ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 317, 2018-02-26 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א באדר תשע"ח, 26 בפברואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת המכס (מס' 28), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 31) (ביטול רישיון לישיבת קבע), התשע"ח–2018; הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 17) (העברת מכסות מהאזור או אליו), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/5159/20 וכלה בהצעת חוק פ/5190/20: הצעת חוק גדר הביטחון, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת עמר בר-לב; הצעת חוק השמות (תיקון – שינוי שם משפחה של קטין שהוריו חיים בנפרד), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, סאלח סעד, איתן ברושי, זוהיר בהלול, יעל כהן-פארן, איילת נחמיאס ורבין, עאידה תומא סלימאן, יחיאל חיליק בר ומרב מיכאלי; הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון – איסור הדלקת מדורות בתקופות ובאזורים מסוימים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות בני ישיבות הסדר), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת עמר בר-לב; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – החרגת נבחרי ציבור מאיסור העברת עמדת המשטרה לעניין הגשת כתב אישום), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, אילן גילאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומיכל רוזין; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה בשל תקיפת צוות רפואי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי ואיציק שמולי; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 19) (תיקון – השוואת זכויות בני זוג של נכים שנפטרו), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, אלעזר שטרן, מיקי לוי, רועי פולקמן ועודד פורר; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – השוואת זכויות מקבלי קצבה חודשית מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, אלעזר שטרן, מיקי לוי, רועי פולקמן ועודד פורר; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – תקופת צינון של עובדי אגף התקציבים במשרד האוצר במעבר למגזר הפרטי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, סתיו שפיר, דב חנין, אילן גילאון, איציק שמולי, מאיר כהן, יחיאל חיליק בר ויעל כהן-פארן; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור על עבירות נלוות לחשפנות לצורך גירוי מיני), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, עאידה תומא סלימאן, יפעת שאשא ביטון, איתן כבל, יעל כהן-פארן, לאה פדידה, מוסי רז, עודד פורר, מיקי לוי, יוליה מלינובסקי, מרב מיכאלי, אורלי לוי אבקסיס, קארין אלהרר, יעל גרמן, איציק שמולי, חיים ילין,

ירדנה מלר-הורוביץ: תמר זנדברג, אלעזר שטרן, איל בן ראובן, עליזה לביא, חנין זועבי, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי, זאב בנימין בגין, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב וקסניה סבטלובה; הצעת חוק לציון יום המחתרות, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, שולי מועלם-רפאלי, אברהם נגוסה, יואב קיש, דוד אמסלם, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין ומאיר כהן; הצעת חוק החינוך המוזיקלי בישראל, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (אכיפה סביבתית – סמכויות פקחים) (תיקון – הסמכת פקחים באיגוד ערים לווטרינריה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק איסור הכחשת השואה (תיקון – איסור הבעת אהדה לשלטון הנאצי או הזדהות עימו ואיסור שימוש בסמלים נאציים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הפרשנות (תיקון – הגדרת הפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדר), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת עמר בר-לב; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין (תיקון – מאגר מידע פתוח לעיון הציבור לגבי עברייני מין שסירבו לקבל טיפול), התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב וקארין אלהרר; הצעת חוק הביטוח לאומי (תיקון – ביטוח זכויות עצמאי שעיקר הכנסתו מעסק שמצוי בפשיטת רגל או בפירוק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, עודד פורר, מיכאל מלכיאלי, ישראל אייכלר ויעקב אשר; הצעת חוק הביטוח לאומי (תיקון – ביטוח זכויות עצמאי שעיקר הכנסתו מעסק שמצוי בפשיטת רגל או בפירוק), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (צמצום הטבות מס לתושב ישראל לראשונה ותושב חוזר ותיק והגברת השקיפות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, סאלח סעד, נחמן שי, יואל חסון, לאה פדידה, איציק שמולי, קסניה סבטלובה, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, יעל כהן-פארן, איילת נחמיאס ורבין, מיכל בירן, עמיר פרץ, איתן ברושי, רויטל סויד, ציפי לבני, איתן כבל, סתיו שפיר, יצחק הרצוג, איל בן ראובן ומרב מיכאלי;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חסינות כוחות הביטחון באירועים מבצעיים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ורוברט אילטוב; הצעת חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון וקבלה לעבודה) (תיקון – מידע בדבר העסקה בידי קבלן), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יוסי יונה, עמר בר-לב, דב חנין, שלי יחימוביץ, נחמן שי ועליזה לביא; הצעת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם (תיקון – פיצויי פיטורים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב וחמד עמאר; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מהעבודה לצורך בדיקות רפואיות כאשר האישה עובדת ביותר ממקום עבודה אחד), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – שעות היעדרות מעבודה לאישה בהיריון בר-סיכון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, רחל עזריה, מיכאל מלכיאלי, איציק שמולי, עליזה לביא, דב חנין, יחיאל חיליק בר ושלי יחימוביץ; הצעת חוק הארכת מועדים (תיקון – שירות לפי סעיף 8 או 9 לחוק שירות המילואים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת עמר בר-לב; הצעת חוק פסלות ראיות, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ניהול סיכונים תאגידי), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק תרומת עוברים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, מרב מיכאלי ויהודה גליק; הצעת חוק הכנסת (תיקון – שמירת מעמדה של הכנסת כמפקחת על עבודת הממשלה והבטחת מסירת מידע לכנסת על ידי הממשלה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, משה גפני, דוד אמסלם, שלי יחימוביץ, איתן כבל, ניסן סלומינסקי, אורי מקלב, ישראל אייכלר, אברהם נגוסה, יעקב מרגי, תמר זנדברג, יואב קיש, עאידה תומא סלימאן, נורית קורן, יפעת שאשא ביטון ואלי אלאלוף; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – תקציב התאגיד והקצאת תקציב ייעודי לשידורי ספורט מרכזיים לכלל הציבור), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק-יסוד: לימוד תורה, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, משה גפני, אורי מקלב, מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס,

ירדנה מלר-הורוביץ: יעקב אשר, ישראל אייכלר, יצחק וקנין ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הסדר מעמדם של לומדי התורה), התשע"ח–2018 , מאת חברי הכנסת יואב בן צור, משה גפני, אורי מקלב, מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק וקנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חברות הכנסת קסניה סבטלובה ורויטל סויד ביקשו להסיר את שמן מהצעת חוק קרקעות כנסייה, התשע"ז–2017, שמספרה פ/4596/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחה על שולחן הכנסת הודעת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ על מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת יהודה גליק, מיכל בירן ומרדכי יוגב בנושא: סגירת תוכנית של עמותת אור שלום, העוסקת באומנה טיפולית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, תפתח, בבקשה, את הנאומים היום.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנראה שחקירות ראש הממשלה יותר חשובות מהמדינה, כי אחרת אין לי הסבר למה ועדת השרים לחקיקה לוקחת את החוק של צח"י – צוות חירום יישובי – שמתואם עם משרד הביטחון, מתואם עם רשות חירום לאומית, נכתב על ידם ועל ידינו, ובסופו של דבר דוחים חוק שלא עולה כסף, שמופעל רק בחירום, ושהוא חלק מהמסקנות מצוק איתן.

חיים ילין: לא ברור, כבוד היושב-ראש – ואני אומר את זה פה: מה בעצם השקיפות ולמה מפילים חוק שמתואם עם משרד הביטחון, עם ממשלת ישראל?

חיים ילין: רק בגלל שאנחנו אופוזיציה?

חיים ילין: אין שום סיבה בעולם שצוותי חירום יישובי שמתנדבים, שבמשך בצוק איתן עבדו 60 יום – ואף אחד אפילו לא הסתכל עליהם – שאנחנו רוצים להעלות את המעמד שלהם.

חיים ילין: גם מבחינה ביטוחית – אין להם ביטוח.

חיים ילין: לוקחים ועדת שרים לחקיקה ומפילים את החוק, או אומרים לי במילים פשוטות: נדחה בארבעה חודשים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אתה ואני מכירים את השפה הזאת.

חיים ילין: כשדוחים בארבעה חודשים, המשמעות היא שלא רוצים להכיר באותם מתנדבים.

חיים ילין: צר לי שחקירת ראש הממשלה משבשת את הכיוון הנכון של ועדת שרים לחקיקה ושל מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, כנסיית הקבר הקדוש היא אחד המקומות הקדושים ביותר בעולם.

ג'מאל זחאלקה: היא סגורה.

ג'מאל זחאלקה: יש שביתה שהכריזו עליה הכנסיות שמפעילות, שאחראיות לכנסייה, בגלל שעיריית ירושלים נקטה צעד חסר תקדים ושלחה מכתבים – אני אומר אפילו מכתבי איום – לכל הכנסיות, והיא מנסה לחייב אותן לשלם ארנונה על הרכוש שלהן.

ג'מאל זחאלקה: דבר כזה לא היה בתקופה העות'מאנית, לא בתקופת המנדט הבריטי, לא בתקופה הירדנית וגם לאחר הכיבוש הישראלי.

ג'מאל זחאלקה: יותר מ-100 שנים לא דרשו מכנסיות לשלם, ועכשיו הוא רוצה, ראש העירייה ברקת, לחייב אותן לשלם, ואפילו מאיים שהוא יעקל את חשבונות הבנק שלהם וישתלט על הרכוש שלהן ויפקיע אותו לטובת תשלום הארנונה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לראש עיריית ירושלים לחזור בו מהדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה ולכולם להפסיק את הרדיפה של הכנסיות בירושלים, גם דרך עסקאות אפלות שנעשות עם הפטריארך האורתודוקסי והשתלטות על רכוש של הכנסייה.

ג'מאל זחאלקה: ועכשיו, לא רק הכנסייה האורתודוקסית, אלא כל הכנסיות – מנסים לתת להם מכה קשה מאוד ולפגוע ברכושן ובעצמאותן.

ג'מאל זחאלקה: דבר כזה לא היה ואסור שיהיה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם מעכשיו: הכנסיות לא ישלמו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יונס.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, "במקום בו תחרוש המחרשה היהודית את התלם האחרון שם יעבור גבולנו".

איתן ברושי: את זה אמר יוסף טרומפלדור כבר לפני יותר מ-100 שנה.

איתן ברושי: טרומפלדור הבין את מה שרבים לא מבינים גם היום – החקלאות הישראלית וההתיישבות הישראלית חיוניות לצורך שמירת גבולות המדינה היהודית ולחיזוק ומימוש הריבונות.

איתן ברושי: הינה היום אנחנו עומדים בפני ממשלה שמדברת על ארץ ישראל השלמה, אבל שוחקת את החקלאות והחקלאים ופוגעת בענף ללא הצדקה, כאילו איננה מבינה את האמת ההיסטורית הזאת שאמר אותה טרומפלדור לפני קרוב ל-100 שנה.

איתן ברושי: הבוקר נערכה אזכרה לזכרו של טרומפלדור שנפל היום, י"א באדר, לפני 98 שנים, יחד עם חבריו בקרב ההגנה האחרון על תל חי.

איתן ברושי: טרומפלדור היה לוחם, מפקד ציוני ואיש תנועת העבודה.

איתן ברושי: עלינו לזכור את ההקרבה והגבורה של טרומפלדור ובני דורו, שלחמו כדי שתהיה פה מדינה צודקת, חכמה, חזקה ושוחרת שלום.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ואאל יונס, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני שבוע ביקרתי בעיריית באקה אל-גרבייה וקיימתי פגישה מקצועית עם ראש העיר עורך דין מורסי אבו מוך בהשתתפות חברי המועצה וראשי המחלקות בעירייה.

ואאל יונס: אחד הנושאים החשובים שעלו בפגישתנו הוא נושא הפקעת הקרקעות לטובת מעבר מסילת הרכבת סמוך לכביש 6.

ואאל יונס: מדובר בהפקעת קרקעות נוספת לזו שהייתה בעת סלילת כביש 6.

ואאל יונס: יישובי באקה והכפרים הסמוכים, אדוני היושב-ראש, שהם בעיקר חקלאים פלאחים, נפגעים ממדיניות ההפקעה וגם אינם נהנים מתחבורה נגישה ונאותה.

ואאל יונס: היום השתתפתי בישיבת ועדת הכספים שדנה בנושא תקציב משרד התחבורה בהשתתפות שר התחבורה מר ישראל כץ.

ואאל יונס: הצענו בישיבה שנקיים עוד ישיבה מקצועית בהשתתפות מנכ"לית המשרד וראשי הרשויות מאזור המשולש הצפוני כדי לדון בנושאים אלה, ובראשם העומסים והבטיחות בדרך 65.

ואאל יונס: אמשיך לפעול למען השירות ורווחתם של התושבים.

ואאל יונס: לשם כך נבחרנו לכנסת.

ואאל יונס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ואאל יונס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מאז שעות הבוקר המוקדמות ועד רגעים אלה הטרקטורים של מינהל מקרקעי ישראל חורשים ומשמידים את היבול ואת החיטה החקלאית הפשוטה של אלפי תושבים בדואים בדרום הארץ.

סעיד אלחרומי: זה חוזר על עצמו, לצערי הרב, בתקופה הזאת פעם בשנה, בנוסף לכל ההריסות של הבתים.

סעיד אלחרומי: אמרנו את זה בעבר, בחודשים האחרונים, כמה פעמים:

סעיד אלחרומי: הדרך הזאת לא תוביל לשום מקום; זה יוביל רק לניכור, יוביל לתחושת תסכול, שגוברת אט-אט בחברה הבדואית.

סעיד אלחרומי: רק משא ומתן וישיבה הוגנת למשא ומתן הוגן תביא לפתרון.

סעיד אלחרומי: כל ההתעמרות באוכלוסייה לא תביא לשום תוצאה, לצערי הרב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: אני אדבר על אותו נושא שדיבר עליו חברי סעיד אלחרומי.

טלב אבו עראר: האירוע, המקרה הזה, קורה קרוב ליישוב שלי, ערערה בנגב.

טלב אבו עראר: ביום גשום כזה משמידה המדינה יבולים ביד גסה, בליווי הסיירת השחורה – שנקראת כאן במדינה "סיירת ירוקה", אבל היא לגבינו הבדואים סיירת שחורה – שמשמידה יבולים על לא עוול בכפם.

טלב אבו עראר: נטעו אותם כדי להניב פרי, מזון, לחקלאים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: הדבר כשלעצמו מהווה השמדת מקורות פרנסה ומזון לרבים מבני האוכלוסייה הבדואית, המתגוררים באדמותיהם; הם לא פולשים ולא מהגרים, להבדיל מאחרים בחוות יחיד בנגב ובגרעינים כאלה או אחרים.

טלב אבו עראר: אנו דורשים את המינימום בזכויות; את המינימום של שקט נפשי.

טלב אבו עראר: ילדי הדור גדלים מיום ליום עם הפרעות קשב וריכוז וחרדות ממראות הכלים ההנדסיים – טרקטורים, דחפורים – שרומסים בגסות את בתיהם ואדמותיהם של הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, יאסין עומר אל-סראדיח, בן 33, תושב יריחו, נהרג בדם קר על ידי חיילי צה"ל אחרי שנוטרל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא היו צילומים של מצלמות האבטחה היינו נשארים עם ההודעה הראשונה של דובר צה"ל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מכירים את ההודעות השקריות של דובר צה"ל, אבל בדרך כלל הוא נשאר עקבי עם השקר שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אחרי שהתפרסמו הצילומים הוא שינה את ההודעה שלו כמה פעמים, ובסוף גם נתיחת הגופה הראתה שרצחו אותו בדם קר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הראשון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השני הוא אסמעיל סאלח אבו ריאלה, תושב עזה, דייג בן 18.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל העוול שהוא עשה בחיים – שהוא יצא לים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מסכן את החיים שלו בזה שהוא נכנס לים כדי לחפש פרנסה, אחרי כל המצור הזה שעל עזה, שאנשים בקושי מוצאים מה לאכול, והוא מוצא את מותו על ידי הירי של צה"ל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד מתי אפשר להמשיך בהרג הזה בפלסטינים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהמשך המצור, המשך ההרג הזה, יובילו לפיצוץ שאף אחד לא רוצה בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עדיף שמדינת ישראל תבוא לשלום ותפסיק עם ההרג הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, מוחמד תמימי, בן 15 – כן, בן דודה של עהד תמימי, שנמצאת במאסר כבר תקופה ארוכה – כלי התקשורת הישראליים דאגו להעלים את העובדה שלפני שהיא סטרה לחייל צה"ל הבן דוד הזה, מוחמד תמימי, נורה, חצי שעה לפני זה, והוא איבד חלק גדול מהגולגולת שלו.

עאידה תומא סלימאן: היום מוחמד תמימי חי עם חצי גולגולת, עם ראש שנראה מאוד מוזר, והוא במצב מסוכן.

עאידה תומא סלימאן: הוא נעצר בלילה שעבר על ידי כוחות הצבא ונמצא גם הוא במעצר, למרות שיש לו בעוד יומיים ניתוח מאוד חשוב, שיבנה מחדש את הגולגולת בראש שלו.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שמישהו מכוחות הצבא יתעשת ויבין, ושר הביטחון יבין, שלנער בן 15 – אפשר להשאיר לו את האפשרות לקבל את הטיפול הרפואי לפגיעה הקשה כאשר ירו לו בראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר יריב לוין, שוב אנחנו מתבשרים על עוד צו הריסה, והפעם ביישוב דאלית אל-כרמל, לסלמאן חלבי, שהבית שלו, אדוני היושב-ראש, נמצא בתוך תוכנית המתאר, בתוך שכונה קיימת.

חמד עמאר: הטענה היא שהוא נמצא על תוואי כביש, למרות שראש המועצה עצמו אמר שהכביש בוטל והכביש לא יעבור שם.

חמד עמאר: מי שתכנן את הכביש בזמנו, לפני הרבה הרבה שנים, ישב בירושלים ועשה תכנון בלי להסתכל איפה יש בתים ואיפה אין בתים.

חמד עמאר: אני חושב שאנחנו בעיצומו של תכנון במגזר הדרוזי, והיישובים מתקדמים בצעדים טובים לקראת תכנון ומתאר שאושרו על ידי כל הוועדות הדרושות.

חמד עמאר: היועץ המשפטי ביקר במגזר הדרוזי – ואני הייתי נוכח – ואמר: התכנון יבוא לפני האכיפה; מה שאנחנו רואים – אנחנו רואים להפך: האכיפה מגיעה לפני התכנון.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה, גברתי.

פנינה תמנו: ברצוני להקריא, אדוני היושב-ראש, פוסט שאתמול זכה להיות ויראלי, והוא חשוב מאוד.

פנינה תמנו: זעקה של אזרחית: אתמול, ב-24 בפברואר 2018 – היא כותבת – אחותי נופיה הולי-סיילס וגיסי חגגו שבע שנות נישואין והחליטו לעשות יום כיף בתל אביב, שיכלול ספא מפנק, סרט וארוחת ערב באיזה מסעדה טובה.

פנינה תמנו: רק שזה לא יצא כמתוכנן.

פנינה תמנו: הם הגיעו לספא פוקט בתל אביב, לאחר שהזמינו מראש סוויטה לשלוש שעות, ועשו צ'ק אין.

פנינה תמנו: גיסי הלך דקה לכספומט, ואחותי התקדמה לחדר ההלבשה.

פנינה תמנו: פתאום אחותי שמעה מריבה שהתפרצה בקבלה, וגיסי, שהיה יותר קרוב, שמע בבירור את המסאז'יסטית צועקת שהיא לא נוגעת בערבים ואתיופים, ואת בעל העסק עונה: אבל הם לא אתיופים, הם אמריקאים.

פנינה תמנו: ברור שלמסאז'יסטית זה לא שינה דבר; הם באותו הצבע.

פנינה תמנו: והיא צודקת במאה אחוז, מה זה משנה?

פנינה תמנו: הרי אם היא הייתה נוגעת בהם, חס וחלילה, הצבע עדיין היה יורד ומלכלך את הידיים הטהורות שלה.

פנינה תמנו: אחותי יצאה מחדר ההלבשה, וגיסי מייד אמר לה: תיקחי את הדברים שלך, היא לא רוצה לעשות לנו מסאז' כי אנחנו שחורים.

פנינה תמנו: כשבעל העסק קלט מה קורה, הוא מייד התנצל וטען שכואבות למסאז'יסטית הידיים ושהוא יביא מעסה אחרת.

פנינה תמנו: גיסי אמר לו שהוא שמע את הוויכוח, והוא בכל זאת ניסה להתעקש שיש לה בעיה בידיים.

פנינה תמנו: אז אחותי שאלה אותו, לו היה לה עור בהיר – האם עדיין היו כואבות לה הידיים?

פנינה תמנו: ובעל העסק חזר בו וטען שהיא פשוט משוגעת ושהיא פוטרה.

פנינה תמנו: תכל'ס, היא לא פוטרה.

פנינה תמנו: אני לא אמשיך לקרוא מה קרה, אבל ברור שלזוג הזה יום הנישואים נהרס.

פנינה תמנו: ואני שואלת: עד מתי אנחנו נאפשר לבעלי עסקים פרטיים להתעמר באנשים בגלל שהם ערבים, בגלל שהם עם מוגבלות, בגלל שהם יוצאי אתיופיה?

פנינה תמנו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה להיום.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1192; דברי הכנסת, חוב' ט"ו, ישיבה 304, עמ' 26746; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני עובר לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת אורי מקלב להציג לנו את הצעת חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדיי חברי הכנסת, אני אנצל את כישוריי לקריאה מהירה קצת, לנסות לקרוא את האריכות; אמרו לי שחשוב להגיד את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב מאוד.

אורי מקלב: אז טרחו סביב החוק הזה, ובחוק הזה יש רגישויות מסוימות, ככה שביקשו להקריא את כל הנוסח שהכינו.

אורי מקלב: אני כבר מודה בהזדמנות הזאת ליועץ המשפטי אייל לב-ארי, שפעל, ולמנהלת הוועדה, שטרחו הרבה כדי להביא את זה עכשיו, מייד, לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018.

אורי מקלב: הצעת חוק זו היא הצעת חוק מטעם הממשלה.

אורי מקלב: מדובר בהצעת חוק שלאורך הזמן תתברר כמהפכנית ובעלת חשיבות צרכנית רבה, לא פחות.

אורי מקלב: חוק חתימה אלקטרונית, שנחקק בשנת 2001, קבע שאם בחיקוק נקבעה דרישת חתימה על מסמך, הרי שהחתימה האלקטרונית היחידה האפשרית היא מסוג חתימה אלקטרונית מאושרת.

אורי מקלב: חתימה אלקטרונית מאושרת היא חתימה בעלת רמת הזיהוי הקרובה לוודאית שהחותם הוא אכן האדם שמזדהה באמצעות החתימה, לאור ההליך להנפקת חתימה מסוג זה.

אורי מקלב: עוד נקבע שלשר המשפטים יש סמכות לקבוע סוגי חיקוקים שלא ניתן לגביהם לחתום באמצעות חתימה אלקטרונית מאושרת.

אורי מקלב: לאור הניסיון שנצבר מאז 2001, חקיקת החוק והשינויים שנעשו באירופה, שהיא הבסיס לחוק חתימה אלקטרונית, וכן כדי להנגיש ככל הניתן את מרב השירותים הממשלתיים באמצעים מקוונים, הציעה הממשלה לשנות את ההסדר כך שאם נדרשת לפי חיקוק חתימה על מסמך, ניתן לקיים את הדרישה באמצעות חתימה אלקטרונית מאושרת או חתימה אלקטרונית אחרת, ובלבד שמתקיימות ברמת ודאות מספקת בנסיבות העניין התכליות לדרישת החתימה בהתאם לאותו חיקוק.

אורי מקלב: עוד מוצע שסוגי מסמכים מסוימים שנקבעו בחלק א' לתוספת ייחתמו בחתימה אלקטרונית רק מהסוג הנקוב לידה.

אורי מקלב: לעניין זה, חתימה על צוואה בפני עדים או בפני רשות, או זיכרון דברים על צוואה בעל פה – ניתן לחתום עליהם גם באמצעות חתימה אלקטרונית, ובלבד שהיא חתימה אלקטרונית מאושרת.

אורי מקלב: בנוסף, נקבע שלגבי מסמכים מסוג המנוי בחלק ב' לתוספת לא ניתן לחתום כלל באמצעות חתימה אלקטרונית.

אורי מקלב: בשלב זה, המסמך היחיד שהממשלה מצאה ככזה הוא צוואה בכתב יד.

אורי מקלב: עוד מוצע להחליף את סעיף קבילות החתימה האלקטרונית.

אורי מקלב: כיום החוק קובע שמסר אלקטרוני החתום בחתימה אלקטרונית מאובטחת – חתימה עם חוזק זיהוי נמוך יותר לעומת החתימה האלקטרונית המאושרת – יהיה קביל בכל הליך משפטי.

אורי מקלב: חשוב לציין את זה בגלל ש"מאובטחת ומאושרת" – זה נראה שה"מאובטחת ומאושרת" פחות חזקה, אבל אנחנו אומרים ש"מאושרת" היא יותר חזקה וה"מאובטחת" היא פחות.

אורי מקלב: הוא יהיה קביל בכל הליך משפטי ויהווה ראיה לכאורה לכך שהחתימה היא של בעל אמצעי החתימה ושהמסר האלקטרוני נחתם על ידי בעל אמצעי החתימה.

אורי מקלב: כעת, לאור השונות בין החתימה האלקטרונית המאושרת לבין החתימה האלקטרונית המאובטחת, מוצע לקבוע שעצם קיומה של חתימה לא יישלל אך בשל היותה חתימה אלקטרונית, כך שהמסר האלקטרוני החתום בחתימה האלקטרונית המאובטחת יהיה קביל בכל הליך משפטי ויהווה ראיה לכאורה לכך שהמסר האלקטרוני לא שונה לאחר חתימתו, ושהמסר האלקטרוני נחתם באמצעי חתימה מזוהה על ידי אמצעי לאימות חתימה שנמצא בתעודה האלקטרונית שצורפה למסר האלקטרוני, ככל שצורפה.

אורי מקלב: בנוסף, נעשתה ההבחנה הנדרשת לעניין החתימה האלקטרונית המאושרת, כך שאם המסר האלקטרוני נחתם בחתימה אלקטרונית מאושרת, הדבר יהווה ראיה לכאורה לכך שהמסר נחתם על ידי בעל אמצעי החתימה – אותו אדם שהונפקה לו החתימה האלקטרונית המאושרת ושזוהה על פי החוק.

אורי מקלב: תיקון נוסף בהצעת החוק שבפניכם הוא תיקון צרכני חשוב.

אורי מקלב: על פי המוצע, מי שבידיו ניסוח חוזה שמבקש להסתמך על מסר אלקטרוני בקשר לאותו חוזה או לכריתתו – עליו הנטל כי אותו צד לחוזה חתם על המסר האלקטרוני.

אורי מקלב: תיקון זה התווסף לאחר שלנציגי הממשלה השונים הגיעו מקרים שבהם לקוחות שהיו צד לחוזה אחיד גילו שהם "חתמו", במירכאות, על קבלת שירותים שהם לא הסכימו לקבלם מלכתחילה.

אורי מקלב: עוד מוצע לתקן את סעיף החזקה לעניין החתימה האלקטרונית, שבנוסחו היום יוצר קריאה מעגלית, ולקבוע שחתימה אלקטרונית שגורם מאשר הנפיק לגביה תעודה אלקטרונית מאושרת היא חתימה אלקטרונית מאושרת.

אורי מקלב: תיקון מהותי נוסף הוא לעניין אופן ההודעה במקרים שבהם בעל אמצעי חתימה, מי שהופק לו אמצעי חתימה, ימסור הודעה כשנודע לו על פגיעה בשליטתו באמצעי החתימה – אני כבר מסיים – לכל מי שסביר שיסתמך על חתימתו האלקטרונית, זאת אומרת, הודעה.

אורי מקלב: בעניין זה הוסמך שר המשפטים לקבוע הוראות לעניין מסירת המידע, לרבות תנאים שבהתקיימם רשאי בעל אמצעי החתימה לקיים את חובתו באמצעות מסירת הודעה לגורם שהנפיק לו את אמצעי החתימה, וזאת במקום הודעה לכל מי שידוע או שסביר שיסתמך על חתימתו האלקטרונית.

אורי מקלב: בסיום דבריי – וזה גם סיום דבר – ברצוני להודות לעו"ד רוני נויבואר ורעות אופק ממשרד המשפטים ולעו"ד עמית יוסוב עמיר ממשרד ראש הממשלה על עבודתם לקידום הצעה חשובה זו.

אורי מקלב: ההצעה אושרה בוועדה פה אחד ואין לה הסתייגויות.

אורי מקלב: אני חוזר שוב ומודה למנהלת הוועדה ענת לוי, לכל צוות הוועדה, לעוזריי ולאייל לב-ארי על העבודה המהירה, היסודית והמקצועית שהם עשו בהצעת חוק זו.

אורי מקלב: מבחינתי, אני מבקש מהכנסת לאשר הצעת חוק זו.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות או בקשות דיבור, לכן נוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: , בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–14 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–14 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נוכל להצביע בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 20 נגד – אין נמנעים – אין , נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 20 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: , אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/751; דברי הכנסת, חוב' י"ד, ישיבה 302, עמ' 26552; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, גם כן בקריאה שנייה ושלישית – הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה חברת הכנסת מירב בן ארי, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, היא הצעת חוק שאני ניהלתי את כל הדיונים בה בוועדה, והצעת החוק היא של חברת הכנסת שולי מועלם, שבטח תבוא, ואם לא – אני אציג לכם בקצרה.

מירב בן ארי: הצעת החוק מציעה שבמקרה שבשל מצבו הרפואי של המטופל לא ניתן היה לברר את שמו, מספר הזהות שלו או קופת החולים שבה הוא מבוטח, יוכל מד"א לקבל פרטים אלה מבית החולים – זה נראה לכם ברור?

מירב בן ארי: עד היום לא היה אפשר לעשות את זה, ובתי החולים לא יכלו לתת את הפרטים של המטופלים – למעט במקרה של התנגדות לעניין קופת החולים.

מירב בן ארי: בנוסף, מוצע להסמיך ולקבוע תקנות לעניין חובות דיווח של מד"א למשרד הבריאות בעניינים הנוגעים לפעילותו.

מירב בן ארי: אני אסביר לכם במילים פשוטות.

מירב בן ארי: הצעת החוק – אני יודעת שאתם תומכים, כי זו הצעת חוק – אבל חשוב לי לומר מילה, כי גם ניהלתי את שלושת הדיונים בנושא, וגם צריך להגיד לשולי מועלם, שהיא לא פה, אבל צריך להגיד לה כל הכבוד ויישר כוח – הצעת חוק שתקל על מטופלים, שתקל על אזרחים; הצעת חוק שבעצם תבוא ותיתן את ההקלה לאזרחים בהתנהלות שלהם מול מד"א.

מירב בן ארי: ראינו רק בשבוע האחרון מבצע שמד"א עושה לקבל את החובות של האזרחים.

מירב בן ארי: כאן אנחנו ניתן למד"א להתנהל מול קופות החולים, ובעצם נקל על האזרח הקטן לבוא אחרי זה ולשלם חובות.

מירב בן ארי: אם אזרח משלם לקופות החולים, ואין סיבה שקופת החולים לא תתנהל מול מד"א בצורה ישירה.

מירב בן ארי: כך נקל על האזרחים ונאפשר, מה שנקרא, הקלה בביורוקרטיה לכולם.

מירב בן ארי: לבקשה אין הסתייגויות.

מירב בן ארי: אני אודה לכם אם תתמכו בהצעת החוק.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק מגן דוד אדום (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, אושרה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה בדבר פיצול הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018, מ/1193.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיציג את זה הוא יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: ההצעה של הוועדה בדבר פיצול הצעת חוק הכניסה לישראל, (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018, מ/1193.

יואב קיש: לפי סעיף 84ב לתקנון הכנסת, על פי הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה מחליטה הכנסת לאשר את החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה לפצל את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018, להצעות חוק נפרדות, כך שסעיפים 4 ו-7 להצעת החוק יידונו כהצעת חוק נפרדת שתובא לאישור הכנסת במועד מאוחר יותר, בגלל לוחות הזמנים של חוק ההסדרים.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: החלטה בדבר פיצול הצעת חוק הכניסה לישראל, (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018, מ/1193.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההחלטה כפי שהציג חבר הכנסת יואב קיש?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה – 28 נגד – 2 נמנעים – 1 הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 28 בעד, שני מתנגדים, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את ההחלטה של ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצהרת אמונים של חברנו החדש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת שעל פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת – אני לא שומע את עצמי, מה קורה?

יולי יואל אדלשטיין: מה ההתרגשות?

יולי יואל אדלשטיין: על פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של סגן השר יצחק כהן, שנכנסה לתוקפה ביום ז' באדר תשע"ח, 22 בפברואר 2018, בשעה 16:55, בא במקומו חבר הכנסת סן סידה.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את דן סידה לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דן סידה, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר כנסת ואתה תשיב: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: זה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

דן סיידה: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מזל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מוזמן לומר כמה מילים.

דן סיידה: אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, זכות וכבוד לי לעמוד לפניכם היום כחבר בבית המחוקקים בירושלים עיר הקודש, בירת עם ישראל הנצחית.

דן סיידה: עומד אני בפניכם כשליחם של חברי מועצת חכמי התורה, בראשותו של הכהן הגדול, מרן ראש הישיבה הרב שלום כהן שליט"א, כחוליה בתנועת ש"ס המעטירה, ובשליחותם של חבריי מתיישבי וחקלאי הגליל בפרט וחקלאי הארץ בכלל אשר נתנו בי את אמונם במשך שנים ארוכות.

