמר לכולם ברא.

חיים כץ: קודם כול, אני מקווה שאני מדבר לעניין, ואני אדבר על התקציב ועל הכול, ואני לא אצעק ואני לא אתפרע כמו שאתה נוהג לעשות מהדוכן הזה.

חיים כץ: כשאתה עומד אתה לא מדבר, אתה צורח.

חיים כץ: אז בוא, ואללה, טול קורה מבין עיניך.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תמשיך לקרוא שם ולבוא וליהנות ממנעמי מדינת ישראל, שהתרומה שלך למדינת ישראל היא אפס.

חיים כץ: תמשיך.

חיים כץ: תקבל את המשכורת שלך ושב בשקט.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חיים כץ: שב בשקט.

חיים כץ: שב בשקט.

ג'מאל זחאלקה: אני לא פאשיסט – – –

חיים כץ: תמשיך לקרוא ולעודד את הטרוריסטים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: תודה, תודה.

חיים כץ: תמשיך לעודד את המחבלים.

חיים כץ: תמשיך להיות – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יואב קיש: אתם נותנים למחבלים פלאפונים, על מה אתה מדבר?

חיים כץ: – – – תמשיך.

חיים כץ: רק במדינה כמו מדינת ישראל אחד כמוך יכול להיות חבר כנסת.

חיים כץ: בסוריה לא היית.

חיים כץ: לא היית בכלל.

ענת ברקו: בארצות הברית הוא לא היה.

חיים כץ: גם בארצות הברית הוא לא היה.

יואב קיש: ופה הם נותנים פלאפונים לטרוריסטים בכלא.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת קיש.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מודים לך על המידע.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ענת ברקו: אני לא ראיתי שהשתקת את החברים שלך – – –

יחיאל חיליק בר: השתקתי גם אותו, אז יש לך שמיעה סלקטיבית.

יחיאל חיליק בר: השתקתי גם את ג'מאל.

יחיאל חיליק בר: הערתי לו ואמרתי לו תודה.

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: אז בסדר, אני משתיק את כולם מכל צידי הבית.

יחיאל חיליק בר: הכול בסדר.

חיים כץ: טוב, חברי חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אתה יודע, זה לא כמו בין עורכי הדין, חברי המלומד; חברי על אמת, בהערכה ובהוקרה.

חיים כץ: ובאמת, אני מכיר את תרומתך, מכיר את היכולות שלך ומעריך אותך מאוד.

חיים כץ: אתה עומד פה על הדוכן, אנחנו ערב תקציב – ואללה, בוא תגיד במה אנחנו לא בסדר.

חיים כץ: דבר.

חיים כץ: אנחנו מסיימים שלוש שנים.

חיים כץ: מה הממשלה הזאת עשתה?

חיים כץ: במה היא נגעה?

חיים כץ: מתי במדינת ישראל הייתה ממשלה חברתית כזאת?

חיים כץ: אנחנו לא מרוצים, כי לא הכול מושלם.

חיים כץ: מתי שמו לנכים 2 מיליארד בפעימה ראשונה?

חיים כץ: חלילה, אם לא נעביר את התקציב, הם לא יקבלו את מה שהבטחנו להם.

חיים כץ: כשאנחנו מסתכלים על חוק הסיעוד – שאני לא שלם איתו לגמרי, אבל זה מהלך; שמע, עשו פה מהלך דרמטי:

חיים כץ: באו ולקחו – ואני לא נכנס מי כן ומי לא ומי פחות ומי יותר – ונתנו פה צ'אנס לאלה שנזקקים באמת, לאלה שנזקקים באמת.

חיים כץ: ואללה, נתנו להם תמורה ונתנו להם אופציות שלא היו להם בעבר.

חיים כץ: מי אם לא ביבי?

חיים כץ: ראש הממשלה, זה שלא מוביל, ולא מנהיג, ונמצא בחקירות, אבל העסק מתנהל.

חיים כץ: תשמע, אני נמצא בישיבות הממשלה, ואני נמצא בדיונים, ואני אומר לך – ואתה יודע מה, הייתי גם בחקירות, בסדר?

חיים כץ: ואני לא נכנס לזה.

חיים כץ: יושב הבן אדם ומוביל ישיבהף ומנהיג דיון, ומוביל דיונים – תשמע, וכבר עשיתי משהו, כבר הובלתי – בחדות אדירה, בריכוז ריכוז.

חיים כץ: לא הכול מושלם, לא כולם מושלמים, אבל נעשים דברים.

חיים כץ: ישבתי היום בדיון אצל חברתי שלי – על אמת חברתי, עוד פעם, חברתי על אמת – על תאונות בענף הבנייה, ודיברנו, ונעשה משהו.

חיים כץ: אתה שומע, אתה בא לשם עם כל האנשים, ואומרים: כן, נעשה.

חיים כץ: יש תהליך, הממשלה הזאת – אתה אוהב את זה או לא אוהב את זה – הממשלה הזאת עובדת.

מיקי רוזנטל: לא, כשצריך להחמיא אני גם מחמיא, אגב.

שלי יחימוביץ': זאת לא הממשלה, זה הח"כים.

מיקי רוזנטל: אבל אתה יודע, אני, אני – – –

חיים כץ: מה זה אני?

חיים כץ: אני שלוח של הממשלה, מה זה אני?

חיים כץ: מה, אני זה אלי אלאלוף, שישב פה ימים ולילות, ואתמול כעס עליי?

שלי יחימוביץ': זאת לא הממשלה.

חיים כץ: אתמול כעס עליי ואמר: ואללה, בסוף, שאפו.

חיים כץ: ואני אותו דבר.

חיים כץ: גם הוא בא בידיים נקיות, גם אני בא בידיים נקיות, ובשורה התחתונה אנחנו רוצים את הטוב ביותר שאנחנו מסוגלים להביא, וגם כשהוא לא מושלם.

חיים כץ: אלי, מה שעשינו לא מושלם, כי אם הייתה אפשרות לעשות – אתה יודע, היינו חיים בוואקום, אז היינו יודעים להביא אולי תוצאה יותר טובה.

חיים כץ: אבל במסגרת הנתונה – איפה חברנו?

חיים כץ: גפני הגיע?

חיים כץ: איפה הוא?

חיים כץ: נו, אז תחפש לי אותו.

חיים כץ: מה?

דוד ביטן: – – –

חיים כץ: תביא את חברנו גפני.

חיים כץ: ולכן אמרתי ואני אומר: נערכו פה דיונים, אנחנו ערב תקציב, היעד.

חיים כץ: היה צריך לדבר עניינית על הנושאים – מה צריך לשפר, איך צריך לשפר – –

מיקי רוזנטל: אם יגיע התקציב, כץ, השר כץ, אם יגיע התקציב אנחנו – – –

חיים כץ: – – ולא שכל אחד בא ומחדש לנו: ראש הממשלה ככה, וראש הממשלה אחרת.

חיים כץ: אני אומר לך, אנחנו נזכה, בניגוד לדעתך.

חיים כץ: אנחנו לא חיים בתקשורת, ואם היינו חיים בתקשורת והיינו שומעים, אולי לא היינו צריכים כבר בית משפט, כי הם מעולם הכדורגל – הם גם מרימים קרן וגם נוגחים וגם מאשרים את השער; הם עושים הכול – גם מסמנים וגם חורצים וגם קובעים.

חיים כץ: אז נוותר על בתי משפט, אז לא צריך.

חיים כץ: יהיה לנו יותר כסף ופחות עלויות.

חיים כץ: גם את עורכי הדין לא צריך, כי התקשורת קובעת הכול.

חיים כץ: אנחנו במדינה דמוקרטית.

חיים כץ: נעבור את כל התהליכים.

חיים כץ: אני בטוח שראש הממשלה, אם נלך לבחירות, ייבחר עוד פעם, והוא יהיה עוד הרבה שנים ראש ממשלה במדינת ישראל, ואתם בצד הזה תמשיכו להגיד כמה הוא לא בסדר, ואנחנו נעשה את שלנו.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: גפני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני יסכם בשם הממשלה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חברי הכנסת, אנחנו נצטרך להצביע על חוק הפחתת הגירעון, שהחוק הזה, אילולא מה – – –

מיקי רוזנטל: מה, בתשעה באב אתה לא מדבר בכזה צער.

משה גפני: מה?

מיקי רוזנטל: בתשעה באב אתה לא מדבר בכזה צער.

משה גפני: אני אומר – התחלתי להגיד עכשיו, אתה הפרעת לי באמצע – שאם לא כל המסביב אז הייתי אומר את זה בשמחה.

משה גפני: היות שיש את כל המסביב אז אני לא אומר את זה בשמחה.

משה גפני: זה מה שהלכתי להגיד, ואתה צודק בעניין הזה.

משה גפני: החוק הזה הוא חוק טוב אם אנחנו מבודדים אותו.

משה גפני: האמת היא שגם חברי האופוזיציה בוועדת הכספים, אילולא המסביב, היו מצביעים בעד.

משה גפני: אני מכיר את האחריות שלהם; הם גם אמרו את זה בוועדה.

משה גפני: זה הליך נכון שהממשלה עושה, ואנחנו התרענו על זה בעבר.

משה גפני: לא צריך להיצמד לנושא של הפחתת הגירעון כשמדברים גם על הצמיחה; נלוו לעניין הזה כמה דברים צורמים, שעשו את זה באגף התקציבים.

משה גפני: אמרתי את זה כשהצגתי את החוק, ואני אומר את זה גם עכשיו: צריך לשמור חוק.

משה גפני: צריך לשמור חוק – על זה אנחנו מדברים פה כל הזמן, זה הנושא המרכזי.

משה גפני: אם לא שומרים על החוק אז קורים דברים, אתם רואים.

משה גפני: אמרו שצריך בחוק להביא את סעיף ההתאמות, יחד עם הנושא של הפחתת הגירעון – צריך להביא אותו ב-10 בדצמבר, לפני שמסתיימת שנת התקציב הראשונה מתוך השנתיים של התקציב הדו-שנתי, ולא הביאו.

משה גפני: לא הביאו, לא הסבירו, לא באו ואמרו: אנחנו הולכים עכשיו למהלך שלא ידענו אותו קודם – והיינו מקבלים את זה – אנחנו הולכים למהלך של תקציב לשנת 2019, ולכן אנחנו, את סעיף ההתאמות, צריכים לאחר.

משה גפני: היינו מקבלים את זה, אבל צריך לבוא ולהגיד.

משה גפני: לא יודע למה צריך להתנהל לא טוב כשאפשר להתנהל טוב והתוצאה היא אותו דבר.

משה גפני: הרי לא היו יושבים חברי ועדת הכספים ואומרים: לא מעניין אותנו שום דבר, אנחנו דנים על תקציב 2019, אבל תביאו את תקציב ההתאמות מתי שכתוב בחוק.

משה גפני: החוק נעשה בידי אדם, ואנחנו רשאים לשנות אותו כשהנסיבות משתנות.

משה גפני: יש דברים שאנחנו ביקשנו לעשות – הרי על זה נעשה סעיף ההתאמות.

משה גפני: אני יושב איתם – אני לא מסתיר את זה מכם – אני יושב איתם על ניצולי שואה.

משה גפני: ישבנו על ה-BEG עם שגריר גרמניה.

משה גפני: ניצולי שואה שמדינת ישראל בעבר נתנה להם את הפיצוי והם קיבלו – אחרים שהם מהקו הראשון של ניצולי השואה, של נפגעי השואה – קיבלו רנטה גרמנית, קיבלו הרבה יותר מאשר קיבלו בישראל.

משה גפני: הממשלה – הממשלות, יותר נכון – בישראל שינו את המצב באופן דרמטי מבחינת התקצוב של ניצולי שואה.

משה גפני: גם הניצולים התבגרו, והם צריכים יותר תרופות, הם צריכים יותר שירותים שלא היו צריכים אותם או היו צריכים אותם פחות בעבר.

משה גפני: ולכן מדינת ישראל יכולה להתגאות בעובדה הזאת ששינו באופן דרמטי – לא מספיק, אבל באופן דרמטי – את הסיוע לניצולי השואה.

משה גפני: גרמנים לא; הגרמנים נשארו עם הרנטה הגרמנית ולא התחשבו במתן תרופות ולא התחשבו בדברים נוספים.

משה גפני: והזמנו לוועדת הכספים את שגריר גרמניה, והוא הגיע לפני שבועיים, והצגנו לפניו את הבעיה.

משה גפני: הייתה, דרך אגב, ישיבה מאוד מעניינת עם התרגום שם.

עליזה לביא: – – –

משה גפני: מה?

עליזה לביא: – – –

משה גפני: כן, כן, אני אומר, היה מעניין אפילו מבחינת זה, בגלל שעברית הוא לא יודע, וגרמנית לא כולנו יודעים, ואולי מישהו יודע יידיש, ואני לא, אז לא היה – בקיצור, היה בסדר.

משה גפני: אמר לנו שגריר גרמניה, או שאמרנו אנחנו והוא הנהן בראשו, שעד שלא תהיה ממשלה בגרמניה שתוכל לתת תשובה, והתשובה צריכה להיות חיובית, יש בעיה עם הניצולים הללו.

משה גפני: לצערנו הרב, הם הולכים לעולמם יותר מאשר הממוצע של ניצולי השואה הרגילים – הם היו בקו הראשון, מקבלי הרנטות מגרמניה; הם היו בקו הראשון של האסון של השואה מול העם היהודי.

משה גפני: אמרנו: אנחנו צריכים לעשות סעיף התאמות.

משה גפני: זה דבר שקרה לנו בשנה הזאת, אנחנו לא ידענו את זה קודם.

משה גפני: ביקשנו בסעיף ההתאמות שממשלת ישראל תיתן את הפער הזה למקבלי הרנטה הגרמנית, ולאחר מכן, כשממשלת גרמניה תקום ותחזיר את זה, הממשלה תקבל את זה.

משה גפני: אבל אי-אפשר להשאיר – נשארו 6,500 ניצולים כאלה, הם התחילו ב-120,000, הם הולכים לעולמם.

משה גפני: לצערנו הרב, הם הולכים לעולמם.

משה גפני: אגב, אני ראיתי ביתד נאמן שהוקמה ממשלה בגרמניה השבוע, נכון?

מאיר כהן: באיטליה.

משה גפני: מה?

משה גפני: לא, בגרמניה.

משה גפני: באיטליה אני יודע, באיטליה דווקא לא הוקמה עדיין.

מאיר כהן: לא הוקמה עדיין.

משה גפני: בגרמניה הוקמה הממשלה, נכון, אלעזר?

משה גפני: הוקמה ממשלה.

משה גפני: יכול להיות שאנחנו בכלל נמצאים לפני פתרון.

משה גפני: ביקשנו שהממשלה כאן – הרי האנשים האלה חיים וקיימים, ואנחנו מתפללים לרפואתם ולהחלמתם ולשלומם – לתת להם את האפשרות לקבל רופא – מה שהוא לא יכול לקבל מהרנטה הגרמנית, עד שהממשלה תקבל החלטה, הממשלה הגרמנית.

משה גפני: אז ביקשנו לשים את זה בסעיף ההתאמות.

משה גפני: אני מנהל משא ומתן עם אגף התקציבים, הם צריכים לתת לי תשובה.

משה גפני: אבל אלה דברים שהיה צריך לדבר עליהם.

משה גפני: הם היו צריכים לבוא להגיד: אין – דודי אמסלם, אתה לא מקשיב לי על הנושא של ניצולי השואה.

דוד אמסלם: מההתחלה.

משה גפני: מה יש לכם, אתם?

משה גפני: ואז, על פי החוק, היה צריך לקיים את הדיון הזה על ידי חברי ועדת הכספים לקראת 10 בדצמבר.

משה גפני: וזה לא התקיים.

משה גפני: וזה לא בסדר שאגף התקציבים לא שומר חוק.

משה גפני: אני מבקש שתצביעו בעד החוק הזה.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לעבור להצבעות, בבקשה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17).

מאיר כהן: לסעיף 1 יש שש הסתייגויות, ואנחנו נצביע על כל הסתייגות בנפרד.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו מצביעים על סעיף 1, על הסתייגות מס' 1, של חברי הכנסת אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומוסי רז – להלן: קבוצת סיעת מרצ; של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי, אלעזר שטרן ופנינה תמנו – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי וואאל יונס – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; ושל חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 33 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: ההסתייגות נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 2, לסעיף 1.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 30 בעד, 40 נגד.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 2, לסעיף 1, נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצביע על הסתייגות מס' 3, לסעיף 1.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 34 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 3 נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 4 ,לסעיף 1.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 34 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 4 נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 5, לסעיף 1.

מאיר כהן: מי בעד? מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 34 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 5 נדחתה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 6, לסעיף 1.

מאיר כהן: מי בעד? מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 34 בעד, 41 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 6, לסעיף 1, נדחתה.

מאיר כהן: על כן, אנחנו עוברים להצביע על סעיף 1, כלשון הצעת החוק, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 41 נגד – 35 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מאיר כהן: 41 בעד,– נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: סעיף 1 עבר בקריאה שנייה כלשון החוק.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסעיף 2.

מאיר כהן: לסעיף זה יש הסתייגות אחת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על ההסתייגות לסעיף 2.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

מאיר כהן: בעד – 35, נגד – 41, אין נמנעים.

מאיר כהן: גם הסתייגות מס' 7, לסעיף 2, לא אושרה.

מאיר כהן: נצביע על סעיף 2 ועל סעיף 3, שאין עליו הסתייגויות, כלשון הוועדה, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 42 נגד – 34 נמנעים – אין סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

מאיר כהן: 42 בעד, 34 נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: סעיפים 2–3 נתקבלו.

מאיר כהן: החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית על החוק על כל סעיפיו, כלשון הוועדה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 41 נגד – 35 נמנעים – אין חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 41 בעד, 35 נגד.

מאיר כהן: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: אדוני סגן המזכירה, הודה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק יסודות המשפט (תיקון), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 6), התשע"ח–2018; הצעת חוק הסמים המסוכנים (עבירת קנס מיוחדת) (הוראת שעה), התשע"ח–2018.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק ח' – רשויות מקומיות – מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

מאיר כהן: יש על הפיצול הזה הצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: הבקשה היא לפיצול פרק ח' – רשויות מקומיות – מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית, התשע"ח–2018, מ/1196, לפי סעיף 84(ב).

יואב קיש: על פי הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה, אנו מבקשים מהכנסת לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות כך שחלק אחד מההצעה יכלול את פרק ח' – רשויות מקומיות – מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית וחלק אחר יכלול את יתר הסעיפים בהצעת חוק התוכנית הכלכלית.

יואב קיש: בפרק ח' מדובר על הרכב ועדות המכרזים ברשויות המקומיות.

יואב קיש: דיון של שעתיים עם חוסר הסכמה לא הצליח למצות אותו.

יואב קיש: אני בחרתי שלא לבטל ולתת לדבר הזה לגווע אלא בהחלט להמשיך לדון בזה.

יואב קיש: מטרת הפיצול היא לאפשר לעניין הזה לקרות ולא להרוג אותו – כמו שלפעמים מתבטאים מי שכנראה לא מבין איך הדברים עובדים.

יואב קיש: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יואב קיש: יש לי עוד אחד.

יואב קיש: אני אשאר פה.

מאיר כהן: אתה יכול להישאר.

מאיר כהן: אנחנו נוסיף אותך להצבעה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על החלטת ועדת הפנים בדבר הפיצול כפי שהציג אותה חבר הכנסת קיש.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 14 בעד הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה – 68 נגד – 2 נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק ח' – רשויות מקומיות מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, נתקבלה.

מאיר כהן: 68 פלוס חבר הכנסת יואב קיש – 69 בעד, שניים נגד, אין נמנעים.

מאיר כהן: הכנסת אישרה את הצעת ועדת הפנים לפיצול.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להחלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק ט' – תכנון ובנייה, סעיף 32 (3), (5) – לעניין סעיפים 62א(א1)(15) ו-62א(ג) המוצעים בו, (6), (8) ו-(11), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, על פי הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה, אנו מבקשים מהכנסת לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעות החוק להצעות חוק נפרדות כך שחלק אחד מההצעה יכלול את פרק ט' – תכנון ובנייה, סעיף 32(3), (5) – לעניין סעיפים 62א(א1)(15) ו-62א(ג) המוצעים בו, (6), (8) ו-(11), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית, התשע"ח–2018, וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הסעיפים בהצעת חוק התוכנית הכלכלית.

יואב קיש: הסיבה לכך היא שהסעיף המדובר הוא מה שנקרא "קומה מבונה" – הקצאת קומה אחת או יותר בבניין לצורכי ציבור והעברתה לבעלות הרשות המקומית.

יואב קיש: הנושא מורכב וחשוב, וכדי לאפשר דיון מעמיק וכדי להגיע להסדר – כפי שאמרתי קודם, הכוונה היא כן להגיע להסדר – אנו מבקשים לפצל מתוך הצעת החוק ולהביא לאישור הכנסת לקריאה שנייה ושלישית במועד אחר.

יואב קיש: תודה.

מאיר כהן: אם כן, הצעה זאת טעונה הצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 15 בעד הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה – 64 נגד – 5 נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק ט' – תכנון ובנייה, סעיף 32 (3), (5) – לעניין סעיפים 62א(א1)(15) ו-62א(ג) המוצעים בו, (6), (8) ו-(11), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, נתקבלה.

מאיר כהן: 64 בעד, חמישה מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: ההחלטה אושרה על ידי הכנסת.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול סעיף 15 בפרק ה' – תקשורת, בהצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: יציג את ההצעה חבר הכנסת איתן כבל, אדוני.

מאיר כהן: איתן, בבקשה, כבודו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שרים נכבדים, רשמות פרלמנטריות, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, במסגרת הצעת חוק התוכנית הכלכלית בנושא תקשורת ישנן שתי נקודות שבדיונים בוועדה החלטנו לפצל אותן – אדוני השר, זה חלק מהעניין – לא כדי שהן לא תעלינה יותר, אלא כדי שהממשלה – ואדוני, כפי שביקשתי בהתחייבות הזאת, גם של שר התקשורת וגם שר האוצר, שבכל הנוגע לטלוויזיה הרב-ערוצית, הפלטפורמות הוט, יס, פרטנר וסלקום, להביא הצעת חוק שתשנה את פניה של הטלוויזיה הרב-ערוצית, ושם היא באמת נדרשת, אדוני השר, ואתה יודע את זה.

איתן כבל: אני גם יודע שאתה עושה את כל המאמצים כדי להוביל את השינוי הגדול הזה.

איתן כבל: נושא שני שמתבקש הפיצול זה נושא מש"ב.

איתן כבל: גם בו העניין עדיין לא בשל מספיק, אבל בסופו של תהליך, כשיסיימו במשרד התקשורת והאוצר את כל התהליכים, אנחנו נביא את הדברים בצורה מסודרת.

איתן כבל: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בבקשות הפיצול.

איתן כבל: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת ברקו, שלוש דקות לרשותך לפני ההצבעה.

מאיר כהן: הרשימה סגורה.

קריאה: – – –

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

מאיר כהן: הגב' עליזה בראשי.

ענת ברקו: – – לא היה אפשר להתעלם ממופע האימים – – –

מאיר כהן: סליחה, גברתי, עצרי, עצרי.

מאיר כהן: לא ראוי.

מאיר כהן: עליזה, גב' בראשי, אנחנו מאוד מכבדים אותך, אבל זה לא ראוי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא היה אפשר להתעלם ממופע האימים הסדרתי שראינו כאן

ענת ברקו: לגבי שלילת תושבות, מה שנקרא בג"ץ אבו ערפה, של תושבי מזרח ירושלים.

ענת ברקו: למי שלא זוכר, מדובר באנשים שהצהירו על עצמם כחברי פרלמנט ארגון החמאס – אין משהו יותר מובהק מחברי פרלמנט ארגון החמאס – שנראה להם הגיוני שבמקביל הם יכולים להיות גם תושבי מדינת ישראל.

ענת ברקו: למה לא?

ענת ברקו: מצד אחד להכריז שהם רוצים להשמיד את מדינת ישראל ומהצד השני לדרוש תעודת זהות כחולה וזכויות, כאילו מגיע להם.

ענת ברקו: בכלל, צריך לממן אותם, כי אנחנו רגילים הלוא לממן את התליינים שלנו.

ענת ברקו: ואז עולה חבר הכנסת זחאלקה ואומר לנו: ברא – זה מה שיש לך להגיד.

ענת ברקו: היית צריך לקחת כמה תרופות לפני שעלית.

ענת ברקו: זה מה שהיה לך להגיד.

ענת ברקו: אז מה שאני רוצה לומר לכם שזה נכון, תושבי מזרח ירושלים, חלקם – חלקם הקטן – היו באזור, אבל באזור שנשלט על ידי ירדן – לא הייתה שם שום ישות אחרת – ואנחנו יכולים להחליט מי יהיה תושב ומי לא יהיה תושב, ובטח כאלה שחברו לאמירוּת האסלאמית בעזה, לארגון החמאס.

ענת ברקו: סגן ראש ממשלת החמאס דה פקטו באותו זמן וחברי פרלמנט החמאס לא יכולים להיות תושבים.

ענת ברקו: אסור שהם יהיו תושבים.

ענת ברקו: ולגבי הבג"ץ, זה גם היה עוד בג"ץ מיותר, ששלח אותנו לעוד חקיקה מיותרת, כי אם אנשים שהם במוצהר חברי פרלמנט של החמאס, במוצהר נושאי תפקיד בארגון שמוכר כארגון טרור, אי-אפשר לשלול מהם תושבות, אז ממי כן?

ענת ברקו: ממי כן אפשר לשלול תושבות?

ענת ברקו: אני חושבת שהחוק הזה התבקש, כי אין ברירה אחרת, כי מה שלקח 11 שנה להחליט בבג"ץ – וזו ההחלטה של עוד חקיקה, זה מקרה שאפשר היה לוותר עליו ולומר: מי שמכוון לכיוונה של מדינת ישראל, חותר תחת קיומה ומנסה לפגוע בה וחבר בארגון טרור, לא יהיה תושב במדינת ישראל ולא ייהנה מפירותיה.

ענת ברקו: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול, כפי שהציג אותה חבר הכנסת כבל.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 16 בעד הצעת ועדת הכלכלה – 58 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול סעיף 15 בפרק ה' – תקשורת מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, נתקבלה.

מאיר כהן: 58 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הכנסת אישרה את הצעת ועדת הכלכלה.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסעיף 9 בסדר-היום: החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול סעיף 9(24) להצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: יציג את ההחלטה חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: את שניהם הבאתי.

מאיר כהן: ישר להצבעה?

מאיר כהן: ובכן, אדוני, שיציג בכמה מילים.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל, אתה צריך בכל זאת להציג במשפט אחד.

מאיר כהן: יעלה ויבוא, יגיע וירד.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, רשמת, שרים נכבדים, את הדברים כבר אמרתי, גם על הפיצול הזה, הקראתי בפעם הקודמת.

איתן כבל: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנא מכם, לשבת.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול סעיף 9.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 17 בעד הצעת ועדת הכלכלה – 59 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול סעיף 9(24) מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, נתקבלה.

מאיר כהן: 59 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול אושרה על ידי הכנסת.

מאיר כהן: [מס' כ/739; דברי הכנסת, חוב' י"ב, ישבה 295, עמ' 26082; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסעיף 10 בסדר-היום – הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 70), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת סלומינסקי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק הבחירות (תיקון מס' 70) – בחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], התשכ"ט–1969, אחרי סעיף 56ב יבוא: 56ג – "הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה: עבירת טרור או ביטחון חמורה לעניין הגבלת הזכות להיבחר לפי סעיף 6(א) לחוק-יסוד: הכנסת היא אחת מאלה: (1) עבירת טרור חמורה כהגדרתה בחוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016;" – נדמה לי שזה צריך להיות התשע"ח – "(2) עבירה לפי סימן ב' או ד' לפרק ז' בחוק העונשין, התשל"ז–1977, שעונשה עשר שנות מאסר או יותר.

ניסן סלומינסקי: תיקון סעיף 57 – בסעיף 57(ט)(1) לחוק העיקרי, בסופו יבוא: יושב-ראש הוועדה המרכזית יקבע בכללים את הנוסח והצורה של כתב ההסכמה.

ניסן סלומינסקי: " בחוק הבא, שהוא הנלווה לזה, אני קצת אסביר יותר, לכן כאן קראתי רק את הנוסח עצמו.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת, חבר הכנסת מוטי יוגב.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על הצעת חוק-יסוד: הכנסת, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: קריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 1–2 – 51 נגד – 8 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מאיר כהן: 51 בעד, שמונה מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו מוסיפים לפרוטוקול את השר איוב קרא.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חבריא, אני מבקש שקט, גם אותי לא שומעים.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: אנחנו בהצבעה בקריאה שלישית.

מאיר כהן: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 38 נגד – 8 נמנעים – אין חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 70), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 38 בעד, שמונה מתנגדים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

מאיר כהן: אם כן, להזכירכם, הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 70) עברה בקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47) – – –

יואב קיש: לא, לא, לא.

מאיר כהן: לא להעלות?

מאיר כהן: [מס' מ/1201; דברי הכנסת, חוב' י"ט, ישיבה 317, עמ' 27506; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסעיף 12.

מאיר כהן: רבותיי, אנחנו עוברים לסעיף 12 – הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: החוק הזה קיבל פטור מחובת הנחה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואב קיש.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), שהיא מיזוג של שלוש הצעות חוק: הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3) שיזמה הממשלה ושתי הצעות חוק פרטיות לתיקון פקודת המשטרה (לוויה וקבורה של מפגעים) שיזמו חברי הכנסת ברקו וקבוצת חברי הכנסת וחבר הכנסת סמוטריץ.

יואב קיש: בשנים האחרונות ניצבת מדינת ישראל מול גלי טרור.

יואב קיש: גל הטרור האחרון, שהחל באוקטובר 2015, התאפיין בפיגועים בידי מפגעים בודדים, אשר הושפעו, וזאת ללא ספק, מהסתה.

יואב קיש: גל טרור זה הביא לדיון מחדש את שאלת המדיניות בנושא עיכוב גופות מפגעים שביצעו מעשי טרור.

יואב קיש: כחלק מההתמודדות עם הפרות סדר חמורות, אשר עלולות להגיע לפגיעה בחיי אדם, התנתה המשטרה תנאים אשר נועדו להבטיח את שלומו של הציבור וביטחונו ולמנוע ביצוע מעשי טרור, אם באירוע ההלוויה עצמו ואם לאחר מכן.

יואב קיש: במקרים מסוימים הוחזקו גופות הטרוריסטים, המפגעים שביצעו את מעשי הטרור, בידי המשטרה עד לקבלת התחייבות למילוי תנאים אלו.

יואב קיש: עד לאחרונה, הסמכות שעליה התבססה המשטרה לעיכוב השבת גופות מפגעים הייתה בסעיפים 3 ו-4א לפקודת המשטרה.

יואב קיש: סעיף 4א מעגן את סמכותה של המשטרה לפעול להצלת חיים ולמניעת פגיעה חמורה בביטחון הנפש והרכוש.

יואב קיש: בפסק דין אחרון שניתן בעניין ג'בארין קבע בית המשפט כי מאחר שאי-השבת הגופה ומניעת הלוויה הן פעולות הפוגעות בזכויות יסוד, יש צורך בהסמכה מפורשת בחוק שתסמיך את המשטרה לבצען, וטען שהסעיפים שעליהם נסמכה המשטרה אינם כוללים הסמכה מפורשת זו.

יואב קיש: מטרת הצעת חוק זו היא בדיוק לעשות את זה – להגדיר בצורה ברורה את הכלים שהמשטרה זקוקה להם בשביל לעכב לוויות של מפגעי טרור.

יואב קיש: מטרתה העיקרית של הצעת החוק המונחת בפניכם היא לעגן זאת – לעגן את מסכות המשטרה לעיכוב השבת גופות של מפגעים, וזאת בנסיבות שבהן בשל אירוע ההלוויה של המפגעים, למפקד מחוז במשטרה יש חשש סביר שבשל הלוויית מפגע תיגרם פגיעה בביטחון הנפש או יבוצעו מעשה טרור, או שבמהלך הלוויה יבוצעו הסתה לטרור או גילוי הזדהות עם ארגון טרור או עם מעשה טרור.