דן סיידה: במעמד מרגש זה, כאשר משפחתי היקרה וחבריי מביטים בי מהיציע, אני ירא וחרד, ומודה לקדוש ברוך הוא על כל החסדים אשר גמל עימי, ןמבקש ומתפלל לדבר אחד ויחיד: שאזכה למלא שליחותי בכנסת ישראל באמונה, בענווה וביושר.

דן סיידה: נולדתי וגדלתי במושב ספסופה, בגבולה הצפוני של ישראל; בן לשלום וגליה, זיכרונם לברכה, אשר עלו לארץ בשנות ה-50 מגולת תוניס, ועסקו כל ימיהם בחקלאות, כמגדלי תמרים בתוניס, וכחקלאים אשר עסקו בגידולי כרמים, מטעי פרי ובגידול עופות להטלה בגליל; נשוי לאורה, הנושאת בעול הבית וגידול הילדים, עקרת ועיקרו של ביתנו, ועוסקת בימים אלו בפעילות ציבורית התנדבותית, כחברה במועצה הדתית וכחברה בוועדת המלגות לקידום הלימודים האקדמיים באזור ועוד; אח ליוסי, חקלאי וכורם מהגדולים והטובים בצפון ובעליו של יקב לוריא; אח לגולדה, אשת חינוך, ולמלכה מנהלת חשבונות; אב לשלומי, הבכור, הקובע עיתים לתורה מדי בוקר בין כותלי בית המדרש, ומבעליו של משרד עורכי דין בירושלים.

דן סיידה: בן נוסף, עדי, הוא שוטר בקבע במשמר הגבול, קצין הביטחון של היישובים בר יוחאי ואור הגנוז שבקו העימות.

דן סיידה: אייל, איש מכירות, היגר לארצות הברית לאחר פציעתו בעת שירותו בסיירת מגלן, ובשעה טובה עומד בימים אלו להיכנס בברית הנישואים.

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב.

דן סיידה: לאל, אשר סיים לא מזמן שירות צבאי כלוחם בחטיבת החומה, עסוק כעת בהקמת מיזם תיירותי באזורנו.

דן סיידה: בנותיי מוריה והדר הן סטודנטיות לכלכלה ומינהל עסקים.

דן סיידה: כולם בוגרי רשת מעיין החינוך התורני של ש"ס.

דן סיידה: ואני גם סבא מאושר לשבעה נכדים יפים ומתוקים.

דן סיידה: חברים יקרים, מעמד מרגש זה הוא המקום והזמן הראויים להעלות על נס ולהוקיר את אלה שגידלוני, לימדוני, חינכוני והתוו לפניי את הדרך שבה אני הולך מיום עומדי על דעתי ועד הגיעי לכאן כשליח ונבחר ציבור.

דן סיידה: ראשית, אימי, גליה ז"ל, אשר היום מלאו תשעה חודשים לפטירתה, וזיכרונה וחסרונה במעמד זה צורב וכואב.

דן סיידה: אשת חיל זו התאלמנה בהיותה בת 36 בלבד.

דן סיידה: היא גידלה לבד שישה ילדים קטנים, ושימשה לנו גם כאב.

דן סיידה: אימי היקרה גידלה וחינכה את כולנו בתקופה שבה כדי להתפרנס היה עליה לעבוד בעבודות כפיים קשות בתעשייה ובחקלאות, אשר נעשו אז במקוש, בסוס ובעגלה.

דן סיידה: וכאילו לא די בכך, שכלה אימי בארץ שני בנים – את אחי הבכור גד, השם ייקום דמו, אשר נהרג במרדף בפעילות הסיירת הירוקה שבה עבד, ואת אחי נפתלי, זיכרונו לברכה, נער מבריק ומצטיין אשר נפטר בצורה טרגית בטביעה באגם דלתון.

דן סיידה: כל אלה לא שברו את רוחה, וכלביאה דאגה לחינוכנו ולעתידנו ובתלאות אין-קץ גידלה משפחה לתפארת.

דן סיידה: בגיל 63, עת רווח לה קמעא, החלה ללמוד קרוא וכתוב ממש מההתחלה, עד להיותה אשת ספר אשר הספר לא מש מידיה עד יום פטירתה.

דן סיידה: היא עסקה בפעילות התנדבותית עם חברותיה למושב בבסיסי צה"ל הסמוכים ובחברה קדישא.

דן סיידה: זוהי אימי מורתי, צדקת אמיתית, שערוץ הידברות והרב זמיר כהן היו בית המדרש שבו למדה ולימדה.

דן סיידה: את שירותי בצה"ל עשיתי תחת מפקדים נערצים ואמיצים, אך יותר מכולם הטביע בי את חותמו אלוף משנה אברהם חידו, השם ייקום דמו.

דן סיידה: שירתי תחת פיקודו כקשר אישי בתקופה שבה שימש כמפקד החטיבה המרחבית בגבולה הצפוני של ישראל חטיבה 300, חטיבת המיעוטים דאז.

דן סיידה: שנת 1979 הייתה תקופה מדממת באדמת הפתחלנד בדרום לבנון.

דן סיידה: לא זה המקום להרחיב ולספר על מעשי האומץ והגבורה ללא חת שנהג בעצמו והנהיג בכולנו.

דן סיידה: באותה תקופה לא הייתי עדיין אדם דתי, ופעולה אחת שעשה הפכה לאירוע מכונן בחיי אשר השפיע רבות על עתידי הרוחני.

דן סיידה: היה זה ערב יום הכיפורים, ולהפתעתי הרבה, עם כניסת היום הקדוש הגיע לחדרי מפקדי הנערץ – תושב קיבוץ שפיים, יש להדגיש – כשהוא עטוף בטלית ועליה אפוד הקרב שלו, בידו מחזור תפילה.

דן סיידה: הוא ביקש ממני לגשת לבית הכנסת ולהביא גם לעצמי טלית וסידור.

דן סיידה: לא יכולתי לסרב לבקשתו, כמובן, ומצאתי את עצמי בתוך זמן קצר בתוך אדמת לבנון, במקום שבו נהג למקם מארבים למיטב הסיירות.

דן סיידה: וכך, מאחורי תלולית עפר, צופים על פתחת ואדי בלבנון שממנו התבצעו חדירות רבות, מתפללים את תפילות החג חרש, היה זה שיעור המוסר היהודי הגדול בחיי, אשר יישאר חקוק בליבי עד אחרית ימיי.

דן סיידה: לאחר מכן, עת התחלתי לעסוק בעשייה ציבורית התוודעתי לאדם ענק שבענקים, ראש כל בני הגולה, מרן רבנו עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, דבקתי בתורתו, בדרכו המיוחדת של אהבת האדם והארץ ובאישיותו הרוחנית האדירה.

דן סיידה: לא אשכח לעולם את הוקרתו ועידודו כשסיפרנו לו על עוד פעולה מבורכת של סיוע לנזקקים, בניית מקווה, הקמת בית ספר תורני ועל כל שיעור תורה שהוקם בהתיישבות.

דן סיידה: כל פעולה יהודית שכזאת הייתה מסבה לו קורת רוח אדירה.

דן סיידה: זכורה לי היטב השתתפותו באירוע הגדול של שנת השמיטה בשנת 1994 בקיבוץ כפר מנחם, שהגיעו אליו כ-2,000 חקלאים מכל רחבי הארץ.

דן סיידה: שם עודד ודחף את כולנו, החקלאים בארץ, ללמוד ולקיים את המצוות התלויות בארץ מתוך אהבת ארץ ישראל ומתוך רצון לקיים הלכה למעשה את המצוות התלויות בארץ.

דן סיידה: אחרון חביב אציין את האיש שעיצב והשפיע יותר מכול על פעילותי וחיי הציבוריים.

דן סיידה: כולכם מכירים אותו פה אולי יותר ממני, אך עבורי הוא היה תמיד האיש והמהפכה, אדם שרק מלהיות בקרבתו אתה מבין באמת מהי מנהיגות ומהי עשייה ציבורית אמיתית מתוך דאגה לפרט ולכלל, ומעל הכול – האיש שהוביל את המהפכה היהודית והמזרחית בישראל, אשר זקף את קומתנו והפך את חיינו בני עדות המזרח בישראל לטובים יותר, יושב-ראש תנועתנו הרב אריה דרעי.

דן סיידה: רבי אריה, תודה על האמון שנתת בי ועל המלצתך בפני מועצת חכמי התורה למנותי לשליח ציבור במקום הזה.

דן סיידה: נקודת הזמן שבה הצטרפתי לתנועת ש"ס הייתה באמצע שנות ה-80, אז הייתי חבר בוועד החקלאי במושב בתקופת קריסת המושבים והקיבוצים.

דן סיידה: המצב הכלכלי היה בכי רע, ולא היה ביכולתנו לשאת בתשלומי המים לשדות או להאכיל את בעלי החיים.

דן סיידה: באחת מישיבות ועד הפעולה, לאחר מאבק ארוך ועיקש במוסדות המיישבים, בהיותנו אובדי עצות ומצפים לישועה, נכנס לפתע למזכירות היישוב איש רם ונישא, לבוש בהדר, שנראה כמו ראש ישיבה, אשר טען כי נשלח לסייע לנו בדחיפות על ידי הרב אריה דרעי.

דן סיידה: למפרע התברר כי מדובר היה בחבר הכנסת הרב אריה גמליאל.

דן סיידה: עוד באותו הלילה נמצא פתרון לבעיית המים במטעים ולמזון לבעלי החיים.

דן סיידה: מאז הכול היסטוריה, ומרום הגליל של היום הפכה לסביון של הגליל.

דן סיידה: זה הרב אריה דרעי וזו גדלותו.

דן סיידה: אלה האנשים אשר השפיעו עליי מכול, אשר מאפייניהם העיקריים הינם יראת שמיים אמיתית, אהבת האדם והארץ, אומץ ונתינה אין-סופית לזולת, איש-איש בדרכו.

דן סיידה: מכובדיי, במושבי עובדים דוגמת זה אשר בו גדלתי, עבודת האדמה הינה ערך מהותי המתקדש על ידי קיומן של המצוות התלויות בארץ, וזאת על ידי עבודת כפיים מבוקר עד ערב במשק החקלאי תוך דאגה לבעלי החיים ולמזונותיהם ותוך הוויה תורנית, הן בבתי הכנסת והן בשיעורים הרבים המתקיימים בכלל המושבים ברחבי הארץ.

דן סיידה: שילוב זה של רוח וחומר מסב סיפוק עילאי לגוף ולנשמה.

דן סיידה: זוהי דרכם של חבריי החקלאים וזו דרכי ברוב שנותיי עד הלום.

דן סיידה: מלבד גורמי טבע בלתי נשלטים, אידיליה זו מופרת גם על ידי גורמים אנושיים הגוזרים על החקלאות גזרות מגזרות שונות, אשר מדירות שינה מעיניהם של החקלאים ופוגעות בפרנסתם.

דן סיידה: אותם חקלאים נאלצים לצאת שוב ושוב למאבקים על עצם קיומם, ואנו, נציגיהם, נשלחים עד לכאן, לכנסת ישראל, לנסות לעזור ולסייע.

דן סיידה: אני מתכוון לממש עד תום את המנדט הציבורי אשר ניתן לי ולנסות ככל שאוכל לעזור ולסייע לאחיי החקלאים בני המושבים, המושבות והקיבוצים בכל דרך שבה ניתן יהיה לשמור על חוסנם וקיומם.

דן סיידה: רבותיי, מושבים וקיבוצים פורחים ומשגשגים משדרים חוסן וביטחון המחלחל לעבר אויבנו מבעד לגדר.

דן סיידה: עיירות פיתוח בתנופת בנייה ועשייה, עם תשתית תעסוקתית ותחבורתית נאותה, הינן גורמים עיקריים למעבר של צעירים איכותיים לפריפריה, כפי שאנו רואים בפועל.

דן סיידה: מיזמים תיירותיים בריאה הירוקה של המדינה מסייעים ליציאה מהמחנק של גוש דן למרחבים הירוקים בגליל ולהישארות ההון הפרטי בארץ.

דן סיידה: פריחה כלכלית לכולם מסייעת ותורמת לחיים הדדים ביחד עם ערביי הגליל.

דן סיידה: כנסת נכבדה, לאורך כל חיי, מעשיי והווייתי שזורים בקשר בל ינתק עם אדמת הארץ, כפועל ישיר מפעילותי כחקלאי.

דן סיידה: לצערי, החקלאות, אשר הייתה ערך עליון וגורם מרכזי באחיזתנו על הקרקע שנתן לנו השם יתברך, מאבדת מערכה.

דן סיידה: כיום החקלאות מאבדת את חשיבותה בעיני הציבור הרחב, וגרוע מכך – גם בעיני גורמי השלטון.

דן סיידה: אכן, יש לפעול להורדת יוקר המחיה לכלל הציבור, אך אסור בדרך למטרה זו להזניח את החקלאות, וכפי שאמר יוסף טרומפלדור: "במקום בו תחרוש המחרשה היהודית את התלם האחרון, שם יעבור גבולנו".

דן סיידה: חברים יקרים, מעל 2,000 משפחות במושבי גבול הלבנון מתפרנסות מענף הלול, ובמקרים רבים מדובר בענף פרנסה יחיד.

דן סיידה: הרוחות המנשבות מעמידות בסכנה את המשך קיומו של הענף במשק המשפחתי בגליל.

דן סיידה: חיסולו של ענף הלול על ידי ביטול התכנון או דרישות להשקעות ענק ללא תמיכת המדינה יותירו חבל ארץ אסטרטגי זה לאורך גבול הלבנון ללא פרנסה, ויש סכנה שיינטש על ידי התושבים, חלילה.

דן סיידה: זו משימה עליונה בפעילותי העתידית בכנסת, יחד עם חבריי לסיעה, שמסורת היא בידם מאז הקמת התנועה לסייע באופן גורף ובלתי מתפשר בכל עניין הכרוך בקידום וביסוס החקלאות בפריפריה, בנגב ובגליל.

דן סיידה: כמי שגדל ליד קבריהם של התנאים הקדושים שמעיה ואבטליון, הטמונים סמוך לביתי, עומדים לנגד עיניי היסודות אשר חקוקים על מצבתם: ”חכמים, היזהרו בדבריכם”, בבחינת אמור מעט ועשה הרבה.

דן סיידה: וכמי שאת רוב חייו בילה בשבילי השדות ובין מטעי הכרמים, בבחינת "אהוב את המלאכה" – כפי שמבארים רבותינו, על האדם לבחור לעצמו אומנות קלה ונקייה שתפרנס אותו בכבוד.

דן סיידה: אם יאהב את המלאכה, ייהנה מיגיע כפיו ויזכה לחיי שלווה ורוגע.

דן סיידה: במשנה לא נאמר: "התפרנס מן המלאכה" או "למד מלאכה", אלא "אהב את המלאכה" – ראה בה ערך נעלה שצריך לדבוק בו.

דן סיידה: מתפלל אני לבורא כי אצליח לקיים גם את החלק השני: "ושנא את הרבנות" שפירושו שנא את ההתנשאות והתרחק ככל שניתן מלנהוג שררה בציבור.

דן סיידה: ובאווירת ימי הפורים נאחל לכולם שיהיה לכולנו חג פורים שמח.

דן סיידה: תודה רבה לכולכם.

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דן סידה.

יולי יואל אדלשטיין: שתי דקות לברכות וחיבוקים.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו לא מוחאים כפיים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: עם כל ההבנה להתרגשות, אין מחיאות כפיים.

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר אריה דרעי ביקש, כמיטב המסורת בבית, לברך את הח"כ החדש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני ביקשתי לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק שבזמן נאום הבכורה כולם משום מה טיילו פה באולם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, השרה מירי רגב, חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, חבר הכנסת ידיד נפשי, כאח לי כבר כמה עשורים, דן סידה – אנחנו קוראים לו דני, למרות ששמו לא דניאל, אבל אנחנו קוראים לו דני – משפחת סידה, חברים, הילדים, כל החברים והידידים, ראש המועצה שלנו במרום הגליל, עמית – – –

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: לא לא, שלנו שלנו שלנו.

אריה מכלוף דרעי: ואחרונה חביבה, שבאמת כל הזכויות שייכות לה, אורה סידה, אשתו של דן, אשת חיל, באמת אשת חיל – דני מצא אשת חיל, ברוך השם, אם הבנים, אם הבנות שמחה, אשת חיל, עקרת הבית, אשת ציבור למופת.

אריה מכלוף דרעי: אם הייתי מבקש מבורא עולם מתנה ליום ההולדת, הכי טובה שאני יכול לבקש זה לשמוע היום את הנאום של דני פה, מעל הדוכן, לראות מה זה באמת שליח ציבור אמיתי.

אריה מכלוף דרעי: "יגיע כפיך כי תאכל אשריך וטוב לך.

אריה מכלוף דרעי: אשתך כגפן פֹּרִיָּה – – – בניך כשתִלי זיתים" – התקיים בך, דן.

אריה מכלוף דרעי: איש תמים וירא אלוקים, ישר דרך, נקי כפיים ובר לבב, פיו וליבו שווים, ברוך השם; עובד את אדמת ארץ ישראל, שליח ציבור אמיתי.

אריה מכלוף דרעי: קשה לי לברור את המילים, בגלל שאולי יש לי קצת נגיעות – אני אוהב אותו מאוד, אז לפעמים אהבה גם מקלקלת את השורה, אבל עמיתיי, כל מה שאני אומר אני אומר מתוך ליבי.

אריה מכלוף דרעי: זכינו, התנועה, היום, שמצטרף אלינו חבר כנסת חדש אבל פעיל ישן, מראשוני הפעילים שלנו.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה להודות לסגן השר יצחק כהן, שהשתמש בחוק הנורבגי כדי שדני ייכנס.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לו על כך.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שזה באמת – הכנסת, הגליל, תנועת ההתיישבות – ארץ ישראל תרוויח מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי לחיים ילין שיש לנו כבר – סיעה קטנה, שבעה חברי כנסת – יש לנו שלושה מושבניקים.

אריה מכלוף דרעי: הראשון, הבכור שבהם, חבר הכנסת יצחק וקנין, סמוך, מושב יערה, ויש לנו חבר הכנסת יעקב מרגי בשדה צבי – שכן שלך – ועכשיו יש לנו גם את דני בספסופה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שבאמת יש להם חלק חשוב, אבל דני – חוץ מההתיישבות, כפי שהוא אמר – יש לו הרבה מאוד מה לתרום.

אריה מכלוף דרעי: ראיתם את כל החיים המפוארים והמבורכים שהיו לו, כמה דברים הוא עבר בחיים.

אריה מכלוף דרעי: משפחה מאוד ענפה, מאוד חזקה בגליל, ותרמה ליישוב ארץ ישראל, יישבה את הגליל וממשיכה להפריח את הגליל.

אריה מכלוף דרעי: בעזרת השם, דני, אני מברך אותך בברכה שחז"ל סיפרו על אותו אדם צמא ועייף שהלך במדבר.

אריה מכלוף דרעי: היה צמא מאוד ועייף מאוד, והשמש הכתה על ראשו, ופתאום הוא ראה במדבר אילן יפה, עם צל יפה, שאמת המים עוברת מתחתיו, ופירותיו – אה, איזה פירות יש על האילן.

אריה מכלוף דרעי: מספרת הגמרא שהוא בא, רחץ את פניו, שתה, אכל מהפירות, ישב תחת הצל של האילן, וברוך השם, נחה נפשו ונחה דעתו.

אריה מכלוף דרעי: כשבא להיפרד, אמר: אילן, אילן, במה אברכך?

אריה מכלוף דרעי: צילך נאה, פירותיך מתוקים, אמת המים עוברת דרכך.

אריה מכלוף דרעי: אלא יהי רצון שכל פירות שייצאו ממך, יהיו כמותך.

אריה מכלוף דרעי: דני, שתראה נחת, בעזרת השם, מכל יוצאי חלציך, שהילדים היקרים שלך, שאני אוהב אותם כמו ילדים – באמת, בלי עין הרע, איזה ילדים מתוקים, הבנים והבנות – שתראה מהם נחת, ותעשה את כל הכישרונות ואת כל מה שאתה יודע לעשות, תנצל את זה ותעשה את זה למען טובת הציבור וטובת עם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: ברוך הבא והצלחה גדולה ופורים שמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אריה דרעי על דבריו, וברכות שוב לחברנו החדש, חבר הכנסת דן סידה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1197); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות הלדינו (תיקון מס' 2) (קבלת תרומות), התשע"ח–2018 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1198); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצגת שני חוקים: הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש (תיקון מס' 2) (קבלת תרומות), התשע"ח–2018, והצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות הלדינו (תיקון מס' 2) (קבלת תרומות), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: את שתי ההצעות תציג לנו לקריאה ראשונה שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לאחר דברי השרה יתקיים דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי זה ודאי שנצביע בשתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד יושב-ראש הכנסת.

מירי רגב: עמיתיי חברות וחברי כנסת, מזל טוב לחבר הכנסת דן, שהצטרף לנבחרת חברי הכנסת ולנבחרת ש"ס.

מירי רגב: תצליח בעשייה שלך.

מירי רגב: נחכה רגע שיצאו או מה?

יולי יואל אדלשטיין: חברים ביציע, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט.

מירי רגב: אי-אפשר לעלות על הדוכן היום בלי להתייחס לפרשייה החמורה מאתמול, שהיא בעיניי פרשת קו 300 של מערכת אכיפת החוק הישראלי.

מירי רגב: החברה הישראלית התעוררה הבוקר ליום עצוב ומסוכן לדמוקרטיה הישראלית.

קריאה: – – –

מירי רגב: כל מי שחרד למעמדה של מערכת אכיפת החוק בישראל צריך להפעיל את מלוא סמכותו היום, בלי הנחות סלב.

מירי רגב: אני קוראת ליועץ המשפטי לממשלה להנחות על פתיחת חקירה פלילית כנגד השופטת והחוקר-התובע, לעצור אותם, לקחת מהם את הטלפונים לבדיקה – כפי שהם עושים במערכת אכיפת החוק בכל בדיקה ובכל מעצר.

מירי רגב: ההתכתבות הזאת – זו לא התכתבות ראשונית שלהם, כפי שכתב החוקר; הם כבר שוחחו על מתווה.

מירי רגב: כאילו אין ראיות, אין הליך משפטי, אין סנגוריה; רק הוא והשופטת מסכמים מראש מהו גזר הדין.

מירי רגב: זה הליך הוגן?

מירי רגב: אני שואלת אתכם: זה בית משפט?

מירי רגב: שרת המשפטים ונשיאת בית המשפט העליון לא יכולות הבוקר להסתפק בבדיקה של נציב תלונות השופטים.

מירי רגב: זה מגוחך.

מירי רגב: זה הזוי.

מירי רגב: זה לא תואם ולא מתכתב עם חומרת האירוע.

מירי רגב: אבוי לנו אם נוסיף חטא על פשע ומערכת המשפט תטייח את האירוע החמור הזה, שמטיל צל כבד על כל המערכת המשפטית.

מירי רגב: כל מי שקורא את המסרונים – "יבקשו שלושה", "את בהחלט יכולה לתת יומיים" – מה זה?

מירי רגב: סחר בבני אדם?

מירי רגב: בחירות שלהם?

מירי רגב: שופטת ותובע שסוחרים בכבוד האדם ובחירותו במין עליצות מרושעת שכזאת, כאילו היו צעצועים חסרי ערך.

מירי רגב: לאן הגענו?

מירי רגב: חברותיי וחבריי, אין למערכת המשפט ולתביעה הכללית בכל חברה זכות קיום אלא באמון שאנחנו האזרחים נותנים לה.

מירי רגב: האמון הזה דורש היום שיקום מן היסוד.

מירי רגב: לשם כך, יש לפתוח בחקירה פלילית נגד הצמד הזה.

מירי רגב: יש גם לפתוח בחקירה מיידית של מח"ש.

מירי רגב: מי החוקרים בלהב 433 שהילכו אימים על עורך הדין ערן שחם, לדבריו, ומדוע?

מירי רגב: מה זאת אומרת "עלה לי בדם", עד שחוקרי להב 433 כמעט רצו להרביץ לי?

מירי רגב: למה עלה לך בדם?

מירי רגב: מה, הצדק עולה בדם?

מירי רגב: למה מערכת משפט צריכה להרביץ לך?

מירי רגב: כבר לא מדובר בעננה כבדה שמוטלת על כל החקירות הללו.

מירי רגב: העננה הזאת כבר מורידה מבול מסוכן על החברה כולה.

מירי רגב: אני קוראת שוב ליועץ המשפטי לממשלה לטפל בזה היום בכל החומרה הנדרשת.

מירי רגב: כמו כן, אני קוראת לכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית שתבחן את כל סוגיית החקירות.

נחמן שי: למה צריך את הכנסת?

מירי רגב: כמו כן – – –

איציק שמולי: כל תיק 4000.

מיקי רוזנטל: אני מציע שאת תעמדי בראשה.

מירי רגב: דרך אגב, רעיון מצוין – –

איציק שמולי: – – – 4000.

מירי רגב: – – ואני מבטיחה לך שאני אנער את המערכת הזאת.

נחמן שי: למה – – –

מירי רגב: אני מבטיחה לך שאני אנער את המערכת הזאת.

מיקי רוזנטל: את מגינה על ראש הממשלה המושחת.

מיקי רוזנטל: את, שלטון החוק מטריד אותך?

מיקי רוזנטל: אללה יסתור.

נחמן שי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תודה רבה.

נחמן שי: – – –

מירי רגב: ברור.

מירי רגב: הינה החבורה.

מירי רגב: הינה חבורת הצבועים – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: – – –

מירי רגב: הינה חבורת הצבועים – – –

מיקי רוזנטל: – – – איזו שטות.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מקבל מיליונים – – –

מירי רגב: אין שטות.

מירי רגב: אם את השטות הזאת היה עושה מישהו מהימין, היית מושיב את כולם במעצר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל.

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: צבוע אחד.

מיקי רוזנטל: אני אתבייש?

מירי רגב: אתה הראשון שצריך לקום ולטפל בזה.

מיקי רוזנטל: מילה לא אמרת – – –

רויטל סויד: – – – שטות – – –

מירי רגב: חבורה של צבועים.

מיקי רוזנטל: מילה לא אמרת.

מיקי רוזנטל: שופטת עשתה שטות.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה – – –

מירי רגב: חבורה של צבועים, זה מה שאתם.

מירי רגב: אם מערכת אכיפת החוק חשובה לכם, תטפל בזה אתה.

מיקי רוזנטל: – – –

מירי רגב: תטפל בזה אתה.

רויטל סויד: אנחנו גינינו.

רויטל סויד: בואי נראה אותך מגנה לקיחת שוחד.

מירי רגב: ולא רק זה – – –

רויטל סויד: לקיחת שוחד – – – של שוחד.

מירי רגב: ולא רק זה – – –

רויטל סויד: אנחנו ידענו – – – בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סויד, נא להירגע.

מירי רגב: ולא רק זה – קראתי אתמול בישיבת הממשלה להקים ועדת שרים על ההתנהלות במעצר.

מירי רגב: עבריינים – שיירקבו בכלא, אבל הם בני אדם.

נחמן שי: מצוין.

מיקי רוזנטל: מי יקבע?

מיקי רוזנטל: את תקבעי?

מירי רגב: הם בני אדם.

מירי רגב: ואני רוצה להגיד לכם משהו.

מירי רגב: משום – – –

עמר בר-לב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בר-לב, נא לשבת, חבר הכנסת בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, תודה.

מיכל רוזין: – – –

מירי רגב: משום – – –

נחמן שי: אנחנו רוצים נאמנות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין וחבר הכנסת שי, אפילו אני כבר הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להפסיק.

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: אנחנו רוצים נאמנות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, תודה.

מיקי לוי: השרה הייתה יושבת-ראש ועדת הפנים.

מירי רגב: יפה.

מירי רגב: מה עשיתי – בוא תראה כמה ביקורות פתע עשיתי.

מיקי רוזנטל: איפה הם היו כשהיית יושבת-ראש הוועדה?

מירי רגב: איזה ניעור עשיתי לבתי הכלא ולמעצר.

מיקי רוזנטל: – – –

מירי רגב: אם אתה ביקרת בבתי המשפט, בבתי כלא, בבתי מעצר, כמו שאני ביקרתי – אני רוצה לראות אותך.

מירי רגב: עבריינים צריכים להירקב אולי בכלא – –

עמר בר-לב: – – –

מירי רגב: – – אבל הם לא יכולים להיות כמו אנשים שמתייחסים אליהם בצורה לא אנושית.

מירי רגב: אתה יודע מה, מיקי?

מירי רגב: החונטה הזאת, שקורית כאן, ואתה רואה אותה כמו כולם – אתה הראשון שהיית צריך לבוא ולהגן ולראות איך עושים את זה אחרת; אתה הראשון שצריך להגיד: אנחנו רוצים משטרה חזקה, אנחנו רוצים משטרה שתוציא את הצדק.

רויטל סויד: אז למה אתם לא הולכים?

מירי רגב: אנחנו לא רוצים שיהיה כאן מצב שבבתי כלא, בבתי מעצר – –

מיקי לוי: – – –

מירי רגב: – – מתנהגים לאנשים בצורה כזאת מכוערת ולא אנושית.

קריאות: – – –

מירי רגב: אתם פשוט חבורה של צבועים, זה מה שאתם.

רויטל סויד: את מסיתה נגד המפכ"ל, והחברים שלך מסיתים נגד המפכ"ל.

מירי רגב: אני לא אמרתי מילה נגד המפכ"ל.

רויטל סויד: אז למה את לא מגנה – – –

מירי רגב: אני אומרת לך שוב – –

רויטל סויד: למה את לא מגנה את זה?

מירי רגב: – – שיש לי אמון מלא במשטרה.

מירי רגב: יש לי אמון מלא במפכ"ל.

מירי רגב: אני רוצה משטרה חזקה.

מירי רגב: אני רוצה שיהיה צדק לך, לנתניהו, לבוז'י – לכל אחד.

מירי רגב: כל אזרח במדינה הזאת זכאי לצדק.

מירי רגב: מה שקורה פה היום היה צריך, גברת סויד, להקפיץ אותך – –

רויטל סויד: הקפיץ.

מירי רגב: – – ולהגיד שאת דורשת ועדת חקירה פרלמנטרית.

רויטל סויד: את כנראה לא עוקבת – – –

מירי רגב: וחבל שאת לא אומרת את זה.

רויטל סויד: – – –

מירי רגב: חבל שאת לא אומרת את זה.

רויטל סויד: – – – אנחנו יודעים לגנות.

רויטל סויד: תדעו גם אתם לגנות – – –

מירי רגב: ההליך כולו הוא הליך מזוהם, הליך לא נקי, הליך רחוק מטוהר המידות, ואני מצפה שיהיה פה צדק אמיתי.

מירי רגב: ועכשיו להצעת החוק.

קריאות: – – –

חיים ילין: רגע, ואנחנו לא – – –

איציק שמולי: החשדות בעינם עומדים.

איציק שמולי: אל תתבלבלי.

קריאות: – – –

מירי רגב: (אומרת דברים בלדינו.

מירי רגב: )

חיים ילין: – – –

מירי רגב: (אומרת דברים בלדינו.

מירי רגב: )

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו ביידיש.

מירי רגב: ועכשיו ביידיש – אני לא טובה.

קריאות: – – –

מירי רגב: אולי בזה יעזור יולי, יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נרגענו.

יולי יואל אדלשטיין: השרה מציגה את הצעות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: ועכשיו להצעת החוק.

מירי רגב: במדרש כתוב – – –

נחמן שי: איפה הצעות החוק?

נחמן שי: איפה הצעות החוק?

מירי רגב: אני מציגה אותה.

יולי יואל אדלשטיין: הינה.

נחמן שי: – – –

מירי רגב: אני מציגה אותה.

נחמן שי: מה עם הגננת שושנה?

נחמן שי: מה עם הגננת שושנה?

מירי רגב: ומשום שאתה חבר כנסת כל כך חרוץ, בוודאי אתה יודע על איזו הצעת חוק אני מדברת – על היידיש ועל הלדינו.

נחמן שי: אני בעד.

מירי רגב: מצוין.

מירי רגב: במדרש כתוב שבזכות שלושה דברים זכה עם ישראל להיגאל ממצרים: שלא שינו את שמם, שלא שינו את מלבושם ושלא שינו את לשונם.

מירי רגב: שפת היידיש ושפת הלדינו הן שתי לשונות יהודיות ייחודיות, שהיו שגורות בפיהם של יהודים רבים ברחבי הגולה, ואשר בזכותן נשמרה הזהות התרבותית הייחודית של בנות ובני עמנו בפזורה על כל גווניה ומקורותיה השונים.

מירי רגב: 70 שנים לאחר הקמת המדינה, ולאחר שיהודים רבים עלו ארצה מכל רחבי התפוצות, ישנן קהילות רבות שעדיין שפות ותרבויות אלו הן שורשיהן ומקורות ההשראה שלהן.

מירי רגב: תרבויות אלה הצמיחו לנו את הפסיפס הלשוני הרבגוני שלנו.

מירי רגב: בלשונותיהן כבר כתבו את נכסי צאן ברזל שלנו בגלות אשכנז ובגלות ספרד.

מירי רגב: לאחרונה התבשרנו כי הוחלט במדריד על הקמת אקדמיה ללדינו שתפעל בישראל.

מירי רגב: הקמתה של האקדמיה תסייע למנף את הפצתה של תרבות הלדינו ולפתוח אותה לקהלים חדשים שהם צאצאיהם של בנות ובני תור הזהב בספרד.

מירי רגב: תיאטרון היידישפיל בישראל, יחד עם הרשות הלאומית לתרבות היידיש – שבשניהם תומך משרדי – הם שופר לתרבות העשירה של היידיש, וגם את פעילותם המבורכת אנחנו מעודדים ומחזקים.

מירי רגב: משרדי מחזק רשויות אלו לצד הגדלת תקציבי המורשת השונים בלמעלה מ-7 מיליון שקלים בשלוש השנים האחרונות.

מירי רגב: מרכזי המורשת והחזנות זכו מאז כניסתי לתפקיד לעדנה ולפריחה מתוך תפיסת עולם שהיא בבחינת "דע מאין באת ולאן אתה הולך".

מירי רגב: המורשת והמסורת שלנו מייצגות את העבר שלנו, אך במידה רבה גם מעצבות את עתידנו.

מירי רגב: מתוך מקום של כבוד והוקרה ללשונות ותרבויות אלו, ועל מנת שרשויות היידיש והלדינו תוכלנה להרחיב את פעולתן, בהצעת החוק מוצע להכיר ברשויות אלו כמוסד ציבורי לעניין סעיף 9(2) לפקודת מס הכנסה – מעמד המקנה להם פטור ממס ויאפשר לרשויות הללו לבקש אישור לפי סעיף 46 לפקודת מס הכנסה.

מירי רגב: מוצע כי מועצת הרשות תקבע נוהל לקבלת תרומות אשר יאושר בשני המשרדים – משרד התרבות והספורט ומשרד האוצר ועל ידי השרים הרלוונטיים.

מירי רגב: כמו כן, מוצע לקבוע כי שימוש בכספי תרומות, מעבר לתקציב השנתי של הרשות הממומן מתקציב המדינה, יחייב אישור כתקציב נוסף, תוך מתן הודעה לשר, ואם התרומה מתקבלת מגוף מבוקר – תוך מתן הודעה לשר האוצר וליועץ המשפטי הרלוונטי, כמובן.

מירי רגב: אבקש את תמיכתם בתיקון חוק חשוב זה, שיחזק את הרשויות, לדינו ויידיש, ויאפשר להן, בין השאר, לפתוח צוהר לדורות הבאים לקסם התרבותי המגולם בשתי הלשונות.

מירי רגב: חג פורים שמח.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

מיקי רוזנטל: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת רוזנטל.

מירי רגב: אתה יודע מה אומרים?

יצחק וקנין: תודה לשרה מירי רגב.

מיקי רוזנטל: המדינה מסריחה מהראש.

מיקי רוזנטל: זה היה התרגום – – –

יצחק וקנין: תודה לשרה מירי רגב, שרת התרבות.

יצחק וקנין: כאמור, חברי הכנסת, הדיון הוא דיון משולב.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו; סאלח סעד – איננו; אורלי לוי אבקסיס – איננה; מירב בן ארי – איננה.

יצחק וקנין: יהודה גליק – איננו.

יהודה גליק: – – –

יצחק וקנין: אוה, יהודה, סליחה.

יצחק וקנין: מתנצל.

יצחק וקנין: מתנצל בפניך, אדוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יהודה גליק, שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: גברתי השרה היקרה והאהובה, אדוני היושב-ראש, מזכירת הכנסת, חבריי וחברותיי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, מכיוון שהאווירה קצת לוהטת כאן, ומכיוון שיש טענות שהכנסת לעיתים מנותקת ממה שקורה בציבור, אני רוצה בכל זאת לצעוד עם מה שהציבור עוסק בו השבוע.

יהודה גליק: אז אני רוצה לספר לכם סקופ.

יהודה גליק: לאחרונה התגלה בירושלים כד ובתוכו מגילות עתיקות.

יהודה גליק: בין השאר, בתוכו שלוש מגילות של קטעים עתיקים שנקראים "קטעי הקטנות".

יהודה גליק: הראשון הולך כך: "השפן הקטן שכח לסגור הדלת, הצטנן המסכן וקיבל נזלת, לה לה לה אפצ'י, לה לה לה אפצ'י"; הקטע השני הוא הקטן השני: "יונתן הקטן רץ בבוקר אל הגן, טיפס על העץ אפרוחים חיפש, אוי ואבוי לו לשובב, חור גדול במכנסיו, התגלגל המסכן ועונשו קיבל"; הקטן השלישי: "ליצן קטן שלי, אולי תרקוד איתי, ליצן קטן נחמד, רוקד עם כל אחד".

יהודה גליק: רבותיי, יש אנשים שהם שפנים, בורחים הביתה.

יהודה גליק: תמיד הם שוכחים לסגור את הדלת, ולכן הם נענשים ומקבלים נזלת, והם זועקים אפצ'י.

יהודה גליק: לפעמים יש את הילד השובב, משתולל, מחפש, ולפעמים הוא גם מטפס על עצים גבוהים כדי לחפש כל מיני אפרוחים, אבל גם הוא מתגלגל.

יהודה גליק: אבל לעומתם, הליצן הקטן, שליבו פתוח לרקוד עם כל אחד, שליבו רחב ומקבל כל אחד בסבר פנים יפות, הוא בהחלט ליצן שכל אחד ירצה לחבק ולשמוח איתו.

יהודה גליק: חבריי היקרים, אי-אפשר שהבית הזה יהיה מנותק מהעם, יהיה כל כך כבד ועסוק במלחמות.

יהודה גליק: שיהיה לכולנו פורים שמח.

יצחק וקנין: קצר ולעניין.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת סאלח סעד, ואחריו – מיכל רוזין.

יצחק וקנין: אני סגרתי את הרשימה, רבותיי.

יצחק וקנין: להוסיף אותך?

יצחק וקנין: אני אוסיף אותך.

יצחק וקנין: אני סוגר את הרשימה.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים יהיה מאיר כהן.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, תודה על זה שאפשרת לי, פשוט הייתי בחוץ.

סאלח סעד: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני בעד הצעת החוק הזאת, הכול בסדר.

סאלח סעד: אני דווקא רוצה לדבר על המסרונים המפורסמים.

סאלח סעד: אנחנו שמחים שחברינו בקואליציה מבינים שיש לטפל בהתנהלות לא תקינה ולא הוגנת של עובדי ציבור.

סאלח סעד: זה בסדר, הכול בסדר.

סאלח סעד: אבל צריך להיות ברור, מימין ומשמאל: התנהגות בעייתית של שופט בניגוד להנחיות פוסלת את השופט, אבל היא לא מטהרת את החשודים ולא פוסלת את מערכת המשפט בישראל.

סאלח סעד: אני סמוך ובטוח שמערכת המשפט תקיא מתוכה – לאחר בדיקה – את מי שסרח, כפי שהציבור והכנסת נקיא מתוכנו את מי שמכר את המדינה למקורבים שלו ופגע באופן שיטתי באינטרסים של הציבור, ועושה הכול כדי להחליש את מערכת אכיפת החוק.

סאלח סעד: אגב, שאלת הלול והתרנגול בליכוד – התרנגולות בליכוד – אני מבין שכשזה משרת את האינטרסים שלכם להגן על מנהיג הכת נתניהו ועל מקורביו, פתאום ההדלפות, ההקלטות, חדירה לפרטיות של עובדי ציבור זה משהו שהוא מקובל, מקובל עליכם.

סאלח סעד: האג'נדה פתאום היא שאין אג'נדה.

סאלח סעד: אז ריבונו של עולם, צריך להתעורר.

סאלח סעד: אצלנו, במחנה הציוני, בניגוד אליכם, מגנים אנשי ציבור ועובדי ציבור שסרחו, מימין ומשמאל, ומברכים כל מי שיעביר מידע לגורמי האכיפה על התנהלות לא תקינה, שפוגעת בערכי הדמוקרטיה ובשוויון בפני החוק.

סאלח סעד: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד השרה, חבל שאת בטלפון ולא מקשיבה לדיון, כי הדיון חשוב.

מירי רגב: אני אישה, אני יכולה גם וגם.

מיכל רוזין: ועדיין, לא אמורים לדבר בטלפון במליאה, אבל זה כבר לבחירתך וקשור לסגן היושב-ראש ולניהול הישיבה.

מיכל רוזין: לצערי הרב, הצביעות חוגגת.

מיכל רוזין: ואני יודעת מה את עשית בנושא אסירים ואני יודעת שפעלת בנושא הזה ועדיין, הקפיצה הזאת סביב הפשפשים במעצר – פתאום נזעקו כולם: עד כמה הפשפשים במעצר, ואיך יכול להיות שאדם נשאר יום אחד במעצר אולי יותר ממה שהיה צריך.

מיכל רוזין: פתאום כולם קפצו – רק כשמדובר בצווארון לבן; רק כשמדובר באמת בסביבת נתניהו.

מיכל רוזין: אף אחד לא קפץ כשמדובר, חס וחלילה, על פלסטינים – בין שהם אזרחי המדינה ובין שלא, שיושבים חודשים במעצר בלי משפט; אף אחד לא קפץ על ילדות וילדים שיושבים במעצר למעלה מחודש, נערים ונערות שנלקחים ויושבים במעצר.

מיכל רוזין: אף אחד לא קופץ על זה.

מיכל רוזין: הכול בסדר.

מיכל רוזין: אף אחד לא בודק את התנאים שבהם הם שוהים.

מיכל רוזין: הכול מצוין.

מיכל רוזין: רק כשזה מגיע באמת לסביבת נתניהו וזה מתקשר לכם לחקירות, ואוי אוי אוי, מה עושים פה, ויש פה הקלטה, והכול מושחת, וכולם מושחתים.

מיכל רוזין: אז לסיום אני אגיד לך, סביב הצעת החוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש, שמאוד מאוד חשובה לי: דריימנישט פאשייניק אין קופ.

יצחק וקנין: תודה למיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, ו-24 שניות – אתה נהנה ממה שהשאירה מיכל.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, כולי התפעמות והתרגשות לשמע דבריה של השרה המכובדה על הסכנה הטמונה לדמוקרטיה הישראלית באותה פרשה – פרשת השופטת ואיש ניירות הערך.

זוהיר בהלול: אבל אינני יודע, אם בענייני טוהר מידות וסכנה לדמוקרטיה עסקינן, הרי אתם צריכים להיות הראשונים, גברתי השרה המכובדה, לבקש את מלוא האמון במשטרת ישראל כאשר היא חוקרת את תיק 1000, את תיק 2000, את תיק 3000 ואת תיק 4000 כנגד ראש הממשלה.

זוהיר בהלול: במקום זאת, אתם יוצאים במסע הרס נגד המפכ"ל ונגד המשטרה ונגד שלטונות החוק.

זוהיר בהלול: אז אי-אפשר במוסר כפול, עם כל הכבוד.

זוהיר בהלול: אתם לא יכולים לגייס את המוסר הכפול הזה לטובתכם, וכאשר יש חקירות על שחיתות בממלכה של בנימין נתניהו – שתיקת הכבשים, או מנגד, אתם יוצאים להתקפה קשה כנגד שלטון החוק במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אז אדוני היושב-ראש, אני תמה מדוע לא מדברים מילה אחת ברגעים האלה על השחיתות הפושה בממסד הפוליטי הישראלי בראשותו של בנימין נתניהו והימין הישראלי.

מירי רגב: איזו שחיתות, איזו שחיתות – – –

זוהיר בהלול: אם מדברים על סכנה לדמוקרטיה הישראלית, אז בבקשה, שידברו על סדרת החוקים הבלתי-גמורה, האנטי-דמוקרטית, על בסיס כמעט שבועי, על תקן כמעט קבוע בכנסת ישראל כנגד מדינה שהתפארה בדמוקרטיה שלה – והם עושים בדיוק את ההפך.

זוהיר בהלול: אז אנא, מכאן, מהפודיום הזה אני פונה אליכם: הסירו את ידיכם מהזדמנות הפז שנקרתה בידיכם בימים האחרונים.

זוהיר בהלול: הדבר הזה יטופל בערכאות המשפטיות, אבל אתם, אל תמשיכו כמנהגכם בארץ הקודש ואל תמיתו את מה שיש לנו בידיים.

זוהיר בהלול: אתם רודפים באופן גזעני ביותר את המיעוט הערבי, אתם תומכים בצורה בלתי מובנת בחוקים האנטי-דמוקרטיים, ואתם בסופו של דבר מדברים על הסכנה כנגד הדמוקרטיה.

זוהיר בהלול: אז אנא, פשפשו בידיכם לפני שתעלו את הדברים על לשונותיכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוסי רז, ואחריו – תמר זנדברג.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, הצעות החוק האלה הן הצעות חוק טובות, אבל כיוון שהשרה לא כל כך דיברה עליהן אלא על משהו אחר, גם אני רוצה להתייחס אליו.

מוסי רז: אתמול נחשפו מעשים קשים ביותר בבית המשפט.

מוסי רז: הרי לא יעלה על הדעת, לא ניתן לקבל, ששופטת תתאם עם חוקר, שופטת תתאם עם תובע או עם כל אחד אחר דברים לגבי משפט שבו היא יושבת.

מוסי רז: ברור שהדברים האלה הם קשים ביותר, וטוב שננקטה פעולה מהירה, ויכול להיות שאפילו פעולה משמעתית איננה מספיקה ואפשר לבדוק גם פעולה פלילית.

מוסי רז: כל הדברים האלה נכונים.

מוסי רז: אבל יש דברים שאסור לשכוח.

מוסי רז: אסור לשכוח שמדובר פה בפרשה אמיתית, ומעשים קשים של השופטת ו/או החוקר ו/או כל אחד אחר לא הופכים את החשודים לזכאים, כמו גם לא לאשמים.

מוסי רז: אבל הדבר המדהים שקרה פה היום הוא שעמדה כאן שרה לפני כמה דקות ודיברה על פרשת קו 300.

מוסי רז: ואני בדקתי טוב באינטרנט לראות אם פספסתי: האם אתמול אנשים מטעם מדינת ישראל הלכו ורצחו שבויים?

מוסי רז: גיליתי שלא.

מוסי רז: הלכתי לבדוק אם פספסתי:

מוסי רז: האם אתמול אנשים מטעם מדינת ישראל ניסו לטפול על אלוף בצה"ל דברים שלא עשה?

מוסי רז: גיליתי שלא.

מוסי רז: הלכתי לבדוק ורציתי לראות אם רשויות החקירה במדינת ישראל אתמול העלימו מידע כלשהו, וגיליתי שבדיוק הפוך – גילו פרשה חמורה וטיפלו בה.

מוסי רז: אז השרה משווה את זה לקו 300, שבה רצחו שבויים, שבה ניסו להפליל אנשים שנתנו את חייהם למען המדינה הזאת במעשים שהם לא עשו?

מוסי רז: זו ההשוואה שנעשית פה בכנסת וכל הכנסת שותקת?

מוסי רז: אני לא מצליח להבין את הדבר הזה, פשוט לא מצליח להבין.

מוסי רז: אפשר היום, באווירה הציבורית מהליכוד, להגיד כלפי בתי המשפט כל דבר.

מוסי רז: עוד שנייה יגידו שהשופטת גם רצחה שבויים, ושופט אחר העליל על אנשים בצה"ל או אזרחים או בשב"כ.

מוסי רז: מה זה הדבר הזה?

מוסי רז: פשוט בושה וחרפה, מה שהיה כאן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: אם לא תהיה – עיסאווי פריג', ואם גם הוא לא יהיה – נחמן שי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השרה רגב עמדה כאן על דוכן לפני כמה דקות וטענה כי יש להקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

מיקי לוי: אז השרה רגב, תקימו, מי מפריע לכם?

מיקי לוי: הרי יש לכם רוב.

מיקי לוי: תביאו את זה להצבעה.

מיקי לוי: עשר דקות עבודה בסך הכול ותקימו ועדת חקירה פרלמנטרית, אם אתם חושבים שזה אכן המקום להקים ועדת חקירה.

מיקי לוי: לעצם העניין, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, החלפת המסרונים בין התובע לבין השופטת מיותרת, אינה ראויה, לא במקום, ראויה לגינוי – כל הדברים הרגילים שאני יכול להגיד על העניין הזה.

ענת ברקו: – – –

מיקי לוי: ממש לא.

מיקי לוי: אבל אתם לוקחים זאת – – –

ענת ברקו: – – –

מיקי לוי: אבל בבקשה, אם אתם חושבים שזה פלילי, חברתי – –

ענת ברקו: אני שואלת.

מיקי לוי: – – ענת, חברת – –

ענת ברקו: – – – משטרה – – –

מיקי לוי: – – הכנסת ברקו, בבקשה, שמישהו מכם יתייצב היום בתחנת המשטרה ויגיש תלונה.

מיקי לוי: תהפכו את זה, אבל אל תברברו סתם.

מיקי לוי: תעשו מעשה.

מיקי לוי: היום פורסמו חלופות כל המסרונים, הכול פורסם, ואני חייב להגיד שכל דבר שראוי להגיד לגבי המסרונים – ראוי לגינוי, אבל ממש ממש לא כצעקתה.

מיקי לוי: אם פרסום כל המסרונים – – –

ענת ברקו: – – –

מיקי לוי: תקשיבי.

מיקי לוי: אם פרסום כל המסרונים הוכיחו כי החוקר מהרשות לניירות הערך רצה להקל, להקל בתנאי המעצר – –

ענת ברקו: – – –

מיקי לוי: – – בניגוד לעמדת המשטרה – –

ענת ברקו: – – –

מיקי לוי: – – אז על מה הצעקה?

מיקי לוי: והדגשתי שאני לא מסכים עם זה.

מיקי לוי: אני מדגיש כי איני מסכים לחלופת המסרונים, כי יש בזה טעם לפגם, אבל הם רחוקים שנות אור מאירוע קו 300, שם הייתי כקצין באירוע הזה.

מיקי לוי: אז גברתי, היסטוריה צבאית אני קצת יודע, אולי כמוך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, דבר מה נוסף: המסרונים – שתדעו כולם – הוחלפו טרם הדיון, טרם נכנסו לאולמה של השופטת – – –

ענת ברקו: – – – מה יהיה בדיון – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: ענת, המסרונים הוחלפו טרם הדיון – ואמרתי, אני לא מסכים איתם, הם ראויים לגינוי, הכול, הכול, הכול – – –

ענת ברקו: זה הגינוי בעיניך?

מיקי לוי: מה?

ענת ברקו: אז תגנה – – –

מיקי לוי: מה את רוצה שאני אגיד, אחתוך ורידים?

מירי רגב: – – – הגינוי.

מירי רגב: אתה, אתה – – – החוק והסדר – – –

מיקי לוי: אני מגנה – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לי כמה דברים – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני מגנה – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני מגנה.

מיקי לוי: רגע, אדוני מרשה לי לעמוד על הדוכן ולצעוק "אני מגנה"?

מיקי לוי: מה?

יצחק וקנין: אתה בינתיים על הדוכן.

מיקי רוזנטל: ההבדל בינו ובינך הוא שהוא מגנה באמת ואתם רוצים להציל את ביבי, וזה לא יעזור לכם.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני לא מבין.

מיקי לוי: אבל בואי, את חושבת שזה ראוי – תבואו, תקימו ועדת חקירה פרלמנטרית – אבל אני אומר לכם גם שזה רחוק מפלילי – –

איציק שמולי: זה יהיה משפט שדה.

מיקי לוי: – – ואני גם אומר לכם עוד דבר: כל המסרונים שפורסמו היום הוכיחו שזה היה – –

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: הינה, דקה, אדוני, חצי דקה.

מיקי לוי: – – בטרם היכנסם לאולם.

מיקי לוי: בטרם.

מיקי לוי: בטרם.

מיקי לוי: ואני אומר לך, החוקר רצה לשחרר אותם מוקדם, בניגוד להחלטה.

מיקי לוי: תעשו לנו טובה, תורידו את הלהבות, תורידו את החמוצים, תורידו את השמאלנים.

מיקי לוי: תרגיעו, אנחנו צריכים לחיות יחד בארץ הזאת.

מיקי לוי: מה אתם עושים, שופכים שמן למדורה כל הזמן?

מיקי לוי: אין כבאי במדינת ישראל שיכול לכבות את האש הזאת – –

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: – – מלבד היועץ המשפטי לממשלה.

מיקי לוי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעל כהן-פארן – איננה; עיסאווי פריג' – מוותר; נחמן שי, שלוש דקות, אדוני, ואחריך – איציק שמולי, אם ירצה לדבר.

נחמן שי: הוא ידבר, הוא ידבר.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברותיי מנשים עושות שלום, שמלוות אותנו כל יום שני, ומלחמתן ראויה להערצה בלתי מוגבלת.

מיקי לוי: נחמן, דבר חופשי.

נחמן שי: נדבר חופשי, כי השרה פרשה – למילואים.

נחמן שי: טוב, אז תשים לי שעון נצחי, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: הוא נתן לך – – –

מיקי לוי: איך לא נפל בחלקי?

מיקי לוי: נפל בחלקך.

נחמן שי: טוב, אני לא יודע איפה היא מסתתרת.

נחמן שי: באמת, לצורך העניין הזה זה לא חשוב.

נחמן שי: תראו, חברים, זרקו לאוויר – – –

יצחק וקנין: הזמן הוא זמן, ואני לא נותן יותר משלוש דקות.

נחמן שי: זרקו לאוויר את קו 300 – זרקו, וכל החיים הסתדרו פתאום.

נחמן שי: אז אני רוצה לומר את זה לחברתי השרה רגב ולכל האחרים שדיברו על קו 300 בתור מומחים לכל דבר.

נחמן שי: אז אני, בעוונותיי, הייתי במקום ההוא וליוויתי את הפרשה הזאת לאורך אותה תקופה, ואחר כך גם לאורך שנים, ולמדתי וחקרתי אותה.

נחמן שי: פרשת קו 300 היא לא האירוע הספציפי המסוים ההוא שבו נרצחו שני טרוריסטים על ידי חוקרי שב"כ.

נחמן שי: לא, היא הרבה יותר מורכבת.

נחמן שי: וכשאני השוויתי את מה שקרה פה לפרשת קו 300, התכוונתי למכלול – לכל מה שקרה מאותו רגע לאורך שנים במדינת ישראל.

נחמן שי: כשמסתכלים על התמונה הכוללת, אז רואים את הדמיון.

נחמן שי: לא הנקודה המסוימת הזאת.

נחמן שי: נכון, קרה מה שנאמר.

נחמן שי: זה לא זו.

נחמן שי: הפרשה היא איך מדינת ישראל נהגה והתנהגה במשך שנים בחומר הנפץ הזה ששמו פרשת קו 300 – איך זה עבר בפרקליטות, איך זה עבר אצל היועץ המשפטי לממשלה, איך זה עבר אצל ראש הממשלה, אצל ממלא מקומו, מה עשה הנשיא, מה קרה בשב"כ, מה קרה בצה"ל, מה קרה בתקשורת.

נחמן שי: כל אותן מערכות, כל אותם שחקנים שאנחנו רואים עכשיו, היו גם אז.

נחמן שי: כולם שיחקו.

נחמן שי: ויש דמיון רב בעובדה שהתגלה ריקבון באותן מערכות באותה תקופה, כמו שגילינו עכשיו.

נחמן שי: בדיוק אותו דבר.

נחמן שי: גם עכשיו, ההתפתחויות השונות מלמדות על ריקבון בצה"ל ועל ריקבון במערכת הממשלתית ועל ריקבון במערכת המשפט ועל ריקבון בתקשורת – כן, בתקשורת, שאני אוהב אותה כל כך – וכן הלאה.

נחמן שי: וזה הדמיון.

נחמן שי: זה לא אירוע, זו תופעה, ואת התופעה הזאת אנחנו צריכים ללמוד, ומהתופעה הזאת אנחנו צריכים לברוח, ואת התופעה הזאת אנחנו צריכים לעקור מתוך החברה הישראלית.

נחמן שי: זה האתגר שבפנינו, ולכן זו פרשת קו 300 מספר שתיים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אין שום ספק שאתמול קרה דבר חמור מאוד.

איציק שמולי: אתמול האמון הציבורי במערכת המשפט ובמערכת אכיפת החוק, האמון הזה חטף מכה חזקה מאוד, אולי חסרת תקדים.

איציק שמולי: ואין שום ספק שמה שהזדהם זה לא רק האירוע הנקודתי – הדיון הנקודתי שהיה באולם של השופטת – אלא חלילה חלילה, ההשלכות הן רחבות יותר, ואין שום ספק שהן גם מקרינות על מערכת המשפט כולה.

איציק שמולי: במערכת משפט ואכיפת חוק שקורים בה דברים כאלה, כמובן אי-אפשר לדבר לא על משפט, לא על אמון, לא על צדק, לא על שום דבר מהדברים האלה.

איציק שמולי: לכן, כמובן שיש לחקור לעומק ולפרסם לציבור בשקיפות מלאה את מלוא הממצאים – גם באופן קונקרטי על מה שקרה אתמול, אבל גם בהקשרים רחבים יותר.

איציק שמולי: שמענו היום טענות בחלק מכלי התקשורת, שבהם כל מיני לשעברים עלו ואמרו: יש יותר ממקרה אחד, הדברים האלה קורים.

איציק שמולי: לכן, גם בהקשרים רחבים הדברים האלה חייבים להיבדק.

איציק שמולי: ועדיין, חייבים להזכיר כאן שני דברים – כי אני רואה שהרבה מאוד חברים בקואליציה תופסים גל, כמו שאומרים, אז צריך להזכיר שהדברים החמורים שקרו אתמול והתגלו אתמול לא ממעיטים ולא מבטלים ולא מוחקים את החשדות החמורים מאוד שקיימים עדיין בתיק 4000, בתיק בזק – חשדות חמורים שמגיעים עד לכדי חשד בשוחד ברמה הגבוהה ביותר.

איציק שמולי: על זה אנחנו מדברים.

איציק שמולי: ודבר נוסף, אדוני היושב-ראש, ראוי להזכיר גם עכשיו שמערכות אכיפת החוק ומערכת בתי המשפט במדינת ישראל – –

יצחק וקנין: תודה.

איציק שמולי: – – המערכות האלה טובות, מקצועיות, ישרות, ויש למדינת ישראל הרבה מאוד במה להתגאות בהן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומרים שקרה דבר חמור מאוד אתמול.

ישראל אייכלר: בגתן ותרש, שומרי הסף, הופתעו.

ישראל אייכלר: הם לא ידעו שמרדכי יגלה את כל מה שהם קושרים ביניהם.

ישראל אייכלר: אני חושב שאתמול קרה דבר חשוב מאוד בישראל.

ישראל אייכלר: התברר שמה שאזרחים רגילים פשוטים יודעים שנים רבות – שכשמגיעים, בעיקר למעצרים, הכול סגור מראש בין החוקרים לשופטים.

ישראל אייכלר: עורכי דין בקושי יכולים לפתוח את הפה, מייד: כמה אתם רוצים?

ישראל אייכלר: שישה ימים; נותנים להם רק ארבעה.

ישראל אייכלר: זה מסוכם מראש.

ישראל אייכלר: זה ידוע לכל באי שערי בתי המשפט.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר כשמדובר בפושעים שרוצחים אנשים ברחובות או מפוצצים מכוניות – שאז אני מבין שצריך לעצור לצורכי חקירה.

ישראל אייכלר: אני אפילו לא מדבר על ראש ממשלה ועל משפטים מפורסמים.

ישראל אייכלר: אבל אני שואל: כאשר כבר כולם יודעים שכל התיקים שנתפרים לראש הממשלה זה כדי לחולל הפיכה שלטונית על ידי המשטרה, התקשורת ומערכת המשפט – אחרי כל זה, כשזה מתגלה, אני חושב דווקא על האזרחים הפשוטים שמובלים למעצרים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר – מהזיכרון אני מצטט – שהיה נשיא – – –

איילת נחמיאס ורבין: רבּ אייכלר, איך אתה יודע שכל התיקים נתפרים?

ישראל אייכלר: היה נשיא בשם חיים הרצוג, כבר הרבה זמן – אני זוכר שהוא אמר ברדיו אז שרוב המעצרים שלא מגיעים לכדי כתב אישום או לידי הרשעה הם מעצרי שווא.

ישראל אייכלר: הוא זעק אז נגד היד הקלה במעצרים האלה.

ישראל אייכלר: שוללים מאנשים את הזכות לחירות, הדבר הבסיסי ביותר, לא בשל צורכי חקירה – –

מיכל רוזין: – – –

ישראל אייכלר: – – אלא כדי לשבור אותם.

ישראל אייכלר: ואני לא מדבר על ראש הממשלה – אתם לא צריכים לצעוק – אני מדבר על האזרח הרגיל שבוחר בכם ובוחר בכל משפחה – – –

מיכל רוזין: – – – מעניין שרק כשזה קשור לראש הממשלה אתה מדבר.

איילת נחמיאס ורבין: רבּ אייכלר – – –

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדובר.

איציק שמולי: איפה הייתה תפירת תיקים?

יצחק וקנין: זה לא מוצא חן בעיניכם?

יצחק וקנין: אנא מכם, זכותו לומר מה שהוא חושב גם כשזה לא מוצא חן בעיניכם.

איציק שמולי: איפה – – – התיקים?

איילת נחמיאס ורבין: – – – הרב אייכלר, איך הוא אומר שכל התיקים נתפרים?

איילת נחמיאס ורבין: זה עניין חמור.

יצחק וקנין: איילת, את תכף עולה – –

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד חמור.

יצחק וקנין: – – תהיה לך רשות דיבור – –

מיכל רוזין: הצביעות – – –

יצחק וקנין: – – תאמרי את כל מה שאת רוצה, ואני אשמור על זכותך לומר את זה בנחת.

נחמן שי: חוץ מהישיבות, אתה תוקף את כל הממסד במדינת ישראל.

נחמן שי: כל דבר לא טוב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, אתה עמדת פה, ואף אחד לא הפריע לך.

נחמן שי: – – –

יצחק וקנין: אף אחד לא הפריע לך.

יצחק וקנין: זה לא מוצא חן בעיניך מה שהוא אומר – – –

יוסי יונה: הוא לא קומם אף אחד.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מודה לחברים שנתנו לי אתנחתה, שתוכל להוסיף לי דקה לפחות.

יצחק וקנין: אני אוסיף לך על כל דקה שהפריעו לך.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: אני מבקש, יש בכנסת מספיק עורכי דין שיודעים שמה שאני אומר זה קושט דברי אמת, שבעיקר במעצרים דברים סגורים מראש, והשופט לא שומע לעורכי הדין של העצורים אלא שומע לחוקרים.

מיכל רוזין: איפה היית עד היום?

ישראל אייכלר: זה כמעט אפריורי.

ישראל אייכלר: אני לא אומר שאין מקרים, שיש שופט אחד בסדום שלא שומע מהחוקר.

ישראל אייכלר: רוב המעצרים נעשים כדי לשבור את העצורים, ולא כדי לקיים את החקירה.

ישראל אייכלר: זה מה שצעקו האנשים – שבמקרה הזה, שזה אנשים מפורסמים, אז כולם יודעים על הפשפשים, כולם יודעים על הסבל הנורא, אבל מה קורה עם כל האזרחים הרגילים שנופלים למקומות האלה?

ישראל אייכלר: אף אחד לא שומע על כל הפשפשים שלהם, ואלה אותם פשפשים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם, רבותיי – – –

מיקי לוי: מאיפה אתה יודע את זה?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: לא יעזור לכם, "מקום המשפט שמה הרשע", אמר קהלת; במקום שאין יראת אלוקים, במקום ששופט, אין לו מורא שמיים, אין לו שום אינטרס אלא אינטרס לשרת את המערכת, שהיא מושחתת מכף רגל ועד ראש.

ישראל אייכלר: כן.

איציק שמולי: איזה שטויות.

מיקי לוי: בושה.

יצחק וקנין: תודה – – –

ישראל אייכלר: אתה בושה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, תודה.

ישראל אייכלר: אני אגיד לך פעם מילה עליך שאתה לא תוכל לצאת לרחוב.

ישראל אייכלר: תיזהר לך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אני מתאפק מלהגיד עליך.

ישראל אייכלר: יש לך עבר מספיק גדול.

ישראל אייכלר: אפשר להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: בושה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני חושב שגם כשנאמרים דברים קשים – גם לי קשה לשמוע דברים כשאני יושב פה, אבל אין ברירה – זכות הדיבור היא של חבר הכנסת אייכלר ושל כל חבר כנסת אחר.

יצחק וקנין: גם דב חנין עכשיו יעלה ויאמר את אשר על ליבו.

יצחק וקנין: גם כשזה לא ימצא חן בעיניי, נקשיב לו.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ברכות לנשים עושות שלום, שממשיכות ללוות אותנו במליאת הכנסת.

דב חנין: כל הכבוד לכן.

דב חנין: תמשיכו להגיע.

דב חנין: אל תתייאשו מהכנסת; אל תתייאשו מהשינוי.

דב חנין: אנחנו ביחד נעשה פה גם שינוי, וגם שלום.

דב חנין: תודה רבה לכן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני דווקא רוצה לפתוח במשהו שאתה תאהב לשמוע.

דב חנין: בתלמוד בבלי נכתב שאלכסנדר ינאי אמר על ערש מותו לאישתו שלומציון, אל תתייראי מאלה שהם פרושים ומאלה שאינם פרושים – –

יצחק וקנין: תתייראי מהצבועים.

דב חנין: יפה מאוד.

דב חנין: – – אלא רק מהצבועים, אותם אלה שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפינחס.

דב חנין: הצבועים הם האנשים המסוכנים ביותר.

דב חנין: ואני רוצה להגיד לכם, הצבועים היום נמצאים במקום מאוד מוגדר: הם יושבים מסביב לשולחן הזה כאן, שמתחתיי – כשהם מגיעים.