יואב קיש: בנוסף, הצעת החוק מעגנת את סמכותו של מפקד המחוז במשטרה – לשם שמירה על שלום הציבור וביטחונו, ולמנוע הפרות סדר, מניעת הסתה לטרור או גילוי הזדהות עם ארגון טרור או עם מעשה טרור – להורות, בצו, על תנאים לעריכת לוויה של מפגע.

יואב קיש: הצעת החוק קובעת כי מפקד המחוז יוכל גם לבקש ערובה לשם מילוי תנאים אלו.

יואב קיש: אם לא הופקדה ערובה יחויבו המארגנים בתשלום קנס בגובה הערובה.

יואב קיש: בנוסף קובעת הצעת החוק כי ערעור על מנגנון הערובה יהיה בפני בית המשפט לעניינים מינהליים, וזאת להבדיל מסוגיית החזרת גופה, שתידון בבג"ץ.

יואב קיש: אנחנו הכנסנו בוועדה כמה תיקונים, ואלה עיקריהם: ראשית, הוועדה הבהירה כי סמכות מפקד המחוז להורות בצו על תנאים לעריכת לוויה של מפגע תהיה גם לשם מניעת הסתה לטרור או גילוי הזדהות עם ארגון טרור או עם מעשה טרור – אפשר שקט טיפה?

מאיר כהן: חברים.

מאיר כהן: אני מבקש מסדרני הכנסת, זה מתחיל לעבור כל גבול, לא שומעים את מציעי הצעות החוק.

מאיר כהן: מי שאין לו מה לעשות כאן, שיצא החוצה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוגב, גש למקומך או תדברו בחוץ.

מאיר כהן: בבקשה.

יואב קיש: חברים, אני רוצה רגע להגיד מילה על מה היה בוועדה.

יואב קיש: היה דיון מעמיק ומשמעותי שהמסר שלו היה מאוד פשוט: המשטרה פעלה שנים רבות – הינה, נמצא פה מיקי לוי, שאני חושב שבעצמו השתמש בסמכות החוקית הזאת – המשטרה פירשה את החוק שיש סמכות למנוע החזרת גופה של מפגע כדי למנוע מהלך של הפגנת לוויית טרוריסטים, הפגנה המונית שהופכת בעצמה לאירוע הסתה רבתי.

יואב קיש: אין דין של אירוע של לוויית הסתה של טרוריסטים כדין פוסט בפייסבוק.

יואב קיש: ולדבר הזה ביקש בית המשפט הסמכה ברורה, וכך עשינו.

יואב קיש: לא נסמכנו אך ורק על לשון החוק; אנחנו רצינו שיהיו למשטרה הכלים האלה.

יואב קיש: ונמצא פה גם השר לביטחון פנים גלעד ארדן, שהוביל בצורה הכי ברורה את המהלך הזה.

יואב קיש: אני רוצה להודות לך, השר, על עמידה נחושה על הצורך המבצעי, שבא לידי ביטוי בחקיקה הממשלתית בעניין הזה.

יואב קיש: אנחנו דאגנו שהחקיקה תתוקן כך שהמשטרה תוכל בצורה הכי ברורה למנוע את אירועי ההסתה האלה.

יואב קיש: צריך להבין, יש זכות טבעית ובסיסית של כל אדם להגיע לקבורה ושל משפחתו לתת לו את הקבורה הראויה לו, אבל לא ניתן להפוך את הזכות הזאת למפגן הסתה של קבוצות טרור.

יואב קיש: את התמונות של הפגנות לוויות החמאס בעזה לא נשכפל פה במדינת ישראל.

יואב קיש: זו מטרת הצעת החוק הזאת.

יואב קיש: שנית, לעניין סמכות מפקד המחוז לעכב החזרת גופה, הוועדה סברה שמספיק חשש סביר לפגיעה בביטחון הנפש, ואין צורך בחשש ממשי לפגיעה חמורה בביטחון הנפש.

יואב קיש: רף זה משקף נכונה את יכולתו של מפקד המחוז לקבל הכרעה בשטח בשאלת מניעת החזרת הגופה.

יואב קיש: תיקון נוסף שהוספנו היה סמכותו של מפקד המחוז למנוע מסירת גופה גם עם עילה של חשש סביר לכך שבמהלך ההלוויה יהיה גילוי הזדהות עם ארגון טרור או עם מעשה טרור.

יואב קיש: עילה זו נועדה להתמודד עם התופעה ההולכת וגוברת, שמקבלת ביטוי במסגרת טקסי הקבורה של מפגעים, של גילויי תמיכה, אהדה או הזדהות עם מעשה הטרור של המפגע או הארגון או האידיאולוגיה שאליו השתייך ובשמה בוצע מעשה הטרור.

יואב קיש: גילויים אלה עלולים לעודד את המשתתפים בהלוויה להצטרף לארגוני טרור או לבצע מעשי טרור.

יואב קיש: היה סעיף אחד שבחרנו לפצל אותו והצבענו עליו לפני כן פה במליאה, וקיבלנו את אישור המליאה לעניין, שמשמעותו חלה גם במקומות אחרים, ולכן נכון היה לפצל אותו ולקיים עליו דיון נפרד.

יואב קיש: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות אך הוגשו בקשות רשות דיבור.

יואב קיש: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יואב קיש: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אין הסתייגויות אבל יש בקשות דיבור.

מאיר כהן: להוסיף אותם?

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – לא נמצא; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לא נמצא; חברת הכנסת מיכל רוזין – לא נמצאת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת אילן גילאון – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין, יוסף, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות אדוני, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד חוק הזוי ודרקוני של ממשלה הזויה.

יוסף ג'בארין: של ממשלה הזויה.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: סליחה, גברתי, זהו.

מאיר כהן: אל תתחילו עם זה עוד פעם.

מאיר כהן: סליחה, לא הפריעו לך.

מאיר כהן: את דיברת – תאפשרי לו לדבר.

יוסף ג'בארין: להביא גופות לקבורה זה היחס הבסיסי, האלמנטרי שאפשר לצפות – שאפשר לצפות ממדינה; שאפשר לצפות ממדינה שמכריזה על עצמה כמדינה מתוקנת.

אלעזר שטרן: – – –

יוסף ג'בארין: זה הדבר הבסיסי שאפשר לצפות ממדינה שמכריזה על עצמה כמדינה מתוקנת.

יפעת שאשא ביטון: מה עם החיילים שלנו?

יפעת שאשא ביטון: אתה ביקשת – – –

יוסף ג'בארין: איזה חוסר מוסריות, איזו קהות חושים, איזו אטימות צריך כדי לחוקק חקיקה כזאת, כדי לחוקק חקיקה כזאת.

יוסף ג'בארין: אלעזר, איך אתה מצד אחד תוקף ארגון מסוים ואחר כך אתה מאמץ את אותה שיטה, לפי שיטתך?

אלעזר שטרן: ולמה אני לא שומע אותך – – –

יוסף ג'בארין: או שזה לא מוסרי ואז אתה דוחה את זה ולא מקבל את זה, או שאתה משחק את המשחק.

מיקי לוי: תגיד את זה לחמאס בעזה.

קריאה: כל החמאס באום אל-פחם, זה מוסרי?

יוסף ג'בארין: שהאופוזיציה גם תומכת בחקיקה כזאת – זאת בושה וחרפה.

מיקי לוי: זאת החקיקה הכי מוסרית.

יוסף ג'בארין: אתם פשוט משחקים לידי הימין ההזוי שמביא את החקיקה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: זאת חקיקה מוסרית שלא קשורה לימין או שמאל, היא קשורה לתפיסת עולם.

יוסף ג'בארין: בשביל זה יש אופוזיציה – כדי לשחק עם כל הרעיונות המשוגעים הללו?

מיקי לוי: – – –

מאיר כהן: אדוני ימשיך.

מאיר כהן: אני מבקש להירגע.

מאיר כהן: מיקי, זהו.

יוסף ג'בארין: הרי אתם יודעים שזאת מצווה דתית שקיימת.

יוסף ג'בארין: אם לדבר על ענייני דת, הרי זאת מצווה דתית שקיימת בכל הדתות, גם ביהדות.

איציק שמולי: עכשיו אתה משתמש ביהדות?

יוסף ג'בארין: חברי הכנסת מהמפלגות החרדיות, הרי גם ביהדות יש את המצווה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: מה פתאום נהיית בעד היהדות?

יוסף ג'בארין: המצווה הראשונית – – –

איציק שמולי: יש עוד משהו ביהדות.

איציק שמולי: ביהדות כתוב אל תרצח – גם זה כתוב ביהדות.

יוסף ג'בארין: המצווה הראשונית זה להביא את הגופות לקבורה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לשאול אתכם: הרי גם במקרים שאתם בטח יכולים לחשוב עליהם, שהמשפחה בכלל לא קשורה ובני המשפחה לא קשורים ולא ידעו ולא עודכנו – מה זה, להשית עכשיו עונש גם על המשפחה?

יוסף ג'בארין: מדוע להעניש את המשפחה?

יוסף ג'בארין: מדוע להעניש את ההורים, את הילדים, את בני המשפחה?

יוסף ג'בארין: הרי כל תפיסת החוק הזה היא פשוט עוד עונש על עוד עונש.

יוסף ג'בארין: זה ביטוי להשתה של עונש קולקטיבי על כלל המשפחות.

איציק שמולי: אתה ממש הופך את היוצרות.

יוסף ג'בארין: חקיקה כזאת, חברי איציק שמולי, לא סותרת את המוסר שלך?

איציק שמולי: לא.

יוסף ג'בארין: היא לא סותרת את המוסר שלך – שהמשטרה תחזיק את הגופות ולהתחיל לנהל משא ומתן עם המשפחות?

איציק שמולי: המוסר שלי לא כולל הגנה על טרוריסטים ולא על המשפחות שלהם.

יוסף ג'בארין: המוסר שלך נעלם כשמדובר בפלסטינים.

מיקי לוי: ג'בארין, ראינו מה היה בהלוויות של הרוצחים שרצחו את השוטרים בהר הבית, בחמולה שלך.

מיקי לוי: ראינו אותה.

מיקי לוי: זאת בושה.

מיקי לוי: תתביישו.

מיקי לוי: לא גיניתם את הרוצחים.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

יוסף ג'בארין: אתה תתבייש – – –

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי.

יוסף ג'בארין: במה אתה מתגאה?

יוסף ג'בארין: במה אתה מתגאה, שאתה מחזיק גופה?

מיקי לוי: כן, כדי שזה לא יהפוך להסתה.

מיקי לוי: אתם מסיתים.

יוסף ג'בארין: בושה וחרפה.

יוסף ג'בארין: בושה וחרפה.

מיקי לוי: תתביישו לכם, חבורה של מסיתים.

יוסף ג'בארין: על זה אתה מחוקק חוקים?

יוסף ג'בארין: על זה אתה מחוקק חוקים?

יוסף ג'בארין: חוקים הזויים, כמו הממשלה הזאת והחוקים שלה?

עודד פורר: – – –

יוסף ג'בארין: אתם עושים שרירים על גופות.

יוסף ג'בארין: אתם עושים שרירים על גופות.

עודד פורר: איפה שאתה גר, השכנים שלך, בהלוויות באום אל-פחם.

יוסף ג'בארין: זה הדבר שאתם חושבים עליו במושב הזה – שלילת תושבות?

יוסף ג'בארין: החזקת גופות?

עודד פורר: – – –

יוסף ג'בארין: תביאו חקיקה נורמלית – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – חקיקה אנושית, חקיקה דמוקרטית.

יפעת שאשא ביטון: את הגופות שלנו אתה רוצה.

יוסף ג'בארין: תפסיקו עם השיגעונות הללו.

יוסף ג'בארין: תפסיקו עם השיגעונות הללו.

מאיר כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, בבקשה.

מאיר כהן: מכעיס ככל שיהיה, אני מבקש לאפשר להם לדבר.

מאיר כהן: אדוני השר, רוצה להתערב בדיון?

מאיר כהן: בבקשה.

יואב קיש: מאיר, אני אחריו מסכם.

מאיר כהן: לא, יש עוד דוברים.

מאיר כהן: כששר רוצה להתערב בדיון הוא ראשון בעדיפות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

גלעד ארדן: – – שמעתי עכשיו את השקרים של חבר הכנסת ג'בארין ופשוט אי-אפשר שלא להתערב בדיון, כדי שאזרחי מדינת ישראל יזכרו מי עמד קודם לכן על הדוכן לפניי; מי שיקר בצורה כל כך בוטה ומי שייך לחמולה שממנה יצאו הרוצחים המתועבים של שני שוטרינו הגיבורים על הר הבית, כמיל שנאן והאיל סתאוי, זכרם לברכה.

גלעד ארדן: הרי למה נולד הצורך בחוק הזה?

גלעד ארדן: אני אהיה מאוד קצר ותמציתי.

גלעד ארדן: האם בגלל השקר שאמר חבר הכנסת ג'בארין – כאילו ממשלת ישראל או מדינת ישראל רוצה להחזיק גופות של מחבלים ארורים?

גלעד ארדן: מבחינתנו שהגופות של המחבלים הארורים האלה יירקבו.

גלעד ארדן: אין לנו שום צורך בגופות האלה.

גלעד ארדן: רק שבשונה מבן חמולת ג'בארין, חבר הכנסת ג'בארין, שדואג לרוצחים ולא אכפת לו מההסתה שתתרחש בהלוויה שלהם – כפי שאכן התרחשה בעקבות העתירה של משפחת ג'בארין, שעתרה ובעצם גרמה לכך שהתקיימה באום אל-פחם, אותה הלוויה מבישה שאליה הגיעו אלפי אזרחי ישראל ערבים – לצערי הרב, ובכאב אני אומר – שחלקו כבוד לאותם רוצחים מתועבים.

גלעד ארדן: מאז, אני אזכיר, מאז השב"כ כבר עצר שתי חוליות מאום אל-פחם, ואו אחת מהן או שתיהן גם הן שייכות למשפחת ג'בארין – או חלק מהן – וגם הן רצו ללכת בעקבות אותם רוצחים שפלים ולבצע פיגועים על הר הבית.

יוסף ג'בארין: אתה עושה הסתה נגד חמולת ג'בארין?

יוסף ג'בארין: מה אתה עושה – – –

גלעד ארדן: אז מה בכלל – חוצפה, חוצפה ועזות מצח יש לחבר כנסת ישראל – שבכלל לא צריך להיות בבית הזה אם זה סדר העדיפויות שלו – לעלות כאן על הדוכן – –

יוסף ג'בארין: איזו עזות מצח – שבכלל לא צריך להיות בבית הזה.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, שב, שב.

יוסף ג'בארין: מה זה, דיון על חמולת ג'בארין?

גלעד ארדן: – – לעלות כאן על הדוכן.

גלעד ארדן: במקום לבקש סליחה מהמשפחות של השוטרים הדרוזים שנרצחו, במקום לבקש סליחה, אתה עולה כאן על הדוכן, משקר ורוצה לאפשר עוד הסתה בעוד הלוויות ועוד אנשים שיבואו להשתתף בהלוויות של רוצחים שרצחו אנשים שהגנו על ביטחון המדינה.

גלעד ארדן: הממשלה והמדינה לא מעוניינת להחזיק בגופות הארורות האלה, אבל אנחנו כן רוצים למנוע מעשי רצח נוספים, ואנחנו לא נאפשר, והמשטרה לא תאפשר לעשות הלוויות המוניות למחבלים ארורים – –

מוסי רז: שבועיים, שבועיים.

מוסי רז: דייג בסך הכול.

גלעד ארדן: – – לבוא ולהצדיע למעשי הרצח הנפשעים שלהם.

גלעד ארדן: ואתה במעשים שלך גורם להמשך מעגל הרצח וההסתה ומרחיק כל סיכוי לשלום ולדו-קיום אמיתי.

קריאות: – – –

יוסף ג'בארין: זו הסתה חמורה.

גלעד ארדן: תתבייש לך.

גלעד ארדן: שקרן.

יוסף ג'בארין: זו הסתה חמורה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

יוסף ג'בארין: זאת ממשלה של שקרנים, ממשלה של שקרנים.

יוסף ג'בארין: מחזיקה גופות – מה זה, הממשלה הזאת?

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: זה היה מופע של הסתה – – –

מאיר כהן: אדוני, אדוני – – –

יוסף ג'בארין: זה היה מופע של הסתה.

יוסף ג'בארין: תתבייש לך.

גלעד ארדן: אם אי-אפשר – – –

יוסף ג'בארין: תתבייש לך.

מוסי רז: תגיד לי, גלעד, בן ה-18 הדייג הוא מחבל?

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין.

מוסי רז: הוא רוצח?

גלעד ארדן: אני אמרתי שהוא רוצח?

מוסי רז: אז למה חטפו את הגופה?

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז.

מאיר כהן: אדוני השר.

מוסי רז: אז למה חטפו את הגופה?

מוסי רז: אמרת גופות של רוצחים.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים.

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה, חמש דקות לרשותך.

גלעד ארדן: אני אמרתי שהוא רוצח?

מוסי רז: לא, לא לו.

מוסי רז: אמרת שהגופה היא של רוצח.

מוסי רז: הוא ילד.

גלעד ארדן: הוא משתייך לחמולה שיצאו ממנה מחבלים – – –

מאיר כהן: אדוני השר.

מוסי רז: הגופה של הילד.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מוסי רז: זה גופה של ילד.

מוסי רז: הוא לא רוצח, הוא בסך הכול הלך לדוג.

גלעד ארדן: שיבקש סליחה, ולא יבוא להמציא שקרים על הדוכן.

מוסי רז: – – –

מאיר כהן: אדוני השר, אני מבקש להפסיק.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

גלעד ארדן: – – – שלא ישקר.

גלעד ארדן: הוא יודע היטב מה כתוב בחוק.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, למרות דבריו הקשים ועמדותיו הקיצוניות – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

ג'מאל זחאלקה: – – של השר גלעד ארדן, אני לא מאשים את כל משפחת ארדן.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שיש במשפחה אנשים – –

נורית קורן: איזה הבדל.

נורית קורן: איזו השוואה.

ג'מאל זחאלקה: – – הרבה יותר טובים ממנו, שלא תומכים בעמדות שלו; אני בטוח.

ג'מאל זחאלקה: מר ארדן תמך בהרג ילדים פלסטינים בעזה, הוא אף רצה שיפציצו יותר, תמך ברציחתם של 2,200 פלסטינים בעזה – –

נורית קורן: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – היה שותף להחלטות שהביאו להריגתם ולרציחתם של מאות אנשים – –

נורית קורן: זה לא ייאמן, פשוט לא ייאמן.

ג'מאל זחאלקה: – – וכאן בא, איך אומרים, ומתהדר שהוא אדם נאור ושהוא נגד טרור – –

ענת ברקו: לא, אתה נאור.

ג'מאל זחאלקה: – – ונגד אני לא יודע מה.

ענת ברקו: מה שנקרא: לא, אתה.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאסור להכליל, אני חושב שאסור להכליל.

ג'מאל זחאלקה: ומעשיו ועמדותיו של מר ארדן – שתמך ברצח, כולל רצח ילדים, שהחליט על רצח, כולל רצח ילדים – –

ענת ברקו: – – –

יואב קיש: אתם – – –

ג'מאל זחאלקה: – – אני חושב שאסור להכליל ואסור להאשים את כל משפחת ארדן במעשיו של השר הסורר.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שגם אנשים שבאים לטפל בעניין הזה, כמו עניין של קבורה – יש עניין קבורת המת וכבוד המת שלא תלוי בכלל בסיבה שבה מת האדם.

נורית קורן: אה, זה לא תלוי בסיבה?

ג'מאל זחאלקה: גם בתורה, גם בתורה – גברתי, תלמדי משהו.

ג'מאל זחאלקה: גם בתורה, נדמה לי שזה בספר דברים – –

ענת ברקו: תלמדי ממנו – – –

ג'מאל זחאלקה: – – נאמר מפורשות שאדם שהוצא להורג על מעשה שדינו מוות – ומעשה שדינו מוות בטח שזה חטא גדול מאוד – תלו אדם על העץ, מה כתוב בתורה בעניין הזה?

ג'מאל זחאלקה: "וכי יהיה באיש חטא משפט מָות והומת ותלית אותו על עץ לא תלין נבלתו על העץ כי קבור תקברנו ביום ההוא".

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אסור להשאיר אדם ללא קבורה, אפילו, אפילו אם הוא עבר עבירה או עשה חטא שדינו מוות.

ענת ברקו: אף אחד לא מדבר על – – –

מאיר כהן: די, חברת הכנסת ברקו.

ג'מאל זחאלקה: זו עמדת היהדות.

ג'מאל זחאלקה: זו עמדת היהדות.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שיש פרשנים שמפרשים דברים אחרת, כי יש אנשים – – –

יחיאל חיליק בר: מה עמדת האסלאם בנושא הזה?

ג'מאל זחאלקה: עמדת האסלאם (אומר בערבית: כבוד האדם – בקבורה שלו;) אדם צריך להיקבר.

ג'מאל זחאלקה: (אומר בערבית: המת) לא רק המוסלמי, כל אדם, כבודו הוא – – –

איציק שמולי: ולגבי טרור?

איציק שמולי: מה האסלאם אומר על טרור?

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: חמאס לא ארגון דתי?

יחיאל חיליק בר: למה הוא מחזיק גופות?

יחיאל חיליק בר: באמת אני שואל.

ענת ברקו: איך זה – – –

יחיאל חיליק בר: באמת אני שואל.

ג'מאל זחאלקה: חמאס לא שולט בארץ, הוא לא מחליט.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא מחליט.

ג'מאל זחאלקה: יש משא ומתן על עניין הגופות.

יחיאל חיליק בר: – – –

ג'מאל זחאלקה: גם ישראל החזיקה – – –

אחמד טיבי: הוא בעד שכולם ייקברו, שכולם ייקברו, עד שיהיה משא ומתן – ייקברו, אם לא, לא – – –

ענת ברקו: – – –

איציק שמולי: הוא ממש בעד.

ג'מאל זחאלקה: גם הדת הנוצרית, גם הדת היהודית – – –

אבי דיכטר: מתי קראת בפעם האחרונה לחמאס להחזיר את הגופות של החיילים?

ג'מאל זחאלקה: גם הדת, גם הדת, גם הדת – – –

אבי דיכטר: – – – מתי עשית את זה?

ג'מאל זחאלקה: גם הדת המוסלמית – – –

ענת ברקו: אדון זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: כל הדתות אומרות שצריך לקבור את המת.

ענת ברקו: – – – שיפנו אותם, כמה שיותר מהר.

ג'מאל זחאלקה: יש הבדל בין מדינה, בתוך המדינה, כאשר יש שלטון, ובין סכסוך שיש גופות.

ג'מאל זחאלקה: תמיד היו דברים כאלו במלחמות, ויש אנשים חיים פה ויש אנשים חיים.

ג'מאל זחאלקה: אלה שבויים שצריך לטפל ולעשות משא ומתן לחילופי שבויים.

ג'מאל זחאלקה: זה הבדל בין – אתה אומר – אזרח ממשפחה של אזרח תחת שלטונך, אתה אוסר עליו – – –

ענת ברקו: אה.

ענת ברקו: ואזרח שרוצח שוטרים?

ענת ברקו: ואזרח שרוצח שוטרים?

ג'מאל זחאלקה: – – – זה לא – אתה רוצה לנהל משא ומתן עם המשפחות?

ענת ברקו: ואזרחים שרוצחים שוטרים – – –

יפעת שאשא ביטון: מה עם הגופות של החיילים שלנו?

ג'מאל זחאלקה: זה שונה לגמרי, המצב, ואנחנו דנים בחוק הזה, לא בחוק שהחמאס מעבירה או אש"ף מעביר או משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה מדבר על התורה ועל הדת.

יפעת שאשא ביטון: ואיפה הגופות של החיילים שלנו?

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה, אני חושב שצריך להצביע נגדו, כי הוא חוק לא צודק בעליל, כי הוא חוק שמעניש את המשפחה, כי כידוע לכם, האדם המת הוא מת, לא כואב לו, הוא לא חש שום דבר – – –

יפעת שאשא ביטון: אבל כואב לאימהות שלהם שנמצאות פה.

ג'מאל זחאלקה: מי שכואב לו, מי שיש לו בעיה עם – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: פשוט, יש פה אימהות – – –

מאיר כהן: בבקשה, בבקשה.

יואב קיש: תסיים כבר.

ג'מאל זחאלקה: אני אסיים כשיסתיים הזמן שלי – – –

יואב קיש: הסתיים הזמן.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: הוא התחיל 20 שניות מאוחר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני מסיים בלהקריא עוד פעם מספר דברים את המשפטים שאתם צריכים לחשוב עליהם לפחות.

ג'מאל זחאלקה: לא נד לכם עפעף: "לא תלין נבלתו על העץ כי קבור תקברנו ביום ההוא".

ג'מאל זחאלקה: ואני חוזר ואומר שאני לא מאשים את כל משפחת ארדן בדברים שאומר מר ארדן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ובשביל לצנן את האווירה קצת, חבר הכנסת זחאלקה, נקרא לך הרב חבר הכנסת זחאלקה.

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, אדוני.

יפעת שאשא ביטון: תפרגן לו שהוא עלה על הדוכן.

יפעת שאשא ביטון: לא זוכרת מתי שמעתי – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי.

מאיר כהן: זהו, זחאלקה, שב במקומך, תודה רבה.

משולם נהרי: אחמד, תביא גם איזה פסוק.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

משולם נהרי: אחמד, תביא איזה פסוק.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני ער – תקשיב, תקשיב, פנית אליי, אז אני אענה גם לך.

אחמד טיבי: אני ער לכך שמדובר בנושא רגיש מאוד שפורט על הנימים הרגשיים הכי הכי אנושיים שיש.

אחמד טיבי: אין אימא שלא רוצה שהבן שלה ישוב אליה, גם כשהוא חי וגם כשהוא מת; לא אימא פלסטינית ולא אימא ישראלית, לא יהודייה ולא ערבייה, לא פקיסטנית ולא אוסטרלית.

אחמד טיבי: טבע האנוש.

אחמד טיבי: אני שומע בשנים האחרונות את הבון-טון שהפלסטינים סוחרים בגופות.

אחמד טיבי: בדרך כלל, כאשר המדיה חזקה, היא מכתיבה פסאודו-עובדות שמתעלמות מן העבר.

אחמד טיבי: מי המציא את מה שקרוי בתי קברות של מספרים?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בתי קברות של מספרים.

אחמד טיבי: ) מי המציא את זה?

אחמד טיבי: בשנת 1967, חבר הכנסת שמולי.

אחמד טיבי: אתה יודע שיש מאות פלסטינים הקבורים תחת מספרים שבני המשפחות שלהם לא יודעים איפה הם, לא יודעים אם נהרגו, לא יודעים אם לא נהרגו, לא יודעים אם הם בחיים, אם הם בכלא, ומקסימום אומרים להם: זה נמצא בבית קברות של מספרים.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זה נורא.

ענת ברקו: טרוריסטים.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: עכשיו, יש אנשים שנופלים בקרב – חמושים, חמוש מול חמוש.

אחמד טיבי: יש ביניהם מלחמה בנושאים האלה.

אחמד טיבי: בדרך כלל מנהלים משא ומתן.

אבי דיכטר: אין דין אזרח כדין מחבל.

אחמד טיבי: אני שייך לאלה שרוצים שהמשא ומתן הזה יסתיים באופן מיידי – –

אבי דיכטר: – – –

אחמד טיבי: – – אתמול, לא היום, כדי שכל אימא תראה בפעם האחרונה את הבן שלה, גם כשהוא מת.

אבי דיכטר: אבל אתה יודע – – –

אחמד טיבי: גם אימא יהודייה, אבל גם אימא פלסטינית.

אחמד טיבי: אם אתם חושבים שיש לכם מונופול על רגשי אימהות וחיבה לבנים – מה זה היהירות הזאת והפטרנליזם?

ציפי חוטובלי: שלא יגדלו שהידים.

אחמד טיבי: ולכן, כמו שאתם דואגים – אגב, מבחינתכם, כל אחד מבחינתו דואג לקרוב לו ביותר.

אחמד טיבי: חד-משמעי.

אחמד טיבי: זה טבעי, אנושי.

אחמד טיבי: אבל אל תשללו מאחרים את אותה הזכות לתבוע את אותה דרישה.

אחמד טיבי: נקודה שנייה – השר ארדן עלה כאן, וחבל שעלה.

אחמד טיבי: חבל שעלה.

אחמד טיבי: זה היה מופע אדנותי, יהיר, עם אלמנטים פרימיטיביים מסיתים, של להסית נגד חמולה כאשר הוא דיבר על חברי חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: אתה יכול להתעמת עם ג'בארין בארגומנטים רציונליים, לנסות לשכנע אותו או להשתכנע ממנו.

אחמד טיבי: אתה יכול לנסות להשמיע טיעונים.

אחמד טיבי: אבל לרדת לרמה הנמוכה של להסית נגדו בשל העובדה שהוא בן למשפחת ג'בארין היקרה, האצילה, בת המקום – זה היה יותר מדי.

ענת ברקו: – – – רוצחים – – –

אחמד טיבי: אף אחד מאיתנו לא אומר שכל משפחת כהן הם רוצחים, למרות שיש המון פושעים במשפחת כהן.

אחמד טיבי: המון רוצחים.

ענת ברקו: אבל הוא לא אמר שום דבר על – תגיד משהו על הרצח של השוטרים.

ענת ברקו: תגיד משהו על הרצח של השוטרים.

אחמד טיבי: אני אף פעם לא אומר שכל משפחת ברקו היא כמוך – –

ענת ברקו: תגיד משהו על הרצח של השוטרים.

אחמד טיבי: – – כי זה השמצה.

אחמד טיבי: אני לא משמיץ את המשפחה שלך.

ענת ברקו: על הרצח של השוטרים.

אחמד טיבי: אני לא יכול להגיד שכל משפחת ארדן היא ארדן.

ענת ברקו: אמרת משהו על הרצח של השוטרים?

אחמד טיבי: אני לא יכול.

אחמד טיבי: יש דברים בסיסיים.

ענת ברקו: מה עם הרצח של השוטרים?

אחמד טיבי: אתם בחיים לא חשבתם, למשל, למנוע ממשפחת רוצח ראש הממשלה – שו אסמו?

אחמד טיבי: עמיר.

אחמד טיבי: מישהו אמר שכל משפחת עמיר הם רוצחים?

אחמד טיבי: רוצח ראש ממשלה; לא העזתם להציע להעלות אותו לגרדום, להוציא אותו להורג.

אחמד טיבי: מישהו חשב?

אחמד טיבי: או לשלול לו תעודת זהות, או למנוע את הקבורה שלו.

יואב קיש: מה הקשר?

יואב קיש: מה הקשר?

אחמד טיבי: לפני כמה ימים הצבא ירה בדייגים בעזה.

אחמד טיבי: דייגים.

אחמד טיבי: מה הטיעון של הצבא, צבא הכיבוש?

אחמד טיבי: שהם עברו בחצי מייל את המים הטריטוריאליים.

אחמד טיבי: איסמעיל אבו ריאלה, בן 17, בחור קשה יום, ממשפחה קשת יום, נורה ונהרג.

אחמד טיבי: איפה הגופה שלו?

אחמד טיבי: המשפחה שלו פנתה אליי ואני פניתי אליך, סגן שר הביטחון.

אחמד טיבי: למה אתם לא משחררים אותה?

אחמד טיבי: אומרים לי: זה עלה לדרג המדיני.

אחמד טיבי: ואללכום, (אומר בערבית: מה לדרג המדיני?) גופה של דייג שיריתם בו, והרצח שלו הוא עבירה על פי כל חוק – למה סוחרים בגופה של אבו ריאלה?

אחמד טיבי: למה סוחרים בגופה של אסראדיח (אומר בערבית: מיריחו?

אחמד טיבי: ) הרגתם אותו במעשה לינץ'.

מאיר כהן: תודה רבה.

יואב קיש: למה סוחרים בגופות של החיילים?