דב חנין: ממשלת ישראל היא ממשלת הצבועים.

דב חנין: איך אני יודע?

דב חנין: כי אני קורא את ההחלטות שלהם השבוע ואני משווה אותן להתבטאויות שלהם השבוע.

דב חנין: בהתבטאויות אני שומע: איזה כאב, איזה צער על פשפשים בבתי הכלא שעקצו את אחד הנחקרים – וכמובן, אני מוחה על כך.

דב חנין: אני חושב שאסור שיהיו פשפשים בבתי הסוהר.

דב חנין: אבל באותו יום שצועקים ובוכים על הפשפשים בבתי הסוהר, הם דוחים כמעט בעשור את היישום של חוק תנאי כליאה הולמים, את היישום של החלטת בג"ץ על שטח מחיה הולם בבתי הסוהר.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, עמיתיי חברי הכנסת:

דב חנין: החוק של תנאי כליאה הולמים הוא חוק שהעברתי בשנת 2012.

דב חנין: השופט אליקים רובינשטיין קבע שצריך לממש את החוק הזה גם בשטח מחיה הולם לפני יותר משנה וחצי.

דב חנין: הממשלה גוררת רגליים, ועכשיו רוצה להציע לנו לגרור רגליים עוד עשר שנים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, אני לא לוקח לך מהזמן.

יצחק וקנין: לפני כמה ימים אמר השר גלעד ארדן שהוא לא יכול לממש את שינוי תנאי הכליאה בגלל שאין לו מספיק תקציב.

יצחק וקנין: הוא אמר את זה פה.

דב חנין: נכון, כי הממשלה הזאת מביאה תקציב שמתעלם לגמרי מהצורך לממש תנאי כליאה הולמים בבתי הסוהר.

דב חנין: לכן, אני אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת: בהחלט בהחלט יש מה לחשוש מהממשלה הזאת.

דב חנין: יש מה לחשוש מהממשלה הזאת לא רק בגלל מעשיה הרעים ולא רק בגלל סכנותיה, אלא בגלל הצביעות העמוקה שלה.

דב חנין: איך ייתכן?

דב חנין: איזה אומץ, איזה עוז, יש לאנשים האלה לדבר על תנאי מעצר בבתי הכלא ולהשאיר את אלפי האסירים במדינת ישראל בתנאי כליאה לא הולמים – בניגוד לחוק, בניגוד להחלטת בג"ץ – עוד שנים רבות.

דב חנין: זה פשוט, כי באמת לא אכפת לכם.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת נורית קורן – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה יודע שאתה רשום?

יצחק וקנין: שמתי לב עכשיו שאתה ברשימה גם בלי התוספת.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חברת הכנסת עליזה לביא, לרשותך.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: הקשבתי לדברי השרה והצטערתי מאוד לראות שבמקום לבוא ואולי לתת אווירה אופטימית אחרי הלילה הנורא שכולנו שמענו עליו ונחשפנו לו – אני לא מצליחה, אדוני, להבין איך שופטת בישראל בכלל משיבה.

עליזה לביא: איפה מתחיל הקשר בין חוקר לשופטת?

עליזה לביא: ואיך מקבלים את זה כמובן מאליו?

עליזה לביא: זאת שערורייה נוראה, אבל אין בה שום – כמה שהיא קשה מאוד, קשה מאוד – כן, אני קוראת לשרת המשפטים ולנשיאת בית המשפט העליון לפטר, משום שצריך לבוא ולומר: די; אבל אין בזה כדי לכסות על הפרשיות שאנחנו שומעים עליהן פה חדשות לבקרים.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים פה באמצע חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש ותרבות הלדינו.

עליזה לביא: אלפי שנים ידענו לשמור על נורמות, ועל שייכות, ועל קשר ועל אמונה, ובתוך מה אנחנו נמצאים?

עליזה לביא: ואיך אנחנו חיים פה?

עליזה לביא: אנחנו צריכים להמשיך.

עליזה לביא: אז כן, ציפיתי משרה שבאה ומדברת על תרבות הלדינו ועל תרבות היידיש לדבר בערכים שאליהם אנחנו כולנו חותרים, ולהחזיר את האמון של הציבור – כי משהו נשבר הלילה.

עליזה לביא: ויותר מזה, זה שבר מאוד מאוד גדול של חקירות.

עליזה לביא: לא שמעתי אף אחד, אף אחד מהשרים או מי שבא להגן פה על הממשלה ועל ראש הממשלה שאומר שהדברים האלה לא נכונים ושההאשמות הן לא נכונות.

עליזה לביא: יש אלפי תירוצים.

עליזה לביא: אלפי תירוצים.

עליזה לביא: תרשה לי, אדוני, עוד דקה אחת לברך את מי שכן קם ובא ומנסה לעשות פה צדק ולהעיר את מערך הכשרות במדינת ישראל.

עליזה לביא: ארגון רבני צהר פתח היום והשיק את מערך הכשרות של ארגון צהר, כדי לבוא ולומר: די למונופול ודי לשקרים – שכולנו יודעים עליהם, על המציאות המאוד-מאוד-מאוד קשה שיש במערך הכשרות המונופולי של הרבנות הראשית.

עליזה לביא: אני רוצה לברך את ארגון רבני צהר על התחרות שהם ייתנו, על השקיפות, על המערך של משגיחות הכשרות שתשתפנה פעולה עם המערך הזה.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות איך הרבנות הראשית תהיה רגולטור – אולי תפקח – אבל לא תעשה את המעשה הנורא היום – וכולנו יודעים על המשבר בכשרות.

עליזה לביא: אז ברכות לארגון רבני צהר.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס איננו.

יצחק וקנין: מאיר כהן, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, החוק הוא מצוין ואנחנו בוודאי נתמוך בו, ואני מודה על החוק הטוב הזה.

מאיר כהן: הבוקר בדרכי מדימונה לירושלים שמעתי באחת מתוכניות הבוקר שעורכת דין תושבת תל אביב – שאני מצטער שאני לא זוכר את שמה, אבל מגיעות לה מחמאות ושושנים ביום הזה – פנתה לעיריית תל אביב וביקשה – אפרופו, בנושא של חיזוק התרבות שבאה עם כל אחד מאיתנו מחו"ל – וביקשה לבטל את שמו של רחוב גלבלום.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד למה, וחשוב להגיד את זה בדיון הזה.

מאיר כהן: אריה גלבלום היה עיתונאי של דבר והארץ – מעריב, נדמה לי, והארץ – וב-1949 הסתנן למחנות העולים מצפון אפריקה וכתב טור.

מאיר כהן: שים לב למה הגברת הטובה הזאת ביקשה, באיחור של הרבה מאוד שנים, שלא יקראו רחוב על שמו בתל אביב – ואני קורא מכאן לרון חולדאי לאמץ את בקשתה ולא להנציח את האיש הזה בשם של רחוב.

מאיר כהן: כותב ככה העיתונאי אריה גלבלום – תקשיב, אדוני: "לפנינו" – הוא כותב עלינו, הצפון-אפריקנים – "עם שהפרימיטיביות שלו היא שיא".

מאיר כהן: תקשיבו, תקשיבו, תעזבו לרגע את כל הפרשיות.

מאיר כהן: "לפנינו עם שהפרימיטיביות שלו היא שיא.

מאיר כהן: דרגת השכלתם גובלת בבורות מוחלטת, וחמור יותר חוסר הכישרון לקלוט כל דבר רוחני.

מאיר כהן: בדרך כלל הם עולים רק במשהו על הדרגה הכללית של התושבים הערבים, הכושים והברברים שבמקומותיהם.

מאיר כהן: נעדרים הם" – אדוני היושב-ראש – "נעדרים הם שורשים ביהדות ונתונים לגמרי למשחק האינסטינקטים הפרימיטיבי, והפראים – במחנות האלה תמצא את הפראיים האלה, תמצא רק משחקי הקלפים בכסף" – ואני מצטער – "וזנות".

מאיר כהן: תאר לעצמך, אדוני, אדם שכותב כך.

מאיר כהן: והוא מסיים ושואל: "מה יהיו פני מדינת ישראל אם עוד עולים כאלה יעלו למדינת ישראל?

מאיר כהן: " את זה הוא אמר עלינו, העולים מצפון אפריקה.

מאיר כהן: האיש הזה, יש רחוב על שמו בתל אביב.

מאיר כהן: הגזען הזה זכה לרחוב על שמו.

מאיר כהן: אז מכאן אני אומר לגברת הזאת שהעלתה את הרעיון שאני מברך אותה על כך.

מאיר כהן: חשוב שהדברים יישמעו בכנסת ישראל, וטוב יעשה רון חולדאי אם יכנס את הוועדה וימצא שם יותר ראוי לרחוב הטוב הזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

מיקי לוי: מאיר, מרגש.

מיקי לוי: כל הכבוד.

יצחק וקנין: באמת מרגש.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

ענת ברקו: מזעזע.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ברצוני להעלות את נושא התחלואה והעוסקים בה בנגב.

טלב אבו עראר: כידוע, המחלות הן רבות, במיוחד בקרב אוכלוסיית הפריפריה, שלכאורה הם קהל הצריכה של הרפואה הציבורית במדינה.

טלב אבו עראר: ככל שהזמן חולף, המחלות מתרבות ומקבלות ערך מוסף, במיוחד נוכח התזונה הלקויה בקרב רבים.

טלב אבו עראר: על כן, ובערב העברת תקציב, רואה אני לנכון להביא בחשבון את הקמת והוספת המקומות שיאכלסו את החולים, במיוחד בפריפריה החברתית והגיאוגרפית, ביישובים המוגדרים ברמה סוציו-אקונומי ירודה, כמו יישובי הנגב.

טלב אבו עראר: הקצאת משרות ותקנים לטובת הרופאים היא הכרח לרפואה ציבורית צודקת ושוויונית לשכבות האוכלוסייה השונות כאן, במדינה זו.

טלב אבו עראר: בהזדמנות זו אני מעלה את שלום עתידם של 30 סטודנטים שעברו בערעור את הבחינה הממשלתית של מקצוע הרפואה ומתעכבים עד חודש יולי עד שיתקבלו לסטאז'.

טלב אבו עראר: האמת, מערך הבריאות וקליטת הרופאים החדשים לוקים בחסר.

טלב אבו עראר: מתקשים לשריין אותם בקורסים – קורסי המגן לקראת הבחינה.

טלב אבו עראר: עוד בעיה שנתקלים בה כשהם מתקבלים לסטאז', מכובדי היושב-ראש, וגם בתחנה האחרונה – מתקשים למצוא תקנים להתמחויות.

טלב אבו עראר: הרי אצלנו, במדינה הזאת, אתה עושה סטאז' ברפואה, אחרי שאתה מסיים סטאז', אין לך תקן להתמחות, ואז אתה מובטל.

טלב אבו עראר: לא יודע, משלמים לו כנראה חודש-חודשיים דמי אבטלה, ואחרי זה ימתין עד שיזכה בקבלת תקן.

טלב אבו עראר: הידעת, גברתי יעל גרמן, שרת הבריאות לשעבר, שמי שמסיים סטאז' ממתין כמה חודשים טובים או לפחות שנה עד שימצא תקן להתמחות?

טלב אבו עראר: זה מצבם של הרופאים.

טלב אבו עראר: אנחנו בבעיה, אנחנו במחסור אדיר ברופאים בארץ.

טלב אבו עראר: ובסוף, מכובדי היושב-ראש, אני תובע ממכובדיי באוצר להביא להקצאת המשאבים הפורמליים לטובת עידודה וחיזוקה של הרפואה הציבורית בארץ.

טלב אבו עראר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – אמיר אוחנה; אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל בירן, שלוש דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שאני כבר ממש דאגתי שלחבריי בקואליציה קרה איזה מקרה רפואי לא מוסבר של אובדן הקול.

מיכל בירן: זה קורה לפעמים.

מיכל בירן: זה קרה לי פעם במהלך מערכת בחירות, שממש נהייתי צרודה וממש נעלם לי הקול, ואפילו אני מודה ששתיתי ביצה חיה על פי ההנחיות בגוגל.

מיכל בירן: אבל למרבה אנחת הרווחה, זה לא המצב.

מיכל בירן: לא מדובר במצב רפואי קליני, לא מדובר באובדן הקול, כי כשהתגלתה פתאום מסכת מכוערת של התכתבויות בין שופטת לחוקר – שהיא מזעזעת ועלולה לגרום לאובדן אמון של הציבור במערכת המשפט – פתאום הם מצאו את קולם.

מיכל בירן: אבל אני רק אומרת: יש להם קול.

מיכל בירן: בסך הכול מדובר באנשים רציניים.

מיכל בירן: יש גם חברים בקואליציה – אני לא מסכימה איתם על הרבה דברים, אבל אני מעריכה מאוד את היכולות, את היושרה שלהם – איך זה יכול להיות שהם שותקים?

מיכל בירן: אם מישהו היה כותב תוכנית ריאליטי על מה שקורה פה – שכל יום יש עוד חקירה, ופה מנסים לקנות יועצת משפטית ושם בזק, ישראל היום, צוללות, וכל יום עדכון – אם מישהו היה כותב את זה כתסריט לתוכנית ריאליטי, היו אומרים לו שהוא נסחף, שזה לא אמין, שלא יכול להיות שבמדינה אחת כל יום יהיו התפתחויות בפרשיות שחיתות.

מיכל בירן: אבל למרבה הצער, זו לא תוכנית ריאליטי אלא את השיבוץ לתוכנית הריאליטי הזאת עשתה המערכת הדמוקרטית שלנו ביום הבחירות.

מיכל בירן: עכשיו צריך להתמודד עם זה.

מיכל בירן: אבל אני כן קוראת מכאן שוב – אני לא מוותרת לחבריי בקואליציה, שאני כן תופסת אותם כאנשים הגונים: אני מבינה שיש צרכים קואליציוניים ויש דברים שחשוב לכם להעביר, ובכל ממשלה שאתה יושב בה אתה לא מרוצה מכולם ואתה לא מרוצה מכל חוק, ויש דברים שאתה צריך לספוג כדי להצליח לקדם את ה-greater good, את החזון של המפלגה שלך ושלך; אבל יש רגעים שלשתוק זה כמו שותפות לדבר עבירה, לא פחות מזה.

מיכל בירן: תדמיינו איך יכתבו בספרי ההיסטוריה בעוד 20 שנה על התקופה הזאת.

מיכל בירן: באיזה צד אתם רוצים להיות?

מיכל בירן: יש רגעים שלמרות הכול, למרות האי-נוחות ולמרות הצרכים הקואליציוניים, אנשים רציניים, אנשים ישרים, אנשים מוסריים, צריכים לפצות פה, גם כשזה לא נוח, ולהגיד שאין דרך לסובב את זה יותר.

מיכל בירן: הממשלה הזאת צריכה ללכת לבחירות.

מיכל בירן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו.

יצחק וקנין: עבד אל חכים חאג' יחיא, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, גם לך שלוש דקות, ואחריך – סעיד אלחרומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, רעידת אדמה על המסרונים שהיו בין התובע לשופטת – וכולם מדברים על זה כאילו שזו פעם ראשונה, או שאנשים לא ידעו על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה מאז ומתמיד, אבל הפעם רצו שהשופטת והתובע יהיו שעיר לעזאזל, כדי לנסות לנקות את ראש הממשלה וסביבתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה, כי היו מקרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכחתי בדיון להארכת מעצרו של שיח' ראאד סלאח (אומר בערבית: מי ייתן ואללה ישחרר אותו משביו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) אני הייתי בתוך בית המשפט, והיו דיונים, כבוד היושב-ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדיון מתקיים, וכבר פורסם באחד מאתרי האינטרנט של אחד העיתונים, העיתונים הבכירים, באתר שלו, במבזקים שלו, על הארכת המעצר – בכמה ימים האריכו את המעצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והדיון עדיין מתקיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך ידעו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא רק תיאום בין התובע לשופט, אלא גם כבר יש הדלפות לתקשורת על התקופה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לקחתי את המודעה הזאת, קראתי לאחד מעורכי הדין, הראיתי לו, והוא העלה את זה בפני השופט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה לא משתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסיכומים הם לפני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד מדובר בערבים – אין בעיה; כל עוד מי שמואשמים הם ערבים, והם לרוב במאסרי שווא ובהארכות מעצר על כלום, ויושבים ימים אחרי ימים, שבועות לפעמים יושבים בבתי מעצר, ואפילו חקירה אחת לא מתקיימת – על זה לא מדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והתיאומים הם לפני, ורק הודעה לכאורה, לפעמים אפילו בלי להביא את ה"מואשם", במירכאות, בפני השופט; מאריכים בהיעדרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה שחשוב, שאחרי כל הסאגה הזאת, כל הדיבורים האלה, העבירו את התיק הזה לשופט עלאא מסארווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עלאא מסארווה, תושב טייבה, הוא בן של חבר טוב שלי – הבן של ממלא מקום ראש העיר, כשהייתי ראש העיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא משכמו ומעלה, עם ניקיון כפיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מתגאים בו ואנחנו יודעים שהוא יכול לנהל את המשפט בצורה היעילה והטובה ביותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם יש לנו את השופטים האלה שיש להם את היכולת הזאת, למה היינו צריכים להגיע למצב שהשופט חאלד כבוב יסיר את מועמדתו מלהיות שופט בבית המשפט העליון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש את המכסה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואפילו היכולת וניקיון הכפיים וכל מה שעשה השופט בחיים והוכיח את עצמו – הם לא מספיקים כדי להיות שופטים בעליון עם שרה שקוראים לה איילת שקד וממשלה ימנית גזענית כזאת.

יצחק וקנין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הגיע הזמן ששופטים יתקבלו לפי היכולות שלהם, לפי הניסיון שלהם, ולא לפי מאיזה עם הם או מאיזה מגדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו; חברת הכנסת שרן השכל – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, מגיע לה מזל טוב.

יעל גרמן: היא סבתא, נולדו לה תאומים.

יצחק וקנין: מזל טוב.

יצחק וקנין: עוד תאומים, אז זה מזל טוב כפול.

מרב מיכאלי: מזל טוב.

מרב מיכאלי: סבתא פעם ראשונה?

עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה, ולתאומים.

קריאה: איזה שמות – – –

יצחק וקנין: מזל טוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: תזכי לראות אותם בחופה שלהם, זה אני יכול – – –

עאידה תומא סלימאן: וואו.

יצחק וקנין: זה הרבה זמן.

עאידה תומא סלימאן: זה נשמע הרבה זמן.

יעל גרמן: היא צעירה, היא תספיק.

רויטל סויד: עאידה, את צריכה להחזיק מעמד עכשיו הרבה הרבה שנים.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה, אני משתדלת.

עאידה תומא סלימאן: האמת, זה אושר שלא הרגשתי כבר הרבה שנים.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולם על הברכות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: וכפי שאומרים בחדשות: במעבר חד.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו בדיוק ישבתי והסתכלתי על מבזקי החדשות, ובמבזק חדשות ערוץ 2 היה כתוב שקאיה, הכלבה של משפחת נתניהו, מתה בגיל 12 שנים.

מרב מיכאלי: די.

מרב מיכאלי: באמת?

מרב מיכאלי: עכשיו היא מתה?

מרב מיכאלי: אוי.

עאידה תומא סלימאן: כן, עכשיו בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, זה העלה בראש שלי שני דברים: מצד אחד, איך יכול להיות – – –

יצחק וקנין: כמעט אמרתי מתי ההלוויה.

יצחק וקנין: אני מצטער, לא – – –

מיקי לוי: אדוני צריך להיזהר בלשונו.

יצחק וקנין: לא הבנתי בהתחלה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

יעל גרמן: קצת כבוד, באמת.

עאידה תומא סלימאן: מה?

יעל גרמן: קצת כבוד.

יעל גרמן: דקת דומייה.

עאידה תומא סלימאן: דקת דומייה, כן?

עאידה תומא סלימאן: את האמת, שתי שאלות עלו בראש שלי מייד: איך יכול להיות שיהיה מבזק של ערוץ טלוויזיה על מותה של קאיה, הכלבה של משפחת נתניהו?

עאידה תומא סלימאן: אתם מתארים לעצמכם עד לאיזה מצב הגענו, שאפשר אפילו להיות הכלב-של ואתה תיכנס לחדשות?

יצחק וקנין: לא, את מי את מאשימה – את הכלבה או את ערוץ 2?

לאה פדידה: מאז לאסי שובי הביתה – – –

עאידה תומא סלימאן: את המצב אני מאשימה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאשימה את המצב.

יצחק וקנין: כתוב, כבר אמרו חז"ל: פני הדור כפני הכלב.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לקנא.

מרב מיכאלי: תגידי, זה שבוע צער בעלי חיים – פשפשים וכלבות.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא, השאלה השנייה ששאלתי את עצמי: איך יכול להיות שיש בני אדם שיש להם חמלה כל כך גדולה וצער רב על אובדן חיי – בכל זאת, ויסלחו לי כל המגינים ותומכי צער בעלי חיים – איך יכולים להיות עם כל כך רגשות חדים על מותה של כלבה ולא להזדעזע ממותם של בני אדם – –

יצחק וקנין: כמעט אמרתי לך: אללה ירחמו.

עאידה תומא סלימאן: – – על רעב של בני אדם, של עם שלם?

עאידה תומא סלימאן: על מצור שגורם לחולות סרטן למות בלי לקבל תרופות?

עאידה תומא סלימאן: על מצב בלתי מתקבל על הדעת?

עאידה תומא סלימאן: כאילו, איך אפשר?

עאידה תומא סלימאן: לאן הגענו?

עאידה תומא סלימאן: האם זו איזושהי תסמונת של מצב השלטון או של מצב האומה?

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק קורה פה?

עאידה תומא סלימאן: אם צריך להיות – אצלנו אומרים, אתה יודע, אצלנו אומרים: כלב א-שיח' – שיח'.

עאידה תומא סלימאן: אז כלב, כלבת ראש הממשלה – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – יכולה לפתוח מבזק חדשות.

יצחק וקנין: תם הסיפור של הכלבה.

עאידה תומא סלימאן: וזהו, תם הסיפור.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא אם למדנו את הלקח.

יצחק וקנין: רק שלא תגידי חמור ואנחנו נסתבך עם החמור עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: לא, כנראה אני אהיה במצב שיש לי נאום החמור ונאום הכלבה, מה לעשות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

מרב מיכאלי: עאידה, אני מסכמת את דברייך: תם עידן.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני.

לאה פדידה: גנבת את הבכורה מלאסי הכלבה עכשיו.

לאה פדידה: היא הייתה הכי מדוברת.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להישאר דווקא בתחום התרבות, למרות הרעשים מסביב.

איתן ברושי: תראו, ועדת הכספים, שאני חבר בה, אישרה 100 מיליון שקלים לפי בקשת הממשלה לחגיגות 70 השנה.

איתן ברושי: אנחנו כבר נמצאים בהכנות מעשיות לחגיגות, וכבר יש לזה ביטוי.

איתן ברושי: ואני קורא מכאן לשרת התרבות ולממשלה כולה להתנהג בחגיגות האלה ביראת הכבוד הנדרשת.

איתן ברושי: כמעט הייתי אומר: יראת קודש.

איתן ברושי: 70 שנה למדינת ישראל זו זכות גדולה לכולם לחגוג, וזכות מיוחדת לממשלה לעמוד בראש המערכת שמציינת 70 שנה להקמת המדינה.

איתן ברושי: זהו לא חג של קבוצה, זה לא חג של מנהיגות היום; זהו חגם של כל אזרחי המדינה מאז ועד היום.

איתן ברושי: וצריך להפוך את החגיגות האלה להזדמנות של אחדות ושל היכולת המשותפת לראות גם את החצי המלא של הכוס.

איתן ברושי: ודאי כאן בכנסת תמיד רואים ביקורת, אבל 70 שנה הן שנים רבות של עשייה של אנשים רבים, מאז הקמת המדינה ובטרם ועד היום.

איתן ברושי: צריך להשתדל ולומר לממשלה שלא יהפכו את זה לחגיגות פוליטיות.

איתן ברושי: זה לא הוויכוח ששרת התרבות ניסתה לומר מי הוקם קודם – נהלל או מגדל העמק.

איתן ברושי: אני גר בין נהלל לבין מגדל העמק, בגבת.

איתן ברושי: ברור לכולם מהי ההיסטוריה ומהו העתיד, אבל זה חג של כולם, זה לא חג של תחרות; זה לא חג של להשכיח מישהו.

איתן ברושי: אי-אפשר לציין את איחודה של ירושלים בלי לציין מי עמד בראש הצבא שכבש או שחרר את השטחים האלה או האלה, כל אחד לפי אמונתו.

איתן ברושי: יש סכנה גדולה שינסו להפוך את החגיגות האלה, בתקציב גדול של 100 מיליון שקלים, למשהו שלא יהיה החג של כולם.

איתן ברושי: צריך לעשות מאמץ גדול שלא להפוך את זה לחג פוליטי; לא חג של ראש ממשלה או אופוזיציה או קואליציה, אלא חגם של כולם, מהילדים הקטנים ביותר שצומחים כאן – אני מקווה לעתיד יותר טוב – עד אותם הדורות שבלעדיהם לא היה קורה כאן מה שקרה.

איתן ברושי: חיים גורי, שביום חמישי מציינים 30 למותו, המשורר והסופר והלוחם והאיש המיוחד חיים גורי, היה אומר שאלתרמן היה אומר שפעם באלף שנה יש דור כזה, שבלעדיו לא הייתה פה המדינה ובלעדיו לא היה פה שום דבר.

איתן ברושי: הדור הזה לא ידע שיום אחד יעשו מהכול פוליטיקה.

איתן ברושי: הוא יצא להגן על המדינה ולחם, והוא בוודאי מקווה למדינה יותר טובה, יותר צודקת, יותר חכמה ויותר בטוחה.

איתן ברושי: ומוטלת עלינו השליחות גם כאן, בכנסת, לוודא שהתקציב הזה – והגיעה שרת התרבות.

איתן ברושי: 100 מיליון שקל זה הרבה כסף, אבל פה השאלה היא לא כמה כסף אלא מה עושים איתו; איך יוצאים מחגיגות ה-70 – בדיון כזה, שעכשיו הוא על תרבות – איך יוצאים מחגיגות ה-70 כעם מלוכד, כעם מאוחד, שמחבר את החלקים השונים כדי להיערך גם למבחנים של הימים הבאים.

איתן ברושי: אני מאמין ובטוח שהממשלה תעשה את המיטב, ואנחנו מכאן נפקח על כך.

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: ואני מקווה שזה יהיה חג אמיתי של כולם.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – נאוה בוקר.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, באווירה של פורים לא היה אפשר שלא לחשוב שהינה, כל אנשי הימין צהלו ושמחו משנכנס אדר.

לאה פדידה: ואכן, היינו עדים אתמול למחדל של שופטת וחוקר.

לאה פדידה: השופטת רונית פוזננסקי ועו"ד ערן חשודים שמעלו בתפקידם, ועל כך אין מחלוקת.

לאה פדידה: אבל מכאן עד למחיר ולהילולה שמנסים לפגוע בכל מערכת המשפט – זה רחוק שנות אור.

לאה פדידה: וכן, יש מי שצריך לשלם את המחיר, וצריך להוקיע את מי שפורע ומי שמועל בתפקידו, אבל בין זה לבין זה שהימין מתכוון לעשות מזה ממש חגיגה אחת גדולה, וכל ליצני החצר של ראש הממשלה נתניהו מצטרפים להילולה ממש ומתירים כל רסן נגד בתי המשפט ונגד מוסדות החקיקה – זה עצוב מאוד.

לאה פדידה: אני יושבת ומנסה לחשוב מה מורה לאזרחות בבית ספר שניצבת היום מול הכיתה ורוצה ללמד על מוסדות הדמוקרטיה, על מוסדות החוק והשלטון – באיזה מצב היא נמצאת?

לאה פדידה: הימין לדעתי מנסה לעשות בנושא הזה – להסיט את הנושא העיקרי ולהגיד שיש פה קונספירציה ושכולם נגדנו.

לאה פדידה: אבל חבר'ה, זה לא פורים באמת, וראש הממשלה לא יכול להתחפש לשודד מהאיים הקאריביים.

לאה פדידה: הוא פשוט צריך להגיד לעם: עומד אני בפני משפט, ואני עוזב את תפקידי על מנת שמערכת המשפט לא תספוג זלזול כזה קשה, ויהיה אפשר לעבור את זה בשלום.

לאה פדידה: אפשר היה להגיד שהם עושים המון דברים, ושלחו סמ"סים ביניהם, והדברים לא חוקיים והדברים לא תקניים והם צריכים לבוא על עונשם, ועינינו ראו ואוזנינו שמעו, אבל גם כאן, חבריי חברי הכנסת, אין ספק – אין ספק שאי-אפשר להאשים.

לאה פדידה: ואני אומרת לכם, הציבור, האירוע שפורסם הוא חמור ומצער, אך אי-אפשר להסיק ממנו את הכלל ולהאשים את בתי המשפט, את התקשורת, את החוקרים.

לאה פדידה: בואו נתמקד באמת במי שצריך שעה-שעה, דקה-דקה, להתייצב ב-443, להצדיק את עצמו כמי שלא יכול לדאוג לעם, ועל מנת שגם אנחנו, העם, בחודש אדר נגיד: משנכנס אדר – יש שמחה.

לאה פדידה: תן למערכת המשפט לעשות את שלה, ואז אנחנו נוכל לנהל מדינה תקינה.

לאה פדידה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נאוה בוקר – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: הרשות הלאומית לתרבות היידיש.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשתף אתכם, חבריי וחברותיי, בפרט שאולי חמק מעיניכן ומעיניכם בשטף החדשות הבלתי-נדלה שמתרגש עלינו כבר חודשים ארוכים בעקבות החשדות לשחיתות של ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: האם הבחנתם ששר החינוך חתם על תקנות שמקבלות, מרשות, מאשרות תקצוב של בתי ספר חרדיים שילמדו כשפה שנייה לא אנגלית כי אם יידיש?

מרב מיכאלי: כן, כן, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: במסגרת לימודי ליבה, אחת הדרישות היא אנגלית כשפה שנייה.

מרב מיכאלי: אז יש מוסדות, אדוני היושב-ראש מר וקנין היקר, ששר החינוך אישר להם שבמקום אנגלית הם ילמדו שפה שנייה יידיש, שכן אין כיידיש שפה חוצה גבולות, מדוברת בכל העולם, מקדמת אותנו ואת התלמידות והתלמידים והאזרחיות והאזרחים הצומחים והגדלים לעתיד הגלובלי, וגם זה של מדינת ישראל, כנראה.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני שואלת את שרת התרבות – שהיא כמובן לא יושבת פה להקשיב: למה יידיש כן ולדינו לא?

מרב מיכאלי: אנחנו פה מקימות עכשיו גם את הרשות הלאומית לתרבות היידיש וגם את התרבות הלאומית לתרבות הלדינו, נכון?

מרב מיכאלי: למה היידיש מוכרת כשפה שנייה לצורכי תקצוב בתי ספר חרדיים ואילו הלדינו איננה מוכרת ככזאת?

איילת נחמיאס ורבין: זה חמור מאוד בעיניי.

מרב מיכאלי: האם לא מדובר באפליה גזעית מהמדרגה הראשונה?

מרב מיכאלי: האם לא מדובר באפליה עדתית חמורה שנעשית על ידי שר החינוך בממשלת נתניהו הרביעית?

שולי מועלם-רפאלי: אפליה דתית למה?

מרב מיכאלי: אפליה דתית למה?

מרב מיכאלי: לא, אמרתי עדתית.

מרב מיכאלי: עדתית.

מרב מיכאלי: עדות דוברות לדינו – לא תוכר שפתם כשפה שנייה, ועדות דוברות יידיש – תוכר שפתם כשפה שנייה.

מרב מיכאלי: גברתי חברת הכנסת, חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, את מאשרת את ההיגיון הזה?

מרב מיכאלי: נראה לך סביר?

מרב מיכאלי: נראה לך הגיוני?

מרב מיכאלי: נראה לך שוויוני באיזשהו אופן?

מרב מיכאלי: אז אני חושבת שלכבוד אישור חוק הרשות ליידיש וחוק הרשות ללדינו כדאי לתת את הדעת על חוסר הסבירות הקיצוני, השערורייתי, המושחת, ועל קניית הקולות שיש באישור היידיש כשפה שנייה, ועל הדרך – אי-אישור הלדינו ככזאת.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל סויד, שלוש דקות לרשותך, ואחריך – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני שמחה, אדוני השר, שאתה התורן עכשיו במליאה.

רויטל סויד: אתמול בערב רעשה וגעשה כל מערכת המשפט, ובוודאי גם אנחנו והציבור במדינת ישראל, כי אין ספק שחלופת המסרונים שנחשפנו אליה בין שופטת המעצרים לבין נציג הרשות לניירות ערך, התובע, הייתה חלופת מסרונים שבהליך מתוקן אסור שתקרה.

רויטל סויד: קודש הקודשים של ההליך המשפטי ושל שלטון החוק בכלל זה כאשר חשוד או נאשם יודע שכשהוא מגיע מול בית המשפט יש לו את יומו, וההליך הוא הוגן, וההליך הוא הגון.

רויטל סויד: כאשר נראה לכאורה שיש איזו קביעה מראש מה יהיה מספר ימי הארכת המעצר בשיח שאיננו אמור להתקיים בכלל בין שופטת המעצרים לבין טוען המעצרים, התובע, נציג הרשות לניירות ערך – זה דבר שלא ייעשה.

רויטל סויד: אנחנו כולנו גינינו את זה בכל הקשת הפוליטית, מימין ועד שמאל, כי כאשר מדובר בשלטון החוק אין פשרות.

רויטל סויד: עם זאת, אנחנו ראינו איך הנשיאה חיות ואיך שרת המשפטים איילת שקד תפעלו מייד את האירוע המאוד-קשה הזה, העבירו תלונה לנציב התלונות על השופטים, לשופט ריבלין – שמי שמכיר אותו ויודע איך הוא מתייחס לתלונות על השופטים יודע שהשופטים מאוד חוששים ממנו כאשר תלונה מגיעה אליו.

רויטל סויד: והם תפעלו את זה באופן מופתי.

רויטל סויד: כך היה צריך לעשות.

רויטל סויד: כאשר תתבררנה היום בערב או מחר בבוקר תוצאות התלונה, הבירור, יוחלט מה לעשות.

רויטל סויד: אבל מכאן ועד מסע ההכפשה שמערכת המשפט עברה, ובין היתר, השר לוין, גם אתה, על השרה איילת שקד, שקראת לה שהיא מטייחת את האירוע ביחד עם הנשיאה, נשיאת העליון – מה זה?

רויטל סויד: אנחנו לוקחים את חבל התלייה – – –

יריב לוין: לא ראוי לחקירה פלילית – – –

רויטל סויד: אנחנו לוקחים את חבל התלייה ואנחנו – – –

יריב לוין: לא ראוי לחקירה פלילית – – –

רויטל סויד: חכה ותראה, אולי כן ואולי לא.

יריב לוין: לא ראוי לחקירה פלילית – – –

רויטל סויד: יכול להיות שכן ויכול להיות שלא.

יריב לוין: אני לא צריך לחכות, יש שם חוקרים.

רויטל סויד: אתה לוקח את חבל התלייה – –

יריב לוין: לא תולה אף אחד.

יריב לוין: צריך לחקור.

יריב לוין: – – ואז אתה בא ואומר: הינה התליין, בואו נתלה – –

יריב לוין: לא אמרתי להאשים.

יריב לוין: לחקור.

רויטל סויד: – – את החשוד, עוד לפני שאתה בכלל יודע האיש נידון למוות.

יריב לוין: לחקור.

יריב לוין: אל תסלפי את דבריי.

רויטל סויד: לחקור – –

יריב לוין: אמרתי לחקור.

רויטל סויד: – – ולראות, ולבחון.

יריב לוין: לחקור מייד.

רויטל סויד: אבל אני אגיד לך מה התחושה שקיבלנו, גם ממך.

יריב לוין: – – – משבשים את כל החקירה.

רויטל סויד: גם ממך וגם מכל החברים פה ומראש הממשלה – –

יריב לוין: זה לא עניין אתי.

רויטל סויד: – – קיבלנו תחושה שזה מהווה עילה לתקוף את מערכת המשפט.

יריב לוין: זה לא עניין אתי, זה עניין פלילי – –

רויטל סויד: – – – מערכת המשפט שתקפה את – – –

יריב לוין: – – הכי גרוע שיכול להיות.

רויטל סויד: אתה ראית את הנשיאה חיות, איך היא פעלה – –

יריב לוין: כן.

רויטל סויד: – – וראית את שרת המשפטים.

יריב לוין: כל הכבוד, איך היא פעלה.

רויטל סויד: אתה ראית – – – את ההוקעה, את הטלטלה – –

יריב לוין: איך היא פעלה.

רויטל סויד: – – ואת הזעזוע – ויש ממה.

יריב לוין: היא הייתה – – –

יצחק וקנין: אדוני השר – –

רויטל סויד: אבל בכל זאת – – –

יצחק וקנין: – – יוכל תמיד לעלות להשיב, בכל רגע.

יריב לוין: לא, אני לא צריך.

רויטל סויד: אבל בכל זאת, אל תיקח את החבל ותתלה – –

יריב לוין: אף אחד לא תלה.

רויטל סויד: – – את החשוד עוד לפני שיש חשוד.

יריב לוין: אף אחד לא תלה.

יריב לוין: ואל – – –

רויטל סויד: זה מה שעשית.

רויטל סויד: טיוח?

יריב לוין: אני רוצה חקירה.

יצחק וקנין: אדוני השר, אדוני השר – –

רויטל סויד: תחכה לתוצאות חקירה.

יצחק וקנין: – – אנא, לא – – –

רויטל סויד: תראה מה עלה בה.

יריב לוין: שיחקרו.

יריב לוין: אין חקירה.

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: כבר עכשיו ממה שראינו – מחלופת המסרונים אנחנו כבר ראינו איך הסיפור – –

יריב לוין: אין חקירה – –

רויטל סויד: – – מצטייר טיפה שונה.

יריב לוין: – – אז לאיזה תוצאות נחכה?

רויטל סויד: אני לא מקילה בזה ראש.

יריב לוין: לא.

רויטל סויד: זה דבר חמור מאוד, וצריך לתת את הדין, וצריך לעקור עשבים שוטים – –

יצחק וקנין: תודה.

יריב לוין: חמור מאוד.

רויטל סויד: – – וזה מה שצריך לעשות בתוך המערכת.

יריב לוין: אלו לא עשבים שוטים.

רויטל סויד: אבל אתם לא יכולים להפוך את זה לכתם על מערכת שלמה כשהמערכת מוכיחה שהיא עושה לעצמה את בדק הבית – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – ובודקת את עצמה.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יריב לוין: – – – שמוכיחה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח – איננו; חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: אחריה – חברת הכנסת סתיו שפיר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: חברי השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני אנצל את שלוש הדקות שלי לשלושה דברים.

שולי מועלם-רפאלי: חברתי רויטל סויד, אני מסכימה איתך לחלוטין, אלא שבשעות האחרונות אנחנו מקבלים איזו תחושה שמישהו מנסה להקטין את גודל הזוועה שאליה נחשפנו אתמול, ולהסביר לנו שזה חד-פעמי, שזאת מעידה.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, מישהו יודע דברים שאנחנו לא יודעים?

שולי מועלם-רפאלי: ורק דבר אחד אני אגיד: כאזרחית שברוך השם לא נעצרה, לא ישבה במעצר, התחושה היא שיכול להיות שיש עוד אזרחים שבעצם יכלו לשבת רק יומיים במעצר וישבו יותר – –

מרב מיכאלי: – – – שהם ישבו פחות, לא זה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – וזאת תחושה נורא נורא נורא קשה.

רויטל סויד: ופה את ראית שהתקשורת הייתה מול המשטרה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת תחושה נורא קשה – –

רויטל סויד: תמיד להצדיק אותה, תמיד להגן עליה.

שולי מועלם-רפאלי: – – והניסיונות להקטין את זה שאנחנו נחשפים אליהם בשעות האחרונות – – –

מרב מיכאלי: לא, זה להפך, אבל, רצו שישבו פחות.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת מיכאלי, אני – – –

יצחק וקנין: אנא, לא להפריע לדוברת.

מרב מיכאלי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת מיכאלי, אין שאלה שבשעות האחרונות מנסים להסביר לנו שלא כצעקתה, ונראה לנו שהניסיון של להסביר שלא כצעקתה הוא ניסיון שלא כדאי שיתפוס בבית הזה, בתוך הזעזוע הגדול שכולנו נחשפנו אליו אתמול.

רויטל סויד: אז את אומרת ששרת המשפטים מטייחת את החקירה?

שולי מועלם-רפאלי: חס וחלילה.

שולי מועלם-רפאלי: חס וחלילה.

רויטל סויד: שנשיאת בית המשפט העליון עושה טיוח?

שולי מועלם-רפאלי: חס וחלילה.

רויטל סויד: ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: חס וחלילה, אלה לא הדברים שאני אומרת.

שולי מועלם-רפאלי: אלא שכפי שאמרתי, בתקשורת בשעות האחרונות מנסים לעדן את האירוע, שכולנו אתמול קצת קיבלנו ממנו אגרוף בבטן הרכה של כל החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר השני שאני אגיד, ברשות אדוני, זה שאני שמחה על החזרה למסורת בעולם היהודי – גם ביידיש, גם בלדינו.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי, אני לא מדברת לא את זה ולא את זה.

שולי מועלם-רפאלי: יושבים פה חברים וחברות שמדברים בשטף את שתי השפות.

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת להגיד ביידיש בעיקר שני דברים: גוועלד וויי 'ז מיר, שזה נראה לי יהודי לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר השלישי – אני אעשה את זה בדקה האחרונה שנותרה לי – קודם עברה פה הצעת חוק שלי בקריאה שנייה ושלישית שבגלל השינויים בלוח הזמנים ובנושאים, לצערי, לא הייתי נוכחת באולם כשהיא עברה.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק שעברה, הצעת חוק מגן דוד אדום, מורידה עוד נטל ביורוקרטי מהאזרחים.

שולי מועלם-רפאלי: מעכשיו התשלום עבור פינוי באמבולנס של מטופלים יתנהל ישירות בין מד"א, בתי החולים וקופות החולים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מצמצמים ביורוקרטיה, אבל בעיקר בעיקר אנחנו מונעים את הדרך שבה שהצטברו חובות ענק לאזרחי מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה מאוד להודות לסגן השר הרב ליצמן ולצוות של משרד הבריאות, למנכ"ל מד"א ולמנכ"לי קופות החולים על שבשנה שאנחנו עובדים על החוק הזה התקדמו הרבה צעדים קדימה כדי לחסוך ביורוקרטיות למטופלים, ובעצם המטופלים יקבלו את הדברים הנכונים והטובים ביותר; לחברתנו מירב בן ארי, שניהלה את כל הדיונים בנושא הזה; לצוות הוועדה – ליועצת המשפטית נועה בן שבת; לצוות שלי, לצוות היועצים שלי, אורי שגיא, ענהאל וולינר-שוהם ועזרא גבאי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת – – –

יצחק וקנין: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: בזה אני אסיים, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאחד התפקידים שלנו, שבאנו – לפחות אני באתי לכאן – לתקן עולם במלכות שדיי.

שולי מועלם-רפאלי: זה גם בדברים הגדולים, וזה מאוד מאוד בפרטים הקטנים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה, אדוני היושב-ראש.

סתיו שפיר: בזמן שאנחנו שומעים על מתנות שלכאורה קיבל ראש הממשלה במיליון שקלים, ועל אולי הצעת שוחד וחלוקת מתנות לבעלי הון בעוד מיליארד שקלים על ידי ראש הממשלה, בשקט בשקט, מאחורי גבם של אזרחי ישראל, בשעה שממשלה שלמה קבורה תחת פרשיות שחיתות מקיר לקיר, אותה ממשלה גם מנסה להעביר תקציב מדינה.

סתיו שפיר: ובזמן שאף אחד לא רואה, ואחרי שכאילו נתנו העלאה בקצבה לנכים, ואחרי שכאילו מדברים על תקציב חברתי, מעבירים פה תקציב שכולו קיצוצים והחלשה של החברה הישראלית.

סתיו שפיר: האם התקיים איזשהו דיון בתקציב הזה?

סתיו שפיר: האם תתקיים על התקציב הזה הצבעה אמיתית והוגנת כאן במליאה?

סתיו שפיר: התשובה היא שלא.

סתיו שפיר: בוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש, ישבנו למספר מאוד מצומצם של ישיבות על התקציב.

סתיו שפיר: הישיבה על תקציב הבריאות, למשל – תקציב שממש משפיע על חיים ומוות של אזרחים – נמשכה אולי שעה וחצי.

סתיו שפיר: לא נמסר בה נתון תקציבי אחד.

סתיו שפיר: שאלתי איך יכול להיות שלא מנסים להגדיל לפחות את מספר המיטות בבתי החולים, שההוצאה הציבורית בישראל על מערכת הבריאות היא מהנמוכות שיש בעולם המערבי, שאזרחי ישראל מוציאים יותר ויותר על בריאות, שתוחלת החיים שלנו ממש תלויה בכמה כסף יש לנו, שבדרום ובצפון מתים יותר מבמרכז, אבל תשובות, תקציבים, מספרים – כלום.

סתיו שפיר: אתם יודעים מה אמר מנכ"ל משרד הבריאות בהקשר של ההישגים שלהם, של המשרד, בשנתיים האחרונות?

סתיו שפיר: הוא אמר מילה במילה את מה שנאמר בדיוק לפני שנתיים באותו דיון.

סתיו שפיר: פתחתי את הפרוטוקול של ועדת הכספים מלפני שנתיים – היה אפשר פשוט להקריא אותו לחברי הכנסת.

סתיו שפיר: אין שום דיון.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל לא יודעים מה הולך לקרות להם בתקציב הזה.

סתיו שפיר: ואני אגיד לכם משהו מעבר לזה: לממשלת ישראל, השקועה בפרשות שחיתות, אין שום לגיטימיות להעביר את התקציב הבא.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת לא יכולה, היא לא מורשית לדבר עכשיו על תקציב של 2019 – שנה שככל הנראה הממשלה תאבד עד אז את מקומה בשלטון, כי אסור לה להמשיך להתקיים.

סתיו שפיר: כשראש הממשלה נקרא לחקירות, כששרים בממשלה נמצאים או בחקירות, או כבר תחת האשמות כאלה ואחרות, או תחת דוחות של מבקר המדינה שאומר שהם העבירו כספים לחברות שלהם והדבר הזה עדיין לא נבדק במשטרה; כשאנחנו רואים איך יום אחרי יום נחשפים עוד פרטים כואבים, איומים, על איך מתנהלת המדינה ואיך גורלם של אזרחי ישראל, של כולנו – –

יצחק וקנין: תודה.

סתיו שפיר: אני מייד אסיים, ברשותך.

סתיו שפיר: – – איך גורלם של כל אזרחי ישראל כפוף היום לאינטרסים אישיים של הממשלה הזאת, שרוצה להישאר בכיסאות שלה, אין לממשלה הזאת לגיטימציה להעביר את תקציב המדינה הבא, ואנחנו נתנגד לדבר הזה בכל הכוח.

סתיו שפיר: אסור לכם להעביר תקציב.

סתיו שפיר: אסור לכם אפילו להביא אותו לכאן להצבעה.

סתיו שפיר: תקראו לבחירות, ואחרי הבחירות נראה מי יעביר את התקציב הבא.

סתיו שפיר: אתם לא יכולים לעשות את זה.

סתיו שפיר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השר, אני דווקא רוצה לדבר בעניין שלשמו התכנסנו – הצעת החוק הזאת, בעניין של מתן אפשרות לשאת תרומות לרשות לאומית, הן לשפת היידיש והן לשפת הלדינו.

יוסי יונה: בעיקרון אני מברך על קיומן והמשך קיומן של השפות הללו, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: בעבר הרחוק שלנו הייתה איזושהי תפיסה שאומרת, אדוני היושב-ראש, שעלינו להכחיש את כל התרבויות, את כל השפות, כדי שכולנו נשתמש בשפה אחת, נתחנך על פי ערכים – – –

יצחק וקנין: ותהי כל הארץ שפה אחת ודברים אחדים.

יוסי יונה: יפה.

יצחק וקנין: ופורענות גדולה יצאה מזה.

יוסי יונה: יצאה פורענות גדולה.

יוסי יונה: ואני דווקא רואה בחיוב את המשך קיומן של השפות הללו, כי בסופו של יום השפות הללו בעצם מדברות על התרבויות השונות, ארוכות השנים, של אזרחי ישראל.

יוסי יונה: דווקא הייתי אפילו מברך על כך ששפות אחרות תקבלנה, אדוני היושב-ראש, את המעמד הזה, ואולי תהיה רשות לאומית אל-ערבייה אל-מוגרבייה.

יוסי יונה: נכון, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: אני זוכר את זה כשהייתי ילד קטן.

יוסי יונה: כשהיית ילד קטן.

יוסי יונה: אתם יודעים, יש איזה גוף שנקרא "משמרים את השפה העיראקית".

יוסי יונה: בעצם זה גוף שיש בו כ-60,000 איש.

יוסי יונה: גברת מדהימה, זהבה ברכה, הקימה את הגוף הזה, ואתה רואה שם איזו תסיסה ורצון של ציבור מארצות ערב, ובמקרה הזה עיראק, להתחבר מחדש לשפה שלהם.

יוסי יונה: בהקשר הזה אני פונה גם אל חברי זוהיר בהלול: תראה את החגיגה הזאת של השפות מצד אחד, ומצד שני יש איזשהם ניסיונות, לצערי, אדוני היושב-ראש, לעמעם ולצמצם את מקומה של השפה הערבית אצלנו, להוריד ממעמדה הרשמי.

יוסי יונה: הרי זה קצת אבסורד ומגוחך שמצד אחד אנחנו רוצים להעלות על נס ולחגוג את העושר התרבותי והעושר השפתי של אזרחיות ואזרחי ישראל, ומצד שני אנחנו רוצים לעמעם את מקומה וחשיבותה של השפה הערבית.

יוסי יונה: יושב מולי אכרם חסון ומהנהן לחיוב, והשרה מירי רגב, שיושבת מולי, מן הסתם יודעת שהתלמוד הבבלי נכתב בערבית; היא מן הסתם יודעת שחלק ניכר מאוד מהתרבות היהודית, השרה רגב – – –

מירי רגב: אם יהיה לנו כסף נעשה את זה לכולם – – – את הלדינו, ואת היידיש, ואת הפרסית – –

יוסי יונה: בוודאי, גברתי השרה.

יוסי יונה: אז אני – – –

מירי רגב: – – ואת הפולנית, ואת היוונית – – –

יוסי יונה: אדוני השר – היא לוקחת לי איזו חצי דקה, תתחשב בנו.

יוסי יונה: תודה, אתה איש יקר.

יוסי יונה: השרה רגב, השרה מירי רגב, לפני – – –

מירי רגב: – – –

יצחק וקנין: השרה מירי רגב, שרת התרבות הנכבדה.

יוסי יונה: לפני שנכנסת – לא, הביטי – – –

מירי רגב: – – – בגלל שאתה מבין את החוק, החוק בבסיסו – הם מקבלים תקציב ממשרד התרבות, ולא רק שהם מקבלים – הם גדלו בתקציבים ממשרד התרבות – – – הם פשוט מבקשים לצאת ולהביא תרומות – – – ואם זה לא עובר על החוק, אני לא רואה שום סיבה למנוע את זה.

יוסי יונה: השרה רגב, אני הרחבתי – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסי יונה: מה תודה?

יצחק וקנין: מה אתה רוצה?

יוסי יונה: היא דיברה במקומי, לקחה לי את הזמן.

יצחק וקנין: אולי גברתי השרה תתייחס, או שתקשיבי לו לפחות.

יוסי יונה: מה שאמרתי, גברתי – אדרבה, אני דיברתי בחיוב לגבי הצעת החוק הזאת, למרות שאני קצת מסתייג מתרומות, את יודעת, ואת קלעת לדעתי, ואמרת: הלוואי.

יוסי יונה: ואני דווקא הרחבתי כאן, גברתי השרה, ואמרתי הלוואי שנקים גם את הרשות לערבייה אל-מוגרבייה, גברת השרה, שתהיה לנו גם רשות לאומית – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסי יונה: – – לשפה המרוקאית – למה לא – עיראקית, וזה.

יוסי יונה: בואי נחגוג את עושר השפות שמתקיימות לחברה הישראלית, ורק ייטב לנו, וזה יהפוך אותנו לחברה טובה יותר – – נכון, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: בוודאי, בוודאי.

יוסי יונה: – – סובלנית יותר ורב-תרבותית יותר.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, השרה, אי לכך שאנחנו מדברים על שפת הלדינו – הלדינו עצמו, שרוב האנשים שדיברו אותו באו מטורקיה, עם ספיחים מהשפה הספרדית – זה לא סתם – אז אני רוצה לתרגם, כמו שהגשש אומר, בסדר?

חיים ילין: אחד הפתגמים המפורסמים – בלדינו הם אמרו את זה: נו קיירו לוס פפלינוס, קיירו לה פלטה.

חיים ילין: המשמעות: אני לא רוצה את הניירות, אני רוצה את הכסף.

יצחק וקנין: רוצה אותו בכיס.

חיים ילין: כן.

יצחק וקנין: ביד.

חיים ילין: זה תרגום אחד.

דוד אמסלם: לא, נו קיירו פפלינוס – רוצה הכסף.

חיים ילין: כן, כן, זה הגשש.

חיים ילין: שים לב: נו קיירו לס פפלינוס, קיירו לה פלטה.

יצחק וקנין: איזוס מיאוס.

דוד אמסלם: נו, קיירו פפלינוס – רוצה הכסף.

חיים ילין: כן, רוצה הכסף.

חיים ילין: עכשיו בוא נעבור למשפט השני.

חיים ילין: זה לא של הגשש, אבל זה על אותו עיקרון: נו קיירו לה סיגרוס, נייל בינו פימוסו – קיירו אה מילצ'ן.

חיים ילין: עכשיו אני אנסה לתרגם את זה: אני לא רוצה את הסיגרים, לא רוצה את היין שמבעבע – אני רוצה את מילצ'ן.

חיים ילין: אותו דבר.

חיים ילין: הגשש לא נמצא, אז אני ניסיתי למצוא את הנוסחה מלדינו למה שקורה היום.

חיים ילין: אבל תרשי לי באמת עכשיו, בשיא הרצינות.

חיים ילין: אני חושב שקצת הגזמנו כשאנחנו מדברים על פרשת קו 300 ואנחנו מדברים על רצח רבין ואנחנו משווים את האירועים ההיסטוריים הכואבים, הכואבים, של מדינת ישראל למה שמתרחש היום.

חיים ילין: ראש ממשלה יצחק רבין התפטר מתפקידו כשאשתו לאה רבין פותחת חשבון בנק שלא דווח ב-2,000 דולר.

חיים ילין: ב-2,000 דולר.

חיים ילין: כסף כיס היום.

עודד פורר: אתה טועה בפרשה.

חיים ילין: בסכומים.

חיים ילין: אני טועה בפרשה ואני טועה בכל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: רגע, עודד, לא להפריע.

יצחק וקנין: נא לא להפריע.

עודד פורר: הסיפור פשוט: בתור שגריר הוא עשה הרצאות וקיבל עליהן כסף, אז למה אתה משנה את הנושא?

חיים ילין: לא להפריע.

יצחק וקנין: עודד, יש לו עוד פחות מדקה, ואתה מפריע לו.

חיים ילין: אבל להשוות, להשוות.

עודד פורר: אם שגריר ישראל מקבל כסף על הרצאות, יש פה בעיה.

חיים ילין: עודד, תקשיב.

חיים ילין: כשמשווים פה דברים שבאים והורגים ראש ממשלה לזה – בנימין נתניהו חי וקיים, הוא בועט, אנחנו רואים.

חיים ילין: אף אחד לא רצח; אף אחד, מילולית, לא עשה את האמירות האלה.

חיים ילין: מה אתם עושים?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תרשה לי, כי הפריעו לי פה.

חיים ילין: אני חייב, חייב.

יצחק וקנין: יש לך עוד איזה משפט?

חיים ילין: זה מהמקורות.

חיים ילין: משפט אחד ואני מסיים.

חיים ילין: שמות פרק כ', בוא נראה אם אתה יודע על מה מדובר.

יצחק וקנין: תתחיל – אני אסיים.

חיים ילין: "וידבר ה' את כל הדברים האלה לאמֹר, אנֹכי ה' אלהיך אשר הוצאתיך מארץ מצרים – –

יצחק וקנין: אשר הוצאתי מארץ מצרים.

חיים ילין: – – מבית עבדים.

חיים ילין: לא יהיה לך אלהים אחרים על פני.

חיים ילין: לא תעשה לך פסל וכל תמונה אשר בשמים ומעל ואשר בארץ מתחת ואשר במים מתחת לארץ.

חיים ילין: לא תשתחוה להם ולא תעבדם".

חיים ילין: כבוד השרה, יש רק אלוהים אחד, והוא לא בנימין נתניהו.

מירי רגב: רק אלוהים אחד.

מירי רגב: הוא מעל כולם, גם מעליכם, ישתבח שמו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה, אחרון הדוברים – חבר הכנסת דודי אמסלם, מרכז הקואליציה.

יצחק וקנין: השרה תסכם.

יצחק וקנין: השרה יכולה לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יחסי החם ללדינו ידוע, יחסי החם ליידיש ידוע, אבל אני בכל זאת רוצה לדבר על משהו אחר לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: בכנסת הזאת הגענו לשיא של תחרות חדשה שאני לא בטוחה שחשבנו אי פעם נגיע אליה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת עליך, אדוני יושב-ראש הקואליציה, כי אני חושבת שאנחנו צריכים קצת להפסיק בתחרות הגינויים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שאני עומדת כל יום למבחן – מבחן אישי, אגב, מבחן כנבחרת ציבור, בין שמדובר באירועים שקשורים לבעלי חיים מעולם הקופים ובין שמדובר באירועים שקשורים לעולם המחלות ובין שמדובר באירוע קשה כמו שנחשפנו אליו אתמול, לעולם הסמ"סים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת איפה שאנחנו חיים, ביקום המקביל שלנו ברשתות החברתיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מהססת, לא מהססת לומר שאני טועה – ואתה יודע את זה, אדוני היושב-ראש – ואני לא מהססת לגנות דברים שאני חושבת שהם חמורים ומעליבים, ושאין בהם צורך כדי להעצים את היריבות שקיימת ממילא בבית פוליטי כמו שאנחנו חיים בו.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן מגנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממהרת לפעמים לגנות.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים אני מותקפת מבית על זה שאני ממהרת לגנות – כי מה?

איילת נחמיאס ורבין: כי הם, בצד השני, היו מגנים ישר אם היה קורה הפוך?

איילת נחמיאס ורבין: ואני בסוף שואלת את עצמי, כמבחן שלי: אם אני חושבת שאני צריכה להתנצל אני אתנצל, אם אני חושבת שאני צריכה לגנות אני אגנה, ואני לא אבדוק כל הזמן בציציות של אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, יושב-ראש הקואליציה, אני רוצה לספר לך סיפור קטן, אישי.

איילת נחמיאס ורבין: ביום שבת האחרון הלכתי עם הבן הגדול שלי, בן 12, והייתי בהפגנה ברוטשילד.

איילת נחמיאס ורבין: מעת לעת אני מגיעה לשם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהיכולת להפגין במדינת ישראל, מדינת חוק, היא דבר חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: עמדה שם קבוצה של מפגינים מהימין; כנראה, הם לא מסכימים עם המפגינים האחרים ברוטשילד – דבר שגם הוא לגיטימי לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: ופתאום מפנה את תשומת ליבי הבן שלי, בן 12, ילד מאוד מודע פוליטית – אתה יכול לתאר לעצמך – ואומר לי: אימא, תסתכלי מה כתוב שם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, הלוואי שזה יכול היה להגיע לוועדת האתיקה, אבל זה לא יכול להגיע לפתחך.

יצחק וקנין: יש לי מספיק על הראש.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: כתוב שם: מצביעי שמאל הם זבל; מני וזהבה לחירייה; אתם פח – ועוד שלל מילים.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני לא מדייקת, אבל אני חושבת שאתה הבנת את הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני העליתי את זה בטוויטר, כי אני הרגשתי נכלמת על זה שהבן שלי – שאני לא בטוחה, אגב, שהוא כבר יודע מה עמדותיו ומה דעותיו, כי אצלנו זה לא אוטומטי – מסתכל, מפנה את תשומת ליבי לדבר הזה, ואומר: אימא, זה מה שחושבים – לצורך העניין – עלייך.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי מצפה, אדוני היושב-ראש, שיבואו ויגנו את השלט הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני, כשראיתי שם גיליוטינה – לא ידעתי מי, לא ראיתי אותה בעצמי; אני ראיתי אותה בדיעבד ברשתות החברתיות – גיניתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי: זה לא שיח פוליטי ראוי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לא חטפתי את זה, אדוני יושב-ראש הקואליציה – אני חטפתי ים של אשפה על הראש על עצם זה שאני העליתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא העליתי את זה מתוך האשמה אלא מתוך רצון לזכור שאנחנו כאן כדי לחיות יחד גם בבית הזה.

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מייד מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: גם בעיצומה של היריבות הפוליטית הקשה ביותר, בואו לא נעשה יותר תחרות של גינויים כי בתחרות הזאת, תאמינו לי, דבר אחד ברור: הבית הזה מפסיד.

איילת נחמיאס ורבין: המדינה הזאת מפסידה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שאני בדרך כלל לא נוהג לעלות ולדבר בין החוקים, אבל אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לומר כמה דברים על מה שקרה אמש.

דוד אמסלם: אמש הדלקתי את הטלוויזיה ונדהמתי ממה ששמעתי.

דוד אמסלם: קמתי בבוקר והתפללתי שזה חלום בלהות, שבאמת רק חלמתי.

דוד אמסלם: הדלקתי את הרדיו והסתבר לי שלא חלמתי; זה אמיתי.

דוד אמסלם: מה קורה שם?

חיים ילין: שמעת את עצמך – – –

דוד אמסלם: שופטת בישראל וחוקר ברשות ניירות ערך – להלן: החוקר, כמו חוקר המשטרה – מסתמסים ביניהם לגבי ימי מעצר של חשודים: לכמה נשלח אותם, לכמה לא.

דוד אמסלם: בהתחלה הייתי משוכנע שאולי מדובר במסיבת פורים של ילדים קטנים שכותבים ביניהם סמ"מסים.

דוד אמסלם: לא האמנתי שזה יכול להיות אמיתי לגבי אנשים, בני אדם שבסופו של דבר הולכים למעצר.

דוד אמסלם: זה פשוט לא יאומן כי יסופר.

דוד אמסלם: אבל מה?

דוד אמסלם: לפני כמה שעות שמעתי דבר הרבה יותר חמור.

דוד אמסלם: כששאלו את החוקר: מה עמדתך?

דוד אמסלם: הוא אומר: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: זה דבר שבשגרה.

דוד אמסלם: אנחנו רגילים לזה, זה לא משהו חדש.

דוד אמסלם: רבותיי, יש בעיה גם במערכת המשפט במדינת ישראל, ואני אגיד לכם ממה היא נובעת.

דוד אמסלם: רוב השופטים באים מפרקליטות.

דוד אמסלם: חז"ל כבר אמרו: אין קטגור נעשה סנגור.

דוד אמסלם: זה לא שהקטגור לא יכול להיות סנגור; ודאי שהוא יכול להיות.

דוד אמסלם: אלא שקטגור זה בראש, זאת חשיבה קטגורית.

דוד אמסלם: כשקטגור שואל אותך ברחוב מה השעה, ואתה אומר לו 12:00, הוא שואל באוטומט את הבן אדם הבא: סלח לי, מה השעה?

דוד אמסלם: הוא חייב לוודא, בגלל שהוא לא מאמין, באינסטינקט.

דוד אמסלם: זאת העבודה שלו.

דוד אמסלם: הסנגור בדרך כלל מאמין, בגלל שיש לו ראש סנגורי.

דוד אמסלם: לכן, לא יכול להיות שאותו אחד שהיה אתמול בתביעה, היום בא אליו החבר שלו, שאתמול הוא בכלל לימד אותו, והוא היום השופט, והוא מבקש ממנו את ימי המעצר.

דוד אמסלם: לכן, השיטה היא בעייתית.

דוד אמסלם: מה עשו?

דוד אמסלם: מהר מאוד אתמול בלילה כבר ראיתי את שרת המשפטים ואת נשיאת בית המשפט העליון מודיעות שמהר מאוד הם מקימים ושולחים את זה לנציב קבילות השופטים שיבדוק את זה, והיום – הליך משמעתי.

דוד אמסלם: רבותיי, זאת חוצפה ממדרגה ראשונה.

דוד אמסלם: נעברה עברה פלילית הכי חמורה שאני מכיר מאז קום המדינה כמעט.

רויטל סויד: תחכה אולי לממצאים – – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה, תני לי.

דוד אמסלם: זה לא עשבים שוטים; זאת מערכת שלמה בבעיה.

רויטל סויד: אבל תחכה לממצאים – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אל תפריעי לי.

רויטל סויד: לא, אני אומרת: תחכה לממצאים.

דוד אמסלם: תני לי לדבר.

דוד אמסלם: לא צריך לחכות לממצאים האלה.

רויטל סויד: למה?

דוד אמסלם: בגלל שראינו את המסרון.

דוד אמסלם: בעיניים ראיתי.

דוד אמסלם: מה יש פה?

דוד אמסלם: או שזה לא נכון או שזה נכון.

דוד אמסלם: אם זה נכון, אז זאת בעיה של כולנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא שמאל–ימין.

דוד אמסלם: אני לא מכיר מדינה אחת בעולם כמעט שהשמאל לא תומך בזכויות אדם חוץ מכם.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: אין מדינה אחת בעולם.

דוד אמסלם: רק אתם.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שבצד השני יש נתניהו.

דוד אמסלם: אתם שומעים את השם נתניהו – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: הסברתי לכם: לא מעניין אתכם מעצרים – –

רויטל סויד: – – –

דוד אמסלם: – – לא מעניין אתכם שופטים, לא מעניין אתכם שחוקרי ראש הממשלה אומרים שהוא שולח נגדם חוקרים.

דוד אמסלם: תבינו, הם בניגוד עניינים מובהק.

דוד אמסלם: על זה מכניסים אנשים לבית סוהר.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: זה לא מעניין.

יוסי יונה: זה כן מעניין.

דוד אמסלם: כל עוד ראש הממשלה בחוץ, לא טוב; אנחנו נפר את הכול ברגל גסה.

דוד אמסלם: אתם מפגינים ברוטשילד על זה.