אחמד טיבי: אני כאן כדי לומר ברמה האנושית ביותר: אני ער לדרישה של אימהות יהודיות שהבן שלהן ישוב אליהן.

אחמד טיבי: זאת דרישה לגיטימית.

אחמד טיבי: זאת דרישה אנושית.

נורית קורן: – – –

אחמד טיבי: אני רוצה שהמשא ומתן יסתיים אתמול.

מאיר כהן: תודה רבה, אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אני קורא לכולם לסיים את המשא ומתן כדי שהתיק הזה יהיה בצד, אבל אין לכם ולא תהיה לכם זכות לדרוש מאף אחד מאיתנו שלא לדרוש שהאימא הפלסטינית תראה את הבן שלה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – או כשהוא חי או כשהוא מת.

נורית קורן: – – –

ענת ברקו: אף אחד לא אמר לא לראות.

ענת ברקו: שקר.

יואב קיש: אחמד, חבל שאתה משקר.

אחמד טיבי: זאת זכות יסוד של כל עם, לרבות עם מדוכא שנמצא תחת כיבוש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה, יסכם.

יואב קיש: לא, אני מסכם.

מאיר כהן: אתה מסכם, יואב קיש, ונעבור לאחר מכן להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: פעם אחת, פעם אחת הוא יכול לסכם.

מאיר כהן: הוא יכול יותר.

גלעד ארדן: תבדוק אחר כך את התקנון, דב.

מאיר כהן: הוא לא מסכם.

מאיר כהן: בבקשה.

גלעד ארדן: אני ביקשתי לדבר שוב על החוק הזה, כיוון שאני מבין שלא נוח לחברי הכנסת מהרשימה המשותפת לענות על הנימוקים העניינים למה צריך אותו, והם מנסים לעשות סלט ולהטעות את כל מי שנמצא כאן, או את כל מי שצופה בדיון הזה, ולעשות סלט שלם בין כל הנושאים שנמצאים היום על סדר-היום הציבורי.

גלעד ארדן: החוק הזה לא עוסק ברצונה המוצדק של מדינת ישראל להחזיק בגופות של רוצחי חמאס או רוצחים שביצעו מעשי טרור נפשעים, כחלק מהאמצעים שלנו להחזיר את חיילינו ואזרחנו שמוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה.

גלעד ארדן: אין שום קשר בין מה שאמרתי כרגע לבין החוק שמונח על שולחנם של חברי הכנסת.

גלעד ארדן: החוק הזה מטרתו אחת ויחידה: למנוע את קיומן של הלוויות המוניות – או הלוויות מסיתות – של מחבלים שביצעו פשעים או ניסיונות רצח כדי לצמצם את הסיכוי שבעקבות אותו מחבל ילכו אחרים שרואים את ההלוויה "המכובדת", במירכאות כפולות – או מרובת המשתתפים – שעושים לאותו רוצח ויגדל הסיכוי שגם הם ירצו ללכת בעקבותיו ולעשות כמעשהו.

גלעד ארדן: הא ותו לא.

גלעד ארדן: לכן, החוק הזה בעצם אך ורק מבקש להחזיר את הגלגל לאחור, לפני החלטת בג"ץ המוטעית בבג"ץ ג'בארין, שבעצם אפשרה – לצערי, בתמימות.

גלעד ארדן: בג"ץ האמין אז לראש העיר ולחברי הכנסת שהופיעו בפניו ואמרו שהם ידאגו שההלוויה תהיה מצומצמת, לא תהיה מרובת משתתפים.

גלעד ארדן: את העמידה שלהם בהתחייבויות ראינו – הלוויה של אלפי אנשים.

גלעד ארדן: כשאדם רגיל נפטר בחברה הערבית לא תראו לעולם הלוויה של 5,000, או 7,000 איש.

גלעד ארדן: באופן נורא מוזר, למרות מה שאמר חבר הכנסת טיבי, דווקא בהלוויה של רוצחי שוטרים מגיעים 5,000, 6,000, 7,000 מתושבי אום אל-פחם.

גלעד ארדן: מה זה אומר?

גלעד ארדן: אני חושב שכל אחד מאיתנו כאן מבין היטב מה זה אומר.

גלעד ארדן: כל אחד גם מבין שתפקידה של המשטרה והתפקיד שלי זה לעשות הכול כדי למנוע מופעים מבישים כאלה.

גלעד ארדן: מלבד העובדה, כפי שאמרתי, שהם לא תורמים לדו-קיום בין יהודים לערבים או דרוזים או כל חלקי האוכלוסייה במדינת ישראל, הם – לדעת אנשי המקצוע הביטחוניים – גם מגבירים את הסיכוי שיבואו רוצחים נוספים.

גלעד ארדן: צר לי מאוד גם להגיד עוד אמירה על מה שאמר כאן חבר הכנסת טיבי, כאילו מישהו מחפש מונופול על צער של אימהות.

גלעד ארדן: אז שוב, כיוון שהחוק הזה בכלל לא עוסק ברצון למנוע החזרת גופות או להחזיק אותן, אלא מדובר במקרים שבהם הגופה תוחזר – רק רוצים להסדיר את הסמכות לקבוע תנאים ללוויה – אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת טיבי שהרבה מאוד מקרים שאנחנו רואים לאחר פיגועים ומראיינים את האימא, אז אני דווקא רואה הרבה פעמים שהאימא אומרת שהיא מאוד מאוד גאה במעשה הנפשע והנורא שהבן שלה עשה.

גלעד ארדן: אז אולי אין לנו מונופול על צער של אימהות, אבל כנראה שהמונופול הזה בטח לא נמצא בצד השני.

גלעד ארדן: אימהות לא מתביישות לומר, אחרי שהבן שלהן ביצע רצח נפשע, שהן גאות בו, ובסביבה שלהן מחלקים סוכריות וממתקים.

גלעד ארדן: הרי אנחנו רואים את התמונות המבישות הללו פעם אחר פעם.

גלעד ארדן: לכן, החוק הזה, יש לו חשיבות גדולה מאוד, בטח בעידן של טרור יחידים ושל חקיינות, שאנשים רואים כבוד שמחבל רוצח זוכה לו ועלולים ללכת בעקבותיו.

גלעד ארדן: אני רוצה שוב להודות לחברת הכנסת ענת ברקו, לחבר הכנסת סמוטריץ וכמובן ליושב-ראש ועדת הפנים יואב קיש, שטיפל בחוק הזה באמת בנחישות ובמהירות.

גלעד ארדן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש מסכם, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: זה פשוט לא יאומן, תראו מי בא ללמד אותנו על מוסריות – מי שעולה פה לבמה ומשקר.

יואב קיש: לחבר הכנסת ג'בארין וחבר הכנסת טיבי, אנחנו מאפשרים את הזכות של ההלוויה במקרים האלה.

יואב קיש: אתם, מה שאמרתם פה זה שקר.

יואב קיש: מדינת ישראל מאפשרת לוויה לרוצחים הטרוריסטים המתועבים האלה.

יואב קיש: מה שמדינת ישראל בחוק הזה לא מאפשרת זה אירוע הסתה המוני, לוויית טרור, ואתם, בדרישה השקרית והנבזית שלכם, רוצים את זה.

יואב קיש: זה לא יהיה.

יואב קיש: את זה החוק ימנע.

יואב קיש: אנחנו, בניגוד לאותם פראי אדם וזוועות שנמצאים מעבר לגדר בעזה, שלא נותנים את ההלוויה, את הזכות הבסיסית, אנחנו כן נותנים.

יואב קיש: אנחנו מאפשרים.

יואב קיש: והמשטרה מגדירה בדיוק מה התנאים, כי אנחנו כן מעריכים את זה.

יואב קיש: אבל מי מולנו?

יואב קיש: חלאות אדם מולנו, אלה שאין להם את ההערכה הזאת.

יואב קיש: כל ההערות האלה שלכם – תפנו אותן לחברים שלכם בחמאס בעזה.

יואב קיש: אתה רוצה את החמאס באום אל-פחם.

יואב קיש: זה מה שאתם רוצים לעשות – הפגנות טרור בלוויה בשביל חמאס?

יואב קיש: בשביל זה עליתם וצעקתם את צעקתכם השקרית מעל הדוכן?

יואב קיש: חוצפה.

יואב קיש: אנחנו מאפשרים קבורה.

יואב קיש: אנחנו לא נאפשר הסתה לטרור.

יואב קיש: חבר כנסת שעולה פה לפודיום ורוצה הסתה לטרור הוא כנראה מבולבל; הוא כנראה לא מבין לאיזו מדינה הוא שייך.

יואב קיש: אתם יודעים מה?

יואב קיש: לאותה מפלגה שהצמיחה מתוכה בוגדים ופושעים – איפה עזמי בשארה?

יואב קיש: איפה הוא, הבוגד הזה?

יואב קיש: מאיזו מפלגה הוא הגיע, זחאלקה?

יואב קיש: מה עם זה?

יואב קיש: אמרתם שהוא יחזור.

יואב קיש: הפשע הכי גדול – בשעת מלחמה מדווח איפה אזרחי חיפה נמצאים.

יואב קיש: זו הדוגמה האישית שלכם.

יואב קיש: שקרנים ופושעים.

יואב קיש: רק בכנסת הזאת חבר כנסת נכנס לכלא, כבר שכחת?

יואב קיש: באסל גטאס – מגניב טלפונים, מנצל את הזכות הבסיסית של חבר כנסת ועושה פשע חמור לתמוך בטרור, אז אתה עולה לפה ובא להטיף לי מוסר?

יואב קיש: מי אתה בכלל?

יואב קיש: פשוט חוצפה.

יואב קיש: וזה, כשאנחנו כן מאפשרים קבורה.

יואב קיש: כן, כן מאפשרים קבורה.

יואב קיש: אנחנו מבינים את החשיבות של הזכות הזאת.

יואב קיש: אבל אנחנו לא נאפשר אירוע הסתה המוני.

יואב קיש: זה לא יהיה פה.

יואב קיש: הפגנות החמאס שאנחנו רואים בעזה – הן יישארו שם.

יואב קיש: פה, במדינת ישראל, הן לא יתקיימו.

יואב קיש: לפעמים, זה קצת נותן את הרגע לחשוב ולהגיד תודה, באיזו מדינה אנחנו נמצאים; מדינה דמוקרטית.

יואב קיש: אני אומר לעצמי: בסדר, אנחנו שומעים את כל הדעות, אבל יש גבול.

יואב קיש: לאיזה אבסורד אתם רוצים להגיע?

יואב קיש: למה אתם לא מבינים שגם הדבר הזה, החבל הזה יכול להיקרע?

יואב קיש: כשאתם עולים לפה ורוצים זכות להפגנת חמאס המונית באום אל-פחם – זה נראה לכם הגיוני?

יואב קיש: בסוף, המדינה תילחם בכל הכלים שיש לה בטרור הזה, ואל תתפלאו כשאתם מובילים את הציבור להקצנה כנגדכם.

יואב קיש: אתם הולכים להקצנה, נגררים אחרי הקיצוניים ועושים את העוול הכי גדול קודם כול לאזרחי ישראל הערבים שרוצים לשמור על החוק.

יואב קיש: בהם אתם פוגעים.

יואב קיש: הגיע הזמן שתבינו שלהיות אזרח במדינת ישראל זו לא רק זכות, יש גם חובה, ותתנהגו בהתאם לכך.

איציק שמולי: בעד.

יואב קיש: מה?

איציק שמולי: אנחנו בעד.

יואב קיש: אני יודע שאתם בעד.

יואב קיש: טוב.

יואב קיש: אני מודה לכנסת ומעריך ומקווה שהחוק יתקבל.

איתן כבל: זה נראה שאתה עושה פיליבסטר לעצמך.

מאיר כהן: אם כן, תודה רבה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

מאיר כהן: אנא מכם, להזכירכם.

איציק שמולי: – – –

מאיר כהן: מה הבעיה?

מאיר כהן: הכול בסדר שם?

מאיר כהן: זה לא היה על המסך, אוקיי.

מאיר כהן: תקפידו על זה.

מאיר כהן: אם כן, חברים, אנחנו מצביעים על הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: מי בעד? ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 20 בעד סעיפים 1–3 – 48 נגד – 10 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מאיר כהן: 48 בעד, עשרה מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו מייד עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 21 בעד החוק – 45 נגד – 10 נמנעים – אין חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, נתקבל.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: 45 בעד, עשרה מתנגדים ואפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: אני מאפשר לחברת הכנסת ענת ברקו להגיד כמה תודות.

מאיר כהן: אני רק מבקש לעשות את זה בקיצור.

מאיר כהן: תודה רבה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה ברור לכולם שלא מדובר כאן על קבורת מחבלים, אלא שמדובר על זה שלא יהיה מופע של שטנה והסתה כמו שראינו באום אל-פחם.

ענת ברקו: לצערי הרב, אף אחד מהדוברים מהרשימה המשותפת לא טרח להתנצל בפני משפחות השוטרים, משפחות שכולות, שאיבדו את יקיריהן, שבסך הכול עשו את עבודתם ודאגו לסדר על הר הבית.

ענת ברקו: החוק הזה בא לאפשר למשטרת ישראל לשמור על חוק וסדר ולמנוע הפגנות המוניות של מפגני שטנה.

ענת ברקו: לדעתי, כפי שאמר גם השר ארדן – שאנחנו מודים לו על התמיכה בחוק הזה ועל הליווי לאורך כל דרך – לא היה צריך חוק מיוחד לעניין הזה.

ענת ברקו: אי-אפשר לכסות בחקיקה כל דבר.

ענת ברקו: צר לנו שהגענו למצב שנאלצנו לחוקק חוק מעין זה.

ענת ברקו: צריך לאפשר למשטרה לעשות את עבודתה במובן הזה של שמירה על הסדר הציבורי, ולא מופע אימים – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ענת ברקו: – – של 10,000 עם קריאות לאומניות.

ענת ברקו: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הפנים יואב קיש, לצוות שלי, לתמר, לסופי ולמאיר, ולומר שמחבלים – ראוי שייקברו בלילה כמה שיותר מהר, באין רואים.

ענת ברקו: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ועוברים להצעת חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית, התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, אבי דיכטר.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת דיכטר, אנחנו יכולים לתת לך כאן, אדוני.

מאיר כהן: בוא.

מאיר כהן: בבקשה, הודעה לסגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע"ח–2018.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: [מס' מ/1186; דברי הכנסת, חוב' י"ד, ישיבה 301, עמ' 26495; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת דיכטר.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, השרים, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית, התשע"ח–2018, שיזמה הממשלה.

אבי דיכטר: הצעת החוק המונחת בפניכם מהווה הסדר חקיקה שנועד להבטיח כי מדינת ישראל עומדת בסטנדרטים הבין-לאומיים במסגרת המאבק הבין-לאומי בהפצה ובמימון של נשק להשמדה המונית.

אבי דיכטר: כחלק מההסדר המוצע בהצעת החוק, יוטלו סנקציות כלכליות באופן מיידי על גורמים המסייעים לגורמים שמפיצים ומממנים נשק להשמדה המונית, בשלב זה, במדינות איראן וצפון קוריאה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה חל על ישראל או על כל מדינות העולם חוץ מישראל?

אבי דיכטר: הוא לא חל על מחבלים.

אבי דיכטר: אותם אנחנו פשוט מחסלים.

ענת ברקו: אותם אנחנו פשוט מחסלים.

ג'מאל זחאלקה: זה חל על מדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: לא חל על כל – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה, תן לו להציג את הצעת החוק, ותשאל, אם יהיה לך.

מאיר כהן: אבל תן לו, בבקשה.

אבי דיכטר: זו שאלה – החוק הזה עוסק בנשק להשמדה המונית, ולא בהמונים שמשמידים ישראלים.

אבי דיכטר: הצעת החוק קובעת – – –

ג'מאל זחאלקה: בכול מדינה בעולם או רק – – –

אבי דיכטר: הצעת החוק קובעת מנגנון כללי לאימוץ ההכרזות של מועצת הביטחון ושל מדינות זרות על גורמים שמפיצים ומממנים נשק להשמדה המונית, אשר מסייעים למדינות המנויות בתוספת לחוק – בשלב זה, איראן וצפון קוריאה.

אבי דיכטר: הצעת החוק קובעת כי שר האוצר יוכל להוסיף או לגרוע מדינות חוץ מהתוספת בצו, בהסכמת שרי החוץ והביטחון ובאישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

אבי דיכטר: לגבי הכרזות מועצת הביטחון, הצעת החוק קובעת מנגנון אוטומטי של אימוץ ההכרזות לתקופה קצובה, עד ארבעה חודשים, וכן מסמיכה את שר האוצר, בהתייעצות עם שר החוץ, להחליט אם לאמצן באופן קבוע.

אבי דיכטר: לגבי הכרזות של גורם מוסמך מחוץ לישראל קובעת ההצעה כי קליטת ההכרזה תהא בהתאם לשיקול דעתו של שר האוצר, בהתייעצות עם שר החוץ ועם שר הביטחון.

אבי דיכטר: הן הכרזות מועצת הביטחון – שיאומצו תחילה באימוץ זמני עד להחלטת שר האוצר – והן ההכרזות של גורם מוסמך מחוץ לישראל יאומצו באופן קבוע רק לאחר שתובא בפני השר עמדת מטה הסנקציות במשרד האוצר.

אבי דיכטר: מטה הסנקציות אף יהיה אחראי לגיבוש המלצות לקביעת הגורמים המוכרזים על פי החוק המוצע וישמש גורם ממליץ לעניין מתן היתר לקיים פעילות כלכלית עם גופים מוכרזים.

אבי דיכטר: הצעת החוק אף קובעת סנקציות עונשיות בכך שיובהר כי מה שעוסק בסיוע, בפיתוח, בייצור, בהפצה או במימון של נשק להשמדה המונית כדי לסייע למדינת חוץ או לארגון לא מדינתי הפועל בשטחה של מדינת חוץ, עובר עבירה פלילית אשר דינה הוא עד תשע שנות מאסר או קנס הקבוע בחוק העונשין.

אבי דיכטר: בנוסף קובעת הצעת החוק כי סיוע לפעילות כלכלית עם גורם מוכרז או קשור שלא ניתן לגביה היתר הינה עבירה פלילית שדינה עד שלוש שנות מאסר או קנס הקבוע בחוק העונשין.

אבי דיכטר: כמו כן, הצעת החוק קובעת הוראות חילוט של רכוש הקשור לביצוע עבירות אלו.

אבי דיכטר: חשוב להדגיש, אדוני היושב-ראש, כי הסדר זה משתלב בדברי חקיקה נוספים המתמודדים עם סוגיות מימון והפצה של נשק להשמדה המונית.

אבי דיכטר: כך, בשנת 2012 חוקקה הכנסת את חוק המאבק בתוכנית הגרעין של איראן, התשע"ב–2012, אשר לפיו ניתן יהיה להטיל סנקציות הן על גורמים המסייעים לאיראן בקידום תוכנית הגרעין שלה והן על תאגידים המקיימים קשר עסקי עם איראן, לטובתה או בשטחה.

אבי דיכטר: כמו כן, בשנת 2008 חוקק חוק איסור השקעה בתאגידים המקיימים קשר עסקי עם איראן, שמטרתו הייתה למנוע השקעה של מוסדות פיננסיים ישראליים בתאגידים המקיימים קשר עסקי מהותי עם איראן.

אבי דיכטר: ביחס לאיראן, לאחר קבלת הצעת החוק ייווצרו למעשה שני מסלולים הנוגעים להתמודדות עם גורמים המסייעים למימון והפצה של נשק להשמדה המונית.

אבי דיכטר: מסלול אחד – בהצעת החוק המונחת לפניכם הובאו מנגנונים לאימוץ הכרזות מועצת הביטחון והכרזות של גורמים מוסמכים מחוץ לישראל; המסלול השני – בחוק המאבק בתוכנית הגרעין של איראן, שלפיו ועדת שרים מיוחדת שהוקמה בחוק זה תהיה רשאית לקבוע בהכרזה כי גורם זר מסייע לאיראן בקידום תוכנית הגרעין שלה על בסיס מידע פנימי של מדינת ישראל.

אבי דיכטר: לבסוף, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק אף מבקשת לקבוע, בשל טעמים הנוגעים ליחסי החוץ של המדינה, הוראת מעבר המתייחסת לאימוץ הכרזות קודמות של מועצת הביטחון של האו"ם – כ-140 במספר – שעליהן יחולו מנגנוני האימוץ שבהצעת החוק החל מיום תחילתו.

אבי דיכטר: חשוב להדגיש כי ההסדר שיתקבל בהצעת החוק תואם גם את הסטנדרטים הבין-לאומיים הנקבעים על ידי ארגון ה-FATF, שהוא הארגון הבין-לאומי המוביל בתחום המאבק בהלבנות הון ובמימון טרור ופרוליפרציה, אשר אמון על קביעת הסטנדרט הבין-לאומי המחייב בתחום.

אבי דיכטר: במשך השנים ניהלה מדינת ישראל מאמץ ממשלתי להצטרף לארגון, ובשנת 2016 אישר הארגון את הצטרפותה של ישראל לארגון במעמד של משקיפה.

אבי דיכטר: בהתאם לכללי הארגון, ישראל תוכל להצטרף לארגון במעמד של חברה מלאה בתנאי שתעמוד בהצלחה בביקורת בין-לאומית מקיפה בתחום המאבק בהלבנת הון ובמימון טרור – ביקורת שתבוצע על ידי הארגון, ובמסגרתה תיערך בחינה מקפת של אפקטיביות המשטר בישראל והתאמתו לסטנדרטים הבין-לאומיים.

אבי דיכטר: ההצטרפות לארגון הינה יעד לאומי אסטרטגי חשוב, בין היתר לנוכח העובדה שצירופה של ישראל יאפשר לה ליטול חלק בקביעת המדיניות העולמית בתחום מניעת הלבנת הון ומימון טרור.

אבי דיכטר: בימים אלה נערכת מדינת ישראל לקראת ביקורת בין-לאומית שיקיים ארגון FATF – Financial Action Task Force – בתחום המאבק בהלבנת הון ומימון טרור והפצתו.

אבי דיכטר: אישור הצעת החוק הוא צעד משמעותי נוסף של מדינת ישראל בהצטרפות כחברה לארגון, והצעת החוק הזאת מעמידה את מדינת ישראל בסטנדרטים הבין-לאומיים שנקבעו על ידי הארגון בתחום הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, אך הוגשו בקשות רשות דיבור.

אבי דיכטר: אני קורא ומבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אין הסתייגויות, אבל יש בקשות רשות דיבור.

מאיר כהן: עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני – לא נמצא; מיכל רוזין, גברתי – לא נמצאת; אילן גילאון – לא נמצא; תמר זנדברג – לא נמצאת.

מאיר כהן: מוסי רז, בבקשה, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני יכול להבין את החוק הזה, הוא חוק הגיוני.

מוסי רז: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן קודם, ולאו דווקא נוגעים לחוק שחוקק כאן קודם – חוק שבעיניי הוא חוק רע, והצבעתי נגדו.

מוסי רז: נאמר – ואני לא רוצה להגיד שמישהו כאן אמר את זה – שמחזיקים גופות של מחבלים.

מוסי רז: אני רוצה בראשית דבריי להגיד שהחזקת גופות היא דבר שאיננו מתקבל על הדעת, והחמאס, שמחזיק גופות של חיילים ישראלים, צריך להחזיר אותן.

מוסי רז: זה ברור לחלוטין ולכל אחד.

מוסי רז: אבל אני רוצה להאיר מכאן בפנס גם דברים שעליהם אנחנו פחות מדברים ולא הוזכרו כאן, ולכן, אני אעיר את הדבר הזה ממש בקצרה.

מוסי רז: אומנם סיפרו לנו שיצאנו מעזה, אבל כפי שאתם יודעים, אנחנו מטילים מצור ימי על עזה, כמו גם מצור יבשתי, ואחד הסממנים של המצור הימי הזה הוא הגבלת השטח המותר לדיג.

מוסי רז: כפי שאתם יודעים, מדי פעם – לצערי, הציבור הישראלי לא יודע את זה – מדי פעם קורה שחורגים, בכוונה או בטעות, מהשטח הזה, והדבר הזה נענה על ידי חיל הים.

מוסי רז: לפני שבועיים בדיוק סירת דיג חרגה במעט מהשטח, ואולי הייתה אזהרה, כפי שדיברו, אולי לא הייתה אזהרה – אני לא נכנס לדבר שאני לא יודע, מה היה בלב ים; מניסיוני כחייל וקצין – – –

עודד פורר: מניסיוני – – – בלב ים שהייתה אזהרה – – –

מוסי רז: אין לי ניסיון בלב ים.

מוסי רז: רציתי להגיד – – –

עודד פורר: – – –

מוסי רז: אין לי ניסיון בלב ים, לכן אני רוצה להגיד שמניסיוני, אני יודע שקשה להאמין לשני הצדדים.

עודד פורר: – – – בלב ים.

מוסי רז: דבר אחד בטוח – – –

עודד פורר: – – – בים.

מוסי רז: דבר אחד בטוח, ואותו אני אגיד, ולא את מה שאני מטיל בו ספק – שילד בן 18, דייג, נורה למוות.

עודד פורר: ילד בן 18 – – –

מוסי רז: ילד בן 18, נער בן 18, דייג, נורה למוות.

מוסי רז: אני לא יכול להגיד שהוא לא פגע בשום דבר.

מוסי רז: אולי פגע בדגים; בישראלים הוא לא פגע, גם לא היה קרוב לישראלים, גם לא התקרב לישראלים, גם לא נשא נשק.

מוסי רז: הוא נהרג בגלל הממשלה, בגלל בג"ץ, בגלל אני לא יודע מי.

מוסי רז: גופתו מוחזקת כבר 14 יום ועדיין לא הוחזרה.

מוסי רז: אז כשמדברים על החזקת גופות, קחו גם את זה בחשבון.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, חבר הכנסת דיכטר יסכם, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא באמת מבחינתנו לוקחת אותנו מדרגה אחת גבוה יותר בשיתוף הפעולה הבין-לאומי, הן הממוסד והן הבילטרלי, בין ישראל לבין מדינות רלוונטיות נוספות.

אבי דיכטר: זה לא סוד שאנחנו יותר חזקים בתחום הבילטרלי, ונדמה לי שדווקא בתחום של גוף ממוסד, בין-לאומי, עם אמות מידה נוקשות לפעמים, שלפעמים קצת בעייתי להתיישר על פיהן, בוודאי בסוגיה שעבורנו, כאן, במזרח התיכון, היא כל כך מרכזית, כל כך משמעותית – והבהרתי כשסקרתי את הצעת החוק שכרגע שתי מדינות היעד שמולן ישראל חוברת למדינות העולם הנורמלי – האחת יושבת באזור שלנו; היא הייתה רחוקה, היא עדיין רחוקה גיאוגרפית.

אבי דיכטר: מפרידות בינינו לבינה שתי מדינות buffer, שתי מדינות חוצצות, ירדן ועיראק, סוריה ועיראק, ורק אז מגיעה איראן.

אבי דיכטר: אבל קרה משהו ב-20, 30 השנים האחרונות שהפך את איראן למדינה שעוסקת בתחום של הפצת נשק להשמדה המונית, בניית נשק להשמדה המונית, בניית תרבות של השמדה המונית, ואנחנו חווים את זה הן במסדרון הצפוני בואך עיראק, סוריה, לבנון, ובלבנון – ה-proxy מספר אחת שהם מובילים כבר שנים ארוכות, החיזבאללה.

אבי דיכטר: אגב, אדוני היושב-ראש, לפני חודשים אחדים 19 מדינות ערביות מתוך 22 המדינות של הליגה הערבית – 19 מדינות ערביות הכריזו על ה-proxy האיראני, החיזבאללה, כארגון טרור.

אבי דיכטר: 19 מדינות ערביות מתוך 22.

אבי דיכטר: השלוש שלא עשו את זה הן לבנון, סוריה ועיראק – במקרה שלוש המדינות – –

רוברט אילטוב: למה הרשימה המשותפת גינו אותן?

אבי דיכטר: – – שנשלטות על ידי – – –

רוברט אילטוב: למה הרשימה המשותפת גינו אותן?

אבי דיכטר: תודה, חבר הכנסת אילטוב.

אבי דיכטר: הם שכנים שלך פה בכנסת ויכולת לשאול אותם, אבל הם יצאו.

אבי דיכטר: לא בכדי הם יצאו, הם ידעו על מה אני הולך לדבר.

ענת ברקו: הם תמכו בחיזבאללה.

אבי דיכטר: למען הסר ספק, אדוני היושב-ראש, אני שאלתי אנשים מהרשימה המשותפת איך ייתכן ש-19 מדינות ערביות, מסעודיה, מצרים, כמובן דרך ירדן, ועד קטאר והמפרציות – 19 מדינות של הליגה הערבית הכריזו על החיזבאללה כארגון טרור; ישראל כמובן הכריזה עליו כעל ארגון טרור.

אבי דיכטר: איך ייתכן שבכנסת ישראל יש מפלגה או רשימה שלא מוכנה להכריז על החיזבאללה כארגון טרור?

אבי דיכטר: תאמינו לי, לפעמים אתה שואל כמה חוצפה יכולה להיות אצורה במפלגה שיושבת כאן בכנסת.

אבי דיכטר: שאלתי אותם: תגידו, זה לא נראה לכם קצת הזוי?

אבי דיכטר: אמרו לי: חבר הכנסת דיכטר, אנחנו עדיין לא דנו בסוגיה.

אבי דיכטר: אז אנחנו סבלניים.

אבי דיכטר: איך אומרים ביידיש, חביבי?

אבי דיכטר: (אומר בערבית: סבלנות יתר לא גורעת מהסבלנו.

אבי דיכטר: ) יש לנו זמן.

אבי דיכטר: אנחנו יכולים קצת להמתין.

אלעזר שטרן: – – –

אבי דיכטר: עיסאווי פריג' יסביר לך, מר שטרן.

אבי דיכטר: אתה שואל את עצמך איך אנחנו יכולים להתמודד נכון יותר, אפקטיבי יותר, בין-לאומי יותר, בתופעות של פרוליפרציה של נשק להשמדה המונית.

אבי דיכטר: אנחנו כולנו שומעים מה קורה בסוריה, פה, מעבר לגבול: תקיפות בגז, בכלור.

אבי דיכטר: אצלנו אם חס וחלילה יש תקלה בבריכת שחייה ומעט כלור פוגע במעט אנשים, כל הארץ נרעשת, ובעולם אתה מסתכל ושואל את עצמך – ריבונו של עולם.

אבי דיכטר: לפחות אנחנו, מדינת ישראל, בכל מה שקשור לפצועים מסוריה, אני אומר, עושים את אחד הדברים ההומניים ביותר שאפשר לראות עלי אדמות; מסייעים לפצועים סורים, ילדים, נשים, מבוגרים, זקנים, ללא הבחנה.

אבי דיכטר: אבל כשאתה עוסק בנשק להשמדה המונית ובמימון טרור – הרי איראן מממנת את החיזבאללה, אדוני היושב-ראש, במיליארד דולר בשנה.

אבי דיכטר: מיליארד דולר בשנה.

אבי דיכטר: הארגון הזה, מדינת הטרור מספר אחת בעולם הזאת, מממנת את הג'יהאד האסלמי זה שנים, מממנת את החמאס בצורה די אפקטיבית ומממנת את החות'ים בתימן, וכמובן – את המיליציה השיעית שהיא בונה על אדמת עיראק, והיום באדמת סוריה, דוחפת אותם קדימה לעברנו.

אבי דיכטר: לכן אני אומר: כשאנחנו, מדינת ישראל – וזה עיקרה של הצעת החוק הזאת – רוצה להשתלב בגוף הבין-לאומי שעוסק גם בהפצת נשק להשמדת המונים וגם במימון טרור – ומימון טרור הוא מכת עולם.

אבי דיכטר: הוא מכת עולם.

אבי דיכטר: אנחנו הכרנו אותו לפני עשרות שנים, בתקופתם של ארגוני הטרור הפלסטיניים בכל רחבי אירופה, הוא מופיע עם אל-קאעידה בשלהי המאה הקודמת ובתחילת המאה הזאת, והיום הוא תופס תאוצה.