דוד אמסלם: אתם חוצפנים.

דוד אמסלם: אתם לא מבינים בכלל מה אתם עושים בעסק הזה.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזכויות אדם באמת לא מעניינות אתכם.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: יש לכם רק דבר אחד: אתם קמים בבוקר, רואים את נתניהו בשלטון – –

יצחק וקנין: חברים, אני אפשרתי לכם להפריע לו.

דוד אמסלם: – – ואתם עושים הכול כדי להפיל אותו.

יצחק וקנין: אנא מכם.

רויטל סויד: לא – – – כולנו – – –

קריאה: – – –

דוד אמסלם: לכן אני חושב שאתם מקילים ראש בעניין הזה.

דוד אמסלם: רק דבר אחד מעניין אתכם: בואו נשתיק את האירוע, כדי שהחוקרים ימשיכו לחקור את ראש הממשלה.

דוד אמסלם: זה מה שמעניין.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: תיק 4000, 5000, 7000, 20000 – –

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: – – לא אכפת לכם כלום – העיקר שהוא לא יהיה ראש ממשלה.

יצחק וקנין: חברי האופוזיציה.

דוד אמסלם: איך אמר לי מישהו?

דוד אמסלם: תבינו, הסיפור של הסיגרים והשמפניות – מקסימום זה ועדת האתיקה של הכנסת.

דוד אמסלם: על זה חוקרים מאות חוקרים.

רויטל סויד: – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, להערכתי, החקירות של ראש הממשלה עלו למעלה מ-150 מיליון שקל עד היום.

דוד אמסלם: יש אלפי חוקרים; יותר ממאות חוקרים מתעסקים בזה מבוקר עד לילה, כאילו אין מדינה, אין פשע, אין כלום.

דוד אמסלם: רק זה מעניין אותם מבוקר עד לילה.

דוד אמסלם: דרך אגב, שיגידו לנו כמה עולה החקירה.

דוד אמסלם: הם לא רוצים.

יוסי יונה: מה זה רלוונטי?

דוד אמסלם: אני שמעתי שאחד הכתבים שאל אותם כמה עולה חקירה, והתשובה הייתה שזה במסגרת משהו חשאי; אסור לגלות.

דוד אמסלם: רבותיי, אני חושב שצריכה לקום ועדת חקירה ממלכתית כדי לבדוק את כל ההתנהלות – –

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: בעד, בעד.

דוד אמסלם: – – של המשטרה, בחקירות ראש הממשלה – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברים.

דוד אמסלם: – – גם של הפרקליטות וגם, בוודאי, מה שקורה במערכת המשפט בהיבט של המעצרים.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו בעד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דודי אמסלם.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: יואל חסון – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר'ה, נרגעתם?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשים לב, אנחנו עוברים להצבעה על כל חוק בנפרד.

יצחק וקנין: מאחר שהדיון היה משולב על שני החוקים אנחנו נצביע על חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש (תיקון מס' 2) (קבלת תרומות), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את , לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: אני אוסיף את הקול של יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: 49, כולל קולו של יושב-ראש הכנסת – צריך לבדוק למה עמדת ההצבעה של יושב-ראש הכנסת לא פעילה.

יצחק וקנין: 49 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות הלדינו (תיקון מס' 2) (קבלת תרומות), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את , לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 52 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מתקן את עצמי לפרוטוקול לגבי ההצעה הראשונה: היא עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: גם הצעת חוק זו וגם הצעת חוק הקודמת – לוועדת החינוך.

יצחק וקנין: שתי ההצעות יועברו לוועדת החינוך להכנתם לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: היושב-ראש, אפשר להוסיף אותי?

יצחק וקנין: אני אוסיף את קולו של חבר הכנסת נחמן שי לפרוטוקול.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 33), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק קיזוז כספים לרשות הפלסטינית בשל תמיכה בטרור, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יום השחרור וההצלה מגרמניה הנאצית, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואב בן צור וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: עוד אודיע

נאזם בדר: כם כי חברי הכנסת איציק שמולי ומרב מיכאלי ביקשו להסיר אתם שמם מהצעת חוק קרקעות כנסייה, התשע"ז–2017, שמספרה פ/4596/20.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1200); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 33) (חלקה תלת-ממדית), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת השר יריב לוין, שר התיירות, במקום שרת המשפטים.

יריב לוין: השר המקשר, לצורך העניין.

יצחק וקנין: השר המקשר.

יריב לוין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 33) (חלקה תלת-ממדית), התשע"ח–2018, נועדה להגביר את יכולת הניצול של הקרקע באמצעות אפשרות להפרדת הבעלות במקרקעין לחלקות תלת-ממדיות שיהוו נושא נפרד לעסקאות ולזכויות בשכבות השונות של הקרקע – תת-הקרקע, פני הקרקע ומרחב הרום.

יריב לוין: התיקון נדרש שכן במצב המשפטי הקיים אין אפשרות להעביר ולרשום זכויות בעלות בחלקים של שכבות קרקע שונות.

יריב לוין: נוסף על כך, גם בפן הרישומי, בהיות מרשם המקרקעין דו-ממדי, הוא אינו מאפשר רישום של זכויות בעלות בחלק מסוים מן המרחב האנכי.

יריב לוין: מגבלות הדין הקיים מובילות לקשיים משפטיים ומעשיים שונים אשר הולכים ומתעצמים בשנים האחרונות, ובמיוחד במקרים שבהם מדובר באזורים צפופים שנדרשים לשטחים לצורכי ציבור ותשתיות כאשר אין בנמצא קרקע פנויה שיכולה לספק מענים אלו.

יריב לוין: על רקע כל אלה, בשנים האחרונות הולך ומתבהר כי קיים צורך חיוני לאפשר חלוקה גמישה יותר של מקרקעין, ובפרט במדינת ישראל, אשר נדרשת להתמודד עם משאבי קרקע מוגבלים.

יריב לוין: באמצעות התיקונים המתבקשים תתאפשר התאמה של הדין הקנייני לתכנון הדינמי הקיים היום, המאפשר שימושי קרקע שונים בשכבות השונות של הקרקע, דוגמת מנהרות תת-קרקעיות וגשרים עיליים לתחבורה או לתשתיות.

יריב לוין: הצעת החוק תאפשר לרשום עסקאות ברבדים השונים של הקרקע.

יריב לוין: גבולותיה של חלקה תלת-ממדית ייקבעו ויירשמו בפנקסי המקרקעין באופן תלת-ממדי, כך שהבעלות בה תהיה מוגבלת גם בממד הגובה.

יריב לוין: בכך יתאפשר ניצול יעיל יותר של הקרקע, וכן יהיה בכך כדי להקל על צורכי הפיתוח, בפרט במקומות שבהם שימושי הקרקע מעורבים.

יריב לוין: גם במצבים שבהם נדרשת הפקעת קרקע ניתן יהיה, במקרים המתאימים, להפקיע רק את חלק הקרקע ההכרחי להפקעה.

יריב לוין: יצוין כי על מנת להבטיח את המשך קיומו של מוסד הבית המשותף, על הוראותיו הייחודיות המסדירות את היחסים בין בעלי הדירות, הצעת החוק קובעת כי דירה בבית משותף לא תוכל להירשם כחלקה תלת-ממדית.

יריב לוין: נוכח האמור לעיל מבקשת הממשלה מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר כנסת מיכאל מלכיאלי, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – שלא נמצא – אני רוצה לנצל את הבמה לברך את חברי, את חבר הכנסת החדש דני סידה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שגם תנועת ש"ס וגם כנסת ישראל התברכו היום בחבר כנסת מהטובים שנדע, בעזרת השם; אדם שכל ימיו ושנותיו היו למען הכלל, למען ההתיישבות, למען עם ישראל.

מיכאל מלכיאלי: צריכים להעלות על נס את הפעילות שלו כראש מועצת מרום הגליל, על העזרה לנזקקים שם, על בתי הכנסת שהוא הקים, המקוואות.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר לך, דני, מכאן: ברוכים הבאים.

מיכאל מלכיאלי: שיהיה לך בהצלחה גדולה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – מירב בן ארי – מוותרת; יהודה גליק – מוותר.

יצחק וקנין: טוב, זה אחרי איתן ברושי.

יצחק וקנין: אני כבר אדלג ואגיע למיכל רוזין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים הקרובים תידרש ועדת הפנים להכין ולהביא למליאה את הארכת תוקף הוראת השעה בנושא חוק הוותמ"לים, שהוא חוק שנולד בחטא וכנראה גם אי-אפשר לסיים את תקופתו בימים הקרובים, כי זה לא חוק; אפשר לאשר אותו או לא, אבל אי-אפשר לתקן אותו.

איתן ברושי: בימים האחרונים הגיע מכתב חתום על ידי רון חולדאי, יושב-ראש 15 הערים, חיים ביבס, יושב-ראש השלטון המקומי, ועמיר ריטוב, יושב-ראש מרכז המועצות האזוריות, בצירוף למאמץ שאני, ובוודאי אחרים, מובילים כאן שבועות ארוכים – אני מניח שגם היושב-ראש – לומר לממשלה: הפקעתם קרוב ל-100,000 דונם, פגעתם בריאות הירוקות, בחקלאות במרכז הארץ, ואתם לא מפזרים את האוכלוסייה; אתם רוצים לחסל מושבים וקיבוצים צמודי דופן לערים, בניגוד לתפיסה של חיזוק הנגב והגליל.

איתן ברושי: אני חושב שהממשלה מבינה שיש פה טעות, והגיע הזמן לעצור את השיגעון הזה.

איתן ברושי: בנוסף לזה, אני מקווה שיושב-ראש הוועדה, קיש, יוכל למצוא נוסחה שגם אם יאושר לוותמ"ל המשך של עוד שנה, ואחר כך אולי עוד שנה – אני מקווה שלא – אז יהיה אפשר לרסן הוותמ"ל, כי הממשלה איבדה את האיזונים ואת הבלמים בעניין הזה.

איתן ברושי: בנוסף לזה, גם היום יושבת רשות מקרקעי ישראל – שלא פעם נדמה שיש לה החלטות פוסט-ציונית, למרות שזאת ממשלה ימנית – אבל בימים האלה הממשלה עוסקת במפת העדיפות הלאומית, שיש לה משקל גדול ביכולת לחזק את הנגב, את הגליל וקווי העימות.

איתן ברושי: בנוסף לזה, רשות מקרקעי ישראל צריכה לקבל החלטה – ויש לה אוטונומיה, ויושבים בה נציגי המשרדים של הממשלה – יש לה את היכולת לקבל החלטה על מפת עדיפות של רשות מקרקעי ישראל.

איתן ברושי: זאת החלטה חשובה, כי היא קובעת את האזורים ואת אזורי העדיפות ואת מחירי הקרקעות – ממחיר קרקע אפס על גבול לבנון ורצועת עזה, דבר שיש בו מרכיב חשוב ביצירת המגנט שמפזר את האוכלוסייה ומביא את האוכלוסייה, גם החזקה, למקומות הקשים, ועד דרומה או צפונה, באילת, לאזורים שיש בהם אזור עדיפות א' ואזור עדיפות ב', זאת אומרת 31% או 51% ממחיר הקרקע.

איתן ברושי: יש אזורים, בעיקר באזורים הכפריים, שהם לא בהסכמי הגג.

איתן ברושי: כמו שיאיר לפיד לא ידע לתת שם מע"מ אפס כשהוא חשב על זה, גם האוצר של היום לא עושה הסכמים באזורים הכפריים, כי אין שם את המאסה הנדרשת, כמו למשל בראש העין או מגדל העין – וטוב ששם יש, וכאילו הנחות גם במרחב הכפרי, אבל האוצר הוציא מיליארדים, לפי דעתי ללא אישור, על הורדת המחיר של הקרקע, וגם זה כנראה לא מספיק, כי מחירי הדירות בירידה אולי קטנה מאוד.

איתן ברושי: אני קורא מפה לשר האוצר שלא ישאיר את הכול לאביגדור יצחקי, או למי שיחליף אותו; שלא ישאיר את הכול לעדיאל, ראש המינהל – שכבר פירק מושבים וקיבוצים בהבל פה ועוד לא מצא נכון להתנצל – ולא ישאיר את הכול לפקידות עוינת שחלקה פוסט-ציונית, שיושבת כעובדי מדינה במקום הכי רגיש של קביעת השימושים בקרקע.

איתן ברושי: הקרקע היא משאב לאומי, במאה אחוז בשליטת הממשלה.

איתן ברושי: זה משאב חשוב לביסוסה וחיזוקה של המדינה בכלל ושל יישובי הפריפריה בפרט.

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: אני מבקש את המפה לא לשנות ולא לפגוע בתנאים של היום, שהם תנאים סבירים יחסית ומעודדי פיתוח וצמיחה.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו; חברת הכנסת יעל גרמן – איננה; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר; חברת הכנסת נורית קורן – איננה.

נורית קורן: אני פה.

יצחק וקנין: את פה, סליחה.

יצחק וקנין: מתנצל בפניך.

יצחק וקנין: את מבקשת לדבר?

נורית קורן: – – –

יצחק וקנין: מוותרת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא – איננה; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – איננה; חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה תומא סולימאן, איווא.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בימים האחרונים עלה כל הדיון סביב תנאי המעצר של האנשים שנמצאים בחקירה על כל פרשיות השחיתות שאנחנו עומדים לפניהן בתקופה האחרונה, ורעשה המדינה כולה, וכולם יצאו בהצהרות, כולל שרים ושרות, שאמרו כמה התנאים הם תנאים קשים, ודיברו על עינויים.

עאידה תומא סלימאן: פתאום המילה "עינוי" של אנשים בתנאי המעצר צפה על פני השטח, ומדברים.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב שבאמת הדברים שהתייחסו אליהם הם עינויים אמיתיים – למרות שחלק כבר נודע לנו שלא היו ולא נבראו; דיברו עליהם בהצהרות של הנאשמים או של הנחקרים, והוכח על ידי הצהרות של השב"ס שהם לא היו.

עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית היא באמת איך אפשר להיות עם שתי אמות מידה בצורה כל כך ברורה.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות – להתעלם מסיפורי זוועה ששמענו בעבר על תנאים של אסירים, בעיקר של אסירים פלסטינים, או אנשים שנמצאים בתנאי מעצר בלי אפילו שיהיה נגדם כתב אישום או חקירה אמיתית.

עאידה תומא סלימאן: יש אנשים, כולל אזרחים ערבים צעירים, שכתבו איזשהו פוסט שנראה חריג בעיני המשטרה, ונעצרו, ונמצאים בתנאים בלתי מתקבלים על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא מעלה פה את הדיון המהותי – האם קיימים עינויים אמיתיים או לא.

עאידה תומא סלימאן: אבל פתאום, כשזה נוגע לאליטה, שכנראה חשבה שבתנאי מעצר היא צריכה לקבל בתי מלון של חמישה כוכבים, או צריכים אפילו בתוך תאי המעצר לקבל יחס מיוחד בגלל שהם אנשים מיוחסים, או אנשים עם קשרים, או אנשים ששירתו נאמנה את אלה שהיו בקשר איתם – הם צריכים לקבל יחס מיוחד.

עאידה תומא סלימאן: אם היינו באמת דנים בתנאים האמיתיים שמתקיימים בחקירות, בתוך תאי המעצר, לכלל האזרחים שנעצרים או נחקרים, היה אפשר באמת להאמין לרצון של כל אלה שצעקו בשבוע שעבר "עינויים, עינויים".

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה יש אוזן אחת שמקשיבה לכיוון אחד והאוזן השנייה נאטמת כאשר מדובר בעוולות אמיתיות – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – וכאשר מדובר באנשים שסובלים במעצרים שלהם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת סאלח סעד, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – חברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: אם גם היא לא תהיה – חברת הכנסת מירב מיכאלי; מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפר שלח – גם הוא איננו, אז חבר הכנסת דודי אמסלם.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חבריי חברי הכנסת, אתמול ערכתי סיור בצפון הארץ, ובמהלכו נכנסתי לבקר בבית החולים פוריה ונחשפתי לנתונים שמאוד מאוד מדאיגים אותי, ולהגיד לכם את האמת?

סאלח סעד: מאוד מדאיגים כל אזרח בישראל, במיוחד בפריפריה.

סאלח סעד: בית החולים הזה מטפל ב-200,000 אזרחים מהצפון.

סאלח סעד: יש בו סך הכול 1,100 עובדים ו-350 מיטות.

סאלח סעד: חולים רבים שוכבים במסדרונות עם רמת זיהומים מאוד מאוד גבוהה, ועשרות מתים להם יום-יום.

סאלח סעד: אני נחשפתי גם למרכז שיקום, שממשלת ישראל, ראש הממשלה היה אמור להגיע לפני כמה ימים להניח את אבן הפינה, ובסוף הוא לא הגיע ושלח את אשתו, וגם היא לא הגיעה – שרה נתניהו, גב' נתניהו.

סאלח סעד: ממשלת ישראל מבקשת ממנו מצ'ינג, לגייס 95 מיליון שקל בשביל להקים את מרכז השיקום בפוריה בצפון.

סאלח סעד: אתם מבינים מה המשמעות?

סאלח סעד: זה לדפוק בדלתות של אזרחי הצפון ולבקש נדבות: בואו, אנשי הצפון העניים, תתרמו כסף.

סאלח סעד: למה?

סאלח סעד: כי הממשלה האטומה הזאת דורשת מהם לגייס כספים בשביל להקים את מרכז השיקום.

סאלח סעד: ריבונו של עולם, עד איפה אנחנו מזלזלים בבריאות?

סאלח סעד: תגידו לי, אם זה היה בית החולים במרכז הארץ, היו מבקשים כזה סכום כסף גבוה?

סאלח סעד: נניח שכן – תאמינו לי, שני טייקונים ממרכז הארץ יכולים לשלם את הכסף הזה.

סאלח סעד: מאיפה נוכל להביא, אדוני היושב-ראש, טייקונים מהצפון באזור פוריה וטבריה?

סאלח סעד: אני אומר לכם, הממשלה הזאת, בכל מה שקשור בצפון הארץ, בפריפריה, היא אטומה לחלוטין.

סאלח סעד: לאחר מכן ביקרתי בכפר גלעדי, אני וחברי איתן ברושי.

סאלח סעד: ראינו איזו מצוקה קיימת בצפון, בצפון הרחוק, בקריית שמונה והסביבה.

סאלח סעד: ראינו שלפני כמה שנים היה מרכז – לא מרכז, איך זה נקרא?

סאלח סעד: נקודת מיון קדמית שסגרו אותה לפני כמה שנים, והממשלה האטומה הזאת לא פותחת אותה מחדש.

סאלח סעד: בושה וחרפה לממשלה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סלח סעד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דודי אמסלם – איננו; חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר ואחריו – יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש.

לאה פדידה: אחרי סאלח סעד כתוב לאה פדידה.

יצחק וקנין: את לא היית, אני קראתי.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך בכל מקרה.

לאה פדידה: אני מוותרת.

מכלוף מיקי זוהר: הזמן כבר התחיל, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: עוד חצי דקה.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנושא שלפנינו חשוב.

מכלוף מיקי זוהר: ברשותכם, אני רוצה לנצל את הבימה לדבר דווקא על האירועים האחרונים.

מכלוף מיקי זוהר: לפני בערך שבועיים-שלושה יצאתי למסע תקשורתי.

מכלוף מיקי זוהר: דיברתי כמעט בכל כלי טלוויזיה אפשרי ואמרתי דבר אחד ברור: אני סבור שהחקירות בעניינו של ראש הממשלה אינן מתבצעות כראוי.

מכלוף מיקי זוהר: אמרתי שלעניות דעתי החקירות התחילו מתוך מגמה להחליף את השלטון.

מכלוף מיקי זוהר: כמובן שמי שרוצה להחליף את השלטון זה השמאל.

מכלוף מיקי זוהר: אמרתי שהתקשורת מלבה את אמירות השמאל, ואמרתי שהמשטרה נופלת בפח של התקשורת.

יחיאל חיליק בר: גם השווית את זה לרצח רבין.

מכלוף מיקי זוהר: את זה אמרתי גם כן.

מכלוף מיקי זוהר: אבל תתפלא, עכשיו זה אירוע פחות חשוב וחמור ממה שאני מדבר עליו עכשיו.

מכלוף מיקי זוהר: תתפלא.

יחיאל חיליק בר: לא, חשבתי שאולי אתה רוצה להתנצל.

מכלוף מיקי זוהר: האירוע הזה שאני מדבר עליו – שבמדינת ישראל 2018 יש ניסיון הפיכה, להדיח ראש ממשלה מכהן שקיבל תמיכה ממיליון איש במדינת ישראל, ולא בדרך דמוקרטית אלא באמצעות הכפשות, חקירות והדלפות לתקשורת.

עמר בר-לב: – – –

מכלוף מיקי זוהר: שימו לב.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו, בואו נעשה ניתוח קצר להמלצות המשטרה ונבחן אם מדובר בהמלצות אובייקטיביות, מקצועיות, ענייניות, או שמא – – –

עמר בר-לב: אתה תבחן?

מכלוף מיקי זוהר: אני אבחן.

קריאה: אתה תבחן?

מכלוף מיקי זוהר: ממרום לימודיי האקדמיים, שני תארים – –

עמר בר-לב: מי שמך – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – שני תארים במשפטים ובוגר החטיבה לקרימינולוגיה, שיודע להבחין בין יסוד עובדתי ליסוד נפשי.

מכלוף מיקי זוהר: אני אסביר לך איך המשטרה חטאה לתפקידה בהמלצות שהיא הגישה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אסביר לך.

עמר בר-לב: – – –

יחיאל חיליק בר: אולי תחליף גם את בית המשפט העליון?

מכלוף מיקי זוהר: מה המשטרה אומרת?

מכלוף מיקי זוהר: שימו לב: ראש הממשלה קיבל במשך 20 שנה מתנות מחבר.

מכלוף מיקי זוהר: הוא השיב מפעם לפעם במתנות קטנות, אבל הוא קיבל מתנות מחבר.

מכלוף מיקי זוהר: אחרי 20 שנה ראש הממשלה החליט שאותן מתנות בעיניו נחשבות לשוחד – שוחד כדי להיטיב עם אותו טייקון שנתן לו את המתנות.

מכלוף מיקי זוהר: זה מה שהמשטרה סבורה.

מכלוף מיקי זוהר: איך ראש הממשלה מממש את אותו מתן שוחד של אותו טייקון?

מכלוף מיקי זוהר: הוא מרים טלפון לשגרירות ארצות הברית ואומר להם: חבר'ה, למה לקחתם לאיש הזה את הוויזה?

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי זוהר, נראה לי שלא תספיק להסביר את כל ההסברים שלך, כי הזמן שלך נגמר.

מכלוף מיקי זוהר: עוד 20 שניות.

מכלוף מיקי זוהר: לאחר מכן אומרת המשטרה: ראש הממשלה הרים טלפון ליאיר לפיד, או פגש אותו, ואמר לו: תשמע, אני חושב שהחוק של אותו טייקון הוא חוק לא רע.

מכלוף מיקי זוהר: ראש הממשלה בעצם זרק מילה לשגרירות ארצות הברית, זרק מילה לשר האוצר.

מכלוף מיקי זוהר: משטרת ישראל התכבדה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: – – ופסקה: מדובר בעבירת שוחד.

חמד עמאר: הסבר משכנע, תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: עוד משפט אחד.

חמד עמאר: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: איפה היסוד העובדתי?

חמד עמאר: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: איפה היסוד הנפשי כדי לקבוע שזה שוחד?

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אגיד לכם מה זה, חברים.

חמד עמאר: אדוני, חבר הכנסת מיקי זוהר.

חמד עמאר: אתה חורג הרבה מהזמן שלך.

חמד עמאר: יש לך אפשרות לעלות עוד פעם – תודה רבה – ותמשיך את ההסברים שלך.

מכלוף מיקי זוהר: משפט אחרון: הדבר הזה הוא פוטש.

חמד עמאר: תדייק בזמנים.

חמד עמאר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: שום דבר אחר.

מכלוף מיקי זוהר: פוטש, ניסיון הפיכה ותו לא.

מכלוף מיקי זוהר: המשטרה לוקחת בזה חלק, חברים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה.

מכלוף מיקי זוהר: כן, כן, היא לוקחת בזה חלק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי זוהר.

חמד עמאר: אני מבקש לדייק בזמנים, לתכנן את הדיבור שלכם לשלוש דקות.

חמד עמאר: לא אאפשר לחרוג מזמן, תודה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, לא ייאמן.

יוסי יונה: באמת לא ייאמן.

יוסי יונה: עומד כאן יושב-ראש הקואליציה במפגן דמגוגי מדהים, בא וטוען כלפינו שכל מה שאנחנו רוצים זה את ראשו של נתניהו.

יוסי יונה: טוען שהינה, נפל עלינו אלם אתמול, כאשר הפרשה הזאת התגלתה באשר לקשר בין החוקר לבין השופטת.

יוסי יונה: אמור לי, אדוני היושב-ראש, תסתכל בבקשה על יושבי האופוזיציה: האם היה מישהו מהם שלא גינה ולא הוקיע ולא אמר שדבר קשה מאוד נפל אתמול במדינת ישראל?

יוסי יונה: אף אחד מאלה שיושבים כאן, מאיתנו, לא דמם ולא שתק למול הדבר הזה.

יוסי יונה: גינינו בכל פה את המקרה הזה באופן חד-משמעי.

יוסי יונה: עולה כאן דוד אמסלם ומשתמש בזה ואומר שאף אחד מאנשי האופוזיציה לא אמר מילה, ומייד העלה מחדש את העניין של ביבי נתניהו, כיצד האופוזיציה רודפת את ביבי נתניהו.

יוסי יונה: יש לנו כאן יושב-ראש של ועדה, ועדת הפנים, מזמן מנכ"ל כדי לעשות דה-לגיטימציה למשטרה.

יוסי יונה: עומד כאן חבר כנסת של עוד ועדה מכובדת בכנסת, מיקי זוהר, ומתחיל לדבר על קונספירציה של משטרת ישראל עם רשויות החוק ואנשי האופוזיציה כדי לעשות פוטש.

יוסי יונה: מיקי, האם אתה לא זהיר בלשונך?

מכלוף מיקי זוהר: לא.

יוסי יונה: האם השפה שלך אינה מופקרת?

יוסי יונה: האם אתה לא פוגע באושיות הדמוקרטיה של מדינת ישראל?

מכלוף מיקי זוהר: לא, זאת הדרך.

מכלוף מיקי זוהר: איך הולכים ומאריכים מעצר – – –

יוסי יונה: האם אתה לא חושב שיש לך אחריות כלפי הציבור הישראלי?

יוסי יונה: אמר פעם מישהו שעמד בחקירות של מקארת'י?

יוסי יונה: enough is enough .

יוסי יונה: enough is enough, אתם פוגעים בדמוקרטיה הישראלית.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יוסי יונה: אתם מנסים בכל כוח למנוע חקירות לגיטימיות של ממשלת ישראל.

יוסי יונה: אתם משתמשים בוועדות כדי להשתיק את המשטרה, כדי להפיל עליה אימה.

מכלוף מיקי זוהר: זה ניסיון הפיכה.

מכלוף מיקי זוהר: זה ניסיון הפיכה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר לך באופן חד-משמעי: משטרת ישראל היא משטרה חזקה.

יוסי יונה: פה ושם בוודאי נופלים בה פגמים, ואנחנו לא נשקוט גם אל מול הפגמים הללו.

יוסי יונה: אבל לעמוד כאן בחוצפה, ביהירות, בפגיעה בשלטון הדמוקרטיה – – –

מכלוף מיקי זוהר: ניסיון הפיכה – – – דמוקרטיה.

מכלוף מיקי זוהר: יש פה פוטש נגד ראש הממשלה, חד-משמעי.

מכלוף מיקי זוהר: חד-משמעי.

יוסי יונה: לבוא ולומר שיש פה פוטש נגד ראש הממשלה, זאת אמירה כל כך מופקרת – –

לאה פדידה: מי הביא את המפכ"ל, אנחנו?

יוסי יונה: – – כל כך מופקרת, מיקי זוהר.

יוסי יונה: כל כך מופקרת, יואב קיש.

יוסי יונה: כל כך מופקרת, דוד אמסלם.

יוסי יונה: אתם פוגעים באופן אנוש בדמוקרטיה.

יוסי יונה: כל מה שאתם עושים זה מאבק לשרידותו של ראש הממשלה ושלכם.

יוסי יונה: תתביישו.

יוסי יונה: חרפה.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואב קיש?

יואב קיש: מוותר.

חמד עמאר: מוותר; אחרון הדוברים – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: אחרי זה נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: אני באמת, רק דקה, יוסי יונה, להצטרף בגדול לדברים שלך.

יחיאל חיליק בר: מיקי מכלוף, אני אגיד לך משהו: אתה אבא לילדים במדינה הזאת, ואתה צריך לזכור דבר אחד: יש יום – גם אם הוא בעוד 100 שנה – אחרי נתניהו, אחרי שלטון הליכוד.

יחיאל חיליק בר: יום אחד משהו יקרה פה.

מכלוף מיקי זוהר: זה מאפשר למשטרה להביא גם את ראש הממשלה הבא?

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה יקרה?

יחיאל חיליק בר: לא, לא, ייפול בגלל החקירות, ייפול בגלל בחירות.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יחיאל חיליק בר: מיקי, תקשיב, אני מאחל לראש הממשלה בריאות רבה ואריכות ימים.

יחיאל חיליק בר: יום אחד לא יהיה פה ביבי נתניהו, אבל ביום הזה, בגלל אנשים כמוך, בגלל דודי אמסלם, שקורא לאנשים שטינקרים, בגללך, שאומר שיש פה ניסיון פוטש – –

מכלוף מיקי זוהר: תתבייש.

מכלוף מיקי זוהר: יש פה ניסיון פוטש, וכל עם ישראל – – –

יחיאל חיליק בר: – – בגלל ראש הממשלה, שמלכלך על המשטרה ועל המפכ"ל ועל בית המשפט העליון – –

מכלוף מיקי זוהר: עם ישראל אומר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מנותקים מהעם – – –

יחיאל חיליק בר: – – אתם שורפים את כל העמודים שעליהם הדמוקרטיה והחברה שלנו עומדת, בשביל לקושש עוד כמה קולות קטנים ומגעילים לפריימריז שלך.

מכלוף מיקי זוהר: – – – הפריימריז – – –

יחיאל חיליק בר: אתה, כאבא לילדים, בשביל עוד 100 קולות לפריימריז, של כמה קיצונים הזויים, שהשתלטו לך על המפלגה, אתה מוכן לפורר את הדמוקרטיה בישראל.

נורית קורן: הדמוקרטיה עובדת.

יוסי יונה: אתם, יום אחד, כשיקראו את ההיסטוריה של המדינה הזאת ואיך שלטון החוק התפורר פה, אתה תשמיע לילדים שלך את הנאומים המסיתים שלך נגד המשטרה – –

מכלוף מיקי זוהר: אתם נותנים מוטיבציה לשוטרים.

מכלוף מיקי זוהר: אתם נותנים לגיטימציה לזה.

מכלוף מיקי זוהר: תתביישו.

יחיאל חיליק בר: – – נגד המשטרה ונגד המנכ"ל ונגד השטינקרים – כולם על מזבח האינטרסים הפוליטיים.

יחיאל חיליק בר: תתביישו, אתה והמפלגה שלך.

מכלוף מיקי זוהר: – – – ראש הממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: בכל מחיר להדיח את ראש הממשלה, ולא מעניין אתכם כלום.

מכלוף מיקי זוהר: תתביישו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה, נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המקרקעין (חלקה תלת-ממדית) (תיקון מס' 33), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המקרקעין (חלקה תלת-ממדית) (תיקון מס' 33), התשע"ח–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 40, נגד – 5, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת חוקה, חוק ומשפט להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יואב קיש: ועדת הפנים.

חמד עמאר: אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת על מנת להחליט לאיזו ועדה להעביר בשביל להכין אותה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: אני מוסיף את חברת הכנסת סתיו שפיר – לפרוטוקול, ואת חברת הכנסת מרב מיכאלי וחבר הכנסת עיסאווי פריג' – לפרוטוקול.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה – של חבר – – –

חמד עמאר: אנחנו נעבור להודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אני מבקש להודיע קודם – – –

קריאה: החוק הזה – – –

חמד עמאר: ועדת הכנסת – יגיע אליה פנים, רפורמות, חוקה, והיא תחליט לאיזו ועדה להעביר.

קריאה: – – –

חמד עמאר: כן, פנים, חוקה, רפורמות.

חמד עמאר: זאת הסמכות שלה.

): לא ייאמן, סופה של הדמוקרטיה.

): כשאתה אומר משהו ולא מסכימים איתך – זהו, אתה לא יכול – –

חמד עמאר: אנחנו מדברים על הודעה עכשיו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

): – – אתה לא יכול לומר אותו.

איילת נחמיאס ורבין: הדמוקרט הגדול.

איילת נחמיאס ורבין: אין גבול, אין גבול.

): בושה וחרפה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק יחיאל – – –

): זה הסוף של הדמוקרטיה.

): בושה וחרפה.

חמד עמאר: תודה רבה לכם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

חמד עמאר: יושב-ראש ועדת הכנסת מודיע הודעה.

חמד עמאר: בבקשה.

): השמאל מביא לסוף הדמוקרטיה.

): בושה, בושה.

חמד עמאר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: עלית לקרוא את ההודעה – תקריא את ההודעה שלך.

): חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת הכלכלה מטעם סיעת הליכוד: במקום חבר הכנסת יואב קיש תכהן חברת הכנסת נורית קורן.

): הצעת ועדת הכנסת להארכת תקופת כהונתה של הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן: ביום י"ב בשבט, התשע"ז, 7 בפברואר 2017, החליטה הכנסת להקים ועדה מיוחדת בנושא פרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

): תקופת כהונתה של הוועדה המיוחדת נקבעה עד ליום ט"ז בחשוון התשע"ח, 6 בנובמבר 2017.

): ביום ב' בתמוז התשע"ח, 26 ביוני 2017, החליטה הכנסת הנוכחית להאריך את כהונתה של הוועדה המיוחדת עד סוף כנס החורף הנוכחי.

): ועדת הכנסת ממליצה היום לכנסת להאריך את כהונתה של הוועדה המיוחדת הזאת עד לתום כהונתה של הכנסת העשרים.

): אבקש את אישורה של הכנסת, לעניין נדרשת הצבעה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הוועדה המיוחדת – הארכת תקופת הכהונה של הוועדה המיוחדת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד הצעת ועדת הכנסת – 41 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר הארכת תקופת כהונתה של הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 41, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: הכנסת אישרה את הארכת ועדה מיוחדת.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1201); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק השר גלעד ארדן, בשם שרת המשפטים.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין יום יותר מתאים להציג את הצעת החוק הזאת שאני עומד להציג בפניכם מהיום הזה.

גלעד ארדן: זה יום שבו השב"כ, יחד עם משטרת ישראל, שוב – דומני שזו הפעם השנייה, או הפעם השלישית מאז הפיגוע הנורא שהתרחש על הר הבית, שבו נרצחו שני שוטרי משטרת ישראל, האיל סתאוי, זיכרונו לברכה, וכמיל שנאן, זיכרונו לברכה – שוב נחשפה חוליה באום אל-פחם שמזדהה עם האידיאולוגיה של דאעש, שתכננה, שוב, לבצע פיגוע באחד המקומות הקדושים ביותר לאסלאם ואחד המקומות הקדושים שנמצאים בירושלים בירת ישראל.

גלעד ארדן: בדיוק כדי למנוע חוליות כאלה ורוצחים כאלה שיתכננו מעשי רצח נפשעים בחסות אידיאולוגיה רצחנית, דתית, קיצונית כמו של דאעש – או כמו של החמאס, זה לא משנה – בדיוק למנוע מקרים כאלה נועדה הצעת החוק שמובאת בפניכם.

גלעד ארדן: גל הטרור האחרון, שהתחיל באוקטובר 2015, מתאפיין כידוע בפיגועים שבוצעו על ידי מפגעים בודדים, או חוליות של מפגעים שהושפעו בין היתר מהסתה.

גלעד ארדן: גל הטרור הזה חייב אותי ואת המשטרה לגבש מדיניות ברורה בנוגע לעיכוב גופות של אותם מפגעים ארורים שביצעו מעשי טרור – לא כי אנחנו מחפשים לעכב מסירת גופות, או כי יש לנו מה לעשות עם הגופות הללו.

גלעד ארדן: היועץ המשפטי לממשלה והקבינט כבר החליטו שגופות כאלה שהן משויכות חמאס, או יש להן מאפיינים אחרים, בהחלט יכולות להיות נכס – או יש עילה להחזקתן – במסגרת עסקת חילופי שבויים.

גלעד ארדן: אבל בהקשר אחר, אני הנחיתי את משטרת ישראל שלא למסור גופות של מחבלים לבני משפחותיהם לטובת קיום אותו אירוע לוויה עד שלא תהיה התחייבות ברורה מצד המשפחה שתמלא את התנאים שנועדו בעצם להבטיח את שלום הציבור; למנוע הלוויה מרובת משתתפים שבה נישאים נאומים, שבה עושים כבוד לאותו מחבל ארור – שמגיע לו רק לא כבוד, לא בחייו ולא במותו.

גלעד ארדן: המדיניות הזאת התבצעה במשך חודשים ארוכים, בעיקר בהלוויות שהתקיימו בירושלים בירת ישראל.

גלעד ארדן: מקורות הסמכות שעליהם התבססה משטרת ישראל כשהיא הפעילה את אותה סמכות לעכב את השבת גופות המחבלים, עד לאותה החלטת בג"ץ מדוברת, היו סעיפים 3 ו-4א לפקודת המשטרה.

גלעד ארדן: סעיף 3 קובע את תפקידי משטרת ישראל.

גלעד ארדן: למשל: "המשטרה תעסוק בשמירתם הבטוחה של אסירים בקיום הסדר הציבורי וביטחון הנפש והרכוש".

גלעד ארדן: סעיף 4א מעגן את סמכותה של המשטרה לפעול להצלת חיים ולמניעת פגיעה חמורה בביטחון הנפש והרכוש.

גלעד ארדן: בעצם, עד לאותה עתירה, כאשר המשטרה דרשה למנוע הלוויה מרובת משתתפים באום אל-פחם, ולא הסכימה לשחרר את הגופות של אותם מחבלים ארורים בני חמולת ג'בארין עד שהמשפחות התחייבו לעמוד בתנאים – באותה עתירה, בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, לצערנו, פסק שסעיפים 3 ו-4א לפקודת המשטרה הם לא בסיס סמכות חוקי לעכב מסירת גופות מחבלים והחזקתם בידי משטרת ישראל.

גלעד ארדן: בית המשפט העליון קבע שצריך הסמכה מפורשת בחוק בכל הקשור לפעולה שנוגעת לפגיעה כזאת בזכויות.

גלעד ארדן: לצערי הרב, אני חושב שבג"ץ טעה טעות קשה מאוד מאוד.

גלעד ארדן: בית המשפט הסתכל, או הזכיר את כבוד האדם בהקשר של התניית מסירת גופות המחבלים והדרישה מהמשפחה שלהם למתכונת מסוימת של הלוויה.

גלעד ארדן: אני לא חושב שמחבל שרצח חפים מפשע – ותודה לאל, גם נהרג תוך כדי הפיגוע שלו – אני לא חושב שהכבוד – שיש בכלל הקשר כזה לזכות הזאת שלו או של משפחתו לכבוד האדם וחירותו; היא בטח לא צריכה לגבור על זכותם של הקורבנות שלנו ובטח לא צריכה לגבור על הזכות של הציבור להגנה מפני הפגיעה בביטחון המדינה שעלולה להיווצר בהלוויה מרובת משתתפים.

גלעד ארדן: אני בטוח שאם אשאל – אני מקווה שאני בטוח, לפחות לגבי רוב-רובם של חברי הכנסת – אם הם היו הולכים להשתתף בהלוויה של מחבל ארור שרצח חפים מפשע – אני רוצה להאמין שאין פה אף אחד בבית הזה שילך וישתתף בהלוויה הזאת.

גלעד ארדן: לא שאני בטוח בכך לגמרי, אבל אני רוצה להאמין; ולא במקרה – כי אנחנו מבינים, שההלוויות הללו, יש בהן משום הזדהות או יש בהן משום הלל או כבוד לאותו רוצח שפל, שלא מגיע לו כבוד בשום צורה שהיא.

גלעד ארדן: ולכן, בעקבות הפסיקה האומללה של בג"ץ, בעצם – כזכור לכולכם – התקיימה אותה הלוויה באום אל-פחם.

גלעד ארדן: כמובן, כמו שאמרה המשטרה, כל ההתחייבויות של ראשי העיר, של חברי כנסת, של בני המשפחה של הרוצחים – כל ההתחייבויות הללו לא היו שוות אגורה אחת שחוקה.

גלעד ארדן: הציבור מאום אל-פחם, לצערנו, נהר בהמוניו אל אותה הלוויה בזויה, שבה כיבדו את זכרם של אותם מחבלים ארורים.

גלעד ארדן: הינה, היום אנחנו כבר בפעם השנייה או השלישית מאז שככל הנראה – אני לא מוכן לקבל שאין קשר בין הדברים.

גלעד ארדן: אני בטוח שיש גם השראה בכך, ויש מודל של חקיינות.

גלעד ארדן: גם השב"כ כתב את זה שחור על גבי לבן, שכשיש הלוויה כזאת, עם אלפי משתתפים, שעושה כבוד לרוצחים שרצחו שוטרים על משמרתם בהר הבית, אין ספק שזה עלול לגרום לצעירים מוסתים נוספים, קיצוניים, ללכת בעקבותיהם של אותם מרצחים.

גלעד ארדן: למעשה, הצעת החוק הממשלתית שמונחת לפניכם מבקשת לעגן, הפעם באופן מפורש, את סמכות המשטרה לעיכוב מסירת הגופות של מי שביצעו או ביקשו לבצע מעשה טרור ונהרגו תוך ביצוע מעשה הטרור או הניסיון לבצעו, בנסיבות שבהן בשל אירוע הלוויה שלהם קיים חשש לביצוע מעשה טרור או פגיעה בחיי אדם, לרבות בשל הסתה.

גלעד ארדן: אני שוב חוזר ומדגיש: אותן הלוויות, ברור שהגעה אליהן והליכה אחר גופתו של אותו מחבל ארור מעוררות הסתברות וחשש גבוהים יותר לכך שגורמים קיצוניים או שעוברים תהליכי הקצנה יראו במודל הזה מודל לחיקוי – והינה, הם רואים שהמחבל הקודם זכה ולכבוד והלל במותו, לאחר שביצע את המעשה הנורא.

גלעד ארדן: לפי הצעת החוק, תוקנה למפקד מחוז במשטרה סמכות מפורשת להורות על קביעת תנאים שללא מתן התחייבות להתקיימותם לא תתאפשר העברת גופת המפגע לקבורה, אם קיים בעיני מפקד המחוז יסוד סביר לחשד לכך שיתבצע מעשה טרור, תתרחש פגיעה בביטחון הנפש או יתפרסמו דברי תמיכה בטרור – והכול בזיקה ללוויה או לקבורה של המפגע, על מנת למנוע סכנה לשלום הציבור וביטחונו.

גלעד ארדן: אני שוב חוזר ומדגיש: אין שום כוונה להשאיר את הגופה בידי המשטרה או למנוע את קבורתה.

גלעד ארדן: יש פה כוונה ברורה למנוע מלהפוך את הלוויה של מחבל ארור לכר נוסף להסתה ולעידוד של אחרים לפעולות טרור או לשבח למעשה הנורא.

גלעד ארדן: אני חייב לומר ביושר בפני חברי הכנסת, שעדיין קיימות מחלוקות ביני ובין המשטרה לבין משרד המשפטים, ושהצעת החוק הממשלתית הזאת מתקדמת, למרות שהמחלוקות הללו טרם נפתרו לחלוטין.

גלעד ארדן: אני מקווה שאנחנו נצליח לשכנע את הוועדה בכנסת ללכת לכיוון שבאמת יסגור את הפרצות שבעיניי עדיין קיימות בהצעת החוק הזאת, ומעוררות חשש שעדיין ההלוויות עלולות לעודד מעשי טרור או שבח לטרור ואמירות מסיתות.

גלעד ארדן: למשל – ובזה אני מסיים – יש מחלוקת בשאלה אם די בחשש לקיומה של הסתה בלוויה, שכוללת האדרה של המפגע ואמירת דברים בשבחו, כדי לאפשר את עיכוב מסירת הגופה – אני שוב חוזר: עיכוב מסירת הגופה – עד להתחייבות של המשפחה והפקדת עירבון.

גלעד ארדן: לפי תפיסתי, למחבל אין שום זכות קנויה – לא בחוק ולא בלי חוק – להיקבר בטקס מכובד.

גלעד ארדן: שום פרשנות סבירה לא אמורה להביא לתוצאה שיש זכות קנויה למחבלים לקבל טקס קבורה מכובד.

גלעד ארדן: להיקבר – אולי כן; להיקבר בטקס מכובד באור יום עם ריבוי משתתפים – ודאי לא.

גלעד ארדן: זה בדיוק תפקידה של המשטרה למנוע, ודאי בתקופה שיש חשש אמיתי שהלוויה וההסתה שהיא מגלמת גם תשודר באמצעי תקשורת, וגם תעודד אחרים – גם אם הם לא ישתתפו בהלוויה – ללכת בעקבות המחבל – שוב אני מזכיר: אנחנו בעידן של טרור יחידים – ולבצע מעשי טרור נפשעים.

גלעד ארדן: אני רוצה להודות גם לחברי הכנסת ענת ברקו ובצלאל סמוטריץ שנרתמו לנושא הזה, כי הוא התעכב, לצערי, חודשים ארוכים בשל המנגנון הממשלתי הארוך, והגישו גם הם הצעות חוק פרטיות בנושא הזה, שמסדירות את סמכויות המשטרה בכל הנוגע לעיכוב מסירת גופות מחבלים.

גלעד ארדן: ההצעות הפרטיות כבר עברו לפני כמה שבועות בקריאות הטרומיות.

גלעד ארדן: הממשלה כמובן תמכה בהן, תוך הכפפתן להצעת החוק הממשלתית שעליה נצביע, בעזרת השם, היום.

גלעד ארדן: לסיכום ולסיום, על מנת לאפשר למדינת ישראל להמשיך את המאבק בטרור, אנחנו חייבים בכנסת לתת כלים לכוחות הביטחון שיבטיחו את ההגנה על שלום הציבור וביטחונו, גם כשאנחנו מסתכלים על הטרור החדש ועל המאפיינים המאוד-ייחודיים שלו – בין היתר תופעות כמו לוויות שהופכות להיות כר להסתה או לכבוד או להלל ומודל לחקיינות לפיגועים נוספים.

גלעד ארדן: הינה, ראינו את זה.

גלעד ארדן: בעקבות לוויה עם אלפי משתתפים מתרחשים עוד אירועים ונתפסות עוד חוליות שבעצם רוצות ללכת בעקבות אותה חולייה שרצחה את השוטרים על הר הבית.

גלעד ארדן: לכן, נוכח הצורך החיוני של המשטרה בכלים הללו, אני מבקש את תמיכתה של הכנסת בהצעת החוק בקריאה הראשונה, ומבקש את העברתה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לצורך הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר; חבר הכנסת סאלח סעד – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, השרים, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, ראשית, רק עכשיו נודע לי שחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן נהייתה השבוע סבתא לתאומים, אז בשם כולנו אני רוצה לברך אותה על היותה סבתא.

יהודה גליק: בשם כולכם.

שולי מועלם-רפאלי: מזל טוב.

יצחק הרצוג: היושב-ראש, תכתוב בפרוטוקול: מברוכ לחברת הכנסת.

חמד עמאר: לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על היותה סבתא לשני תאומים.

חמד עמאר: גם אני אומר את זה כאן, ואז ירשמו את זה.

חמד עמאר: מברוכ, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חמד עמאר: מברוכ.

יהודה גליק: אני רוצה בהזדמנות זו לברך גם את אדוני השר לביטחון פנים, ואת כוחות הביטחון בכלל, על תפיסת אותה חוליה מאום אל-פחם שניסתה לעשות שוב פיגוע בהר הבית.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, הר הבית, המרכז העולמי לשלום לפיוס, המרכז שאמור לסמל את האחדות בין העמים, מאמיני האלוהים – שוב אנשים רוצים להפוך אותו למרכז למוות, למרכז לשנאה וטוב עשו כוחות הביטחון ששמו את ידיהם על האנשים האלה.

יהודה גליק: לצערי, עד היום כוחות הביטחון טרם הרסו את הבתים של אותם מחבלים קודמים שעשו את הפיגועים בהר הבית.

יהודה גליק: זה פתח לעידוד לאלה שירצו לעשות את הפיגוע הבא.

יהודה גליק: אין שום ספק שעוד דבר שמסית לטובת העניין הזה, וזה הלוויות ההמוניות, כשכולם שטופי שנאה.

יהודה גליק: נדמה לי שבראש המגנים אנחנו צריכים למצוא דווקא את חברי הכנסת הערבים, שצריכים לעמוד בראש ולומר: רבותיי, מי שעושה את זה פוגע ביחסי הסולידריות הפנימית של מדינת ישראל, ופוגע בראש ובראשונה באוכלוסייה הערבית.

יהודה גליק: ברור לי לחלוטין שאם היה מישהו מהיישוב שלי או מישהו מהמגזר שלי שהיה עושה איזו פעולת טרור, היינו עומדים כולנו בראש המגנים.

יהודה גליק: ולכן, אני מצפה גם בעניין הזה לגנות את הדברים האלה.

יהודה גליק: הדברים האלה פוגעים בראש ובראשונה באוכלוסייה הערבית.

יהודה גליק: ולכן אני קורא לכולם, גם עכשיו: תתמכו בהצעת החוק הזאת שהביאה פה הממשלה, תראו שכולנו מאוחדים נגד הטרור, ותראו שאף אחד מאיתנו לא צריך לתת פרס או לתת אפשרות לאחרים לעודד טרור.

יהודה גליק: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – איננו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת יעל גרמן – איננה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; איננה נוכחת, סליחה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אני אחלק את נאומי לשניים.

מיקי לוי: החלק הראשון יתייחס לפנינים שנאמרו כאן על ידי שני חברי כנסת, חבר הכנסת אמסלם וחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

מיקי לוי: שני אלה, כמיטב המסורת, מתגוללים ומשמיצים – כהרגלם, יש לומר – את מערכת אכיפת החוק, את הפרקליטות, את המשטרה, את בתי המשפט, את מי לא.

מיקי לוי: נשמעו כאן אמירות מאוד מאוד קשות: פוטש להפלת ראש הממשלה; הפיכה משטרתית; משטרה שמשתפת פעולה עם התקשורת – עוד ועוד דברי שטנה שאין להם בסיס.

מיקי לוי: ואני מוסיף גם, גם אם יש טעויות – ויש טעויות – וכשלים – ויש כשלים לא ראויים וראויים לגינוי, ואני מגנה אותם בכל פה, ואמרתי את זה גם קודם, בקשר למה שנעשה אתמול – אין בסיס להתגוללות הזאת; אין בסיס לדברי השטנה האלה; אין בסיס להתבטאויות האלה.

מיקי לוי: אדרבה, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר וחבר הכנסת אמסלם, אל תדברו; תעשו.

מיקי לוי: לא שמעתי אתכם שולחים מכתב תלונה ליועץ המשפטי לממשלה, למבקר המדינה, בבקשה שיחקור, שיבדוק.

מיקי לוי: אבל זוהי לא דרככם; אינכם נוהגים בדרך נאותה.

מיקי לוי: יותר קל לעלות לדוכן הזה, להתגולל על המשטרה, על מערכת אכיפת החוק, בדברי שטנה בוטים.

מיקי לוי: אני חוזר על הסיומת שנאמרה פה לא אחת: תתביישו לכם.

מיקי לוי: פשוט תתביישו.

מיקי לוי: ודבר אחד, אדוני השר לביטחון הפנים – את מפריעה לי, חברת הכנסת ברקו.

מיקי לוי: אני רוצה שהוא ישמע אותי.

מיקי לוי: אני רוצה שהוא ישמע אותי.

מיקי לוי: אתה תוסיף לי זמן.

חמד עמאר: לא, לא, לא.

חמד עמאר: אין קשר.

מיקי לוי: לא, זה מפריע לי.

חמד עמאר: הוא לא חייב לשמוע אותך.

מיקי לוי: הוא חייב לשמוע אותי.

חמד עמאר: הוא לא חייב.

חמד עמאר: אתה יכול לדבר, הוא ישמע – ישמע, אין הוספת זמן בנושא הזה.

מיקי לוי: אדוני השר, הצעד הזה – תאמין לי, אין לה אלוהים.

יצחק הרצוג: ענת, נו, זה לא מכובד.

יצחק הרצוג: הוא מדבר אליו.

מיקי לוי: אדוני השר, הצעד הזה היה מתבקש זה מכבר.

מיקי לוי: גם בתפקידי הקודם נהגתי כך, ולא מסרתי גופות.

מיקי לוי: ההלוויות האלה הופכות להלוויות המוניות, לדברי שטנה נגד מדינת ישראל, ושמות שמן במדורה.

מיקי לוי: אותם צעירים שהיו רואים את הכבוד המפוקפק שלו זכו אותם רוצחים מתועבים – מה היו מצפים מהם?

מיקי לוי: שיעשו מחר את אותו דבר.

מיקי לוי: מחר בבוקר.

מיקי לוי: לכן, הצעד הזה הוא מתבקש, ואני קורא לכם – אני לא צריך ללמד את מפקדי המחוזות; הם יודעים יפה את עבודתם.

מיקי לוי: אפשר למסור את הגופות ב-02:00, לפנות בוקר, להודיע חצי שעה מראש, וככה צריך להיעשות, כדי שהן לא יהפכו להלוויות המוניות.

מיקי לוי: ועוד דבר, אדוני השר: הצעד הזה הוא צעד ראשון, מתבקש, אבל הוא אינו מספיק.

מיקי לוי: אני קורא לך להוביל מהלך של שלילת הביטוח הלאומי, שלילת התושבות של אותם מחבלים מתועבים שהם תושבי ירושלים, ולהגלות את אותן משפחות אל מעבר לקו הירוק.

מיקי לוי: הן אינן זכאיות להישאר ולקבל את כל התנאים שמקבלים תושבי מזרח ירושלים.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני הוספתי לך זמן.

מיקי לוי: תודה, אדוני.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה נוכחת; עיסאווי פריג' – איננו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – איננו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – איננה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – איננה נוכחת; חבר הכנסת אליעזר מנחם מוזס – איננו נוכח; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – איננה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – איננו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – איננה נוכחת; מוותרת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – איננה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו נוכח; מוותר?

חמד עמאר: מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו, שלוש דקות, בבקשה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כבוד השרים, כנסת נכבדה, החוק למאבק בטרור והחוק הצודק כל כך שהציג כאן השר ארדן לגבי תקנות המשטרה, ובכלל אפשרות לבצע את עבודת המשטרה, שאחראית לסדר ציבורי גם בלוויות המוניות – ואז, רק היום התבשרנו ששוב נעצרו אנשים, שמה לעשות?

ענת ברקו: החקיינים לא נגמרים, והם רצו שוב לשחזר את "ההצלחה", במירכאות כפולות, את הרצח הנתעב של השוטרים שלנו, סתאוי ושנאן, ולעשות פיגוע נוסף בהר הבית.

ענת ברקו: ומאיפה הם באו?

ענת ברקו: מאותו מקום.

ענת ברקו: ויכול להיות, אדוני היושב-ראש, שהם גם גויסו במהלך הלוויות ההמוניות שהיו שם.

ענת ברקו: מה שמעניין – ואולי מישהו כאן פספס – שהכול שייך לאותו תאגיד טרור, חמולת ג'בארין – גם הרוצחים הללו שנתפסו, אלה שחברו לדאעש.

ענת ברקו: אז מיקי, חברי, אתה רוצה לגרש לעזה?

ענת ברקו: אתה רוצה לשלול תושבות?

ענת ברקו: בוא אני אספר לך שאנשי חמאס, חברים בארגון, חברי הפרלמנט של החמאס, כולל סגן ראש ממשלת החמאס ששללו לו תושבות, ו-11 שנה זה חיכה – בג"ץ החליט שאי-אפשר לשלול להם תושבות; יש להם זכויות, אי-אפשר.

ענת ברקו: אז מה אם הם אנשי חמאס?

ענת ברקו: אז מה אם הם חברים בארגון טרור?

ענת ברקו: צריך להתחשב בהם.

ענת ברקו: הם תושבים, צריך לתת להם את הפלטפורמה כדי להרוג אותנו, לרצוח אותנו.

ענת ברקו: זה הדבר הנורא.

ענת ברקו: כאילו, מה יותר מובהק מאשר לשלול לאנשים שרוצים לרצוח אותנו ומצהירים על זה השכם והערב?

ענת ברקו: זה לא קורה, לצערי הרב.

ענת ברקו: כבוד השר ארדן, אם שמת לב, אחד מחמולת ג'בארין, או נער שהיה שותף לקשר הזה באום אל-פחם ולחבירה לדאעש, הוא קטין.

ענת ברקו: חוזרים לסיפור הקטינים בטרור; מגייסים אותם, משתמשים בהם, ואחר כך מאשימים אותנו בפגיעה בקטינים.

ענת ברקו: חברה שפוגעת בקטינים – ורק את זה צריך לחקור – מחנכת אותם לרצח וטרור.

ענת ברקו: חייבים לעשות מעשה, והמעשה הוא שאנשים שחוברים לדאעש – אני חוזרת עכשיו מכנס של אבש"א בווינה ואני אמרתי להם: נכון שכשיש למישהו רק אזרחות אחת אתם לא יכולים לשלול, אבל מי שעשה בחירה ובחר להצטרף לח'ליפות האסלאמית, צריך פשוט להזדכות עליו.

ענת ברקו: לא צריך לתת לו לחזור ולייבא ביבוא אישי את הגישות הקיצוניות הללו, ההרסניות הללו, שקוראות לרצח ולאלימות בשם האסלאם.

ענת ברקו: האנשים הללו, אין לאפשר להם לחזור.

ענת ברקו: צריך לשלול להם אזרחות.

ענת ברקו: ועד היום, אדוני היושב-ראש – אני כבר מסיימת – אני רוצה לשתף אתכם:

ענת ברקו: עזמי בשארה – עד היום אני שולחת תזכורות לשר הפנים; עד היום לא נשללה אזרחותו של עזמי בשארה.

ענת ברקו: מה צריך יותר מזה?

מיקי לוי: לא, זה בשכל רב.

מיקי לוי: זה בשכל.

ענת ברקו: אז כל אנשי הפרלמנט של החמאס – צריך לשלול מהם תושבות.

חמד עמאר: תודה רבה.

ענת ברקו: לאלה שחוברים לדאעש צריך לשלול אזרחות ולא צריך לתת להם לחזור.

חמד עמאר: תודה רבה.

ענת ברקו: ואחר כך, כשמתייחסים לאום אל-פחם באופן חריג כאל מושבה וחממת טרוריסטים, אפשר גם להבין למה.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – איננו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – איננה נוכחת; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת נאוה בוקר – איננה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – איננה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – איננו נוכח; חבר הכנסת דוד אמסלם – איננו נוכח; חבר הכנסת יואב קיש – מוותר.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: אחרון הדוברים.

חמד עמאר: ויסכם השר, אם הוא רוצה.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

יצחק הרצוג: הסיכום יהיה ארוך?

גלעד ארדן: אני חושב שיש רוב – – –

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, מניעת קבורתו של אדם היא מעשה בזוי.

ג'מאל זחאלקה: כל הדתות המונותיאיסטיות לפחות, גם התרבות היוונית העתיקה והתרבויות השמיות והתרבות המצרית, התרבויות של אגן הים התיכון, כולן בצורה חד-משמעית מגדירות את קבורת המת כמצווה, ואת מניעת קבורת המת – כמעשה נבלה.

ג'מאל זחאלקה: ביהדות, כבוד היושב-ראש – למי שאכפת לו יהדות בכלל, אבל כשמדובר בפלסטינים, אפשר למחוק את היהדות גם – בתנ"ך כתוב – שכבוד השר ישמע: "וכי יהיה באיש חטא משפט מוֶת", כלומר, אדם שנגזר עליו דין מוות, "והומת ותלית אֹתו על עץ, לא תלין נִבְלָתו על העץ כי קבור תקברנו ביום ההוא".

ג'מאל זחאלקה: אסור שאדם שהוצא להורג ונתלה על עץ – אסור שיישאר לילה אחד על העץ.

ג'מאל זחאלקה: צריך לקבור אותו באותו היום.

ענת ברקו: אל תדאג, אנחנו לא נשאיר אותם על העץ.

ג'מאל זחאלקה: ככה כתוב בספר דברים, למי שמעניין אותו העניין הזה.

ענת ברקו: נקבור אותו באותו יום.

ג'מאל זחאלקה: אני יוצא בעניין הזה להגנתה של היהדות, ואתם מוציאים שם רע ליהדות.

ג'מאל זחאלקה: כאשר יש ערכים שהם נכונים: צריך לאפשר קבורתו של אדם גם אם נגזר עליו במשפט גזר דין מוות, כלומר עבר עבירה שדינה מוות – צריך לאפשר את קבורתו באותו יום.

ענת ברקו: החיילים בעזה, שלנו, הם לא גופות, החיילים בעזה?

ענת ברקו: ביקשת את הגופות של החיילים בעזה?

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, באסלאם המשפט הוא קצר מאוד, ואומר: כבוד המת – קבורתו.

ג'מאל זחאלקה: (חוזר על המשפט בערבית.

ג'מאל זחאלקה: ) בתרבות היוונית העתיקה – מי שיודע ספר יודע את סיפורה של אנטיגונה ואת מאבקה ואת המעשה – – –

זוהיר בהלול: האבירי.

ג'מאל זחאלקה: לא האבירי; האמוציונלי, החזק.

ג'מאל זחאלקה: כשהיא מדברת על קבורת המת, כי הצדק האלוהי כצדק טבעי, מניעת קבורת המת על ידי המלך – אפילו על פי חוק זה אסור.

חמד עמאר: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, קבורת המת במחזה הזה גוברת על החוק של המלך, גם אם קוראים לו גלעד ארדן.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר גלעד ארדן, בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: חבריי חברי הכנסת, בפעם המי יודע כמה, ליבי-ליבי עם אזרחי ישראל הערבים שחברי כנסת כמו ג'מאל זחאלקה מתיימרים לייצג אותם, אבל לצערי הרב מה שהם עושים זה רק להעמיק קיטוב ושנאה והסתה בין כלל האוכלוסיות במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אמרתי פה עשרות פעמים, אולי יותר מכך, שרוב-רובם של אזרחי ישראל הערבים, רוב מכריע, הם אזרחים נורמטיביים, שומרי חוק, שרוצים חיים טובים ביחד כאן, במדינת ישראל.

גלעד ארדן: לצערי הרב, פעם אחר פעם, חברי כנסת כמו ג'מאל זחאלקה, במקום להבין מה האינטרס – כפי שאמר חברי חבר הכנסת יהודה גליק – מה האינטרס של האזרחים שהוא אמור לייצג, שהם לא רוצים שייראה כאילו מה שמדאיג אותם זה מה יקרה עם המחבל הארור שרצח חפים מפשע; הם רוצים לראות שמה שמדאיג את הבית הזה, זה איך מונעים את הפיגוע הבא; איך מונעים עוד רצח של חפים מפשע, שמוביל לעוד ועוד מעגל של שנאה.

גלעד ארדן: למה אתה משקר, חבר הכנסת זחאלקה?

גלעד ארדן: למה אתה מציג את הצעת החוק הזאת לא כפי שהיא?

גלעד ארדן: האם אנחנו אמרנו שמישהו רוצה להחזיק את הגופות לעולמי עד?

גלעד ארדן: האם הצעת החוק הזאת מדברת על מניעת קבורתו של אותו מחבל ארור?

גלעד ארדן: יש לי דעות איך צריך לקבור מחבלים ארורים כאלה.

גלעד ארדן: הן כנראה באמת לא מתיישבות עם הנושא החוקתי ועם מה שהיועץ המשפטי לממשלה מאפשר.

גלעד ארדן: אבל מה שמונח כאן על שולחן הכנסת זה לא מניעת קבורתם של אותם מחבלים ארורים, זה מניעת ההסתה בהלוויה של אותם מחבלים ארורים; איך נותנים כלים בידי גורמי הביטחון, בידי המשטרה, השב"כ, צה"ל, למנוע הקצנה ולמנוע מאותה הלוויה להיראות בצורה כזאת, שאולי תגרום לצעירים נוספים – לצערנו באווירה הנוכחית ובעידן הרשתות החברתיות וההשראה וההסתה וטרור היחידים – שהיא תמנע מהם ללכת בעקבות אותו מחבל ארור.

גלעד ארדן: ולכן, חברותיי וחבריי, אני שוב קורא לכולכם.

גלעד ארדן: אני בטוח – ושמעתי את ניצב בדימוס מיקי לוי, כמפקד מחוז ירושלים לשעבר, והוא צודק.

גלעד ארדן: זאת בדיוק הסמכות שנשללה ממפקדי המחוזות באותה החלטה מוטעית של בית המשפט העליון, לצערי.

גלעד ארדן: עד אז הכול עבד בסדר.

גלעד ארדן: בית המשפט העליון פה טעה בהחלטה הזאת.

גלעד ארדן: דרך אגב, טוב עשתה נשיאת בית המשפט העליון בבג"ץ השני – שטעה גם הוא בהחלטה לגבי החזקת גופות מחבלי חמאס כאפשרות להשתמש בהם לעסקת החזרת חיילינו ואזרחינו בעתיד – שקבעה הרכב מורחב והקפיאה בעצם את הביצוע של ההחלטה השנייה.

גלעד ארדן: גם פה – יכול להיות שאם היינו מבקשים דיון נוסף, יכול להיות שגם פה היו מקיימים דיון נוסף, אבל זה כבר מאחורינו, כי עבר הזמן.

גלעד ארדן: ולכן, האפשרות היחידה היא לתקן את הפסיקה השגויה הזאת על ידי הסמכת המשטרה באותה סמכות שהייתה לה ושהיא נהגה לפיה שנים רבות.

גלעד ארדן: זה מה שמבוקש פה, בחוק הזה.

גלעד ארדן: כולכם יכולים לנסות להיזכר שבירושלים זה עבד טוב מאוד תחת מפקדי המחוזות.

גלעד ארדן: ברגע שבג"ץ טעה ומנע את הסמכות מהמשטרה, אף אחד, כולל ראש עיריית אום אל-פחם או אחרים, ככל שהם באמת התכוונו לעמוד בהתחייבות, לא היו מסוגלים לעמוד בה, כי ההמונים, לצערנו, נהרו לאותה הלוויה בזויה.