אבי דיכטר: איראן היא ללא ספק מובילה של המהלך הזה, וכל מי שייגע במדינה שעוסקת בהפצת נשק להשמדת המונים ובמימון טרור – ידו תיגדע, בין היתר על ידי החוק הזה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: נתחיל בקריאה שנייה.

מאיר כהן: זכרו, אנחנו מצביעים על הצעת חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 22 בעד סעיפים 1–28 – 47 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–28 נתקבלו.

מאיר כהן: 47 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 23 בעד החוק – 44 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית, התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 44 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית, התשע"ח–2018, עבר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: [מס' מ/1169; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, ישיבה 298, עמ' 26318; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסעיף 14 – הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 34), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ושלישית, את הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 34), התשע"ח–2018, שיזמה הממשלה.

יואב קיש: הפרק שמסדיר את סמכויות המשטרה וגופים נוספים בעת אירוע אסון המוני זה הפרק השישי – הוא שמסדיר את הסמכויות בעת אירוע אסון המוני.

יואב קיש: אירוע אסון המוני מוגדר בפקודה "אירוע הגורם לפגיעה חמורה בשלום הציבור, בביטחון הנפש או ברכוש המתייחס לציבור גדול או לשטח גדול, או אירוע שיש בו חשש לפגיעה כאמור, לרבות מחמת פגע טבע, מפגע סביבתי, אירוע חומרים מסוכנים, אירוע כימי או ביולוגי, אירוע קרינה רדיולוגי, תאונה או פעילות חבלנית עוינת".

יואב קיש: מאז נחקק הפרק בשנת 2005 לא נעשה שימוש בהוראותיו, אף שהיו אירועים שכן התאימו להגדרה זו – שרפות הענק, סופת השלגים.

יואב קיש: הסיבה לכך שלא נעשה שימוש בהוראות הפרק היא החשש התודעתי מהביטוי "אסון המוני".

יואב קיש: על כן, מוצע להחליף את המונח "אירוע אסון המוני" במונח "אירוע חירום אזרחי".

יואב קיש: לא היו הסתייגויות; ההיגיון הוא ברור, פשוט.

יואב קיש: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, חברים, אין הסתייגויות, אין בקשות דיבור, ואנחנו מייד עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 24 בעד סעיפים 1–13 – 37 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

מאיר כהן: 37 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה, ואנחנו עוברים מייד לקריאה שלישית.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 25 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 34), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 39 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 34), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: [מס' מ/1190, פ/3570/20, פ/3572/20, פ/3573/20; דברי הכנסת, חוב' ט"ו, ישיבה 304, עמ' 26696, מושב שלישי, חוב' ט"ו, ישיבה 203, עמ' 20396; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: בשם יושב-ראש הוועדה תקריא חברת הכנסת מירב בן ארי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, מירב בן ארי.

מאיר כהן: אם לא – יעלה יושב-ראש הוועדה.

מאיר כהן: אדוני?

מאיר כהן: אלי?

מאיר כהן: כן כן.

מאיר כהן: מי רוצה לעלות?

מאיר כהן: רועי, אתה לא חבר ועדה.

מאיר כהן: איציק, בבקשה, כבודו.

מאיר כהן: איציק יכול לעלות במקומך?

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אבל איציק, בלי חקיקה חדשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני מציג את החוק בשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איציק שמולי: הצעת החוק בבסיסה – הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018 – בבסיס הצעת החוק מוצע לקבוע שני תיקונים עיקריים לחוק שעות עבודה ומנוחה: 1.

איציק שמולי: מוצע כי במקום עבודה שעובדים – – –

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש לרשום את שם החוק.

מאיר כהן: יש איזו בעיה מסוימת עם שמות החוקים.

מאיר כהן: בבקשה להקפיד.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

איציק שמולי: 1.

איציק שמולי: מוצע כי במקום עבודה שעובדים בו במשמרות יהיה ניתן לעבוד שבוע אחד בתוך שבועיים בעבודת לילה, וזאת במקום שבוע אחד בתוך שלושה שבועות.

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: מוצע לקבוע כי במקום ההיתר הכללי לעבודה בשעות נוספות שקיים היום מכוח הכרזה על מצב חירום ניתן יהיה לתת היתרים כלליים לעבודה בשעות נוספות בעת שהוכרז מצב מיוחד בעורף, בעת גיוס מילואים בצו 8 ובעת אירוע אסון המוני.

איציק שמולי: כמו כן, מוצע לאפשר מתן היתר, לרבות היתר כללי לפי צורכי הכלכלה והמשק, וכן לתת היתר מטעמים מיוחדים בשל צורכי מקום עבודה מסוים, ענף עבודה מסוים או סוג עבודה מסוים.

איציק שמולי: להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות, ואין בקשות דיבור.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוגב, חבר הכנסת מוטי יוגב – לא נמצא; חבר הכנסת חאג' יחיא – לא נמצא; איימן עודה – לא נמצא; מסעוד גנאים – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; אחמד טיבי – לא נמצא; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; חנין זועבי – לא נמצאת; טלב אבו עראר – לא נמצא; ג'בארין.

מאיר כהן: דב חנין, אדוני.

מאיר כהן: עד עשר דקות, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני אהיה קצר, כי אני יודע שיש לנו עוד סדר-יום עמוס ומלא, אבל אני אציע לכם, עמיתיי חברי הכנסת, להצביע נגד ההצעה הזאת, כי ההצעה הזאת בסופו של דבר מצמצמת את ההגנות על העובד, מאפשרת יותר עבודת לילה.

דב חנין: אני חושב שההסדר הקיים היום בחוק הוא ההסדר הנכון והמאוזן, ואני חושב שחבל שאנחנו מאפשרים יותר הגמשה וגמישות למעבידים, למעסיקים, ופחות הגנה לעובדים.

דב חנין: לכן, אני מציע להתנגד להצעת החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יוסף ג'בארין, כאמור, מוותר; ג'מעה אזברגה – מוותר; סעיד אלחרומי – איננו; ואאל יונס – לא נמצא.

מאיר כהן: אם כן, חברים, אבקש מחברת הכנסת מירב בן ארי, עלי נא לסכם.

מאיר כהן: בבקשה.

חיים ילין: תגידי תודה לאיציק.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, השרים, כנסת נכבדה, קודם כול, תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי, שהגיע לפה והציג את החוק בשם כל ועדת העבודה והרווחה.

דוד אמסלם: גם בשמי.

מירב בן ארי: גם בשם יו"ר הקואליציה, וגם בשמי, ובשם כל העולם כולו, אוקיי?

מירב בן ארי: זה מספיק?

מירב בן ארי: תודה.

דוד ביטן: – – –

מירב בן ארי: רגע, חכה.

מירב בן ארי: אני פעם פספסתי אותך?

מירב בן ארי: לא היה אירוע כזה.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם כול לענות לחבר הכנסת דב חנין.

מירב בן ארי: דב, אתה שומע?

מירב בן ארי: החוק הזה, אני הבאתי אותו בטרומית לפני שנה וחיכיתי לממשלתית שהובטחה על ידי השר, וכשהשר אומר הוא מבצע, והביא חוק מצוין, ואין שום סיבה להתנגד.

מירב בן ארי: אגב, אני גם אגיד לך שבוועדה ישב חבר כנסת מהמפלגה שלך – אתה שומע, דב?

מירב בן ארי: חבר הכנסת חאג' יחיא.

מירב בן ארי: הוא היה אתי ועם אלי – אתה זוכר?

מירב בן ארי: בכל הדיונים.

מירב בן ארי: חאג' יחיא מאוד מעורב בנושא של עובדים.

מירב בן ארי: אני מעורבת מהמקום שאני יו"ר שדולת כחול-לבן.

מירב בן ארי: כשאנחנו הסברנו לחאג' יחיא את חשיבות החוק הוא הצביע בעד.

מירב בן ארי: אתם יכולים לשאול אותו.

מירב בן ארי: הוא ישב לידי ואני הסברתי לו.

מירב בן ארי: החוק הזה בא לטובת עובדים.

מירב בן ארי: בוא אני אסביר לך – – –

דב חנין: אני יכול להסביר לך.

מירב בן ארי: בוא אני אסביר לך.

מירב בן ארי: הוא כן בא לטובת עובדים, ויש עובדים – – –

שלי יחימוביץ': לעבוד שבוע לילה מתוך שבועיים – – –

מירב בן ארי: גם אני, כסטודנטית, בחרתי לעבוד עבודת לילה.

מירב בן ארי: זה לא קשור.

מירב בן ארי: גם עובדים במפעל.

מירב בן ארי: אני הגעתי אל החוק הזה כי הייתי במפעל מצות אביב, שעובדים בו בשעות הלילה, ודיברתי עם העובדים, לא רק עם המנהל, שלי.

מירב בן ארי: אני חושבת שאת יכולה לסמוך עליי – – –

שלי יחימוביץ': לא, אני לא סומכת.

מירב בן ארי: אז חבל, כי אני דיברתי עם העובדים עצמם.

שלי יחימוביץ': למה את חושבת – – –

מירב בן ארי: תני לי להסביר לך מה הם אמרו.

שלי יחימוביץ': אבל העובדים מתנגדים לזה.

דב חנין: – – – מקום אחר.

מירב בן ארי: זה לא נכון.

מירב בן ארי: אבל יש עובדים שרוצים לעבוד בעבודת לילה.

שלי יחימוביץ': מי רוצה לעבוד שבוע שלם בלילה מתוך שבועיים?

מירב בן ארי: מה הבעיה?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: את לא חושבת ש-150% בשכר תוספת, סידור בין הגבר לאישה – תראי, אני יודעת שאולי את מתקשה לקבל את זה – – –

שלי יחימוביץ': – – –

מירב בן ארי: לא, את לא שמעת את סוף המשפט שלי.

מירב בן ארי: אני באתי לומר שאולי את חושבת שאני לא מגיעה מהמקום של העובדים, אבל אנחנו באים מהמקום של העובדים – גם אני, גם חבר הכנסת אלאלוף ובטח השר חיים כץ, שיש לי תחושה שהוא מבין משהו ברצונות של עובדים.

שלי יחימוביץ': את יודעת כמה זה פוגע בבריאות לעבוד שבוע בשבועיים לילה?

שלי יחימוביץ': את יודעת את זה?

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת – – –

שלי יחימוביץ': – – –

מירב בן ארי: סליחה רגע, אם אני עובד שבחר ללכת לעבוד בעבודת לילה – בחרתי – – –

דב חנין: – – – גבולות.

מירב בן ארי: כי זה לא נכון, זה לא נכון.

שלי יחימוביץ': תכף תגידי שעובד רוצה לעבוד 24 שעות.

מירב בן ארי: רגע, את אומרת לי שיש עובדים במדינת ישראל שלא רוצים לעבוד עבודת לילה?

מירב בן ארי: זה מה שאת אומרת?

מירב בן ארי: אז אני אומרת לך שיש עובדים שרוצים לעבוד רק בלילה, ולקבל תוספת של כסף.

מיכל בירן: אם הם היו מקבלים – – –

שלי יחימוביץ': – – – שמוכנים לעבוד תמורת 10 שקלים לשעה.

מירב בן ארי: למה את חושבת שמקבלים 10 שקלים לשעה?

מירב בן ארי: גם אני עבדתי בלילה.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אני יודעת שאת חושבת שלא מדובר רק בסטודנטים.

שלי יחימוביץ': את יודעת מה זה חוקי מגן?

שלי יחימוביץ': את מבינה מה זה חוקי מגן?

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה חוקי מגן.

שלי יחימוביץ': אלה חוקים שגם אם העובד רוצה להיות מנוצל, לא נותנים לו.

מירב בן ארי: תגידי, את יכול להבין שעובד אומר:

מירב בן ארי: אני רוצה לעבוד יותר בלילה כדי להרוויח יותר?

מירב בן ארי: את יכולה להבין את זה?

שלי יחימוביץ': את יכולה להבין גם עובד שאומר: אני רוצה לעבוד 24 שעות ביממה?

מירב בן ארי: אבל לא מדובר על 24 שעות, מדובר על עבודת לילה.

מירב בן ארי: או שאתה עובד בלילה או שאתה עובד בבוקר.

מירב בן ארי: למה את מחברת את זה?

שלי יחימוביץ': לא, נתתי לך דוגמה לדברים שהעובד רוצה אבל המדינה מגינה עליו מפני הרצון הזה.

מירב בן ארי: אז בואי אני אגיד לך עוד משהו, תקשיבי לי רגע.

מירב בן ארי: רק תקשיבי לי, שנייה.

מירב בן ארי: את יודעת שהיום, היום, מפעלים כבר יכולים לקבל היתר.

מירב בן ארי: יכולים.

שלי יחימוביץ': – – –

מירב בן ארי: רגע, חכי, תשמעי.

מירב בן ארי: כל מפעל – שאלנו בוועדה – יכול לבקש היתר משר הכלכלה, והוא יקבל היתר.

מירב בן ארי: מה החוק הזה בא לעשות?

מירב בן ארי: למנוע את הרגולציה; למנוע את ההתנהלות.

מירב בן ארי: תשמעי, חברת הכנסת יחימוביץ, אני יודעת שאולי עשיתי לך סלט פה בעניין – – –

שלי יחימוביץ': לא, מה זה סלט?

מירב בן ארי: לא, אבל היום מפעל יכול לקבל אישור, אז את יכולה להפחית לו את הרגולציה ולתת לו את האפשרות.

שלי יחימוביץ': את יודעת מה?

שלי יחימוביץ': תפסיקי את הרגולציה על השכר, תבטלי את חוק שכר מינימום.

שלי יחימוביץ': זה רגולציה.

מירב בן ארי: לי את אומרת?

מירב בן ארי: למה, לא העלינו את שכר המינימום בשלוש פעימות?

שלי יחימוביץ': אם את רוצה לבטל את הרגולציה בעבודה, תבטלי את כל חוקי המגן.

סתיו שפיר: תורידי לגיל שמונה.

מירב בן ארי: לא, סליחה.

מירב בן ארי: אם מפעל, בסוף, אם מפעל בסופו של דבר מקבל את האישור ועובדים רוצים לעבוד, אין סיבה שלא לתת להם.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מאיפה זה בא.

מירב בן ארי: החוק הזה – כולנו הצבענו, קואליציה ואופוזיציה יחד.

עודד פורר: מירב, זה לא רק מפעל, זה גם מסעדה, וזה גם – – –

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: זה גם חוק של פורר, בפרטית.

עודד פורר: – – – שיכול להעסיק סטודנטים – – –

מירב בן ארי: גם.

מירב בן ארי: אמרתי לה סטודנטים והיא אמרה לי "בסדר".

עודד פורר: זה לא – – –

מירב בן ארי: זה לא – יש עובדים, אם עובדים רוצים לעבוד עבודת לילה, זה בסדר לתת להם.

מירב בן ארי: אני מתפלאת עליכם.

ציפי לבני: מירב, מירב.

ציפי לבני: תרשי לי לנסות – – –

מירב בן ארי: לגשר?

ציפי לבני: לא לגשר אלא להסביר בדיוק על מה המחלוקת.

ציפי לבני: אין מחלוקת שמדינת ישראל החליטה שיש נושאים שבהם גם אם העובד רוצה הוא לא יכול.

מירב בן ארי: אז זו גישה פטרנליסטית.

מירב בן ארי: זו גישה פטרנליסטית.

ציפי לבני: רגע, רגע.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: מה זה לא?

מירב בן ארי: אני רוצה לעבוד 24 שעות.

מירב בן ארי: מה, אסור לי?

קריאות: – – –

מירב בן ארי: אז את יודעת מה?

מירב בן ארי: אז יש לי חדשות בשבילך.

מירב בן ארי: אני, בצעירותי, מה שנקרא, עבדתי הרבה שעות, כי לא היה לי כסף.

מירב בן ארי: ואני לא שואלת אותך כמה שעות אני אמלצר ביום.

מירב בן ארי: תגידי, מה?

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: על כל דבר את צריכה?

מירב בן ארי: מה זה הדבר הזה?

מאיר כהן: יש חוקי עבודה במדינת ישראל.

ציפי לבני: מירב, מירב – – –

מאיר כהן: סליחה שאני מתערב – נהג אוטובוס שרוצה לנהוג 24 שעות.

מירב בן ארי: למה, דווקא נחמד לי לריב איתה.

ציפי לבני: מירב, מירב, הוויכוח הוא לא אם המדינה מגינה לעיתים על העובד גם אם הוא רוצה; זה כבר קיים בחוק.

ציפי לבני: השאלה היא האם החוק הזה צריך להיות מסוג החוקים שלא מאפשרים – – –

מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה, היא באמצע משפט, אני מכבדת אותה.

מאיר כהן: כן, חברים, אנחנו רוצים לעבור – מירב, גברתי, אם סיימת לסכם – – –

מירב בן ארי: לוחשים לי באוזנייה לרדת.

מירב בן ארי: רגע.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: רגע, תן לי רגע רק להגיד תודה.

מירב בן ארי: דקה.

מירב בן ארי: הינה, לא סתם הוא כועס.

מירב בן ארי: אני רוצה רק להגיד תודה ליו"ר הוועדה, לשר חיים כץ, ששומע, ולחבר הכנסת עודד פורר, שזו גם הצעת חוק פרטית שלו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

מאיר כהן: לסעיף 1 יש הסתייגות של חבר הכנסת מוטי יוגב.

מאיר כהן: מוטי לא נמצא כאן, לכן לא נצביע על ההסתייגות שלו.

מאיר כהן: אנחנו נצביע על סעיף 1 כהצעת הוועדה.

קריאה: – – –

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: ודאי.

מאיר כהן: בקריאה שנייה, בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 1 – 36 נגד – 13 נמנעים – אין סעיף 1 התקבל.

מאיר כהן: 36 בעד, 13 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: סעיף 1 בהצעת החוק עבר בקריאה שנייה כלשון הוועדה.

קריאה: – – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: ובכן, אני חוזר: יש עוד הסתייגות, לכן אנחנו נחזור לסעיף 1 ונצביע על הסתייגות מס' 2, של חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי וואאל יונס – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 19 נגד – 27 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 19 בעד, 27 מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הסתייגות מס' 2 נדחתה.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש שוב – לשים לב, היות שהסתייגות מס' 2 נדחתה, אנחנו שוב מצביעים על סעיף 1, כלשון הוועדה.

מאיר כהן: בבקשה, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 36 נגד – 15 נמנעים – 1 סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מאיר כהן: 36 בעד, 15 מתנגדים, אחד נמנע.

מאיר כהן: אם כן, סעיף 1 עבר בקריאה שנייה כלשון הוועדה.

מאיר כהן: לסעיף 2 אין הסתייגויות, ולכן נצביע על סעיף 2 כלשון הוועדה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 29 בעד סעיף 2 – 37 נגד – 15 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

מאיר כהן: 37 בעד, 15 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, סעיף 2 עבר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

מאיר כהן: יש לנו הסתייגות לסעיף 3.

מאיר כהן: אנחנו נצביע על ההסתייגות, בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד ההסתייגות לסעיף 3?

מאיר כהן: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 28 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 22 בעד, 28 מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, גם ההסתייגות לסעיף 3 הוסרה.

מאיר כהן: עכשיו שימו לב, היות שלסעיפים 4 ו-5 אין הסתייגויות, אנחנו מצביעים על סעיפים 3, 4 ו-5 כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 31 בעד סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה – 36 נגד – 17 נמנעים – אין סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

מאיר כהן: 36 בעד, 17 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: סעיפים 3, 4 ו-5 עברו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים לקריאה שלישית של כל החוק.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 32 בעד החוק – 36 נגד – 17 נמנעים – אין חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 37 בעד, 17 מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: ואנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: מישהו רוצה להגיד תודה או משהו, אלי?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: עבדת כל כך קשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: בנחת, בכיף, אתה אחרי הרבה לחץ.

מאיר כהן: בוא.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, תודה על ההזדמנות להודות – להודות קודם כול לצוות של הוועדה, שאני לא רואה אותם, אבל הם עבדו מאוד קשה, ובמיוחד הצוות המשפטי בראשותה של נעה בן שבת.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד תודה גם ליושב-ראש ההסתדרות, על התמיכה ועל ההכוונה בכיוון של החוק הזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק להגיד, שלא נשכח: יש עובדים שזקוקים, למרות עבודתם, להכנסה משמעותית יותר.

מאיר כהן: אדוני השר וחבר הכנסת גליק, אנא מכם, תאפשרו לו לדבר.

מאיר כהן: תודה.

אלי אלאלוף: מה שדאגנו בצורך הזה של עבודה נוספת לעובדים זה שזה יהיה אך ורק לרצונם, לפי רצונם, ולא כתכתיב של המעסיקים.

אלי אלאלוף: לא לשכוח שחלק מהעובדים בארץ – אתם יודעים את זה – למרות העבודה שלהם, הם חוזרים הביתה עם רמת הכנסה מתחת לקו העוני במשפחה, ואי-אפשר להשאיר אותם כך רק בגלל שבבורגנות של המאה הקודמת לא מחייבים שעות נוספות.

אלי אלאלוף: אז אנחנו יודעים מה קורה היום בצרפת; גם הורידו את שעות העבודה ל-35, גם הגבילו בשעות נוספות.

אלי אלאלוף: מה הם מקבלים?

אלי אלאלוף: מפעלים שנסגרו ועברו למדינות אחרות.

אלי אלאלוף: אז אנחנו – כדאי שנדאג קודם כול לעובד.

אלי אלאלוף: קודם כול, שתהיה לו פרנסה, ואם אפשר – פרנסה יותר מכובדת ממה שיש לו היום.

אלי אלאלוף: יש לנו עוד מה לעשות כדי שהעובדים יקבלו הכנסה שתוציא אותם מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אלי אלאלוף: תודה רבה לכל השותפים, באמת, חברי הכנסת, אחד-אחד, ואיציק במיוחד – זה העולם שלך.

אלי אלאלוף: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי זוהר, ביקשת הודעה, בבקשה.

): חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: חברים, בבקשה.

): ועדת הכנסת קבעה כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תחרות הוגנת ומבוקרת בין קופות החולים), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת דוד אמסלם, לשם הכנתה לקריאה ראשונה; ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעות חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) (תיקון – הארכת מועד להגשת בקשה להחזרת עודף שכר טרחה), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת טלי פלוסקוב ואלעזר שטרן, לשם הכנתן לקריאה ראשונה.

): תודה.

מאיר כהן: תודה, רבה, אדוני.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1211); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק הסמים המסוכנים (עבירת קנס מיוחדת – הוראת שעה), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

מאיר כהן: יציג את ההצעה השר גלעד ארדן.

מאיר כהן: אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמח, באמת שמח, להציג לפניכם ולבקשכם לאשר בקריאה הראשונה את הצעת חוק הסמים המסוכנים (עבירת קנס מיוחדת – הוראת שעה), התשע"ח–2018.

גלעד ארדן: הצעת החוק שלפני

גלעד ארדן: כם היא למעשה התוצר של עבודת מטה מקיפה ומקצועית שנערכה בעקבות מסקנות צוות שאני הקמתי כדי לבחון את מדיניות האכיפה בנושא הקנאביס בישראל, שאת מסקנותיו הצגתי לפני קצת יותר משנה, תחת הכותרת: אי-הפללה באחריות.

גלעד ארדן: בחודש מרס 2017 אישרה הממשלה את מסקנות הצוות באופן רשמי, ובעצם נתנה לי את האור הירוק להתחיל וליישם את מסקנות עבודת הצוות.

גלעד ארדן: למעשה הצעת החוק שלפני

גלעד ארדן: כם היא היישום והתרגום המרכזי של אותה עבודה ושל הרפורמה שאני מוביל.

גלעד ארדן: העיקרון היסודי שמונח ביסוד הצעת החוק שלפני

גלעד ארדן: כם הוא העיקרון שבעצם אומר שהעבירה של שימוש או החזקה של סם הקנאביס לצריכה עצמית שמבוצעת בפעם הראשונה או השנייה, כלומר, שאזרח נתפס על ידי משטרה בפעם הראשונה או השנייה כשהוא צורך או משתמש, כמובן, בסם הקנאביס – במקום אכיפה פלילית, במקום חקירה, במקום העמדה לדין, הרפורמה בעצם קובעת שהעבירה הזאת, בפעמיים הראשונות שהאזרח נתפס, תהפוך להיות עבירת קנס בלבד.

גלעד ארדן: ההחלטה הזאת על שינוי המדיניות הקיימת נועדה לכמה מטרות.

גלעד ארדן: אולי המטרה העיקרית היא להביא באמת לאכיפה מאוזנת יותר וגם יעילה יותר, מתוך ההבנה שמעידה חד-פעמית, או אפילו מעידה חוזרת, של אדם נורמטיבי שלא מנהל אורח חיים עברייני, צריכה להיאכף בהלימה לחומרת המעשה, בלי להכתים את גיליונו המשטרתי של האדם ברישום פלילי, שעלול כמובן לפגוע בעתידו.

גלעד ארדן: פעמים רבות אנחנו גם יודעים, באזורים שבהם היה שיטור יתר, למשל כלפי ישראלים יוצאי אתיופיה, ונתפס שימוש בסם על ידי בני נוער, אז יכול להיווצר מצב שאותו בן נוער, בגלל שנפתח לו תיק פלילי, בעצם כל ימי חייו, או שנים רבות יהיה לו קשה למצוא מקום עבודה.

גלעד ארדן: אני והצוות המקצועי חשבנו שהתוצאה הזאת איננה רצויה.

גלעד ארדן: אנחנו רוצים לצמצם שימוש בסמים; אנחנו רוצים לצמצם את הנזקים של צריכת סמים באופן קבוע; אבל אנחנו רוצים להימנע ככל שאפשר מהכתמה פלילית של אזרחים נורמטיביים שעשו טעות, או אפילו חזרו על הטעות הזאת.

גלעד ארדן: במסגרת יישום המדיניות החדשה מוצע בעצם שהמשטרה תאכוף בעבירת הקנס המיוחדת בדרך של הטלת קנסות במקום בדרך הפלילית שקשורה, כידוע לכולנו, בפתיחת תיק, חקירה, לקיחת דגימות וכו' וכו'.

גלעד ארדן: גובה הקנס שנקבע בהצעת החוק הוא 1,000 שקלים בפעם הראשונה שאזרח נתפס – אני מזכיר שגם עישון של סיגריות ברשות הרבים, באזורים ציבוריים שאסור, גם הוא מלווה היום בקנס של 1,000 שקלים – וקנס של 2,000 שקלים – – –

אחמד טיבי: יש לך קשר לחוק הזה במקור.

גלעד ארדן: יש לי קשר גם לחוק הזה.

גלעד ארדן: בעצם עברו עשר שנים מאז שחוקקתי אותו.

גלעד ארדן: אז לא אהבו אותו כל כך.

גלעד ארדן: היום אני מקווה שמבינים שהוא הכרחי והוא הנורמה, והכנסת מאז הרחיבה את החוק ההוא, אפילו כמה פעמים.

אחמד טיבי: נכון.

גלעד ארדן: גם אדוני הרחיב אותו, דומני, לא?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: תמכתי בהתלהבות.

גלעד ארדן: אוקיי.

גלעד ארדן: אדם שהחזיק או השתמש בקנאביס לצריכה עצמית ונתפס בפעם השלישית, גם פה אנחנו מאפשרים להימנע מהליך פלילי, ובעצם הוא יופנה להליך של סגירת תיק בהסדר מותנה, ככל שהוא עונה על המאפיינים של ההליך הזה.

גלעד ארדן: רק אדם שהחזיק או השתמש בקנאביס ונתפס בפעם הרביעית יופנה להליך פלילי.

גלעד ארדן: הצעת החוק בעצם קובעת שאותו אדם שמקבל את הקנס רשאי גם להודיע, כמובן, שהוא רוצה להישפט על העבירה במקום לשלם את הקנס, והוא צריך לעשות את זה בתוך 30 ימים.

גלעד ארדן: וגם במקרה הזה, גם אם הוא מתעקש שלא לשלם את הקנס ובעצם מחייב את המדינה לקיים הליך הוכחות בבית המשפט, עם כל המשמעויות הנלוות – דגימות במעבדות המז"פ של המשטרה, תפיסת זמנו של בית המשפט וכו' וכו' – גם במקרה הזה הוא לא צפוי להרשעה פלילית.

גלעד ארדן: אלא מאי, אם הוא התעקש לקיים הליך בבית המשפט ולא שילם את הקנס, ויתברר אחר כך בבית המשפט שטענותיו היו טענות סרק והן אינן נכונות, ובית המשפט קבע שאכן הוא צרך סמים, אז הקנס שהוא ייאלץ לשלם כבר יהיה משמעותית גבוה יותר – לא 1,000 שקלים אלא 3,000 שקלים.

גלעד ארדן: זה בעצם בא לבטא גם את האינטרס הציבורי – לא להעסיק את מעבדות המשטרה, את זמנם של השוטרים, זמנם של השופטים וכו' וכו', אלא כיוון שאנחנו משנים את זה מעבירה פלילית לעבירת קנס, אז אם אדם נתפס – שיואיל וישלם את הקנס שהמחוקק קבע.

גלעד ארדן: הצעת החוק קובעת גם שרישומה של עבירת הקנס הזאת לא ייעשה ברישום הפלילי המשטרתי – אמרנו הרי שאנחנו לא רוצים להכתים את גיליונו של האדם – אלא לצורך זה תוקם מערכת משטרתית נפרדת שנקבעה למטרה זו והיא מנותקת לחלוטין ממערכת המרשם הפלילי המשטרתי; משהו שדומה אולי לגיליון התעבורתי של האדם.

גלעד ארדן: ורישום הקנס, כפי שהסברתי, במערכת הייעודית הזאת נועד למנוע רישום פלילי שעלול לפגוע בו אם הוא מוציא את הרישומים הפליליים שלו, את הגיליון.

גלעד ארדן: למעשה, זה מבטיח את התוצאה שאנחנו רוצים להציג בחוק הזה.

גלעד ארדן: חשוב לי לציין ולהדגיש שוב כי בהתאם למודל המוצע יוחרג מתחולת החוק מי שעבר עבירה של החזקה או שימוש בקנאביס בצירוף עבירה נלווית, נוספת, שהוא עשה ביחד עם העבירה של השימוש בסמים.

גלעד ארדן: אדם כזה לא יוכל לסיים את האירוע הזה רק בקנס.

גלעד ארדן: ומי שעוד יוחרג זה מי שהורשע ונידון בחמש השנים שקדמו לביצוע העבירה בעבירה מסוג פשע, בעבירה לפי פקודת הסמים או בעבירה לפי חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסוכנים.

גלעד ארדן: הקביעה הזאת בעצם משקפת את התפיסה שלפיה ראוי להחיל את מודל הקנסות המיוחד שקבוע בחוק הזה, כפי שהסברתי, על אנשים נורמטיביים, שאנחנו לא מעוניינים להכתים אותם בכתם פלילי.

גלעד ארדן: אבל מי שממילא מבצע פשעים, למשל, אין סיבה לעשות לו את ההנחה הזאת.

גלעד ארדן: זאת, כיוון שאני חוזר ומזכיר: אנחנו לא משנים את הקביעה ששימוש בסמים זו עבירה פלילית.

גלעד ארדן: המדינה – כמו כל המדינות בעולם, או רוב המדינות, דרך אגב – ממשיכה לראות בשימוש בסמים, שימוש קבוע ומתמשך, כמשהו שגורם נזק חברתי ונזק בריאותי גדול.

גלעד ארדן: כל המחקרים מוכיחים זאת, כולל מחקר מאוד רחב שעשה הממשל הפדרלי בארצות הברית בשנה האחרונה.

גלעד ארדן: אני יכול גם להעיד מניסיוני האישי כיושב-ראש בהתנדבות של עמותת אל-סם במשך כמה שנים – ראיתי במו עיניי את הנזקים הכבדים שהשימוש המתמשך בסמים גורם לצעירים, גורם לבני נוער וגורם גם לאנשים מבוגרים.

גלעד ארדן: לכן, המטרה פה היא לא לעשות לגליזציה לשימוש בסמים אלא לנקוט מדיניות אולי אפקטיבית ומאוזנת יותר, שמצד אחד לא גורמת לכתם פלילי ולא מעסיקה את המשטרה באופן מוגזם בעבירה שככל הנראה – לא ככל הנראה, בטוח שיש עבירות חמורות ממנה שהמשטרה לא מספיקה להגיע ולעסוק בהן – אבל מצד שני אנחנו רוצים להפנות את האנרגיות, את המשאבים ואת כל היכולות של המדינה לפעולות של מניעה, לפעולות של גמילה, לפעולת של חינוך, לפעולות של הסברה ולכל הפעולות הממוקדות שיסייעו אולי להסביר את נזקי הסמים ולגרום לאנשים גם בצורה חיובית להבין שכדאי להימנע מהשימוש הקבוע והמתמשך בסמים.

גלעד ארדן: הצעת החוק הזאת, חשוב להדגיש, כרגע לא חלה על קטינים.

גלעד ארדן: הסיכום שלנו עם משרד המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה הוא שההוראות האלה לא יחולו על מי שהיה קטין במועד ביצוע העבירה.

גלעד ארדן: לגביהם אנחנו מגבשים הסדר מיוחד עם היועץ המשפטי לממשלה, משרד הרווחה, המשפטים, הבריאות וביטחון הפנים, ועד תום הליכי החקיקה נביא את ההסדר הזה לפני הכנסת.

גלעד ארדן: כמו כן, יש סיכום עם צה"ל, גם על פי בקשתם, שהחוק הזה לא יחול על חיילים.

גלעד ארדן: לגבי זה, המדיניות כפי שיקבע אותה הפרקליט הצבאי הראשי וצה"ל היא המדיניות שתחול.

גלעד ארדן: וגם שם, צריך לומר, נעשו שינויים בשנה האחרונה מתוך הבנה שאין רצון להטיל כתם פלילי על כל חייל או חיילת שעשו טעות והשתמשו בסמים.

גלעד ארדן: במסגרת המדיניות שאימצה הממשלה נקבע גם שרשויות אכיפת החוק ימשיכו – וזו נקודה שמאוד מאוד חשוב לי לומר אותה – למקד את מאמצי האכיפה בעיקר במי שמחולל את עבריינות הסמים המסוכנים בישראל, ואלה הם סוחרי הסמים, אלה הם אותם אנשים שמתווכים, אותם אלה שמעודדים את הציבור בישראל לצרוך סמים; בהם המשטרה אמורה להתמקד מהרגע שהחוק הזה יעבור.

גלעד ארדן: וכמובן כמובן, כפי שאמרתי – וזה מופיע גם בהחלטת הממשלה – מיקוד האכיפה יהיה במרחב הציבורי במדינת ישראל ולא ברשות היחיד, כי אנחנו חושבים שזה סדר העדיפויות הנכון.

גלעד ארדן: וכמובן, בכל זאת יש חשיבות גדולה למנוע נהיגה תחת השפעת סמים, ולכן, בהקשר הזה ובמקביל, אני מקדם בוועדת הכלכלה את היכולת או את הסמכויות של המשטרה גם לבצע דגימות רוק כאינדיקציה לנהיגה תחת השפעת סמים – דבר שכמובן הכרחי ולא היה עד היום בידי משטרת ישראל.

גלעד ארדן: זה לא נמצא בתוך החוק הזה, אבל זה דבר שיקודם במקביל, כדי שהחוק הזה חס וחלילה לא יגרום לנזקים או לעלייה נוספת במספר הנפגעים בתאונות הדרכים.

גלעד ארדן: חשוב להדגיש שמדיניות האכיפה החדשה היא מהלך משלים להקמת הרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול שהוקמה לאחרונה במשרד לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: הרשות החדשה הזאת, אני מקווה ומאמין, תקבל גם תגבור וחיזוק תקציבי משמעותי במסגרת תקציב 2019, והייעוד של התקציב הזה, כפי שאמרתי, הוא חינוך והסברה בכל מה שנוגע לשימוש בסמים.

גלעד ארדן: מבחינתי, יש כאן מדיניות כוללת עם הרבה מאוד צעדים משלימים שכולם הכרחיים למהלך הזה של ייעול האכיפה ומיקוד שלה במחוללי העבריינות, כפי שהסברתי.

גלעד ארדן: הצעת החוק הזאת מובאת לפניכם כהוראת שעה למשך שלוש שנים, כדי לבחון את היישום של המודל ואת ההשלכות שלו על היקפי השימוש בקנאביס במדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולסיכום, אני מבקש להודות לכל מי שלקח חלק בעבודה המקצועית והמקיפה שהתבצעה כדי להביא את הצעת החוק הזאת להצבעה היום: למנכ"ל המשרד הקודם רותם פלג; לכל הצוות שהוביל לבחינת מדיניות האכיפה; למנכ"ל המשרד הנוכחי לייזר ולצוותו; ליועץ המשפטי של המשרד עו"ד יואל הדר וללשכה המשפטית של המשרד לביטחון פנים; לרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול; לאנשי המשטרה שהיו מעורבים בגיבוש ההצעה; לכל נציגי משרד המשפטים; לשרת המשפטים איילת שקד; ליועץ המשפטי לממשלה.

גלעד ארדן: וגם לחברת הכנסת תמר זנדברג, שדוחפת הרבה את הנושא, אפילו בהגזמה, אבל אנחנו מקווים שנגיע למודל מאוזן.

גלעד ארדן: לפיכך, אני מבקש מכם לאשר את החוק בקריאה הראשונה ולהעביר אותו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשותו של חבר הכנסת אלי אלאלוף, שמכיר, ומחויב לנושא הזה.

גלעד ארדן: אני מאמין ששם נכין אותו בצורה המיטבית לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עכשיו לרשימת הדוברים, והיא סגורה, חלאס.

אחמד טיבי: תמר זנדברג, תפדלי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: איך אומר הפתגם?

תמר זנדברג: בהתחלה מתעלמים ממך, אחרי זה צוחקים עליך, אחר כך נלחמים בך ואז אתה מנצח.

תמר זנדברג: אני חושבת שיש הרבה מאבקים שהתנהלו לפי הסדר הזה.

שלי יחימוביץ': – – –

אחמד טיבי: לי לא אכפת לשמוע את תמר שש דקות.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: אני אבוא ללמוד ממֵך.

תמר זנדברג: אני אבוא לקבל כמה שיעורים, אני בינתיים מעדיפה להישאר פה, שהניצחון זה הסוף וזהו.

תמר זנדברג: והמאבק הזה, אני באמת חושבת שהוא אחד המוצלחים ואחד המהירים בהיסטוריה של הפוליטיקה, לא רק הישראלית אלא העולמית.

תמר זנדברג: אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים באיזשהו רגע שדברים קורים בעולם, והם קורים בכיוון אחד.

תמר זנדברג: למרות שיש מגמות מאוד מאוד שמרניות בהרבה מדינות בעולם, אני לא מכירה מדינה בעולם שהולכת אחורה מלגליזציה או אי-הפללה, ואני שמחה מאוד שישראל מצטרפת היום למשפחה הזאת.

תמר זנדברג: לא שאנחנו מאשרים היום לגליזציה, ולצערי גם לא אי-הפללה, אבל זה בהחלט צעד באחד המאבקים שהפכו להיות אבן דרך במסגרת מדיניות ציבורית.

תמר זנדברג: עכשיו, בתור מי שמובילה את הנושא הזה, זה המקום להודות לשר גלעד ארדן על ההירתמות שלו.

תמר זנדברג: רק שתבינו, גלעד ארדן היה יושב-ראש אל-סם בעבר, וכשהוא התמנה לשר לביטחון פנים, שהוא השר האחראי לנושא הזה, הרבה מפעילי הלגליזציה התקשרו אליי ואמרו לי: זהו, חבל על הזמן, הלך עלינו, זו קדנציה מבוזבזת.

תמר זנדברג: ובאמת אני חייבת להגיד שדווקא במשמרת שלו נפל כאן איזה אסימון, שמאות אלפי ישראליות וישראלים הם לא פושעים ולא עבריינים, ואין סיבה שבחסות החוק הם יהפכו להיות כאלה.

תמר זנדברג: המאבק הזה, בגלל שאני באמת מובילה אותו ומזוהה איתו, אז הרבה גם אומרים לי: מה, זה לא הדבר הכי חשוב בעולם, ויש דברים יותר חשובים, והשלום והכלכלה והביטחון וכו'.

תמר זנדברג: ואני חייבת להגיד שהכול נכון, רק כשמגיעים מתפיסת עולם פרוגרסיבית, אז הרבה מאוד נושאים נכללים בתוך תפיסת העולם הזאת, וגם אם הם פחות חשובים, גם הם חלק לגיטימי מתפיסת העולם שאומרת – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – אנחנו מסתכלים על הציבור הישראלי לא כעל עבריינים בפוטנציה, ולא ייתכן שהתנהגות שגרתית ונורמטיבית שמשותפת למאות אלפי אנשים, שהם עושים אותה כחלק משעות הפנאי והיא לא מזיקה ואין בה גורם עברייני – החוק הוא שיפליל אותם.

תמר זנדברג: אני גאה ושמחה שהיום הכנסת עושה צעד בכיוון הזה.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות ללא מעט חברי כנסת שבכנסת הזאת הצטרפו לתמיכה בנושא הזה.

תמר זנדברג: אם לפני חמש שנים, כשנכנסתי לכנסת, אז הייתי באה לכאן והיו צוחקים עליי ואומרים לי: יש לך כיוון?

תמר זנדברג: ומה, ותעשני משהו ודברים כאלה, אז היום יש כמה עשרות חברי כנסת שחתומים על חוקים לאי-הפללה ומבינים שהדבר הזה הוא צעד מדיניות בהחלט ראוי.

תמר זנדברג: זה תחילת הדרך, זה בטח לא סופה.

תמר זנדברג: אני בטוחה שמדינת ישראל תעשה שינויי מדיניות בכיוון לאי-הפללה ולגליזציה בשנים הקרובות בקצב הרבה יותר מהיר.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות, לסיום, לקואליציה מאוד מאוד רחבה בחברה האזרחית של פעילים, ארגונים, אנשים שלקחו את הנושא הזה לפני 20 שנה ונחשבו באמת להזויים שבהזויים.

תמר זנדברג: אני יודעת שגם בקרבם יש היום חששות, ומה יקרה – האם החוק הזה הוא חזות הכול?

תמר זנדברג: והתשובה היא לא.

תמר זנדברג: אבל אין ספק שהמאבק האזרחי הזה הוא שמקדם דברים, ויהיו בו עוד הצלחות רבות ומרובות.

תמר זנדברג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, תמר.

אחמד טיבי: דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, גברתי השרה, המהלך הזה הוא צעד קטן בכיוון הנכון.

דב חנין: אנחנו, עמיתיי חברי הכנסת, לא צריכים להתייחס לאדם שבחר לעשן קנאביס כאל עבריין.

דב חנין: אנשים עושים לפעמים דברים שמזיקים להם.

דב חנין: יכול להיות שגם בקנאביס יש נזקים.

דב חנין: אנשים מעשנים סיגריות, וזה מסוכן לבריאות.

דב חנין: מאוד מסוכן.

דב חנין: אנשים לפעמים שותים אלכוהול, וגם באלכוהול יש נזקים.

דב חנין: אבל יש גבול למה שהחברה יכולה וצריכה לעשות כשמדובר בחיים פרטיים של אנשים, ואני חושב שאנחנו צריכים לסרטט את הגבול הזה מחדש במקום אחר.

דב חנין: אנשים בוגרים שבוחרים לעשן קנאביס אינם עבריינים, ואין שום סיבה עקרונית להתייחס אליהם כעבריינים.

דב חנין: אין שום הצדקה מבחינת המדיניות להתייחס אליהם כעבריינים.

דב חנין: זה לא נכון בכלל להכניס את ההתנהגות הזאת לחוק הפלילי.

דב חנין: החוק הפלילי הוא חוק שנועד להתמודד עם דברים קשים וקיצוניים במיוחד, שמסכנים את החברה, ואם בן אדם בוחר לעשן קנאביס, זה לא עניינו של החוק הפלילי.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, אני אומר שצריך לתמוך במהלך הזה וצריך להמשיך אותו ולהוביל אותו למקום שבו עישון קנאביס על ידי בוגרים בישראל לא ייחשב עבירה פלילית בכלל, לא עבירת קנס ולא עבירה אחרת.

דב חנין: לא עבירה.

דב חנין: זה לא עניינו של החוק הפלילי.

דב חנין: אני אומר את הדברים משתי נקודות מוצא: נקודת מוצא אחת היא היחס שבין חירות האדם לבין החוק הפלילי, והגישה שלי היא חוק פלילי רזה שמטפל בבעיות החברתיות האמיתיות, ולא חוק פלילי אימפריאליסטי שמשתלט על כל חיי בני האדם.

דב חנין: זו זווית אחת של התייחסות.

דב חנין: זווית שנייה של התייחסות – איך אנחנו כחברה מתמודדים עם תפוצה של סמים.

דב חנין: והניסיון הבין-לאומי אומר – וזה מה שאנחנו לומדים משורה ארוכה של מחקרים – שמדיניות ה-so called מלחמה בסמים לא רק שלא הועילה להפחתת השימוש בסמים, אלא יצרה מערכת שלמה שמתנהלת מחוץ לחוק ומייצרת עלייה בשימוש בסמים, כולל בסמים שהם קשים ומסוכנים הרבה יותר מקנאביס.

דב חנין: אני חושב שהמהלך שהממשלה נוקטת הוא אכן צעד בכיוון הנכון, ואני קורא שלא להרפות ולהמשיך במאמץ כדי שנגיע למקום שאליו אנחנו צריכים להגיע.

דב חנין: עישון קנאביס לא צריך להיחשב לעבירה פלילית.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, דב.

אחמד טיבי: יוסי יונה, תפדל, יוסי.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אנחנו בעד החוק הזה, אבל אני רוצה לדבר, ברשותך, חברות וחברי כנסת יקרים, כבוד השרה, על מפגש או כנס שהתקיים היום ביוזמה של חברתי איילת ורבין מהמחנה הציוני ומירב בן ארי, שבעצם נערך בסימן של "חוזרים לחיים".

יוסי יונה: זה היה מפגש כל כך מרגש, באמת, ואני ממש רוצה להביע את התודה לך ולמירב על יוזמת הכנס הזה.

יוסי יונה: אני פגשתי בפעם הראשונה את המשפחה הזאת, משפחה נהדרת, בדלר, ששכלו את בתם בתאונת דרכים, והכריעו באצילות נפש שאין לה גבול לתרום את האיברים של בתם, וכך הצילו את חייהן של חמש משפחות.

יוסי יונה: מאידך גיסא גם ראינו – וזה מסר כאן, חבר'ה, לכם מהימין – ראינו גם דבר מדהים: שני אנשים, רן ברק וסברין אבו קוידר – הוא יהודי מתל אביב והיא בדואית משבט אבו קוידר באזור דימונה, והוא, במפגן אצילי, תרם לה כליה.

יוסי יונה: ומה אני רוצה לומר, חברי כנסת יקרים?

יוסי יונה: מעבר להסתות ולפילוגים ויהודים וערבים, תראו, אנחנו יכולים לחיות, אנחנו יכולים לחיות בשלום זה עם זה.

יוסי יונה: תראו, מפגן כזה של אנושיות, שהאיש תרם את כלייתו לאישה בדואית, ערבייה, משבט אבו קוידר.

יוסי יונה: סליחה?

יואב קיש: מקרה הפוך – – –

יוסי יונה: בוודאי שיש מקרים הפוכים.

יוסי יונה: איילת יכולה להעיד עליהם.

יוסי יונה: אתה רואה, הינה, זה בדיוק – –

יואב קיש: שואל שאלה.

יוסי יונה: – – בדיוק, יואב, הדעה הקדומה שלך.

יואב קיש: שאלתי שאלה.

יוסי יונה: השאלה הזאת בכלל לא במקום.

יוסי יונה: ברור שזה קרה וברור שזה קורה.

יוסי יונה: אלי אלאלוף יכול להעיד על כך, נכון?

יוסי יונה: שאנחנו יכולים להגיע בסופו של דבר – כאשר אנחנו מתמודדים עם סוגיות אנושיות בסיסיות יש לנו תקווה.

יוסי יונה: הבה נסתכל מעבר לאופק הזה של השנאות ושל הפילוגים ושל העוינות ונבוא בגישה אחרת.

יוסי יונה: הבית הזה כל היום מלא בנאומים של שנאה ועוינות ופילוג.

יוסי יונה: אני מצפה לרטוריקה שבאה ומחפשת את הגשר, ולא יוצרת את התהום.

יוסי יונה: זה בעצם האתגר שאנחנו צריכים לעמוד בו, אדוני היושב-ראש – לחפש את הגשרים, ולא להפריד ולהעמיק את הפערים ואת התהומות.

יוסי יונה: אז אם כן, באמת, שוב, איילת, מירב, שאינה נמצאת כאן, כל הכבוד על האירוע הזה.

יוסי יונה: אני מקווה שבגינו, או הודות לו, או בעקבותיו, המודעות לתרומת איברים תגדל, וכך נוכל להיות חברה יותר אנושית, יותר טובה ויותר סולידרית – –

עיסאווי פריג': תודה.

יוסי יונה: – – מעבר לגבולות של לאום, גזע ודת.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חברת הכנסת בן ארי – לא נמצאת, וחבר הכנסת יהודה גליק.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, האמת היא שלא תכננתי לדבר, אבל, חבר הכנסת אלי אלאלוף, רציתי לעלות ולדבר אליך ואל השר לביטחון הפנים גלעד ארדן, שהחוק מובל על ידי המשרד שלו.

יואב קיש: המשרד לביטחון הפנים, כפי שאתה יודע, מפוקח ונמצא בוועדת הפנים.

יואב קיש: אני נותן לך כמה מילים ששמעתי את השר לביטחון הפנים אומר: שיטור יתר, אכיפה, פתיחת תיק, פליליות, חקירה, קנס, הרשעה פלילית, הליך פלילי, סגירת תיק, הסדר מותנה, להישפט, 30 יום, הליך הוכחה בבית משפט, דגימות רוק, מז"פ, משטרה, משטרה, משטרה, משטרה.

יואב קיש: כל החוק הזה מדבר על איך מתמודדת המשטרה עם התופעה הזאת של הקנאביס.

יואב קיש: החוק הזה צריך להיות בוועדת הפנים – זה המקום שבו צריך לעשות את הדיונים האלה.

יואב קיש: אלי, דיברתי על זה איתך.

יואב קיש: אתה כנראה לא הבנת, או ששינית את דעתך, אני לא יודע, אבל אני אומר לך, אלי, אני מבקש שהחוק הזה יבוא לוועדת הפנים.

יואב קיש: המיקוד של האכיפה והמשטרה – זו בעצם מהות החוק.

יואב קיש: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': אני לא רואה את חברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': היא לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, באמת יום חג, החוק הזה.

יהודה גליק: באמת.

יהודה גליק: זה המקום לפרגן – אני מקווה שאני לא מתערב פוליטית במפלגות אחרות – אבל באמת לפרגן לתמר זנדברג, שעומדת בראש הוועדה, שהובילה פה את הוועדה ביד רמה.

יהודה גליק: גם שותפנו דב, שנמצא פה, גם הוא היה שותף בדברים האלה כדי להוביל פה סדר-יום ליברלי, שלא מתערבים לאנשים בחיים ולא נותנים להם תדמיות של מסוממים ועבריינים בשלבים כל כך מוקדמים.

יהודה גליק: בעניין זה אין ספק שצריך להזכיר את הנושא של הקנאביס הרפואי, שלצערנו, עדיין לא נפתר הסיפור של הייצוא שלו והחקלאים בעניין הזה.

יהודה גליק: פה מדובר על עניין של הצלת חיים שאסור שירד מסדר-היום.

יהודה גליק: זהו, כבר נגמר הזמן?

יהודה גליק: ברשות

יהודה גליק: כם אני רק רוצה – כיוון שהכנסת פה קצת רגועה אני רוצה לומר שני דברים: א.

יהודה גליק: אני רוצה לברך את חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין על כינוס מרגש מאין כמותו, שהזכיר אותו חבר הכנסת יונה, בנושא ההשתלות, ולעודד: יש פה חבר כנסת או מישהו מהקהל שעוד לא חתום על כרטיס אד"י להשתלת איברים, שהוא כרטיס מציל חיים במלוא מובן המילה – זה הזמן לעשות את זה ולהיות שותף לדבר הזה.

יהודה גליק: טוב, 40 שניות זה לא מספיק, אז תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת אלי אלאלוף.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': מה לעשות.

עיסאווי פריג': בבקשה.

מרב מיכאלי: אבל מירב בן ארי – – –

עיסאווי פריג': את מיכאלי.

עיסאווי פריג': היא בן ארי.

מרב מיכאלי: אני יודעת את זה.

עיסאווי פריג': כן, דילגנו.

עיסאווי פריג': עושים אפליה מתקנת.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, אני רוצה לשתף אתכן ואתכם במשהו שאני לא בטוחה ששמתם לב אליו בזמן אמת, אבל גם אם כן אז אני רוצה להזכיר לכם:

מרב מיכאלי: בשנת 2011 פורסמו מסקנות הוועדה הגלובלית לקביעת מדיניות בנושא הסמים.

מרב מיכאלי: עכשיו, מה שיפה, שהוועדה הגלובלית הזאת, במקור הכותרת שלה הייתה: "הוועדה הגלובלית בנושא המלחמה בסמים", והם מחקו את המילה "מלחמה" מהכותרת שלהם ממש בטוש בשביל להבהיר באופן חד-משמעי את המסקנה מספר אחת שלהם: שהמכונה "מלחמה בסמים" נכשלה כישלון חרוץ ומפואר; שהמיליארדים שהושקעו בכאילו רדיפת העבריינים וכו' לא רק שלא הצליחו לצמצם את התופעה, אלא שהיא פשוט הלכה והתרחבה.

מרב מיכאלי: בוועדה הזאת, רק שתבינו, השתתפו מזכ"ל האו"ם לשעבר קופי אנאן, שר החוץ האמריקני לשעבר ג'ורג' שולץ, רות דרייפוס, נשיאת שווייץ לשעבר, ראש ממשלת יוון אז, נשיא קולומביה לשעבר – אנשים שהם לא רק מאוד רציניות ורציניים, אלא גם עמדו בראש מערכות שהיו צריכות להתמודד עם הדבר הזה.

מרב מיכאלי: כשהם באו לבדוק את זה הם הבינו באופן חד-משמעי שהמכונה "מלחמה בסמים" ממש עושה יותר נזק מתועלת.

מרב מיכאלי: זאת מסגרת קצרה מדי להיכנס לכל הדיון הזה, אבל אני רק אגיד שמה שצריכות המדינות בגדול לעשות – בוודאי המדינה שלנו – זה להתחיל לטפל בסיבות לטראומות שמביאות ציבור להזדקק לסמים כסוג של ריפוי עצמי.

מרב מיכאלי: הרבה מהשימוש וההתמכרויות נובעות מטראומות שאנחנו יכולות ויכולים למנוע במדיניות הרבה יותר נכונה של רווחה, של בריאות, של תמיכה במשפחות, של תמיכה בהורות והורים, וכמובן – בהימנעות ממלחמות, כמיטב יכולתנו.

מרב מיכאלי: לכן, ככל שהצעד הזה הוא באמת קטן – הוא פצפון באופן יחסי לתמונה הגדולה הזאת שאני עכשיו מתארת – עדיין הוא מאוד משמעותי וחשוב, וצריך לברך עליו מאוד מאוד, ולקחת בשתי ידיים את ההמלצות של הוועדה הגלובלית הזאת, ולראות איך אפשר להשתמש בדבר הזה בצורה הרבה יותר מועילה לחברה ולמדינה – גם שלנו.

מרב מיכאלי: מילה לחברת הכנסת תמר זנדברג, שכאמור, הולכת עם הדגל הזה הרבה שנים, ובאמת כבוד.

מרב מיכאלי: למיטב הבנתי, גם הצינור – המכונה היום הצנרת – גיא לרר עשו הרבה מאוד עבודה בשביל לקדם את הדבר הזה.

מרב מיכאלי: כמי שבאמת השתמשה שנים רבות בפלטפורמות התקשורתיות שעמדו לרשותה בשביל לקדם חוקים ושינויי מדיניות, אין לי אלא לחזק את ידיהם ולהגיד גם לכם: כל הכבוד.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אלי אלאלוף.

עיסאווי פריג': יסכם – השר גלעד ארדן.

עיסאווי פריג': הייתי מזמין את חברת הכנסת תמי זנדברג, אבל אני לא רואה את השר ארדן.

עיסאווי פריג': אם לא, נעבור להצבעה.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא צריך סיכום?

עיסאווי פריג': אז חבר הכנסת אלי אלאלוף, בבקשה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: חבריי חברי הכנסת, כל הנושא של הטיפול בסמים והמעקב אחרי נושא הזה הוא כולו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: כשחברת הכנסת, בהתחלת הקדנציה שלנו – שלי, לפחות, וההמשך שלה – יהודה, תרשה לי להסתכל.

עיסאווי פריג': יהודה, יהודה, אתה – –

אלי אלאלוף: יהודה, תרשה לי להסתכל עליה.

עיסאווי פריג': – – מסתיר את חברת הכנסת תמי זנדברג, שיש לה חלק.

יהודה גליק: אשמתי שהיא כזאת רזה וקטנה?

עיסאווי פריג': אני מבקש.

אלי אלאלוף: לא, אז אנחנו – – –

יהודה גליק: שתאכל משהו.

עיסאווי פריג': דווקא בחוק הזה.

יהודה גליק: דווקא כשהיא ראש מפלגה היא צריכה לאכול.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת אלאלוף.

אלי אלאלוף: אחת השיחות הראשונות שהיו לי בכנסת הייתה איתה, והיא באה וביקשה ממני שלא להתנגד לזה שתקום ועדה מיוחדת לטיפול בנושא הסמים, בעיקר בקנאביס.

אלי אלאלוף: אני ראיתי את זה בעין יפה, ואוטומטית כמעט נתתי את ההסכמה ואת התמיכה שלי לבקשה שאני אעביר לסגן שר הבריאות דאז, ולכן זה עבר אליה.

אלי אלאלוף: וכל הזמן לא התערבנו.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שתוצאה היא כפי שאתם רואים.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק להזכיר: ועדת העבודה, ובעיקר החלק של הרווחה והבריאות, הם אשר קבעו שהנושא הזה יהיה כל הזמן בוועדה שלנו.

אלי אלאלוף: החוק הזה הוא באמת תוצאה שמביאה את המערכות של הרווחה ושל הבריאות לצורך לשלב אותן בהתמודדות החדשה, השונה, שקובעת מסלול אחר.

אלי אלאלוף: גם השר ארדן וגם לפני שנייה חברתי מרב מיכאלי ציינו את החשיבות של המהלך, המלווה בידע הנדרש מהבריאות והרווחה.

אלי אלאלוף: זה טבעי שזה יהיה בוועדה, ללא שום צורך בוויכוח בשום ועדת כנסת או ועדה אחרת.

אלי אלאלוף: לכן, אני מבקש שההחלטה תהיה כפי שעד עכשיו החוק קבע.

אלי אלאלוף: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

עיסאווי פריג': אכן, זה צעד בכיוון הנכון.

עיסאווי פריג': לא יצא לי לדבר, אז אני אגיד את דעתי על הדרך.

עיסאווי פריג': הגיע הזמן שמאות אלפי ישראלים שלא יהיו פושעים ולא נפליל אותם.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, אני רואה שאין סיכום.

עיסאווי פריג': אני עובר להצבעה.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הסמים המסוכנים (עבירת קנס מיוחדת – הוראת שעה), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': אני עובר להצבעה, בבקשה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': מי נגד?

עיסאווי פריג': הצעת חוק בקריאה ראשונה.

מירב בן ארי: מי מחליט לאיזו ועדה זה עובר?

עיסאווי פריג': ירדנה, איזו ועדה?

עיסאווי פריג': ירדנה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסמים המסוכנים (עבירת קנס מיוחדת – הוראת שעה), התשע"ח–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

עיסאווי פריג': הצעת חוק הסמים המסוכנים עוברת.

עיסאווי פריג': בעד – 38, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

עיסאווי פריג': אני מוסיף את חברת הכנסת נורית קורן, השר איוב קרא וחבר הכנסת יואב קיש, שהם בעד.

עיסאווי פריג': זה עובר, אם כך, לוועדת הכנסת להמשך הדיון.

יואב קיש: ועדת הכנסת?

עיסאווי פריג': ואני מוסיף את חברת הכנסת – – –

יואב קיש: רגע, לאן אמרת?

יואב קיש: ועדת כנסת?

עיסאווי פריג': ועדת הכנסת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת אורלי אבקסיס, חברת הכנסת – –

פנינה תמנו: פנינה תמנו-שטה.

עיסאווי פריג': – – פנינה תמנו-שטה.

פנינה תמנו: – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, זה עובר.

עיסאווי פריג': עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 17) (העברת מכסות מהאזור או אליו), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': יציג את הצעת החוק שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

עיסאווי פריג': כבוד השר, אתה מוזמן להציג את הצעת החוק.

עיסאווי פריג': הצעת החוק בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': השר אריאל, אתה מוזמן.

יואב קיש: סליחה, אני ביקשתי ועדת הפנים קודם, אתה אמרת לוועדת הכנסת, אבל שיהיה כתוב לפרוטוקול שאני ביקשתי ועדת הפנים, ואתה החלטת ועדת הכנסת.

מאיר כהן: לא לא.

עיסאווי פריג': אני לא החלטתי, אני שאלתי.

אלי אלאלוף: השר ביקש שזה יהיה בוועדת העבודה.

עיסאווי פריג': אני שמעתי גם מהצד השני.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': בואו, חברים – – –

מיקי רוזנטל: אבל ברגע שיש שתי ועדות זה ועדת הכנסת.

יואב קיש: אבל צריך לציין את זה, זה הכול.

עיסאווי פריג': שנייה, שנייה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת קיש, לפרוטוקול אני מציין – על פי בקשתו של השר גלעד ארדן, שביקש להעביר את זה לוועדת הכנסת – – –

קריאות: לא, לא.

אלי אלאלוף: לא, הוא ביקש ועדת העבודה והבריאות.

עיסאווי פריג': על פי בקשתו של השר גלעד ארדן, שביקש ועדה אחרת מוועדת הפנים, העברנו את זה לוועדת הכנסת להמשך הדיון, שתחליט.

יואב קיש: צריך לציין לפרוטוקול שאני ביקשתי את ועדת הפנים, זה הכול.

אלי אלאלוף: לציין לפרוטוקול.

עיסאווי פריג': אני מציין לפרוטוקול שחבר הכנסת יואב קיש ביקש ועדת הפנים, השר ביקש ועדת העבודה והרווחה, ומשום כך זה עובר – –

יואב קיש: אוה.

עיסאווי פריג': – – לוועדת הכנסת.

יואב קיש: מעולה.

יואב קיש: [רשומות (הצעות חוק, חוב' 1205); נספחות.

יואב קיש: ]

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

עיסאווי פריג': כבוד השר, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 17), אני אגיד את עיקריה בקיצור, ואם יהיה צורך לענות אחרי זה לחברים שיעלו, אז אני בשמחה אעשה את זה.

אורי אריאל: יש לנו לקונה בחוק שביישובי הבקעה, יישובי מועצה אזורית מגילות – ששם מדובר על המגדלים בענף הלול – יש להם קשיים משפטיים לקבל מכסות, להעביר מכסות בינם לבין עצמם וכדומה.

יואל חסון: למה לא כתבת בקעה?

יחיאל חיליק בר: לא כתוב בקעה, רשום – – –

אורי אריאל: כי אין מושג משפטי של בקעה, יש – – –

יואל חסון: – – – בדברי ההסבר.

אורי אריאל: אני אענה לך, יואל.

אורי אריאל: המושג המשפטי הוא האזור.

אורי אריאל: אין לולים – למיטב ידיעתי, אני אהיה זהיר, למיטב ידיעתי – אין לולים במקומות אחרים, להוציא את הבקעה: מחולה, שדמות מחולה, ייט"ב, נערן, וכן הלאה וכן הלאה, כולל מגילות, קרי, מצפה שלם וכו'.

אורי אריאל: לכן זה כתוב בצורה הזאת.

אורי אריאל: אין לנו דרך אחרת לתקן את הלקונה שיוצרת עוול כלפי אזרחים טובים, שחיים – – –

עמר בר-לב: – – –

אורי אריאל: אבל אני מסביר.

אורי אריאל: תראו, אין לול – עמר, סליחה.

עמר בר-לב: – – –

אורי אריאל: הסברתי, אפשר שלא לקבל את ההסבר.

קריאות: – – –

אורי אריאל: אבל אני מסביר.

עמר בר-לב: לא, הבנתי את ההסבר.

אורי אריאל: אתה מכיר את הבקעה ואת יו"ש מספיק טוב.

אורי אריאל: אין בכפר אדומים, מקום מושבי, לול, וגם לא חקלאות, אין – לא יודע, אין, נו, מה, אתה רוצה 80 יישובים שאני אמנה לך שאין?

אורי אריאל: אין.

אורי אריאל: הם יישובים קהילתיים, אין להם פרוגרמה חקלאית.

אורי אריאל: הפרוגרמה החקלאית נמצאת בשלושה אזורים: 1.

אורי אריאל: בקעת הירדן; 2.

אורי אריאל: מגילות, עמר; ו-3.

אורי אריאל: שני מושבים בדרום הר חברון; סליחה, שלושה: יתיר, כרמל ומעון.

אורי אריאל: זהו, אלו שלושה אזורים.

אורי אריאל: סליחה, גוש עציון.

אורי אריאל: גוש עציון, סליחה.

אורי אריאל: ארבעה אזורים מוגדרים.

אורי אריאל: באחרים אין פרוגרמה חקלאית; הם לא יכולים לקב,; הם לא יכולים כלום.

אורי אריאל: עכשיו, אם אתם רוצים בגלל שכתוב אזור יהודה ושומרון, תחליטו אתם, זאת החלטה שלכם.

עמר בר-לב: אז זה לא רק יהודה, גם חברון.

אורי אריאל: אמרתי, מניתי בפניך, אתה מכיר את האזור כמוני.

אורי אריאל: מניתי, אני יכול להגיד איזה יישובים, איזה קיבוצים.

אורי אריאל: תראו, אני חושב שזה יהיה לא הגון.

אורי אריאל: זה לא יהיה הגון לקפח את החקלאים האלה.

אורי אריאל: מה שאנחנו עושים – אנחנו מתקנים לקונות שנועדו לאפשר להם חיים נורמליים, ולא לחיות תחת איזושהי בעיה חוקית מקומית.

אורי אריאל: אני מבקש את תמיכתכם בחוק הזה.

אורי אריאל: אני אקשיב לדוברים, ואני אענה לכל אחד לפי עניינו, ואשתדל להניח את דעתכם.

אורי אריאל: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לשר אורי אריאל על הצגת הצעת החוק.

עיסאווי פריג': עוברים לרשימת הדוברים, חברים.

עיסאווי פריג': אני מבקש, אני רוצה שאת חברי הכנסת שלא נמצאים באולם אני לא אקריא, כי – – –

איציק שמולי: מאה אחוז.

עיסאווי פריג': זו דעתי.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מירב בן ארי; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו; חברת הכנסת נורית קורן – אני לא רואה אותה; איציק שמולי.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד חבר הכנסת.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אם היה מצוין בהצעת החוק הזאת בקעת הירדן, סביר להניח שהייתי מצביע בעד.

עמר בר-לב: מכיוון שלא מצוין בקעת הירדן, ומכיוון שהשר הזכיר ארבעה אזורים אחרים – למשל דרום הר חברון, שבעיניי הוא בסטטוס אחר לחלוטין מבקעת הירדן – אני לא יכול להצביע בעד.

עמר בר-לב: כמובן שמה שיכול להיות בהמשך, אחרי שיהיה חוק כזה, אז ייתנו עידוד ליישובים, התנחלויות מוכרות, לא מוכרות, אחרות, להקים לולים.

מרב מיכאלי: מאחזים.

עמר בר-לב: כי כמו שמקימים בגליל העליון לולים, אפשר גם לאורך גב ההר ביהודה ושומרון להקים לולים.

עמר בר-לב: לכן, אני לא אצביע בעד הצעת החוק.

אורי אריאל: – – –

עמר בר-לב: אני כנראה גם לא אצביע נגד, אני כנראה אימנע.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת תמי זנדברג – איננה; חבר הכנסת סאלח סעד – לא נמצא; חברת הכנסת רחל עזריה; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת מיקי לוי – איננו; חברת הכנסת איילת ורבין – מוותרת; חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו; חבר הכנסת מוזס – איננו; חבר הכנסת יואל חסון – איננו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו, חבר הכנסת יהודה גליק – איננו; חבר הכנסת סעיד אלחרומי; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ישראל אייכלר.

עיסאווי פריג': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא עוד אחת מהצעות חוק הסיפוח הזוחל שהשר אריאל וחבריו בממשלה מקדמים בחריצות.

אורי אריאל: הלוואי, הלוואי.

דב חנין: לצערי הגדול – אתה אומר הלוואי – אני אומר, לצערנו, אתם מקדמים ועושים את זה בצורה אפקטיבית, וזה נעשה צעד אחר צעד.

דב חנין: עכשיו מדברים על לולים – נעביר מכסות מישראל לשטחים, נעביר מכסות מישראל להתנחלויות.

דב חנין: ענף הלול בישראל, אדוני שר החקלאות, צריך הרבה עזרה ותמיכה, והעזרה והתמיכה האלה צריכים להינתן לאנשים שנמצאים פה, במדינת ישראל, במקום לקדם עוד ועוד עשייה בהתנחלויות – לא נכונה; לא תורמת לשום דבר – מהלך שבסופו של דבר מעמיק את התסבוכת שבתוכה אנחנו נמצאים וממנה אנחנו רוצים לצאת.

דב חנין: אני קורא לכם, עמיתיי חברי הכנסת, להצביע נגד מהלכי הסיפוח האלה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אתמוך בחוק.

חיים ילין: סיעת יש עתיד תתמוך בחוק, ואני רוצה לנמק למה אנחנו תומכים בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: גם עליזה לביא תומכת?

חיים ילין: כן, אנחנו תומכים בחוק.

חיים ילין: מה הקשר?

מיקי רוזנטל: ילין, אפשר לסכם את זה בשתי מילים: אין לכם ביצים, זה הכול.

חיים ילין: להפך, בגלל שיש לנו, סלח לי, בגלל שיש לנו.

חיים ילין: אני אגיד לך עכשיו, מיקי.

מיקי רוזנטל: אין לכם ביצים.

מיקי רוזנטל: למה תתחנפו לכולם?

מיקי רוזנטל: למה תתחנפו?

מיקי רוזנטל: אתם גם בעד, גם נגד; ירצו – יאכלו, ירצו – לא יאכלו.

מיקי רוזנטל: למה?

חיים ילין: אני רוצה להסביר לך שני דברים.

חיים ילין: אתה יודע איפה זה מגילות?

חיים ילין: ים המלח.

מיקי רוזנטל: בוודאי.

חיים ילין: ים המלח.

חיים ילין: אתה יודע איפה הבקעה?

חיים ילין: תשאל את רבין מי הקים את הבקעה.

חיים ילין: תשאל את יגאל אלון.

חיים ילין: מעלה אפרים – אתה יודע איפה זה?

חיים ילין: חלק מההיסטוריה אתם לא זוכרים בכלל.

מיקי רוזנטל: – – – את כל יהודה ושומרון.

איציק שמולי: חיים, מה עם דרום הר חברון?

מיקי רוזנטל: גם אנחנו בעד גוש עציון וההתיישבות בבקעה.

מיקי רוזנטל: אין בעיה עם זה.

חיים ילין: חד-משמעית.

איציק שמולי: אז אל תגיד שאתה בעד היפרדות.

חיים ילין: אתה יודע מה ביטחוני?

חיים ילין: תעלה להר חברון, תסתכל קצת על עין גדי משם, ואז תבין בדיוק איפה אתה גר.

איציק שמולי: אז אל תגיד שאתה בעד הסדר מדיני.

איציק שמולי: אז אל תגיד שאתה בעד הסדר מדיני.

חיים ילין: אבל תמשיכו ככה, אין בעיה.

חיים ילין: חבר'ה, תמשיכו ככה, אין לי בעיה.

איציק שמולי: אז אל תגיד שאתה בעד הסדר מדיני, זה הכול.

איציק שמולי: מה שמיקי אמר לך זה בלי צביעות.

איציק שמולי: בלי צביעות.

חיים ילין: תמשיכו בערכים ובאידיאולוגיה של מפלגת העבודה, אין שום בעיה.

חיים ילין: קצת שכחתם אותם, זה הכול.

איציק שמולי: בלי צביעות.

חיים ילין: עכשיו אני רוצה לנמק, שני דברים: אין היום – – –

איציק שמולי: – – – מעולם לא היית.

איציק שמולי: אנחנו לא שכחנו.

עיסאווי פריג': חברי הכנסת, הוצאתם – אני נותן לכם 20 שניות להוציא את האנרגיה.

עיסאווי פריג': יאללה, דברי.

אורלי לוי אבקסיס: – – – דעתם נשמעה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי דעה אחרת.

חיים ילין: אורלי, אני לא שמעתי מה שאת אומרת.

אורלי לוי אבקסיס: אין מצב שעליזה לביא וקארין אלהרר היו תומכות בחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: יש מצב שכפיתם עליהן.

חיים ילין: למה?

אורלי לוי אבקסיס: אה, לא לא לא – – –

חיים ילין: תגידי, את נפלת על השכל?

חיים ילין: זה שאת רצה במפלגה, מותר לך להגיד מה שאת רוצה?

אורלי לוי אבקסיס: חיים, הודעה אישית.

חיים ילין: תגידי, מה?

חיים ילין: מה?

חיים ילין: אני נותן לך הזדמנות להתנצל.

חיים ילין: תתנצלי, תתנצלי.

חיים ילין: תתנצלי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עיסאווי פריג': תני לחבר הכנסת חיים.

עיסאווי פריג': שאלת שאלה?

אורלי לוי אבקסיס: לא לא, אני חייבת לומר ולתקן, שגם הצופים יבינו: אני דיברתי על החוק הבא – חוק חזקת הגיל הרך, שעליזה לביא וקארין אלהרר – – –

עיסאווי פריג': לא מתאים לך.

חיים ילין: סליחה, זה לא הגיל הרך, זה פטם קטן, שיש תרנגולת שם שמטילה ביצים, אותן ביצים שצריכות לטפל גם בגיל הרך, אבל אין לזה קשר.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, תהיה מספיק הגון כדי לקבל.

עיסאווי פריג': קיבלנו.

חיים ילין: רק אמרתי, מקבל את ההתנצלות.

אורלי לוי אבקסיס: חשבתי שזה חזקת הגיל הרך, ולכן – – –

חיים ילין: אורלי, מקבל את ההתנצלות.

אורלי לוי אבקסיס: זו לא התנצלות, זו הבהרה.

חיים ילין: הבהרה, אני מקבל את ההבהרה.

חיים ילין: אורלי, מקבל את ההבהרה.

איתן כבל: חיים, תתקדם.

חיים ילין: גם אתה מתנצל?

חיים ילין: אני מקבל גם את ההתנצלות שלך, גם את ההבהרה שלך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ילין, אני נותן לך דקה לסכם, אבל תתמקד בסיכום.

חיים ילין: חשבתי שכולם ישנים, גם התרנגולות, אבל אני לא מצליח להבין מה קורה פה.

עיסאווי פריג': אז גמרנו עם ה-bad feelings, גמרנו עם הכול.

חיים ילין: החוק הזה הוא חוק טוב.

חיים ילין: אם אנחנו צריכים לטפל היום בלולים של הבקעה, שזה המקום היחיד היום שיש לולים – ואני אומר לכם, המקום היחיד, ואני אומר לכם יותר מזה: אם השר, כמו שכולם חושבים – – –

עמר בר-לב: – – – ותוריד מכסות מהגליל.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עמר בר-לב, אני מבקש, תן לו לסכם את דבריו.

עיסאווי פריג': דיברנו מספיק על ביצים, ממיקי עד אורלי.

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': בבקשה, סכם.

חיים ילין: אתם עשיתם לי חביתה במוח, עשיתם לי.

מיקי רוזנטל: שקשוקה.

חיים ילין: אם רוצים – עכשיו אני רוצה להסביר לכם משהו.

חיים ילין: באמת, כחקלאי, אם הם רוצים באמת להעביר מכסות ולהקים לולים, הם חייבים להביא עכשיו רמה של איכות סביבה שבכלל לא קיימת, ואז הם חייבים גם את הכפרים הפלסטינים, לסדר את כל הניקוז שלהם.

חיים ילין: לכן, אני אומר לכם שזה לא סיפוח, זה להפוך את כל איו"ש למשהו שלא יקרה, ולכן, מה שצריך לעשות זה לטפל בבקעה.

חיים ילין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

עיסאווי פריג': עשית עניין, זה בסדר.

יחיאל חיליק בר: גמרתם אותי לגמרי.

איציק שמולי: מה קרה לך?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חברת הכנסת יעל פארן.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, חיים יקירי, באמת חיים, חבר.

חיים ילין: מה אתם רוצים ממני?

יוסי יונה: מה אני רוצה ממך?

יוסי יונה: אני רוצה ממך שתשנה את העמדה שלך, זה מה שאני רוצה ממך.

חיים ילין: אני?

חיים ילין: לשנות?

חיים ילין: למה?

יוסי יונה: ככה.

יוסי יונה: אני אגיד לך למה.

יוסי יונה: כל פעם כאשר מביאים איזושהי הצעת חוק שיש בה משום איזשהו מרכיב של סיפוח, מצרפים אליה משהו שהוא על פניו חיובי.

יוסי יונה: כתוב הצעת החוק להעביר את המכסות לאזור יהודה ושומרון.

חיים ילין: מפלגת העבודה – – –

יוסי יונה: בסדר, עדיין.

יוסי יונה: אבל אדוני חיים ילין, לאזורי יהודה ושומרון, כלומר אין כאן את ההבחנה כפי שאתה חושב שעכשיו זה יהיה לבקעה.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: לכן, שימו לב, כפי שמישהו כאן לפניי אמר – אני חושב שחברי עמר בר-לב ואולי גם דב חנין – באמת כל הכבוד לך, אתה עובד בתחכום מאוד מאוד גדול.

יוסי יונה: אתה מביא פשוט איזשהו גזר קטן לחיים ילן, וחיים ילין מתלהב מהגזר ואומר: הי, תראו, יש בזה משהו חיובי, ואז אנחנו כבולים בתוך הדבר החיובי, כאשר בסופו של דבר יש מאמץ מתמשך, עקבי, להחיל את הריבונות שלנו ביהודה ושומרון.

יוסי יונה: אנחנו מתנגדים לכך.

יוסי יונה: אנחנו מתנגדים לכך בתוקף.

יוסי יונה: רבותיי, יאללה, תתעוררו, תתעוררו.

יוסי יונה: זה לא אינטרס שלנו, של מדינה יהודית ודמוקרטית, שאנחנו נרחיב את השליטה שם.

יוסי יונה: כל פעם – פעם זו מועצה להשכלה גבוהה, אוקיי, מכללת אריאל, אוניברסיטת אריאל, מה לא?

יוסי יונה: אבל זה יעיל, באים לשם סטודנטים ערבים.

יוסי יונה: בא חיים ילין ואומר: על מה אתה מדבר?

יוסי יונה: זה טוב לפלסטינים.

יוסי יונה: כולכם מתרשמים מאהבתו וחיבתו ודאגתו המאוד-גדולה של ידידנו שר החקלאות לציבור הפלסטיני שגר בשטחים.

יוסי יונה: נו, באמת, תרשו לי להטיל ספק בכך.

אורי אריאל: לא פחות ממך, אבל אל תיקח את זה – – –

יוסי יונה: אתה יודע מה?

יוסי יונה: פחות ממני, אבל שנינו – אני שוב בא ואומר שמה שמנחה אותי זה הדאגה לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יוסי יונה: אני חושב שבמהלכים הללו – המאוד-מאוד מתוחכמים, אני חייב לתת לך את זה – אנחנו יוצרים כאן איזושהי מציאות של סיפוח זוחל שבסופו של דבר תמית עלינו אסון, אדוני שר החקלאות, ואני מבקש מכם להתעשת בשם מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית.

יוסי יונה: לכן, אני מפציר בחבריי מכל חלקי האופוזיציה להצביע נגד החוק הזה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מרב מיכאלי; חברת הכנסת יעל גרמן; חברת הכנסת רויטל סויד; חבר הכנסת מאיר כהן; חברת הכנסת בירן – לא נמצאת; חברת הכנסת פדידה; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת; חברת הכנסת אורלי אבקסיס – חברת הכנסת מוותרת?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

עיסאווי פריג': אז בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין – לא מוותר – וחבר הכנסת אכרם חסון.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת אורלי, תקני את האי-הבנה שנפלה, שהיא לא אופיינית לך.

אורלי לוי אבקסיס: לחלוטין לא אופיינית.

עיסאווי פריג': לא אופיינית לה, אבל לפעמים מחליקים, זה בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להודות שלפעמים, כשעושים כמה דברים במקביל, אז דברים מסוימים – אתה מבסוט, חיים, אה?

אורלי לוי אבקסיס: אז דברים מסוימים, מה לעשות, לפעמים מובנים לא נכון.

עיסאווי פריג': היא נמצאת עכשיו בסטטוס אחר.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, חיים ילין, כשאני ראיתי את הפרצוף שעשית כשאמרתי שהבנות של יש עתיד, הנשים של יש עתיד, תומכות בחוק, ואמרתם: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: ראיתי את התדהמה שהייתה עליך, אמרתי: משהו לא בסדר, אני צריכה לבדוק.

אורלי לוי אבקסיס: ואז גיליתי שפשוט זה חוק אחד מוקדם מדי, ואני דיברתי על חזקת הגיל הרך.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת להודות שהנשים של יש עתיד, ביניהן קארין אלהרר ועליזה לביא – –

חיים ילין: זה סיפור אחר, סיפור אחר לגמרי.

אורלי לוי אבקסיס: – – ניהלו מאבק גדול מאוד בנושא הזה – –

מרב מיכאלי: ועדיין מנהלות.

אורלי לוי אבקסיס: – – ועדיין מנהלות.

אורלי לוי אבקסיס: ולרגע אני לא רואה פה לא את קארין, לא את עליזה לביא, לא את פנינה ולא את – – –

עליזה לביא: את לא רואה אותי?

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, אל תיתני לי עוד פעם להבהיר את האי-הבנה הזאת, לא.

אורלי לוי אבקסיס: אני עושה הבהרה, אל תיתני לי לעשות הבהרה על הבהרה.

אורלי לוי אבקסיס: ולרגע אמרתי: אולי יש פה איזה בעיה, כי אף אחת מהן לא פה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז הסתכלתי והבנתי שזה החוק הלא-נכון.

אורלי לוי אבקסיס: עליזה, אני מחמיאה לך על שאת נאבקת בנושא הזה, ולרגע חששתי שלא תגיעי, אז אני שמחה שאת פה.

עליזה לביא: לא, אני פה מ-09:00.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני שמחה לתקן את הטעות, חיים.

אורלי לוי אבקסיס: וגם לנו לפעמים, אתה יודע, יש דברים – – –

חיים ילין: אורלי, הכול בסדר.

חיים ילין: הכול בסדר, אורלי, אין לי שום בעיה עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני שמחה, ואני באה ואני אומרת: חברים, תכף תעלה חזקת הגיל הרך.

עיסאווי פריג': תודה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי עוד דקה.

אורלי לוי אבקסיס: חזקת הגיל הרך – יש פה מאבקים גם בין חברים בתוך הקואליציה, ובמאבקים האלה אני חייבת לומר שלא קל לחברים, ובעיקר לחברות, שבינן נשארה אחת אמיצה וכמעט לבד – יש משמעת קואליציונית, ואני יודעת כמה קשה לך, שולי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים שניסו לעשות את כל הלוליינות המשפטית כדי להגיע למשהו שתוכלי לחיות איתו.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני אומרת לך שליבי איתך ברגעים אלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שאנחנו נהיה מספיק אחראיים לקבל את ההחלטה הטובה ביותר בכל שלב ובכל החלטה שנקבל – גם אם זה החלטות פוליטיות – כאשר אנחנו רואים את טובת הילדים לנגד עינינו.

אורלי לוי אבקסיס: ואני עדיין לא נכנסת לרזולוציות, אבל זה מה שצריך לעמוד לנגד עינינו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף ג'בארין, תפדל.

עיסאווי פריג': אחריו, חבר הכנסת אכרם חסון – לא נמצא; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נמצא.

עיסאווי פריג': אחרון הדוברים יהיה מיקי רוזנטל.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: (אומר ערבית: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת,) חבריי חברי הכנסת, החקיקה שהכנסת הזאת דנה בה היום משקפת את פניה של הממשלה: חוק בעניין שלילת התושבות של התושבים הפלסטינים הילידים במזרח ירושלים; חוק החזקת הגופות, גם של אזרחים בישראל; ועכשיו עוד חוק של סיפוח מבית היוצר של הבית היהודי.

יוסף ג'בארין: ממשלה שמעבירה כאן חקיקה דרקונית, חקיקה לא מוסרית וחקיקת סיפוח והמשך מפעל ההתנחלויות הלא-חוקי והלא-מוסרי, ממשלה שבראשה עומד ראש ממשלה שהמשטרה כבר המליצה להגיש נגדו שני כתבי אישום וכנראה שהיד עוד נטויה לעוד ועוד התפתחויות בשבועות הקרובים – ממשלה כזאת איבדה את הלגיטימיות שלה, איבדה כל זכות להמשיך ולייצג את הציבור ולהוביל את המדינה.

יוסף ג'בארין: הממשלה הזאת צריכה לסיים את דרכה מיידית, וטובה שעה אחת קודם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה – אחרון הדוברים, כמובן, ואז עוברים להצבעה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: אני, ברשותכם, לא אדבר על ביצים אלא על נושא של הון–שלטון.

מיקי רוזנטל: שמעו את הסיפור הבא.

מיקי רוזנטל: זה שנתניהו מסייע לבעלי הון ואלה עוזרים לו באמצעות העיתון זה כבר חדשות של אתמול.

מיקי רוזנטל: תשמעו חדשות מהיום.

מיקי רוזנטל: החוק האחרון של היום היה צריך להיות של חברת הכנסת זנדברג, ואחריה – הצעת חוק שלי, דומה, והיא עוסקת – הצעות החוק האלה עוסקות בחוק הגנת הצרכן, שאוסר בעצם גביית עמלה על מה שנקרא הזמנה מרחוק.

מיקי רוזנטל: אנשים מזמינים כרטיסים לקולנוע והם מחויבים בארבעה שקלים או יותר עמלה לכל אדם.

מיקי רוזנטל: אנחנו יזמנו חוק בעניין, ושר הכלכלה תומך בחוק הזה.

מיקי רוזנטל: אבל מי מתנגד, ולא היה לו פנים אפילו להגיד את זה, אלא לשלוח את הידיים שלו מאחור?

מיקי רוזנטל: שרת התרבות.

מיקי רוזנטל: עכשיו, זה בכלל לא תחום עיסוקה; הגנת הצרכן זה תחום מובהק של שר הכלכלה.

מיקי רוזנטל: שר הכלכלה תומך, זה עבר בקריאה טרומית בוועדת הכלכלה, ונציגיה של שרת התרבות ישבו ולא התנגדו לחוק בוועדה.

מיקי רוזנטל: ומה אומר החוק?

מיקי רוזנטל: שאנשים לא ישלמו עמלת סרק.

מיקי רוזנטל: אלא מה?

מיקי רוזנטל: השרה רגב היא חברה אישית של האחים אדרי, לאון ומשה אדרי, שהם בעלי יונייטד קינג וסינמה סיטי והם המפיקים הגדולים בישראל – והם מתנגדים.

מיקי רוזנטל: אבל השרה מירי רגב, אין לה אומץ להגיד את זה פה, שהיא עובדת בשביל בעלי ההון.

מיקי רוזנטל: אבל מאחורי הקלעים היא ניסתה, והצליחה, לגרום לזה שהקואליציה תתנגד לחוק הזה, ולא מסיבות ענייניות, חלילה, אלא רק בגלל קשרי ההון–שלטון.

מיקי רוזנטל: אין מה לומר, מראש הממשלה, דרך שרת התרבות ועד שרים נוספים, מדובר פה בכנופיה של ברונים שודדים שמשתפים פעולה עם ההון על חשבון הציבור.

מיקי רוזנטל: אין דוגמה טובה מזו.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת.

עיסאווי פריג': מיקי רוזנטל היה אחרון הדוברים.

עיסאווי פריג': אני קורא לשר לסכם את הדיון לפני ההצבעה.

עיסאווי פריג': אז השר אורי אריאל – לסיכום הדיון, בבקשה, ואחריו אנחנו מצביעים על הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור או שיווק).

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

עיסאווי פריג': אתה בליגה אחרת בגבהים.

אורי אריאל: נדמה לי שיש קצת הגזמה וסערה בכוס מים, או קשקוש חביתה, קשקוש ביצים לחביתה – כל אחד לפי איך שהוא אוהב אותה.

אורי אריאל: יש פה, כפי שאמרתי בדיוק, תיקון טכני של לקונה משפטית – סליחה על הביטוי – שדופקת את החקלאים בבקעת הירדן, מועצה אזורית מגילות, גוש עציון, בשלושה קיבוצים שם, כפר עציון, ראש צורים ומגדל עוז, ושני מושבים בדרום הר חברון על הקו הירוק.

אורי אריאל: מי שזה מעניין אותו וחושב שדרום הר חברון זה איזה – לא יודע איפה זה – כל היישובים, לשיטתכם, אני אומר לכם, הם יישובים שכולם יושבו על ידי המפלגות שלכם וראשי הממשלות שלכם; כולם בתוך התוכנית המדינית שאתם מאמינים בה.

אורי אריאל: אפשר להפוך כל דבר לפוליטי; כבר התרגלנו לזה פה, כאילו הכול זה סוג של מזימות, ולקבל גם מחמאות מחבר כנסת יוסי יונה, באיזה תחכום אנחנו עובדים.

אורי אריאל: בוא'נה, כתבו עליו בעיתון והוא לא ידע שהוא כזה.

אורי אריאל: תראו, אני כבר שלוש שנים שר החקלאות.

אורי אריאל: אם זה היה עניין שבנפשי, פוליטי וקובע עובדות, הייתי מזדרז קצת יותר.

יוסי יונה: – – –

אורי אריאל: סליחה, חבר הכנסת יונה, שמעתי.

אורי אריאל: תן לי רגע להתייחס.

יוסי יונה: – – –

אורי אריאל: אני מתייחס לעניין נטו, לא עושה שום דבר אחר.

אורי אריאל: מניתי לכם את האזורים.

אורי אריאל: אני מבין את חבר כנסת חנין, שאומר: אני לא רוצה לראות בשום מקום שום דבר.

אורי אריאל: טוב, אז הוויכוח הזה ידוע ומוכר, אז הוא לשיטתו – אני לשיטתי.

אורי אריאל: אנחנו כנראה לא ניפגש בזמן הקרוב בסוגיה הזאת.

אורי אריאל: אני מקווה שהוא יחזור בתשובה – בתחום הזה, לא בתחום הדתי.

אורי אריאל: אתה יודע, הדתה זה אנחנו, אבל אני לא מדבר על הדתה, אני מדבר רק על ארץ ישראל; זה דבר שולי.

אורי אריאל: אבל אני מבין אותו.

אורי אריאל: אני חושב שיהיה נכון, אם מותר לי להמליץ בפניכם, ודאי לא להצביע נגד אנשים שלכם, שאתם הושבתם אותם בבקעה ובמקומות האלה, אבל כל אחד יבחר לפי דרכו ולפי הבנתו.

אורי אריאל: אני אומר לכם את הדברים כהווייתם.

אורי אריאל: אם מישהו חושב שזה יגרום לסיפוח, אז הלוואי שזה היה כל כך פשוט וכל כך קל.

אורי אריאל: אנחנו לא חשים כך ולא רואים את זה.

אורי אריאל: אנחנו רוצים לתקן – אני כבר אומר לכם – גם את ענף החלב בתחום הזה.

אורי אריאל: יש רפתות במושב כרמל ויש פרות חליבה במחולה, בשדמות מחולה.

אורי אריאל: אין סיבה שהאנשים האלה ייפגעו.

אורי אריאל: אנשים שמגדלים, רפת חלב בקליה – לא מגיעים להם אותם תנאים שמקבל מושבניק בחירות, בגליל או בגולן?

אורי אריאל: מה, זה עולה על דעתכם?

אורי אריאל: צריך לדעת, אני חושב, את הגבולות.

אורי אריאל: אתם תבחרו.

אורי אריאל: אני מבקש מכם להצביע בעד.

אורי אריאל: מי שנראה לו שיש איזו בעיה אם יימנע, זה עניינו.

אורי אריאל: אני חושב שזה יהיה לא נכון לפגוע באזרחים ישראלים בתחום הזה על רקע פוליטי.

אורי אריאל: זאת תהיה טעות.

אורי אריאל: היא לא מתאימה לעניין.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: אני מבקש שתצביעו בעד החוק.

עיסאווי פריג': תודה לשר החקלאות אורי אריאל.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 17).

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים – מי בעד?

עיסאווי פריג': מי נגד?

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 34 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 7 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 17) (העברת מכסות מהאזור או אליו), התשע"ח–2018, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': בעד – 28, נגד – 7, נמנעים – 1.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עוברת להמשך החקיקה לוועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 121), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

עיסאווי פריג': תודה למזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/767); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה להיום, מה שקרוי שינוי חזקת גיל הרך:

עיסאווי פריג': הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19) (שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה, של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

עיסאווי פריג': יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הפנים.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת עברה הרבה מאוד גלגולים.

יואב קיש: לא על כל הדברים הצלחנו להגיע להבנות בקואליציה.

יואב קיש: יש בה שילוב של הסכמות יחד עם כמה סעיפים שעוברים בשני נוסחים שונים.

יואב קיש: זה לא דבר נפוץ.

יואב קיש: זה קורה בנושאים טעונים; זה קרה לנו בחוק ההסדרה, למי ששכח כבר.

יואב קיש: עדיין, אני חושב שלהצעת החוק הזאת יש משמעות וחשיבות רבה.

יואב קיש: ראשית, מציאות החיים שלנו היא ברורה: זוגות מתחתנים, זוגות מתגרשים, ומתגרשים כשיש להם ילדים.

יואב קיש: אני חושב שעל דבר אחד יסכים כל מי שנמצא פה באולם – שבסיטואציה הזאת אנחנו קודם כול רוצים לבדוק ולבחון מהי טובת הילד ולוודא שטובת הילד היא השיקול הראשון במעלה.

יואב קיש: ההבדל בגישות הוא אולי הפרשנות לעניין הזה.

יואב קיש: אני יכול להגיד שזו לא מלחמה של גברים ונשים.

יואב קיש: אנחנו לא באיזה עולם שמסתכל על הדבר הזה בהסתכלות מגדרית, כי עובדה שלאורך כל ניסיון החקיקה וכל התקופה שאני פה פעיל לטובת שינוי החקיקה הזאת בכנסת, לא מעט נשים היו מהמובילות והדוחפות של החוק הזה.

יואב קיש: אני יכול להגיד שזה התחיל עם השרה גילה גמליאל, וחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, וחברת הכנסת טלי פלוסקוב, וחברת הכנסת יוליה מלינובסקי ונשים רבות אחרות שאני מכיר ופגשתי וראיתי, גם אם הן לא חברות כנסת.

יואב קיש: לכן, לבוא ולהציג את זה כאילו זאת איזו מלחמה מגדרית – אני חושב שהמציאות והאמת רחוקות מזה מאוד.

יואב קיש: אני מאמין בדבר אחד מאוד פשוט – שילד, ולא משנה באיזה גיל הוא, צריך את שני הוריו.

יואב קיש: לקחת את אחד ההורים, לנטרל אותו ולשים הורה אחד בעדיפות זה טעות קשה, ואסור לאפשר אותה.

יואב קיש: מי שנפגע מדבר כזה הוא ראשית ומעל הכול אותו ילד; אותה טובת הקטין, מה שאמרנו, נפגעת.

יואב קיש: לכן, התפיסה שלי אומרת, כשאני מסתכל על טובת הקטין, זה שגם האבא וגם האימא שותפים פעילים ומלאים בגידול ובאחריות לגידולו של הילד, גם לאחר הגירושין.

יואב קיש: הפרמטרים שהכנסנו, שחשובים לבחינת טובת הילד, הם באמת רצונו של הילד, אופיו, כישוריו, צרכיו.

עליזה לביא: לא הבנתי, יש שני נוסחים?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: יש נוסח אחד עם שתי גרסאות.

יואב קיש: אני אמרתי.

יואב קיש: אני יכול להסביר לך שוב, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: בבקשה, תסביר לי, אני לא זוכרת שהיה דבר כזה בכנסת.

יואב קיש: אמרתי שרק לאחרונה, בחוק ההסדרה, היה דבר כזה בדיוק.

עליזה לביא: דווקא בחוק החשוב הזה.

יואב קיש: חבל שאת לא מקשיבה.

יואב קיש: יכול להיות שאת כל כך משוכנעת בצדקתך, שאת עושה פה שאלות שאין בהן באמת מהות.

עליזה לביא: אני לא בטוחה בצדקתי.

עליזה לביא: פרוצדורה.

יואב קיש: אם את רוצה להקשיב אז תקשיבי, ואז אני גם אענה.

עליזה לביא: אני שואלת.

יואב קיש: אז אני אחזור על דבריי לטובתך.

יואב קיש: עשינו עבודה בקואליציה, והאמת, גם באופוזיציה שהייתה בוועדה, ואת היית חלק מהוועדה.

יואב קיש: אמרתי דבר אחד, חברת הכנסת עליזה לביא, שאני חושב שכולם שותפים לו: כולם שמים את טובת הילד במקום הזה כערך עליון.

יואב קיש: איפה הדעות שונות?

יואב קיש: הדעות שונות בפרשנות של הדבר הזה.

יואב קיש: לכן, עשינו מהלך שקרה פה רק לאחרונה בחוק ההסדרה, שקורה בקריאות ראשונות.

יואב קיש: אני מודה שלא הצלחנו להגיע להסכמות מלאות, והשארנו כמה סעיפים עם התייחסות שונה.

יואב קיש: זה לשאלתך.

קריאה: – – –

יואב קיש: מתי זה היה?

יואב קיש: זה היה בחוק ההסדרה.

יואב קיש: זה היה החוק האחרון שאני זוכר שהשתמשו בזה.

יואב קיש: אני יכול להגיד לך, למשל, שוויכוח מאוד מהותי על הגיל, שהתחיל – הרי היום בחוק מדובר על גיל שש.

יואב קיש: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אני לא רוצה חס וחלילה לדבר בשמך, אבל בהצעת הגיל שלך דיברת על גיל ארבע ועם עוד התייחסות לאחר מכן.

יואב קיש: אני דיברתי על ביטול מוחלט, גיל אפס, והיה בינינו פער לא קטן.

יואב קיש: עוד פעם, אני אומר, אני מאמין שגם את, כמוני, חושבת שטובת הילד זה הדבר הראשון במעלה, וזה חלק מההסכמות שהצלחנו להגיע אליהן, אבל יש בינינו חילוקי דעות מהותיים שבאים לידי ביטוי בגרסאות השונות.

יואב קיש: אנחנו החלטנו, על מנת לגשר על הפערים האלה, להגדיר פעוט – שנכון, זו איזושהי הגדרה שהיא לא צבועה בדיוק; זה לא גיל אפס, זה לא גיל ארבע, זה לא גיל שנתיים, אבל אולי זו איזושהי פשרה.

יואב קיש: ואני חושב שאני, ואולי גם מי שחושב אחרת ממני החליט שהוא רוצה לעשות, כי בחוק הזה יש דברים נוספים, חשובים ביותר.

יואב קיש: יש באמת גישה שמתייחסת לקטין, מתייחסת לצרכיו.

יואב קיש: הינה, רצית לשאול.

יואב קיש: למשל, סעיף 1, חברת הכנסת עליזה לביא: מצבו הגופני והנפשי של הקטין, צרכיו ההתפתחותיים, כישוריו המשתנים בהתאם לגילו, ואם הוא ילד עם מוגבלויות – גם צרכיו המיוחדים.

יואב קיש: אני חושב שזה סעיף שכל הבית הזה יכול להתחבר אליו.

יואב קיש: ולכן, אני אומר, גם בעניין הזה, זה אומנם בסוף יצר תהליך קואליציוני ואופוזיציה בנפרד, אבל בתוך הקואליציה היינו בדעות שונות, ועשינו מהלך משמעותי בקואליציה לייצר לפחות הסכמות לקריאה ראשונה.

יואב קיש: ואני אגיד פה עוד משהו: אני לא יודע אם החוק הזה יגיע להשלמה, לקריאה שנייה ושלישית, בכנסת הזאת.

יואב קיש: אני חושב שיש לזה חשיבות מאוד גדולה, ואנחנו נעשה מאמץ, אבל אם נגיע להסכמות נצליח.

יואב קיש: חברת הכנסת עליזה לביא, לקריאה שנייה ושלישית אי-אפשר לבוא עם שני נוסחים.

עליזה לביא: לא, בכנסת הזאת שברתם הכול, אתה יודע.

יואב קיש: אז אני מסביר לך, זה הליך שקיים.

יואב קיש: הוא לא הליך מצוי, הוא חריג, אבל הוא קיים.

יואב קיש: הוא לא מתאפשר לקריאה שנייה ושלישית, ולכן לקריאה שנייה ושלישית נצטרך להגיע להסכמות.

יואב קיש: אני לא יודע אם נצליח, לא יודע אם נצליח, אבל יש חשיבות מאוד גדולה גם בהעברת החוק בקריאה ראשונה, בלסמן ולהביא לדיון את הדברים האלה.

יואב קיש: ויש בחוק הזה דברים נוספים.

יואב קיש: למשל, יש דברים שהגדרנו שאני חושב שהם חשובים לכולם, וזה הנושא של קביעת הסדר הורות וכל מה שקשור להסדר הורות; יש את הנושא של מה קורה במקרה של הפרת הסדר הורות, שבעניין הזה אני חושב שהייתה אחדות דעים, ואנחנו אומרים בצורה הכי ברורה שאם אחד מההורים מפר את ההסכם שהוא מחויב לו, הדבר הזה חייב להיות מטופל; אי-אפשר להזניח את זה – מה שלצערי היום קורה בחלק מהמקרים.

יואב קיש: ואני יכול להגיד דבר נוסף, שלי היה מאוד חשוב, וזה שכן – יש פה חשיבות להתייחסות מאוד בסיסית, גם במקרה שבו ויתרתי והלכתי לכך שפעוט, לעומת מה שאני רציתי – ביטול מוחלט של החזקה.

יואב קיש: אמרתי: גם במקרה של פעוט אנחנו מדברים רק על הנושא של הזמן, ובאמת, הוא ישהה רוב הזמן אצל אימו, אבל הוא יבטיח קשר קבוע ומשמעותי ורציף עם אביו, והכול אם אין סיבות הקשורות בטובת הילד להורות אחרת.

יואב קיש: ולכן זה חשוב, וחשוב להבין שהקשר של הילד עם האב, גם במקרה של מימוש חזקה כזאת או אחרת, הוא קשר חשוב, ואסור שיתעלמו ממנו.

עיסאווי פריג': תודה.

יואב קיש: אני לא סיימתי, אבל מכיוון שאני אעלה לסכם ואני לא רוצה למרוח, ובטח יש הרבה חברים שרוצים לדבר, אז אני אסיים את דבריי.

יואב קיש: תודה לך, היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה, תודה ליושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, עוברים לרשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: חברות יקרות, אני בטוחה שגם אתן, חשוב לכם שאצא להופעת בתי הערב, וכדי שאני לא אשאר הורה יחיד, חשוב מאוד שאני – – –

יהודה גליק: אגב, בחברות זה גם נשים וגם גברים?

מיכל רוזין: לא שמעתי.

יהודה גליק: בחברות – – –

מיכל רוזין: א.

מיכל רוזין: כן – ראה מרב מיכאלי.

מיכל רוזין: ודבר שני – אני פונה לחברות שהתקוממו – אני מתנצלת מראש, אבל היה לי חשוב, וגם לכם חשוב שאני אדבר – – –

מרב מיכאלי: לא, לא, מיכל, מיכל, רק רציתי לוודא שחס וחלילה.

מרב מיכאלי: מפרגנות.

מיכל רוזין: הכול בסדר.

מיכל רוזין: לצערי הרב אני צריכה לצאת, אבל זה חשוב ביותר.

מיכל רוזין: אנחנו יודעות, כמי שעובדות פה 24 שעות ברציפות, שחשוב מאוד לכבד גם את הדברים האלה ואת המקום של הילדים שלנו בחיינו.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר כזה דבר – חבר הכנסת קיש, אני אשמח שתקשיב לי: אני חושבת שכיפוף הידיים בהצעת החוק הזאת – חבל שאתה לא מקשיב לי.

מיכל רוזין: ביטן, אתה מפריע לו להקשיב לי.

מיכל רוזין: אולי אני אצליח קצת, קצת, אולי, לפקוח את עיניו, ושהוא יקשיב לי, כי כיפוף הידיים בנושא הזה והעובדה שבסופו של דבר מגיעות שתי גרסאות כאן למליאה – שזה באמת תקדים, תקדים שאני לא מכירה, שמצביעים בקריאה ראשונה על שתי גרסאות שיחליטו לגביהן בשנייה ושלישית; אני יודעת שלא פעם יש גרסה שאומרים: אחר כך בוועדה נשב ונדון – מעידה אלף אלפי מונים על בעיה עמוקה בנושא.

מיכל רוזין: כולנו מסכימים ומסכימות פה שיש צורך להתעסק בנושא, לשנות את הדברים, לראות איך אנחנו בעצם מגיעים להסכמות על המשפחה החדשה.

מיכל רוזין: כי אין ספק, אנחנו נמצאים היום ב-2018; לא צריך לשמר תמיד רק את מה שהיה.

מיכל רוזין: אבל אי-אפשר להביא חצי עבודה.

מיכל רוזין: חייבים להביא תמונה שלמה.

מיכל רוזין: אם רוצים באמת לעשות עבודה רצינית על חזקת הגיל הרך, צריך לעשות עבודה בכלל – על איך מקיימים משפחה חדשה שבה לשני ההורים יש זמן, גם עבודה וגם פנאי ומשפחה; שלא 70% מהנשים הן שנושאות בעול הבית והמשפחה.

מיכל רוזין: ואנחנו יודעים שבסופו של דבר זה העניין; אנחנו יודעים שרוב הנשים הן שעובדות בחצאי משרות, ושמינית משרה, ושישית משרה, כדי לתחזק גם את הבית ואת המשפחה, ושלא נדבר גם על הורים מתבגרים וכל בעיות הסיעוד למיניהן.

מיכל רוזין: צריך לדבר על חבילה.

מיכל רוזין: את דיברת, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על נושא המזונות.

מיכל רוזין: כל הדברים חייבים ללכת ביחד.

מיכל רוזין: ההפרדות האלה מייצרות קושי עצום; מייצרות מצב שבו אנחנו אומרים: בואו נפתור את הנקודה הזאת, הפורמלית, בואו נייצר איזה שוויון, אבל בכל השאר, במציאות, עדיין יתקיים אי-שוויון.

מיכל רוזין: חייבים לדבר על מהות, וכשמדברים על מהות צריך להסתכל על משפחה, מהרגע שזוג מתחתן – או לא מתחתן – ומביא ילדים לעולם ומקים משפחה, ועד חס וחלילה לרגע שבו מפרקים את המשפחה ואת התא המשפחתי, ואיך מקיימים משפחה באופן נפרד.

מיכל רוזין: הדברים האלה חייבים לבוא ביחד.

מיכל רוזין: ההפרדות האלה שבהן אנחנו מתקנים איזו נקודה אחת במארג החיים השלם הזה זה לא רק עיוות משפטי ועיוות של החוק; זה עיוות של החיים, של המציאות.

מיכל רוזין: ואנחנו פה בסופו של דבר משנים חיי אנשים, ונשים, וילדים, וילדים הופכים להיות פה סלע המחלוקת.

מיכל רוזין: יש הרבה מה להגיד על הצעת החוק הזאת, ואני בטוחה שחברותיי וחבריי ידברו על העניין, אבל צריך לזכור שאי-אפשר להביא חתיכות מאותו פאזל.

מיכל רוזין: צריך קודם כול לבנות את הפאזל ואז להביא את הכול שלם.

מיכל רוזין: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין – שממהרת לצאת, אני מבין.

מיכל רוזין: מאוד.

מיכל רוזין: סליחה.

מיכל רוזין: סליחה.

עיסאווי פריג': טוב, חבר הכנסת איציק שמולי – איננו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתם מכירים את השיר של יונתן הקטן?

סאלח סעד: עמר, אתה מכיר אותו?

קריאה: לא.

קריאה: אני לא.

סאלח סעד: שאומר: נתניהו המושחת / רץ בבוקר אל ליצמן / הוא ביקש: צור משבר / ספין נוסף חיפש.

סאלח סעד: // אוי ואבוי למדינה / חור גדול בתקציבה / ראש ממשלה מתקפל / את עונשו יקבל.

יחיאל חיליק בר: חוץ מכמה טעויות בלחן – – –

סאלח סעד: תראו, חברים – איך זה היה?

יחיאל חיליק בר: שיחקת אותה.

מירב בן ארי: של מי הלחן?

מירב בן ארי: הלחן – לא נתת קרדיט למלחין.

סאלח סעד: תקשיבו לדבר אחד, חברים, שם, באגף השמאלי – – –

קריאה: תמחאו כפיים.

יחיאל חיליק בר: הלחן: סאלח סעד.

קריאות: – – –

סאלח סעד: זה באמת לא משבר הגיוס.

סאלח סעד: זה לא משבר הגיוס.

סאלח סעד: מירב, זה כלאם פאדי.

מירב בן ארי: כלאם פאדי?

סאלח סעד: רגע, איפה השר אלקין, שמונה לטפל במשבר הזה?

סאלח סעד: באמת, איפה הוא?

סאלח סעד: אני מציע לך, אדוני השר, לקחת את ליצמן להיות הפרזנטור הבא של הקמפיין המיוחד של המשרד, כי אין מי שיכול לשמש דוגמה ומופת למחזור יותר טוב ממנו.

סאלח סעד: בכל כמה שבועות ובאופן קבוע הבן אדם לובש את החליפה, חליפת האיומים שלו, והולך לגבות דמי חסות מנתניהו תוך כדי שהוא דואג לאיים בקול, שכולם ישמעו – במיוחד ציבור הבוחרים שלו – את האיום שחוזר על עצמו שוב ושוב: או שתיתן לי את מה שאני רוצה או שאשרוף לך את הבית.

סאלח סעד: חלאס, כבר התרגלנו לזה, לחבר הכנסת המפונק הזה, שבכל פעם שהוא לא מקבל את מה שהוא רוצה הוא רוקע ברגליו ומושך בכתפיו, עד שנתניהו מגיע עם שק מתנות וצ'ופרים, רק שיתנהג יפה ולא יעשה בושות.

סאלח סעד: ביבי ידאג להאכיל ולהשקות אותו ללא הפסקה, ועכשיו הוא מצפה לקבל תמורה.

סאלח סעד: הוא רוצה בחירות.

סאלח סעד: הרי ביבי, ידוע שהוא רוצה בחירות, אז הוא פשוט נותן לליצמן להמשיך לבכות ולבכות.

סאלח סעד: חברים, ההצגה נגמרה.

סאלח סעד: עם כמות הדרמות שהקואליציה הזאת מייצרת כל שני וחמישי כבר היה אפשר לזכות באוסקר.

סאלח סעד: מזל שהציבור מספיק חכם וכבר לא קונה את הספינים שלכם והאיומים שלכם.

סאלח סעד: רדו מכל העצים שטיפסתם עליהם.

סאלח סעד: לכו לבחירות או לכו הביתה.

סאלח סעד: הגיע הזמן להנהגה חדשה, אחראית, שעסוקה בטובת המדינה ורווחת המדינה, ולא בפוליטיקה המאוסה הזאת.

סאלח סעד: מגיע למדינת ישראל ממשלה יותר טובה, קואליציה יותר טובה.

סאלח סעד: גם לאזרחים הטובים מגיעה ממשלה אחרת.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יחיאל חיליק בר: והזמר, והזמר, והזמר.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, סליחה שאני מפריע לך.

עיסאווי פריג': הייתה לך דקה עודף בהצעת החוק הקודמת, וניצלת אותה, ועכשיו את צריכה להשלים את הפרק.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת אורלי.

מוסי רז: יושבת-ראש המפלגה.

עיסאווי פריג': כן, היא עכשיו בסטטוס אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אז זה נותן לי יותר זמן?

עיסאווי פריג': אני נותן לך את הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תראה, אני מחויבת להודות שכמשפטנית, כשאני מסתכלת על הצעת החוק הזאת, לפחות על הנוסח החדש שמוגש לנו, אני די מבולבלת.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה כמעט מעשה לוליין.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה יותר מזכיר גומיית משרד שעושים איתה צורות מאשר משהו שהוא ישים.

עיסאווי פריג': זה מעניין, הבלבול שלך, מאיפה – – –

אורלי לוי אבקסיס: לבלבול הזה – יש כאילו אחיזה במציאות למה זה.

אורלי לוי אבקסיס: למה אנחנו מבולבלים, באמת?

אורלי לוי אבקסיס: כי כמו שאמר חבר הכנסת יואב קיש, זה לא באמת חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר להעביר אותו בקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: יש בו שני נוסחים, מנוגדים כמעט אחד לשני, ושניהם יושבים בכפיפה אחת בתוך הצעת חוק.

אורלי לוי אבקסיס: משהו פה לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני מסתכלת על חברת הכנסת שולי מועלם – בואי נודה: אלה שני חוקים מנוגדים שבאמת באמת, ביצירתיות מאוד מאוד מאוד גדולה, הצליחו לדחוק אותם לחוק שאולי יכול לעבור בקריאה ראשונה, אבל מבחינה משפטית אין סיכוי ללכת עם החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית, כי הוא לא חוק שאפשר ליישם אותו; אתה לא יודע למה מתכוון המשורר.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אתה מבין שכדי שכולם יצאו עם איזשהו הישג ביד, או בעיקר אנשים מסוימים יוכלו להציג הישגים למתפקדים מסוימים, הם מוכנים להכפיף את החוק ככה שאי-אפשר גם לקדם אותו.

יוסי יונה: למה את מתכוונת?

אורלי לוי אבקסיס: יש פה שני נוסחים בחוק אחד.

יוסי יונה: למה התכוונת כשאמרת אנשים מסוימים?

יעל כהן-פארן: והמבין יבין.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יוסי יונה, הנושא של הילדים פה הוא כל כך חשוב, שאני, גם אם אני שמה ככה על הקצה, אני לא אקח אותו למקום הפוליטי, אלא למקום שאני כמחוקקת וכמשפטנית לא יודעת להסביר אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אם יועצים משפטיים יכולים להסביר את זה – בבקשה, שינסו להסביר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי צריך לעלות לפה היועץ המשפטי לכנסת ולתת לנו הסבר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה פתרון שהוא פתרון פוליטי – כמה שאנחנו מנסים לגעת בזה רק בשוליים.

אורלי לוי אבקסיס: ועצוב לי מאוד שהילדים שלנו, והילדים של האחרים, ובחלקם ילדים בסיכון, ובחלקם ילדים שעוברים התעללות בבית, ובחלקם ילדים שפשוט נופלים קורבן למאבקים של גירושין, שלעיתים – אף אחד מאיתנו לא רוצה בזה ולא רוצים שהילדים ייפגעו, אבל לפעמים הסכסוכים מועצמים, ולפעמים יש גם תרומה של עורכי הדין בתוך הסיפור, כאילו יוצאים לאיזשהו מאבק, ושוכחים את הילדים הקטנים שם בדרך.

אורלי לוי אבקסיס: אותו דבר קורה גם לנו, לפוליטיקאים, לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: ילד זקוק לשני הוריו, כן, בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: ילד זקוק גם לביטחון, לשגרה, ולא ייתכן שבסופו של דבר, בשורה התחתונה, אנחנו נביא איזושהי הצעת חוק ששמה בסימן שאלה גדול מאוד את הקשר, ואולי את העצמאות של האימהות לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו יודעים, יואב, אני וגם אתה, שיהיו אנשים שינצלו סיטואציות מסוימות – לא במצבים נורמטיביים, כמו שאתה מכיר מניסיונך, אולי האישי, אבל כמו שאנחנו מכירים מהתעסקותנו בנושאים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו צריכים להיות זהירים שבעתיים כשאנחנו רואים גם את מקרי הקיצון כאשר אנחנו מחוקקים חוק, ודואגים לתת רשת רחבה של מענים, שלא ייפלו בדרך.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אגיד לך, אני לא יכולה להצביע בעד חוק שהוא לא חוקי, כי הוא פשוט לא כתוב נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל צריך לתקן.

יואב קיש: את רוצה לקחת את מקרי קיצון ולחוקק חוק לפי מקרי הקיצון.

יואב קיש: לפי מקרי קיצון לחוקק חוק – זה מה שאמרת.

יואב קיש: אני מכירה את מקרי הקיצון ואני אחוקק לפי מקרי הקיצון – זה מה שאמרת.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת אורלי אבקסיס.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מאיר כהן – לא נמצא; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – מוותר.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מירב בן ארי, איך תוותרי?

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': אם לא נמצא – חבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': בבקשה, יש לך שלוש דקות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב בראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה – היא בטלפון, אז היא בטח לא שומעת, אבל קודם כול החוק הוא חוקי.

מירב בן ארי: בואי, עברנו יועצים משפטיים, חברת הכנסת אורלי לוי.

מירב בן ארי: נאחל לך בהצלחה, כי לא הספקתי לאחל לך בהצלחה.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר לעבור איתו קריאה שנייה ושלישית.

מירב בן ארי: החוק הזה, קודם כול הוא חוקי.

מירב בן ארי: אם הוא לא היה חוקי, הוא לא היה מוצג במליאת הכנסת.

מירב בן ארי: זה קודם כול.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, יש פה שני נוסחים.

מירב בן ארי: בואי, אורלי.

עיסאווי פריג': זה על חשבון הזמן שלך.

מירב בן ארי: אנחנו בסיפור של חזקת הגיל הרך – אין בעיה, בסדר, עזוב, לא נתחיל פה לדבר – אנחנו עוסקים בזה כמה זמן, יפעת?

מירב בן ארי: שנתיים וחצי?

מירב בן ארי: שולי?

שולי מועלם-רפאלי: עשר שנים – – –

מירב בן ארי: מהכנסת הקודמת שולי, אני ויפעת מהכנסת הזאת; יפעת ואני, אומרים.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה רגע להסביר – ויואב, סליחה, סליחה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת יואב קיש, באמת חשוב לומר שיש כאן חברי כנסת שזה בנפשם, וזה בסדר גמור, כי כל אחד בסופו של דבר מגיע עם עולם הערכים שלו, ובסופו של דבר ניסה להביא לכאן את החוק שכולם יסכימו לו.

מירב בן ארי: להגיד לכם שזה חוק מצוין?

מירב בן ארי: שחוק שיש בו שתי גרסאות זה מצב אופטימלי?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אבל אנחנו נכנסנו לסיטואציה שבה היינו צריכים להגיע לאיזשהן הסכמות, כולנו ביחד.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם להגיד משהו לאופוזיציה.

מירב בן ארי: אני אף פעם לא הצלחתי להבין – חברת הכנסת לביא, אני יודעת שגם את היית מעורבת בעניין.

מירב בן ארי: תראי, זה לא אופטימלי, אבל אני חושבת שבסיטואציה שהיינו, לדעתי זה הכי טוב שיש בינתיים.

עליזה לביא: עם שתי גרסאות?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אני אגיד לך גם למה – כי אני אישית, גם מהניסיון הקצר שלי בעולם המשפטים, שהתמחיתי בדיני משפחה, לא נעים לי להגיד לכם, חבר'ה, אבל בתי המשפט לא מחכים לכנסת, ובתי המשפט נותנים לגברים שרוצים ובאים בשותפות טובה את ילדיהם כבר בגיל שנה וחצי, ויש לי חבר כזה שמגדל שני תינוקות לתפארת.

מירב בן ארי: לתפארת.

מירב בן ארי: אבל לצערי, מההיכרות שלי עם הרבה נשים חד-הוריות, הרבה פעמים הילדים הם כלי מיקוח, ואני בטוחה שכל אישה וגבר כאן היו רוצים למנוע את זה, כי ילדים הם לא כלי מיקוח במריבות.

מירב בן ארי: עכשיו תראי, אני חושבת שבסופו של דבר בתי המשפט כבר מסתדרים בלעדינו.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם אתה יודע את זה, אדוני היושב בראש.

מירב בן ארי: בתי המשפט לענייני משפחה – ואמר לי את זה אחד המרצים; היה לי מרצה לדיני משפחה, אני לא אגיד את שמו, אבל הוא אחד הבכירים היום בשוק הזה – אמר לי: מירב, עם כל הכבוד לכם, אנחנו לא צריכים אתכם.

מירב בן ארי: לא צריכים אתכם, כי אנחנו, בית המשפט ושופטי בית המשפט לענייני משפחה, רואים את ההורים, רואים את הילדים, ולפי זה מחליטים.

מירב בן ארי: לכן, בעיניי, שתי גרסאות זה הגיוני, כי השופטים יוכלו ללכת לזה ויוכלו ללכת לזה, וגם ככה אנחנו נמצאים בסיטואציה שהיא מורכבת.

יהודה גליק: בסוף לא יהיו שתי גרסאות.

שולי מועלם-רפאלי: לא יהיו שתי גרסאות בקריאה השנייה והשלישית.

מירב בן ארי: ודאי – אני מסיימת, כי הרי הפריעו לי פה קצת, אז תן לי חצי דקה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך: בקריאה שלישית תהיה גרסה אחת.

מירב בן ארי: האם יהיה חוק בקריאה שלישית?

מירב בן ארי: Don't hold your breath – אתה מכיר את זה?

מירב בן ארי: תודה.

עיסאווי פריג': זה "אם".

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – איננו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון, ואם איננו – חברת הכנסת איילת ורבין.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יהודה גליק: לא, לא.

יהודה גליק: חשבתי שאתה – לא הבנתי מה אתה – – –

עיסאווי פריג': אני קורא, מזכיר, מי הבא בתור.

יהודה גליק: אתה איש יקר, באמת, אדוני היושב-ראש.

יהודה גליק: חבריי חברי הכנסת, חברותיי חברות הכנסת, המתוקים והמתוקות, מן הקואליציה ומן האופוזיציה, ובשם כולל, ערב יום האישה הבין-לאומי, כל חברות הכנסת שנמצאות כאן, אני רוצה להתייחס לחוק הזה.

יהודה גליק: חברים, צריך לומר את האמת:

יהודה גליק: הסיבה שיש שתי גרסאות בחוק הזה היא שיש פה אנשים שלא יודעים לפעול לפי כללים.

יהודה גליק: אני הצבעתי בכנסת הזאת לא פעם ולא פעמיים על חוקים שלא אהבתי, כי ועדת השרים קבעה משהו, ואז אנחנו קיבלנו – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת גליק, החוק הזה לא עבר ועדת שרים.

שולי מועלם-רפאלי: אם יש כללים, לפחות תדייק.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אני – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת גליק, הצעת החוק הזאת לא עברה ועדת שרים.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מועלם – –

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: פשוט צריך לתקן.

עיסאווי פריג': – – יהיו לך מספיק דקות ומספיק זמן ותעני לכל מי שאת רוצה.

עיסאווי פריג': בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת בעצם לא הייתה צריכה להיות עם שתי גרסאות, היא הייתה צריכה להיות עם 100,000 גרסאות, כי כל משפחה היא משפחה אינדיבידואלית.

יהודה גליק: כל משפחה היא משפחה אינדיבידואלית.

יהודה גליק: יש משפחות שבהן האבא נהדר והאימא מפלצת, ויש מקרים שהאבא רשע ומרושע ואכזרי והאימא היא פשוט פאר היצירה ונפלאה.

יהודה גליק: לצערי, כאדם שליווה כל כך הרבה מקרי גירושין, ראיתי את הדברים האלה לנגד עיניי פעם אחר פעם.

יהודה גליק: מה שקרה פה בכנסת, בשיח הזה, הוא שיש איזושהי קבוצה שלא מרשה לאף אחד אחר לחשוב אחרת.

יהודה גליק: אגב, היום אנחנו רואים את זה בעולם אחר, אבל עכשיו יהרגו אותי פה.

יהודה גליק: רב, ראש ישיבה חשוב ברמת גן, התבטא התבטאות מסוימת כלפי קהילת הלהט"ב.

יהודה גליק: בישראל יש כללים: יש דברים שאסור להגיד, אסור לדבר.

יהודה גליק: מותר בכנסת הזאת לומר שגם לגברים יש זכות להיות אבות והם יכולים להיות אבות טובים.

יהודה גליק: גברתי מירב בן ארי, ישב בוועדה שופט בית משפט למשפחה, פיליפ מרכוס, ואמר שהוא תומך בחוק הזה תמיכה נלהבת.

יהודה גליק: אי-אפשר להכריח את השופטים ללכת רק לפי האימא.

יהודה גליק: השופט הזה – אולי יש שופטים שהם באמת עם כתפיים רחבות, אבל לא כל השופטים הם כאלה, והוא התחנן שנעביר את החוק הזה.

יהודה גליק: חברים, אנחנו בעולם חדש, שאימהות רוצות לצאת לעבודה, ולא יכול להיות שבשם הפמיניזם לא נרשה להן לצאת לעבודה, כי, עוד פעם, יש איזו תחושה שאולי הגברים משתלטים פה על משהו.

יהודה גליק: חברים, גם הגברים הגרושים עוברים מצוקה בגירושין, וגם להם יש זכויות.

יהודה גליק: אנחנו לא יכולים לתת לעורכי הדין לעודד אותם לריב ולהילחם עם הציפורניים על חשבון הילדים.

יהודה גליק: לכן, החוק הזה הוא חוק טוב, צריך להצביע בעדו, ובקריאה השנייה והשלישית להגיע להסכמה, שיהיה שוויון בין ההורים.

יהודה גליק: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי, ואם הוא לא נמצא – חברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, השרה, אנחנו מדברים על זוגות שלא מצליחים להסתדר ולהסכים ביניהם.

עליזה לביא: בואו נבין איפה אנחנו נמצאים.

עליזה לביא: הרי זוגות שיודעים לדבר לא צריכים אותנו פונים אל המחוקק, אל בתי המשפט, במקום שהורים שאוהבים את ילדיהם, הילדים הם שלהם – הם באים ומבקשים עזרה מהמדינה, סיוע מהרשויות, כדי שיעזרו להם לחלוק את הילדים.

עליזה לביא: חזקת הגיל הרך בישראל קיימת מ-1962, מלפני הרבה מאוד זמן.

עליזה לביא: נכון, המציאות משתנה; נכון, משפחות חדשות; נכון, צריך לבחון ולראות.

עליזה לביא: אבל האם זאת הדרך?

עליזה לביא: האם כך מובילים חוק במדינת ישראל?

עליזה לביא: חוק שמגיע לכנסת ישראל בלי ועדת שרים; חוק שהוועדה שמתכנסת היא לא הוועדה המקורית שצריכה להיות אלא מכנסים צמד ועדות, אדוני – ועדת החינוך והוועדה לזכויות הילד, שני יושבי-ראש, לא במקום הטבעי של החוק הזה; חוק שמגיע לפה, למליאה, אחרי כעסים, שעות של דיונים וויכוחים והתכנסות של ועדה.

עליזה לביא: מזמינים את כולם ומשלחים אותם הביתה כי אין הסכמות, ואותן אי-הסכמות מגיעות לכאן, לקריאה ראשונה, אלינו, אל המחוקקים, אלינו, שאנחנו כאן במקום היותר-רגיש הזה.

עליזה לביא: והאחריות שלנו כלפי ילדים – האם טובת הילד באמת במרכז, רק בסדר הדברים של איך אנחנו כאן מקבלים אותם?

עליזה לביא: האם כך עובדים בכנסת ישראל?

עליזה לביא: זאת הדרך?

עליזה לביא: ועוד על חוק כל כך רגיש.

עליזה לביא: חבר הכנסת קיש, אתה עונה לי: הסדרה.

עליזה לביא: אתה יכול להביא הסדרה כהשוואה לילד, לילדה, שאת טובתם אנחנו צריכים לשים במרכז?

עליזה לביא: איך אנחנו יכולים בכלל לעבוד בסדר דברים כאלה?

עליזה לביא: איפה האחריות שלכם?

עליזה לביא: אתם אומרים לי: אל תדאגי, לא נביא את זה לשנייה ושלישית בצורה הזאת.

עליזה לביא: איך אני יכולה להאמין לכם?

עליזה לביא: איך אני יכולה להאמין לכם?

עליזה לביא: תראו מהי דרך החתחתים והתלאות.

עליזה לביא: ישבתי שעות לקרוא את זה, את החוק הזה, עם העוזרת המשפטית שלי.

עליזה לביא: "יובל המבולבל" – כך אני קוראת לחוק הזה, "יובל המבולבל"; מה שכתוב כאן סותר את מה שכתוב כאן.

עליזה לביא: ככה – פעוט או לא פעוט, גיל שנתיים, והרווחה אומרים: שלוש.

עליזה לביא: סליחה, אדוני, על מה אנחנו מצביעים?

עליזה לביא: על מה אנחנו מצביעים?

עליזה לביא: זה לא חוק ההמלצות וזה לא חוק תמרוץ כספים; זה חוק ילדים, זה טובת הילד במרכז, אז על מה בעצם אנחנו מצביעים היום?

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.

יואב קיש: מתנגדת לחוק הזה?

יואב קיש: את מתנגדת?

עיסאווי פריג': היא אמרה לך שהיא לא יודעת על מה היא מצביעה.

עליזה לביא: אני לא יודעת על מה אני מצביעה.

יואב קיש: הסברתי.

עיסאווי פריג': – – –

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אז מה אם הסברת?

עליזה לביא: אתה חושב שאפשר להבין אותך?

עליזה לביא: אי-אפשר להבין אותך.

עליזה לביא: אתה הולך וסותר את עצמך.

עליזה לביא: אני מנסה לשאול אותך, אז אתה עונה לי חזרה שאני לא מבינה.

עליזה לביא: תגיד לי אם מישהו מצליח להבין מה אתה מנסה להביא כאן.

יהודה גליק: – – –

עיסאווי פריג': תנו לה.

עיסאווי פריג': תנו לה.

עיסאווי פריג': תנו לה.

עליזה לביא: אני מציעה: בואו לא נצביע.

עליזה לביא: עכשיו, באמת, הנושא הזה – יש לי פה טיעונים מפה עד להודעה חדשה, הרבה מאוד טיעונים.

עליזה לביא: אתה יודע שאי-אפשר לנתק – אנחנו לא נמצאים במדינה – – –

יואב קיש: היא עברה את הזמן, היושב-ראש.

עיסאווי פריג': אז אל תפריע.

עליזה לביא: סליחה, סליחה.

עיסאווי פריג': תן לה להגיד את משפטי הסיכום.

עליזה לביא: אתה לא היושב-ראש של הדיון הזה.

עיסאווי פריג': בבקשה, דברי.

עליזה לביא: אני מציעה, ההצעה שלי היא לא להצביע היום אלא כן לשבת וללבן, עם הרבה מאוד הבנות וראייה.

עליזה לביא: אי-אפשר להביא את זה.

עליזה לביא: זה לא לכבוד הכנסת.

עליזה לביא: החוק הזה מבזה את כנסת ישראל ומבזה אותנו כחברי כנסת.

עליזה לביא: אני קוראת שלא להצביע לחוק הזה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

עיסאווי פריג': אחריה – חברת הכנסת רויטל סויד, ואם היא לא נמצאת – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי כנסת, בהמשך ישיר לדבריה של חברתי, הדוברת הקודמת, עליזה לביא: תראו, להתגרש זה לא דבר טוב, וזה לא דבר נעים, ואני לא מאחלת את זה לאף אחד, ותודה לאל, אני לא חוויתי את זה.

יעל כהן-פארן: אבל דווקא בדיוק במקום שלאנשים כל כך קשה, והם נמצאים בכזה קונפליקט, אנחנו צריכים לבוא ולהתוות כאן איזושהי גישה ואיזושהי דרך.

יעל כהן-פארן: ומה קרה בחוק הזה?

עיסאווי פריג': חברים, אני מבקש.

עיסאווי פריג': עליזה, עליזה וכל החברים מאחור, אני מבקש שקט, בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יעל כהן-פארן: מה קרה עם החוק הזה בוועדה?

יעל כהן-פארן: אני מודה שלא הייתי בכל דיוני הוועדה, אבל הספיקו לי אלה שהייתי.

יעל כהן-פארן: כמו בתהליך גירושין: מגיע צד אחד ומגיע צד שני, ומקצין את העמדות, אולי כדי להתפשר איפשהו באמצע, לריב, להתווכח; לצערי, בעיקר לריב.

יעל כהן-פארן: ואז קיבלנו כאן באמת, כמו שאמרה חברת הכנסת לביא, חוק לא מבושל, שיש בו איזה שתי גישות שמהן צריך לצאת.

יעל כהן-פארן: הרי אנחנו לא מסיימים היום את החקיקה, קריאה ראשונה, אבל גם לקריאה ראשונה הדבר הזה לא ראוי; שתי גישות שלא נגיד שהן הפוכות, אבל הן מאוד מאוד רחוקות אחת מהשנייה, כי מה לעשות?

יעל כהן-פארן: לא הצליחו לגשר על פערים.

יעל כהן-פארן: ואולי כן, עוד כמה שבועות, עוד כמה ועדות, היו מצליחים, או שלא, אז היו צריכים לחשוב איך מבשלים את זה יותר טוב.

יעל כהן-פארן: אבל לבוא עם החוק הזה היום לכנסת זה בעצם רק להגיד: אנחנו רוצים להעביר את זה בקריאה ראשונה כדי שוואללה, אולי הכנסת מתפזרת – שיהיה דין רציפות לכנסת הבאה.

יעל כהן-פארן: זה המסר פה, בואו נשים את זה על השולחן.

יעל כהן-פארן: רוצים דין רציפות.

יעל כהן-פארן: לא החלטנו.

יעל כהן-פארן: יש פה מחלוקות: האם טובת הילד, האם טובת ההורים, מה צריך להכריע, שתי גישות שונות, אבל אנחנו נקדם את החוק הזה, הלא-מבושל הזה והקרוע-מבפנים הזה – בואו נגיד את זה בצורה אמיתית – כי מי שעכשיו צריך לקחת את החוק הזה ולפיו לקבל החלטות על עתיד זוג שמתגרש, על עתיד הילדים שלו, לא יכול לקבל החלטות.

יעל כהן-פארן: ומה אומר כאן המחוקק?

יעל כהן-פארן: עדיין החוק לא הסתיים, אבל מה אנחנו אומרים כאן כמחוקקים?

יעל כהן-פארן: גם אנחנו לא מחליטים.

יעל כהן-פארן: אז המסר כאן עובר גם למערכת השיפוטית, וזה החלק המסוכן.

יעל כהן-פארן: בעיניי, ברגע שחוק מגיע כאן לאיזושהי בשלות, הוא כבר מתחיל להשליך על המערכת השיפוטית, גם ברוח שלו, גם בלי השורה התחתונה, גם אם הוא עוד לא עבר שנייה ושלישית, כי גם המערכת השיפוטית מתחבטת ומתלבטת בין גישות שונות והיערכויות שונות לפתרון בין בני זוג שמתגרשים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להצטרף לקריאה שלא להצביע על החוק הזה היום.

יעל כהן-פארן: לא ייתכן שאנחנו, בתוך המהירות הזאת וניקיון השולחן הזה של סוף מושב והרצון להעביר בקריאה ראשונה רק כדי שיעבור בקריאה ראשונה, נעביר משהו כל כך לא ראוי כמו שמוצג כאן היום.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת רויטל סויד – איננה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

עיסאווי פריג': אחריה – חברת הכנסת חנין זועבי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה להתחיל מהתהליך, חבר הכנסת גליק, ולהגיד שחוק שמנסים לשנות אותו עשר שנים – כמו שמספרת השרה גילה גמליאל תחת כל עץ רענן – ולא מצליחים, כשבבית הזה יש חברי כנסת שונים, אחרים, בעשר השנים האלה, אולי נדרש איזשהו חשבון נפש.

שולי מועלם-רפאלי: וחשבון הנפש, צריך להגיד – אם אני מביאה הצעת חוק לפני עשר שנים, ולמרות שמתחלפת הכנסת ארבע פעמים אני לא מצליחה לקדם את זה, אולי משהו בהצעה שלי דורש איזו מחשבה חדשה.

שולי מועלם-רפאלי: אולי הציבוריות הישראלית שמיוצגת כאן בבית הזה לא חושבת שצריך לבטל את חזקת הגיל הרך.

שולי מועלם-רפאלי: הציבוריות הישראלית בהחלט חושבת שנדרש שינוי בחזקת הגיל הרך, ועל זה אין שאלה.

שולי מועלם-רפאלי: הציבור הישראלי בהחלט חושב שיש שינוי במבנים משפחתיים, ביחסים שבין אבות ואימהות ביחס למבנה המשפחתי.

שולי מועלם-רפאלי: אין שאלה בכלל שאבות ואימהות שינו את החיים שלהם בעשורים האחרונים במדינת ישראל ביחס למבנה המשפחתי.

שולי מועלם-רפאלי: הרבה יותר נשים כמובן יוצאות לעבודה, ואנחנו מברכות על זה ומעודדות את זה; הרבה יותר גברים מעורבים ביום-יום בגידול הילדים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: זה ברור לכל הציבוריות הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: ביטול חזקת הגיל הרך, שמנסים עשר שנים לעשות בבית הזה, ולמרות שמתחלפים פה חברי וחברות כנסת לא מצליחים – אולי דורש מחשבה ממי שחושב שייקוב הדין את ההר.

שולי מועלם-רפאלי: וייקוב הדין את ההר לא יכול להיות אם באמת מה שחשוב הוא טובת הילד, כי אם מה שחשוב הוא טובת הילד, אז בואו לא נעשה מלחמה מי יותר שווה, האבא או האימא, ובואו לא נתקן עוולות בעוולות אחרות.

שולי מועלם-רפאלי: וביטול חזקת הגיל הרך הוא תיקון של עוול ביצירת עוול אחר.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד לחברתי האהובה, שרת המשפטים, את מה שהיא שומעת ממני על בסיס קבוע.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת היא לא עניין של קואליציה ואופוזיציה; ואני מסכימה עם חברי יואב – היא לא עניין של גברים ונשים; היא לא עניין של ימין ושמאל.

שולי מועלם-רפאלי: ככזאת, היא לא אמורה להגיע כהצעת חוק פרטית; היא אמורה להגיע כחלק ממכלול שידבר על התהליך שבו זוג מבוגר מחליט להתגרש.

שולי מועלם-רפאלי: אני יכולה להצטער על זה ברמה הלאומית, אני מצרה על כך שמספר המתגרשים במדינת ישראל הולך וגדל, אבל אני מכבדת את הבחירה של זוגות להתגרש.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אי-אפשר להחליט שגירושין במדינת ישראל – עכשיו התהליך שמתייחסים אליו נעשה בהצעות חוק פרטיות.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה מכלול שלם, ובמכלול הזה צריך לדבר על התהליך הדתי במדינת ישראל ומה המשמעות שלו בנישואים וגירושים – ואני כמובן לא אסכים להפרדה של דת ומדינה, ואני חושבת שהמעמד האישי במדינת ישראל צריך להיות דרך הרבנות, אבל לדבר הזה יש השפעה – ואיך מתחתנים, ואיך מתגרשים, ומה המזונות, ומה הסדרי הראייה, ומה החזקות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אנחנו בבית הזה לא מחוקקים, אדוני היושב-ראש, לקצוות.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מביאה שינוי בחזקת הגיל הרך כי יש אימהות שלא נותנות לילדים לראות את אבא שלהם – שזה דבר נורא ואיום.

שולי מועלם-רפאלי: נורא ואיום.

שולי מועלם-רפאלי: כל אישה ואיש – – –

יהודה גליק: זה קורה כל יום.

יהודה גליק: זה קורה כל יום.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אנחנו מגנים את זה.

יהודה גליק: זה לא עוזר – – –

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני גם לא מחוקקת, חבר הכנסת יהודה גליק – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גליק, תן לה לסכם.

יהודה גליק: – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת גליק, אני גם לא מחוקקת – – –

עיסאווי פריג': תן לה לסכם את דבריה.

יהודה גליק: כבר לפני שתי דקות נגמר הזמן.

עיסאווי פריג': תן לה, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אני גם לא מחוקקת – – –

עיסאווי פריג': תסכמי, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אני גם לא מחוקקת, חבר הכנסת גליק, לקצה השני – לאבות שלא משלמים מזונות.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מחוקקת לקצוות – –

יהודה גליק: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – אני מחוקקת למיינסטרים.

עיסאווי פריג': תן לה לסכם, אני מבקש.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: שנייה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מחוקקת כדי שטובת הילד תהיה באמת מה שחשוב פה, וטובת הילד מחייבת יציבות בחיים שלו, וטובת הילד מחייבת בתור דבר ראשון קשר עם שני ההורים שלו, וכל המחשבה שעכשיו הזמן הוא שקובע היא מוטעית.

שולי מועלם-רפאלי: למה התחושה הדחופה שלך, חבר הכנסת גליק, שאם ילד נמצא יותר אצל אבא שלו או יותר אצל אימא שלו זה עושה את ההורה השני פחות טוב?

שולי מועלם-רפאלי: והמשפטים האחרונים שלי, אדוני.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

שולי מועלם-רפאלי: אני כבר מסיימת.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שעברנו תהליך ארוך, גם בכנסת הקודמת – חלקנו היינו פה – וגם בכנסת הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אני גאה בזה שעל רוב הצעת החוק הזאת ישנה הסכמה בתוך הבית הזה, הסכמה שחוצה קואליציה ואופוזיציה.

שולי מועלם-רפאלי: יש שתי נקודות קריטיות שבהן אנחנו לא מסכימים: אנחנו לא מסכימים על שאלת הגיל ואנחנו לא מסכימים על שאלת היציבות בחיי הילד.

שולי מועלם-רפאלי: וכמו שאמר חבר הכנסת קיש, הצעת החוק הזאת תתקדם רק כשנגיע בתוך הבית הזה להסכמות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת שולי מועלם.

עיסאווי פריג': קיבלת חריגה מהזמן כי הדברים – – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יהודה גליק: זה במסגרת אותה כוחנות פמיניסטית שמשתלטת – – –

עליזה לביא: – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת גליק, חבר הכנסת גליק – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת שולי מועלם.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת חנין זועבי – –

חנין זועבי: חלאס – – –

עיסאווי פריג': – – מוותרת; חברת הכנסת לאה פדידה – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – את הנושא הזה, ואתה מרשה לעצמך – – –

יהודה גליק: – – – הקשבתי לך קשב – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – במסגרת כוחנות.

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש לך.

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש – – –

יהודה גליק: הקשבתי לך קשב רב – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – אני כוחנית – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת שולי מועלם, אני חושב – – –

קריאות: – – –

יהודה גליק: בנושאים הפרטיים – – –

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש לך.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת מרב.

שולי מועלם-רפאלי: כוחנות?

שולי מועלם-רפאלי: כוחנות?

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת שולי מועלם, נתתי לך את כל הזמן להגיד את מה שאת רוצה.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

עיסאווי פריג': בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת גליק, אני מאוד אשמח אם אתה תקשיב גם לי.

מרב מיכאלי: קודם כול, כל הזמן אתם שוכחים – כל הזמן אתם שוכחים שכל הסוגיה הזאת של חזקת הגיל הרך רלוונטית רק כשאין הסכמה בין ההורים המתגרשים.

מרב מיכאלי: כל הזמן אתם מתנהגים כאילו אנחנו באות לקבוע שהמדינה תקבע לאימהות ולאבות מה יקרה עם הילדות והילדים שלהם.

מרב מיכאלי: זאת ההצגה השקרית הגרועה מכולן, משום שכשיש הסכמה בין ההורים, המדינה לא מתערבת.

מרב מיכאלי: כשיש הסכם בין ההורים על המזונות, על המשמורת, על חלוקת הזמן, המדינה לא מתערבת.

מרב מיכאלי: להפך.

מרב מיכאלי: בדיוק בגלל הסיבה הזאת חברת הכנסת שולי מועלם ואני קידמנו, העברנו ואנחנו דואגות לתפעול – כשאלוהים יודעת שהממשלה הייתה צריכה דחיפה מכל הצדדים והכיוונים בשביל התפעול – העברנו את החוק הכי חשוב בעיניי, וזה יישוב סכסוכים – – –

עליזה לביא: למה את כל פעם גורעת את מקומי?

מרב מיכאלי: סליחה, חברת הכנסת עליזה לביא, את צודקת.

עליזה לביא: הגיעה הזמן שתקראי – – –

מרב מיכאלי: חברת הכנסת עליזה לביא גם היא הייתה שותפה לחוק הזה – חוק שנועד להסדיר כמיטב יכולתנו את הסכסוכים המשפחתיים לא במלחמות בבתי הדין ולא במלחמות בבתי המשפט.

מרב מיכאלי: חוק הסדרת סכסוכים משפטיים בא לאפשר להורים ולמשפחות להגיע להסכמה בדיוק בשביל שלא ללכת ולקרוע את הילדות והילדים בבתי המשפט, ובדיוק בשביל שיהיה כמה שפחות צורך שאנחנו נריב על איזה צדק שאין.

מרב מיכאלי: ויותר מזה, חבר הכנסת גליק, דע לך שכשמגיעים להסכמות, אז ההסכמים גם מחזיקים הרבה הרבה יותר זמן, ויש פחות סיכוי שיפרצו סכסוכים נוספים בהמשך.

מרב מיכאלי: אבל במקרים שאין הסכמות, ובכל זאת אנחנו מגיעות לסכסוכים האלה, בואו נדבר על חזקת הגיל הרך.

מרב מיכאלי: הרי מקורה של חזקת הגיל הרך הוא בדין הדתי.

מרב מיכאלי: מקורה של חזקת הגיל הרך היה שגברים, בכלל לא היה בספקטרום שלהם להתעסק עם תינוקות ועם פעוטות, ולכן הושארו תינוקות ופעוטות בחזקת אימן עד גיל שש, משום שזה פשוט היה לא עסק של גברים.

מרב מיכאלי: זה דבר שבא להגן לא רק על התינוקות והפעוטות, אלא זה בא להגן על גברים מפני הצורך לטפל בהם.

מרב מיכאלי: אבל ביום שחזקת הגיל הרך הפכה להיות משהו שמגן על נשים מפני הפיכת הילדות והילדים לקלף מיקוח במאבק על גובה המזונות שישלמו – אז יצאו גברים למאבק נגדה.

מרב מיכאלי: מה באה הכנסת הזאת לעשות?

מרב מיכאלי: היא באה לשנות את הדין הדתי בקשר לחזקת הגיל הרך בעודה לא נוגעת בדין הדתי של גירושים ונישואים.

מרב מיכאלי: זאת הצביעות במיטבה, כמו שבאמת הקואליציה הזאת יודעת להתעלות על עצמה ולעשות.

מרב מיכאלי: אבל כך או כך או כך, אחרי שאני אומרת את הדבר הזה, אני אומרת לך דבר יותר חשוב: אני מהראשונות שמאמינות, מה זה מאמינות, בזכותם, אבל לא רק בזכותם אלא בצורך הבסיסי של גברים להיות אבות, להיות הורים מלאים.

מרב מיכאלי: ולכן אני נאבקת על חופשת לידה שוויונית, כי אני חושבת שזה דבר שלא יכול להיות ולא יעלה על הדעת שכשבן אדם, נולד לו ילדה או ילד, והוא ילך למוחרת לעבודה כאילו לא קרה כלום, אלא שממש חובתי לאפשר לו זמן איכות עם הפעוט או הפעוטה שלו בשביל להכיר אותם, בשביל לייצר איתם קשר, בשביל להיות מיומנים בטיפול בהם.

עיסאווי פריג': תודה.

מרב מיכאלי: אני מייד מסיימת.

מרב מיכאלי: שם צריך להתחיל השוויון; שם צריך להתחיל הקשר השוויוני הזה בין שני ההורים, חבריי וחברותיי.

מרב מיכאלי: שם, לא בגירושים; לא לבוא אחרי הגירושים ולהגיד: זה לא משנה מי טיפל וטיפלה בילדה ובילד עד היום הזה שפירקנו את הבית.

מרב מיכאלי: זה כן משנה.

מרב מיכאלי: אי-אפשר לזרוק את זה לפח, לא מבחינת התינוקות ולא מבחינת האימהות שהשקיעו את הזמן הזה ועשו את הוויתורים האלה.

מרב מיכאלי: ואם רוצות לעשות את המעבר הזה, הוא צריך להיות הדרגתי.

מרב מיכאלי: ושוב אני אגיד, כך או כך או כך – לסיום, אדוני היושב-ראש – הכנסת הזאת, ובעיקר ממשלות, ב-15 השנה האחרונות, התרשלו והפקירו את החובה שלהן לטפל בסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': תודה.

מרב מיכאלי: הן הקימו ועדות שטיפלו או רק במשמורת או רק במזונות, ואת זה אי-אפשר לעשות.

מרב מיכאלי: מונחת על השולחן הצעת חוק, גם של משרד המשפטים וגם של שולי ושלי – שהצעתי ליואב קיש להצטרף אליה – שהיא מאוזנת לחלוטין – –

עיסאווי פריג': תודה.

מרב מיכאלי: – – אבל הוא סירב, כי הוא רצה רק להתנגח.

מרב מיכאלי: לכן הגענו למצב הזה, וזה חבל וכואב.

מרב מיכאלי: לכן, צריך להצביע נגד יצור הכלאיים המעוות הזה ולקוות שלשנייה ושלישית נגיע באמת עם משהו אחראי.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה לך, היושב-ראש.

עיסאווי פריג': אפשרתי לנשים, כי יום האישה הבין-לאומי נמשך היום.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת נורית קורן – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': אחרונת הדוברים – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

עיסאווי פריג': מסכם את הדיון – חבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת יפעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': יהודה, חבר הכנסת גליק, אני לא מבין למה אתה – – –

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גליק, אני אשמח לקבל את הקשב שלך ושל כולם.

עיסאווי פריג': בבקשה, דברי.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני רוצה לפנות לחברתי היקרה, חברת הכנסת עליזה לביא, שאני מאוד מעריכה, ולהרגיע אותה: החוק לא יעבור כך בקריאה שנייה ושלישית, לפחות מבחינתי, מהטעם הפשוט שעדיין לא הצלחנו להסדיר את הסעיף המאוד-בעייתי, לפחות על פי התפיסה שלי, של המטפל העיקרי.

יפעת שאשא ביטון: אפילו אני בעצמי, שמאוד חפצה בביטול חזקת הגיל הרך, לא אוכל להצביע על חוק שבו יש התייחסות למטפל העיקרי.

יפעת שאשא ביטון: אז מהבחינה הזאת את יכולה להיות רגועה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מרב מיכאלי – – –

עליזה לביא: איך את יכולה להמשיך להיות רגועה?

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה – כי אני לא אתן יד.

יפעת שאשא ביטון: אני.

יפעת שאשא ביטון: הינה, אני אומרת לך את זה כאן, על הדוכן, ואמרה את זה גם חברת הכנסת שולי מועלם, בצורה מפורשת: החוק הזה לא יעבור בלי הסכמה, לפחות של כל סיעות הקואליציה.

עליזה לביא: למה המהירות?

עליזה לביא: למה המהירות הזאת?

יפעת שאשא ביטון: אז אני אסביר.

עליזה לביא: תסבירו לי למה המהירות.

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עליזה לביא, ביקשתי את הקשב שלך בשביל שאני אוכל לדבר.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני אומר לך למה הסוגיה של המטפל העיקרי היא כן משמעותית במובן הזה – הסוגיה של מטפל עיקרי היא כן משמעותית במובן זה שהיא לא צריכה להיות בתוך החוק.

יפעת שאשא ביטון: ולמה?

יפעת שאשא ביטון: היא מעקרת את החוק מתוכן; היא בולמת את המהפכה החברתית שאנחנו מבקשים כאן.

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שכשזוג נשוי, יש חלוקת תפקידים שמקובלת עליו בתוך מסגרת נישואים.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאוד פעמים, לאחר שמפרקים את החבילה, מוכנים לשנות סדרי חיים כדי להיות יותר עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: תסתכלי עליי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוב ימיי מפתחת קריירה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גיבוי מלא בבית.

יפעת שאשא ביטון: מה זה אומר?

יפעת שאשא ביטון: שבגלל שאני מתפתחת, מפרנסת, מביאה אפילו כבוד למשפחה, אני צריכה לוותר על הילדים שלי יום אחרי הגירושים רק בגלל שחלוקת התפקידים בינינו הייתה כזאת שאני כאן והוא עכשיו יושב ומטפל בבת שלי בקריית שמונה?

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לחשוב גם על הסוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: וזה לא סוד – אמרתי כבר בפתיחת הדיון האחרון שהיה לנו בסוגיה של חזקת הגיל הרך שיש פה שני סעיפים שאין להם מקום בחוק: כמובן, לא סעיף האיתנות הכלכלית, וגם לא סעיף המטפל העיקרי, כך שכך או כך, זה לא יוכל לבוא בצורה הזאת.

יהודה גליק: הוא לא כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את דעתי.

יהודה גליק: הוא לא כאן.

יפעת שאשא ביטון: נכון, הוא לא כאן.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הסרנו אותו, ובזכות זאת הצלחנו להגיע להצבעה בקריאה הראשונה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר למה בעצם קריאה ראשונה ולמה זה חשוב, חברת הכנסת עליזה לביא.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאני איכנס למהות של חזקת הגיל הרך, יש פה עניין של שינוי חברתי, ובזה שאנחנו מביאים את זה לקריאה ראשונה, אנחנו עושים עוד צעד משמעותי במהפכה החברתית שחייבת לקרות כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, אולי זה לא יעבור בשנייה ושלישית בכנסת הזאת, ואולי אנחנו נצטרך להמשיך את השיח, אבל השיח הזה חייב להיות כל הזמן על סדר-יומה של הכנסת, ואפילו על סדר-היום הציבורי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהמציאות משתנה, ואם אנחנו רוצים לייצר שוויון בין המינים, זה לא מספיק שבבית הספר אנחנו נדבר עם הילדים על שוויון בין המינים, אבל הם ידעו שיש חוק חזקת הגיל הרך, וכשהם גדלים והופכים להיות הורים, אם הם מתגרשים, אז זה כבר לא שוויוני, והילדים הולכים אוטומטית לאימא.

יפעת שאשא ביטון: אז איזה מסר אנחנו מעבירים?

יפעת שאשא ביטון: שעדיין התפקיד של האימא הוא לשבת, לגדל את הילדים ולהישאר איתם בבית.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, אני חושבת שהעניין הזה הוא מאוד מאוד חשוב, גם בהעברה בקריאה הראשונה.

יפעת שאשא ביטון: והסיפור של חזקת הגיל הרך – חברים, דיברתם פה על עניין של זוגות שהם בקצה – – –

קריאה: – – –

יפעת שאשא ביטון: כולם קיבלו, גם אני רוצה.

עיסאווי פריג': יש לך – – –

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זוגות שהם בקצה הרצף, ואני רוצה לומר משהו:

יפעת שאשא ביטון: חוק חזקת הגיל הרך יצא קודם כול בגלל סוגיית טובת הילד – טובת הילד והזכות שלו לאימא ואבא גם אחרי הגירושים.

יפעת שאשא ביטון: ונכון, זה טוב גם לאבות – שהיום הרבה מהם לא זוכים לראות את הילדים שלהם בגלל המשברים, בגלל המתחים ובגלל נשים שלא מאפשרות את זה – וזה טוב גם לנשים, כי זה משחרר את הנשים מהכבלים ההיסטוריים ומהתפיסות שאין להן מקום עוד, שהאישה היא שצריכה להישאר בבית ולגדל את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, המהפכה הזאת היא הכרחית לכל שלוש הצלעות במשולש הזה, כי כל אחד יוצא נשכר ממנה.

עיסאווי פריג': סיכום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר דבר אחרון: דובר כאן על חשבון נפש, חברת הכנסת שולי מועלם, ואני מסכימה איתך – הכנסת הזאת צריכה לעשות חשבון נפש.

יפעת שאשא ביטון: וחברת הכנסת מרב מיכאלי דיברה על צביעות, אז אני רוצה לומר משהו: אי-אפשר שהכנסת הזאת, בשלוש השנים האחרונות, וגם היום, חבר הכנסת יואל חסון – –

עיסאווי פריג': סיכום, חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: – – הבאתם את הנושא של שבועיים חופשת לידה לאב, כי אתם מבינים את החשיבות והמשמעות של אבא לצד ילד גם בימים הראשונים שלו.

יפעת שאשא ביטון: אז אין שום סיבה שבצביעות כזאת אנחנו נאמר:

יפעת שאשא ביטון: שוויון בהורות בתקופת הנישואים – כן, ובתקופת הגירושים אנחנו כבר לא צריכים את האבא.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: וזו הסיבה שאני מבקשת מכולכם להצביע בעד הצעת חוק חזקת הגיל הרך – לא רק למען הילדים להורים גרושים היום אלא גם למען הילדים שבעתיד יהיו הורים, ואנחנו רוצים עבורם עתיד טוב יותר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת שאשא ביטון.

עיסאווי פריג': אם כך, מסכם את הדיון חבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': אחרי זה עוברים להצבעה.

עיסאווי פריג': סיכום, חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: כולם פה?

יואב קיש: כן.

יואב קיש: אוקיי, סיכום.

יואב קיש: חברים, רק במילה אחת ובקצרה, רק שתדעו: אבות גרושים מתאבדים פי שבעה מהאחוז שלהם באוכלוסייה.

יואב קיש: יש לזה סיבה.

יואב קיש: הסיבה היחידה היא שהחוק עושה עוול נוראי כלפי אותם אבות שרוצים לגדל את הילדים שלהם והחוק לא נותן להם, ואת זה צריך לתקן.

יואב קיש: וזה נכון, יש גם מקרים אחרים – יש מקרים אחרים שהאבות לא בסדר והם לא רואים את הילדים ולא משלמים.

יואב קיש: החוק מתקן את זה בגרסה הזאת.

יואב קיש: אנחנו עושים פה צדק, זה מה שאנחנו עושים, ואני מודה למליאה שתיתן אמון בחוק הזה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חזקת הגיל הרך – הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19).

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': מי נגד?

עיסאווי פריג': נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 35 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 נגד – 16 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19) (שינוי חזקת גיל הרך), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, וחוק ומשפט נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': בעד – 33, נגד – 16.

עיסאווי פריג': הצעת החוק עוברת להמשך חקיקה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

עיסאווי פריג': הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי בהתאם לסעיף 95(ד) לתקנון הכנסת מבקשת הממשלה לחזור בה מחזרתה מהצעת חוק לעדכון אגרות, התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לך.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, תם סדר-היום.

עיסאווי פריג': הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ה באדר התשע"ח, 12 במרס 2018, בשעה 16:00.

עיסאווי פריג': ישיבה זו נעולה.

עיסאווי פריג': תודה.