גלעד ארדן: והינה, מאז אנחנו רואים שזה יוצר השראה אצל עוד ועוד חוליות של מחבלים ללכת בעקבות אותם מפגעים רצחניים שרצחו את שוטרינו על הר בית.

גלעד ארדן: ולכן, אני שמח שחלקים נכבדים מסיעות הבית מבינים את חשיבות הצעת החוק הזאת ולא עושים פה שיקולים של קואליציה או אופוזיציה, ואני שוב מבקש מכולכם לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעביר אותה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה – – –

חמד עמאר: רשום לי: ועדת החוקה, חוק ומשפט.

גלעד ארדן: אבל אני מייצג את הממשלה, ואני אומר מה הממשלה מבקשת, וזאת עמדת הממשלה.

חמד עמאר: אין בעיה.

חמד עמאר: מבחינתנו, אין בעיה.

חמד עמאר: אני אומר לך מה – – –

גלעד ארדן: הצעות החוק הפרטיות נמצאות בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

גלעד ארדן: השאיפה היא למזג אותן בהמשך, וזו עמדת הממשלה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע.

מיכל רוזין: ועדת החוקה.

מיכל רוזין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 11 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 57, נגד – 11, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מיכל רוזין: ועדת החוקה.

מיכל רוזין: שם דנים בחוק המאבק בטרור.

חמד עמאר: אז יש עוד הצעה – לוועדת איכות הסביבה?

מיכל רוזין: חוקה.

חמד עמאר: חוקה.

חמד עמאר: לכן, אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת, שתחליט לאיזו ועדה להעביר את הנושא.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1024); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 31) (ביטול רישיון לישיבת קבע), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש – –

חמד עמאר: אני מודיע על סגירת רשימת הדוברים.

חמד עמאר: אני סוגר את הרשימה.

משולם נהרי: – – חבריי חברי הכנסת, ביום כ"ב באלול התשע"ז, 13 בספטמבר 2017, התקבל בבית המשפט העליון פסק דין בבג"ץ אבו ערפה, אשר דן בביטול רישיון לישיבת קבע של ארבעה תושבי מזרח ירושלים שנבחרו להיות חברי פרלמנט ברשות הפלסטינית מטעם ארגון החמאס, ושר הפנים ביטל את תושבותם בשל הפרת אמונים.

משולם נהרי: בית המשפט העליון, בדעת רוב, קבע כי אף שמוקנית לשר הפנים סמכות כללית לביטול רישיון ישיבה בישראל, הרי שאם שר הפנים מעוניין לבטל רישיון לישיבת קבע בנסיבות אותו בג"ץ, כלומר ביטול רישיון לישיבת קבע של תושב מזרח ירושלים בשל הפרת אמונים למדינת ישראל, נדרשת לכך הסמכה מפורשת ומפורטת בחקיקה.

משולם נהרי: לפיכך מוצע, לשם הבהירות ובהתאם לפסק הדין בבג"ץ האמור, להוסיף לחוק את סעיף 11א בנוסח המוצע, ולעגן בו בצורה ברורה ומפורטת את סמכות שר הפנים לבטל כל רישיון לישיבת קבע, וזאת בהמשך לסמכותו הכללית של שר הפנים לביטול רישיון ישיבה בישראל הקיימת כיום בחוק הכניסה לישראל.

משולם נהרי: התיקון המוצע מסדיר שלושה מצבים שבהם יוכל שר הפנים לבטל רישיון לישיבת קבע: הפרת אמונים למדינת ישראל, עשיית מעשה פלילי המסכן את שלום הציבור או את ביטחונו וקבלת רישיון על יסוד פרטים כוזבים.

משולם נהרי: התיקון המוצע מבחין בין מהגר שהגיע לישראל וקיבל בה מעמד לבין מי שהמציאות בעניינו מורכבת יותר, כגון תושב מזרח ירושלים, החי בה שנים רבות ובידו רישיון לישיבת קבע.

משולם נהרי: בכל הנוגע לביטול רישיון לישיבת קבע בשל מעשה המהווה הפרת אמונים למדינת ישראל, מוצע כי ביטול יתאפשר בשל מעשה טרור, סיוע או שידול למעשה טרור, נטילת חלק פעיל בארגון טרור וכן בגידה או ריגול חמור.

משולם נהרי: התיקון המוצע יאפשר לשקול מחדש את שאלת ביטול התושבות שנעשה לארבעת חברי הפרלמנט הפלסטיני אשר הגישו את הבג"ץ המוזכר לעיל, לארבעת חברי חוליית סילואן ולארבעה מחבלים אשר ביצעו פיגועי טרור בגל הטרור שפקד את ישראל בחודש אוקטובר 2015, וכן לכל תושב קבע אשר יפר אמונים למדינת ישראל.

משולם נהרי: ההליך לביטול רישיון לישיבת קבע יתקיים לפני שר הפנים או מי שהשר הסמיך לכך, בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה או מי שהוא הסמיך, לפי העניין, וזאת בדומה למקובל במדינות שונות בעולם, דוגמת בריטניה ואוסטרליה.

משולם נהרי: החלטה זו נתונה לביקורת שיפוטית לפני בית הדין לעררים.

משולם נהרי: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

משולם נהרי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת איל בן ראובן; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת עפר שלח – איננו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – –

מירב בן ארי: אני כאן.

מירב בן ארי: אני כאן.

חמד עמאר: – – איננה נוכחת.

מירב בן ארי: אני כאן.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי – היא כאן והיא מוותרת.

מירב בן ארי: תודה.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני לא צריך להאריך לגבי עצם החוק – אנחנו תומכים בו – אבל אני רוצה להעלות פה נושא.

ישראל אייכלר: אנחנו נמצאים עכשיו 30 יום קודם החג, ומדי שנה בשנה יש מנהג לתת לעניים קמחא דפסחא, ובעוד שבועיים אנחנו נראה את התורים הארוכים בחלוקה אצל העמותות השונות לקראת חג הפסח.

ישראל אייכלר: לצערנו, אלפי ורבבות יהודים, אין להם לעשות את הפסח; נראה אותם אצל כל הארגונים – אצל הרב גרוסמן, אצל חסדי נעמי, אצל יד אליעזר, אהבת חסד ועוד עמותות רבות וחשובות מאוד.

ישראל אייכלר: אבל השנה, לעומת השנה הקודמת – שאחרי מאבק גדול מאוד המדינה הקציבה 20 מיליון שקל, שזה בערך 8 שקלים לחבילה, שהיא מינימום 150 שקל מצד העמותה – הפעם אפילו זה לא אושר, וזה למרות שבכל שנה הסיפור הזה חוזר על עצמו, ובתקציב אין לקמחא דפסחא.

ישראל אייכלר: המדינה מקציבה כסף לכל הצרכים – לתרבות, לספורט ולכל מיני דברים כאלה.

ישראל אייכלר: מגיע קמחא דפסחא, בתר עניא אזלא עניותא; אחרי העניים הולכת העניות.

ישראל אייכלר: בשנה שעברה עשה מאמץ השר חיים כץ, התווכח עם האוצר, וביחד הם הביאו 18 מיליון שקלים, וזה עלה עד 20, וזה היה ממש טיפה מן הים.

ישראל אייכלר: לצערי, אדוני היושב-ראש, בוועדה לפניות הציבור קיימנו דיונים גם השנה, ונציג משרד הרווחה הבטיח שגם השנה יועברו 18 מיליון שקלים עבור הנזקקים.

ישראל אייכלר: זה לא הרבה כסף, זה בסך הכול כמה שקלים לכל סל, אבל גם זה משהו.

ישראל אייכלר: מה שקרה עכשיו וגרם לי לעלות פה ולדבר מעל במה זו – שהשנה השר לא הוסיף את הסעיף הריק הזה של קמחא דפסחא, ואין תקציב.

ישראל אייכלר: כל הפקידים שעוסקים בזה אומרים מפורשות שלא יהיה השנה סיוע לקמחא דפסחא.

ישראל אייכלר: הייתם צריכים לשבת בוועדה ולשמוע את הזעקה של מנהלי העמותות – שמכתתים רגליהם בכל העולם וכל השנה העול מוטל על כתפיהם; והמדינה, באמצעות רשויות הרווחה, שולחת את הנזקקים לקבל סיוע מהעמותות; אותן עובדות סוציאליות, שאין להן שום תקציב לעזור לעניים, שולחות אותם אל העמותות.

ישראל אייכלר: אבל כשאלה מבקשים סיוע של 8 שקלים לסל לרכישת מזון לחג, הם נתקלים בחומה בצורה.

ישראל אייכלר: זאת קטסטרופה, זאת אכזריות וזאת בושה.

ישראל אייכלר: מדינה שלא מסוגלת לעזור לאזרחים בערב חג, לאנשים מעוטי יכולת שמשרד הרווחה שולח אליהן – אין להם מה לעשות בחג.

ישראל אייכלר: אנחנו נשב בליל הסדר ונגיד: כל דכפין ייתי ויצרך, כל דצריך ייתי ויאכל, ואנחנו לא עושים את זה.

ישראל אייכלר: אני קורא לשר כץ: אתה לא יכול להתעלם; אתה לא יכול לזרוק את זה על האוצר.

ישראל אייכלר: ולשר כחלון אני אומר:

ישראל אייכלר: אתה לא יכול לזרוק את זה על השר כץ.

ישראל אייכלר: שניכם אחראים שהעמותות יקבלו לפחות את 20 מיליון השקלים שקיבלו בשנה שעברה לקמחא דפסחא.

ישראל אייכלר: אחרת, אתם לא תוכלו להגיד בליל הסדר: כל דצריך ייתי ויפסח.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן – איננה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; יהודה גליק – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, החוק המוצע הוא חוק לגירוש תושבי ירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: החוק קובע ששר הפנים הוא שופט, הוא מוציא לפועל, הוא גם מייצג את הפרקליטות, הוא התובע, והוא המבצע את העונש של גירוש מירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: החוק מתווסף לשורה ארוכה של מעשים ושל פעולות שהממשלה נוקטת כדי לדלל את מספר התושבים בירושלים המזרחית על ידי נקיטת צעדים – של אנשים שמרכז חייהם כביכול לא בירושלים, אלה שיצאו לחו"ל יותר מחמש שנים; מניעת איחוד משפחות; טענה שלא גרים בירושלים; הוצאת חלק מהשכונות מחוץ לעיר – כל מיני דרכים, העיקר לשמר את האיזון הדמוגרפי הקדוש, שבו מספר התושבים בירושלים המזרחית, כפי שהצהיר בזמנו טדי קולק, לא יעלה על 28%.

ג'מאל זחאלקה: היום יש 35%, אז רוצים לגרש.

ג'מאל זחאלקה: שר הפנים במעמד של שופט: הוא המחליט אם יש הפרת אמונים, הוא המחליט אם מישהו עשה מעשה שיש בו תמיכה בטרור או פעולה זו או אחרת שנחשבת להפרת אמונים.

ג'מאל זחאלקה: לא מישהו שהורשע אפילו.

ג'מאל זחאלקה: אפילו לא מישהו שהורשע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים לחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חושבים שהחוק הזה מנוגד לחוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: בירושלים המזרחית אנחנו לא מכירים בחוק הישראלי.

ג'מאל זחאלקה: החוק הישראלי לא תקף.

ג'מאל זחאלקה: מה שתקף הוא החוק הבין-לאומי, והחוק הבין-לאומי אוסר גירוש תושבים משטחים כבושים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, העבריין כאן הוא ממשלת ישראל, שמביאה חוק שמתגרה בחוק הבין-לאומי, מפר אותו בצורה בוטה וקובע הסדרים שיביאו בסופו של דבר למניעת הסדר שלום ותרומה לשפיכות דמים.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שאחת המטרות שלו זה למנוע מאנשים בירושלים המזרחית כל פעילות פוליטית, כי חרב הגירוש תונח על צווארו של כל מי שירים ראש בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק של דיכוי, חוק של גירוש, חוק של עבריינים המפירים את החוק הבין-לאומי בצורה סיטונאית.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: אחריו, אחרון הדוברים – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: יסכם את הדיון סגן השר.

חמד עמאר: סגן השר, אתה רוצה לסכם את הדיון בסוף?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

דוד אמסלם: כן, כן.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: יש שלושה תנאים שבהם על פי החוק הזה שר הפנים יכול ליטול את תושבותו של אזרח – של תושב, של מי שקיבל תעודת תושב: האפשרות הראשונה – אם אותו בן אדם קיבל תושב על סמך פרטים כוזבים, זאת אומרת, הוא שיקר.

עמר בר-לב: ואני חושב שזה ברור מאליו שמי ששיקר ועל סמך זה קיבל תעודת תושב, חובתו של שר הפנים לשלול ממנו את האזרחות.

עמר בר-לב: הסיבה השנייה היא שאותו תושב – איך זה כתוב בהצעה?

עמר בר-לב: "שיש בו כדי לסכן את שלום הציבור וביטחונו".

עמר בר-לב: כמובן, אנחנו בעד שלום הציבור וביטחונו.

עמר בר-לב: בן אדם שקיבל תושבות – להבנתי זה גם בן אדם שהוא פחות מעשר שנים והתושבות שלו היא פחות מעשר שנים, לכן למשל הדרוזים ברמת הגולן, זה לא תקף לגביהם – אם הוא מסכן את ביטחון הציבור, אז בוודאי שראוי לשלול ממנו את התושבות.

עמר בר-לב: והסעיף השלישי, שזה הסעיף הבעייתי, אומר: אותו תושב הפר אמונים למדינת ישראל.

עמר בר-לב: כאן, הפרת אמונים למדינת ישראל בהצעת החוק הזאת זה לא מספיק מוגדר, ולכן יש היסוס – גם לי יש היסוס האם להצביע בעד או נגד החוק הזה.

עמר בר-לב: כי מה זו הפרת אמונים למדינת ישראל?

עמר בר-לב: כל אחד יכול להגדיר את זה בצורה אחרת.

עמר בר-לב: כמובן, אני חושב שמי שמפר אמונים למדינת ישראל לא צריך להיות תושב, אבל יכול לבוא מישהו ולומר: מישהו שלא עמד דום או לא שר את התקווה בזמן שההמנון של מדינת ישראל הושר, הוא מפר אמונים למדינת ישראל.

עמר בר-לב: ולכן, יש כאן דילמה.

עמר בר-לב: אני אשתדל ללכת עכשיו לקולא, ואולי מישהו יכול לומר: לתמימות מסוימת, ולומר שאני אצביע בעד הצעת החוק הזאת, בגלל שני הסעיפים הראשונים.

עמר בר-לב: לגבי הסעיף השלישי, כאשר הצעת החוק הזאת תגיע לדיונים בוועדה, לפני הקריאה השנייה והשלישית, אני אעמוד על כך שהפרת אמונים למדינת ישראל תוגדר בצורה באמת – איך אני אומר את זה?

עמר בר-לב: בצורה פלורליסטית, בצורה דמוקרטית.

יוסי יונה: מהודקת.

קריאה: וצודקת.

עמר בר-לב: מהודקת, בדיוק.

עמר בר-לב: תודה, חבר הכנסת יוסי יונה.

עמר בר-לב: בצורה מהודקת.

עמר בר-לב: ועל זה יהיה הדיון.

עמר בר-לב: אם לא, כמובן שאני אתנגד להצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': שלום.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': חברים וחברות, כבוד השר, שמאזין לאוזניות, וסגן השר, אתה יודע מה, ניגשתי אליך – לא, לא, השר – ניגשתי אליך לברר כמה דברים ודיברתי עם החברים.

עיסאווי פריג': אנחנו הפכנו להיות – המקום הזה הפך להיות תיאטרון של ליצנים, ממש תיאטרון של ליצנים.

עיסאווי פריג': ממש.

עיסאווי פריג': נכון, אתם מחייבים אותנו לתיאטרון של ליצנים.

עיסאווי פריג': אתה עומד כאן ואומר: הצעת חוק – בהצגת הצעת החוק בלבלת את כולם ולא אמרת דברים מדויקים.

עיסאווי פריג': במקרה עכשיו חבר הכנסת זחאלקה ניגש.

עיסאווי פריג': אני רואה בסעיף (א)(2) מה כתוב: "בעת ביצוע המעשה טרם חלפו עשר שנים מהמועד שבו קיבל את הרישיון".

עיסאווי פריג': ואתה בא ואומר – –

משולם נהרי: מי זה?

עיסאווי פריג': – – שאתה רוצה לשלול לו.

עיסאווי פריג': מי שאתה רוצה לשלול לו.

עיסאווי פריג': זה חוק צחוק, אתם – – –

משולם נהרי: אני אענה לך.

יואב קיש: זה תנאי אחד משלושה.

עיסאווי פריג': זה תנאי אחד משלושה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': תקשיבו, חברים: ברגע שהמילה "גירוש" הפכה להיות קלה, להגיד אותה, אז אתם מתחילים לפנטז על כל מיני רעיונות לגירוש.

עיסאווי פריג': תושב קבע – אני לתומי בהתחלה חשבתי ש-300,000 איש במזרח ירושלים, יש סמכות לשר לקבוע מחר.

עיסאווי פריג': לא הסברת את זה.

עיסאווי פריג': תסביר את זה, שאנשים יבינו.

עיסאווי פריג': הרי החוק הזה לא ישים.

עיסאווי פריג': זה חוק צחוק מהעבודה.

עיסאווי פריג': אתם מנסים, אתם מנסים למצוא סיבות וכל מיני בשביל שהגירוש יהיה חלק מהתפיסה הפוליטית הפסולה שלכם.

עיסאווי פריג': זה חוק אנטי-דמוקרטי, לא ישים, לא בגיץ, אין לו שום סיכוי ואין שום זכות.

עיסאווי פריג': אז לפחות, כשאתם מביאים חוקים לכאן, תביאו חוקים שאפשר לחשוב עליהם, לא חוקים של ליצנים; לא חוקים של רק להוסיף לנו: אנחנו המגרשים, הבאנו עוד הצעה מבית הספר לגירוש שלנו לגירוש תושבי קבע.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אתם, מצעד האיוולת שלכם עוד לא נגמר ואנחנו לא רואים סוף, כי אתם ממשיכים באותו מסלול.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון סגן השר משולם נהרי.

חמד עמאר: בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חבר הכנסת עיסאווי – לא, הוא אמר את שלו וזהו.

משולם נהרי: הוא לא צריך לשמוע.

משולם נהרי: הוא גם מלכתחילה לא רצה לשמוע.

חמד עמאר: אדוני סגן השר, אתה יכול לומר מה שאתה צריך.

חמד עמאר: אתה לא חייב – – –

משולם נהרי: לצערי, מה שעשית פה זה מצג שווא.

עיסאווי פריג': למה מצג שווא?

משולם נהרי: אני אומר לך: מפני שאתה יוצר אווירה כאילו שעכשיו הולכים לגרש את כולם – 300,000 בסכנת גירוש.

עיסאווי פריג': תקרא את סעיף (3) לצופים.

משולם נהרי: אני אקרא הכול.

עיסאווי פריג': תקרא אותו, זה מה שאני מבקש.

משולם נהרי: אני אקרא משהו כדי שכולם יבינו אותו, ותבין אותו גם אתה, ואם יש לך שאלות אחר כך, אני מוכן לענות לך.

עיסאווי פריג': תקרא את סעיף (3).

משולם נהרי: אבל האווירה הזאת, התמונה הזאת, המצג הזה כאילו שעכשיו החוק הזה בא לעשות גירוש המוני ו-300,000 בסכנה – זה שקר וכזב.

משולם נהרי: אם היית מקשיב לתחילת דבריי היית מבין שמדובר בכמה מקרים שהיו, מקרים שהיו קשים, והשר קיבל החלטה לבטל, ובא בית המשפט ואמר: יש בעיה עם הסמכות הזאת, בוא תבהיר אותה, בוא תעשה קריטריונים יותר ברורים.

משולם נהרי: אי-אפשר לעשות את זה בצורה כזאת.

משולם נהרי: ואלה כל המקרים שהיו.

עיסאווי פריג': תקרא את סעיף (3) – –

משולם נהרי: תקשיב.

עיסאווי פריג': – – אני מבקש ממך.

עיסאווי פריג': לשם הבהרה, תקרא את סעיף (3).

עיסאווי פריג': תקרא, אני מבקש ממך.

משולם נהרי: תן לי לקרוא לך.

משולם נהרי: מה אתה רוצה?

משולם נהרי: כשאתה תהיה מורה ואני בכיתה, תגיד לתלמיד מה לקרוא.

משולם נהרי: עכשיו אני רוצה להגיד לך את מה שאני רוצה, שתבין, כדי שתצא מהקיבעון הזה ומהמחשבה הזאת שיש פה משהו, סיבה לגרש ולשלול מאנשים את הזכויות שלהם.

משולם נהרי: יש פה משהו שאנחנו מתמודדים איתו וחייבים להתמודד איתו.

משולם נהרי: יש פה עניין של הפרת אמונים ויש פה פגיעה בביטחון המדינה.

משולם נהרי: גם אתה רוצה לחיות בשקט ובשלווה, ואתה רואה שהכול נעשה במידה ובמשורה.

משולם נהרי: לא רצים לעשות דברים.

עיסאווי פריג': סעיף (3).

משולם נהרי: "התיקון המוצע מבחין בין מהגר, שהגיע לישראל וקיבל בה מעמד, לבין מי שהמציאות בעניינו מורכבת יותר, כגון תושב מזרח ירושלים החי בה שנים רבות ובידו רישיון לישיבת קבע.

משולם נהרי: " יש פה שני סוגים: יש – – –

עיסאווי פריג': איפה זה כתוב?

עיסאווי פריג': איפה?

משולם נהרי: אמרתי לך שאתה תשמע דברים.

משולם נהרי: אני קורא פה, תסתכל בהתחלה.

משולם נהרי: אם היית מעיין בדברים מתחילתם לא היה לך מקום לטעות באמצעם.

משולם נהרי: "התיקון המוצע מבחין בין מהגר, שהגיע לישראל וקיבל בה מעמד" – – –

עיסאווי פריג': זה לא כתוב – – – מאיפה אתה – – – איפה?

משולם נהרי: תסתכל בהתחלה.

משולם נהרי: בהתחלה, דחילק.

משולם נהרי: בלהט הדברים דילגת על קטנים שלמים, שהם העיקר.

משולם נהרי: העיקר חסר מהספר אצלך.

משולם נהרי: "התיקון המוצע מבחין בין מהגר, שהגיע לישראל וקיבל בה מעמד, לבין מי שהמציאות בעניינו מורכבת יותר, כגון תושב מזרח ירושלים החי בה שנים רבות ובידו רישיון לישיבת קבע.

משולם נהרי: בכל הנוגע למהגר שקיבל רישיון לישיבת קבע, מוצע כי שר הפנים יוכל לבטל את הרישיון בשל רכישתו על יסוד פרטים כוזבים, בשל סיכון לשלום הציבור או לביטחונו (אם מדובר בבגיר וטרם חלפו עשר שנים מהמועד שבו קיבל את הרישיון) ובשל הפרת אמונים למדינת ישראל.

משולם נהרי: בכל הנוגע לתושב קבע שהמציאות בעניינו מורכבת יותר, דוגמת תושב מזרח ירושלים, מוצע כי תהיה לשר הפנים סמכות לביטול הרישיון רק בשל הפרת אמונים או אם הרישיון ניתן על יסוד פרטים כוזבים.

משולם נהרי: " אני רוצה להגיד לך עוד פסקה חשובה מאוד לגבי תושב מזרח ירושלים: מוצע להקנות לשר הפנים סמכות לתת "מעמד חלופי למי שתושבותו בטלה" – 15 שניות – "בעילה של סיכון שלום הציבור או ביטחונו" – –

חמד עמאר: נא לא להפריע לסגן השר.

משולם נהרי: – – "או בעילה של הפרת אמונים למדינת ישראל" – עכשיו תקשיב היטב היטב – "אם נוכח כי לאחר הביטול ייוותר אותו אדם בלא רישיון לישיבת קבע מחוץ לישראל, בלא אפשרות לרכישת זכות לישיבת קבע מחוץ לישראל או בלא אזרחות" – לתת לו זכויות – –

חמד עמאר: תודה רבה.

משולם נהרי: – – לעגן לו את הזכויות ולא להשאיר אותו תלוי ועומד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 31) (ביטול רישיון לישיבת קבע), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – 11 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 31) (ביטול רישיון לישיבת קבע), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 52, נגד – 11, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/763); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 17) (מניעת פעילות במוסד חינוך של גורמים חיצוניים הפועלים נגד מטרות החינוך ונגד צבא הגנה לישראל), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאל.

חמד עמאר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאל תנמק.

חמד עמאר: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שם המשפחה שלי הוא מועלם-רפאלי.

חמד עמאר: רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: יפה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

מרב מיכאלי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

מרב מיכאלי: אנחנו נבוא להכשיל אותך כמיטב יכולתנו.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: אני מקווה שלא תצליחו.

שולי מועלם-רפאלי: כל התכונות המבחילות שמייחס העולם האנטישמי ליהודים מתקיימות במנהיגי מדינת ישראל: תרמית, הונאה, רצח ילדים ובצע כסף, ועוד.

שולי מועלם-רפאלי: חיילי צה"ל מצטיירים – –

חמד עמאר: אני סוגר את הרשימה.

שולי מועלם-רפאלי: – – כרוצחים חסרי לב, חסרי מצפון, חסרי דעה.

שולי מועלם-רפאלי: חבריי, הכירו את פרופ' נורית פלד-אלחנן, שהייתה חברת הוועד המנהל של ארגון שוברים שתיקה.

שולי מועלם-רפאלי: שני הציטוטים האלה נלקחו מדבריה במהלך הפגנה לציון שנה למבצע עופרת יצוקה, ואלה הם רק מעטים מהגיגיה הנוראיים, כן?

שולי מועלם-רפאלי: תרמית, הונאה, רצח ילדים, בצע כסף – כל זה אנחנו, מנהיגי מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: והינה עוד אחד, אחרון.

שולי מועלם-רפאלי: היא אמרה שביום הנכבה בכוונתה להתאבל: על הדם המותר, על ההרג המבורך, על הסיפור הציוני השקרי שעליו חונכתי, ועל הסיפור הפלסטיני הדרוס שאסור לבטא.

שולי מועלם-רפאלי: פרופ' נורית פלד-אלחנן, שיש צדקנים ויפי נפש שיגידו שהיא לא מייצגת את ארגון שוברים שתיקה – אז הינה כמה ציטוטים מכמה עדויות של שוברים שתיקה: כן, זה היה נורא קשה, היו לי חודשים נורא קשים; אני לא יכול יותר לשתף פעולה עם ההתעמרות הזאת באוכלוסייה הפלסטינית בשביל איזושהי פנטזיה אנכרוניסטית של ממלכה יהודית ביהודה ושומרון.

מיכל רוזין: כל כך קשה לך לשמוע את החיילים מדברים – – –

שולי מועלם-רפאלי: אבל זו בדיוק הנקודה, מיכל – שאם החיילים היו מדברים כאן, לא היה מישהו שהיה מסרב לשמוע אותם.

מיכל רוזין: את לא מסוגלת לשמוע ביקורת.

מיכל רוזין: החוק הזה – – – זה לא בבתי הספר.

שולי מועלם-רפאלי: העניין הוא ששוברים שתיקה וכל הארגונים כדוגמתם מוציאים את דיבתם של חיילי צה"ל רעה ברחבי העולם כולו.

מיכל רוזין: את צבועה.

מיכל רוזין: אבל את לא רוצה שהם ידברו בארץ.

מיכל רוזין: זה חוק שלך.

מיכל רוזין: אז מה ההיגיון של החוק שלך?

מיכל רוזין: תסבירי.

שולי מועלם-רפאלי: כי בעצם המטרה שלהם היא לא לתקן; המטרה שלהם היא לא כמו שמצטט שוב ושוב חברי דב חנין, שאור השמש יחטא והמנורה תאיר.

מיכל רוזין: אתם פחדנים.

מיכל רוזין: אתם פחדנים.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה שלהם היא לחתור תחת קיומה של מדינת ישראל לפגוע בחיילי צה"ל ובקציני צה"ל – –

מירב בן ארי: מי ישמע, איזה ארגון את נלחמת עליו.

שולי מועלם-רפאלי: – – ולנסות כמובן להציג את זה כאילו המטרה היא טובת המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: מי שבא לתקן, מי שבא לתקן עולם, מי שבא לתקן עולם במלכות שדי, עושה את זה כאן, בתוך מדינת ישראל.

מירב בן ארי: – – – משמיץ את מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: מותר לבקר את הצבא, מותר לבקר את מערכת המשפט, מותר לבקר את הכנסת, מותר לבקר את הממשלה, אבל מי שחותר תחת קיומה של מדינת ישראל, מי שרוצה לפגוע ומוציא את דיבתם של חיילי וקציני צה"ל רעה, עד מציאות שבה הם נרדפים ומוגשות נגדם תלונות בבתי דין בין-לאומיים, לא יכול לרחוץ בניקיון כפיו ולהגיד: בסך הכול מה שאני רוצה זה להביא בפני החבר'ה הצעירים את עמדותיי.

שולי מועלם-רפאלי: מי שמבקש לתקן את צה"ל, יתכבד ויעשה את זה בתוך מדינת ישראל.

מיכל רוזין: גם את המשפחות השכולות את רוצה להשתיק?

מוסי רז: – – – בתוך מדינת ישראל.

מוסי רז: על מי את צוחקת בעיניים?

מוסי רז: מה זה הרמאות הזאת?

מוסי רז: מה, אנחנו אהבלים?

מיכל רוזין: את צבועה.

מיכל רוזין: את צבועה.

שולי מועלם-רפאלי: חברתי מיכל רוזין, גם משפחות שכולות יכולות לבקר את צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: וגם אני, בידוע, כשיש לי ביקורת אני אומרת אותה, כולל על צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אבל הניסיון הנואל, הניסיון הנואל לייחס לצה"ל, כמו שפתחתי פה, רצח ילדים, הניסיון הנואֵל לייחס לחיילי צה"ל, שהם חסרי – – –

קריאה: נואׇל.

שולי מועלם-רפאלי: נואׇל – סליחה ותודה.

שולי מועלם-רפאלי: הניסיון לייחס לחיילי וקציני צה"ל, כאילו מה שמניע אותם זה תאוות רצח של ילדים פלסטינים, זה לא בבית ספרנו; לא בבית ספרנו המטפורי – במדינת ישראל – ולא בבית ספרנו האמיתי.

ג'מאל זחאלקה: רק המעשי.

ג'מאל זחאלקה: רק המעשי.

ג'מאל זחאלקה: 500 ילדים רצחתם בעזה.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: ברור, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: מי רצח אותם?

ג'מאל זחאלקה: מי הפציץ?

ג'מאל זחאלקה: מי הרג?

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, בניגוד לחברים הטרוריסטים שלך, לא מתפוצצים בקרב אוכלוסייה חיה.

ג'מאל זחאלקה: הורגים, רוצחים.

ג'מאל זחאלקה: רוצחים ופוגעים.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאתם רוצים.

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד עוד לא שלח את הילד שלו עם חגורת נפץ – – –

חנין זועבי: מעל.

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד עוד לא שלח את הילד שלו עם חגורת נפץ להתפוצץ בקרב אזרחים תמימים שבאו לשתות קפה בבית קפה.

ג'מאל זחאלקה: מהאוויר הפציצו אותם.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שאתם עושים – –

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: – – ובאלה אתם תומכים.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: הטייסים שעומדים בצד ומפציצים.

חמד עמאר: אני אפשרתי הערה אחת, שתיים.

ג'מאל זחאלקה: קוראים קפקא ומפציצים.

ג'מאל זחאלקה: בני תרבות.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: ובאלה אתם תומכים – באנשים שרואים רצח מול עיניהם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, תירגע.

שולי מועלם-רפאלי: באנשים שמקדשים מוות אתם תומכים.

ג'מאל זחאלקה: צבועים.

ג'מאל זחאלקה: צבועים.

שולי מועלם-רפאלי: באנשים שהמטרה היחידה שלהם היא לקעקע את קיומה של מדינת ישראל בארצנו.

נאוה בוקר: למה אתה שותק?

נאוה בוקר: היא עושה ככה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת נאוה בוקר.

חמד עמאר: אני רואה, אני רואה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

נאוה בוקר: אתה צריך להוציא אותה מפה.

נאוה בוקר: היא עושה ככה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה, תמשיכי.

שולי מועלם-רפאלי: מטרתו – – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מטרתו של החוק – – –

מוסי רז: אולי תגידי איזה משפט שאין בו שקר?

שולי מועלם-רפאלי: מטרתו של החוק היא למנוע כניסה של ארגונים שחותרים תחת קיומה של מדינת ישראל, פוגעים בחיילי וקציני צה"ל ופועלים נגד המטרות החינוך הממלכתי במדינת ישראל אל תוך מערכת החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק מבקשת להקנות לשר החינוך – – –

מיכל רוזין: תתביישי לך.

מיכל רוזין: תתביישי לך.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מוסי רז: – – –

חמד עמאר: אני לא אאפשר עכשיו לאף אחד להפריע.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, תודה רבה.

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: גם מהצד השמאלי שלי לא אאפשר לאף אחד להפריע עכשיו.

חמד עמאר: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק – – –

חמד עמאר: כל מי שיפריע – אני אקרא אותו בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית ואוציא אותו החוצה.

חמד עמאר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק – – –

נאוה בוקר: למה היא נשארת פה עם התנועות?

נאוה בוקר: אתה צריך להוציא אותה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת נאוה בוקר.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נאוה בוקר: אתה צריך להוציא אותה.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חברת הכנסת נאוה בוקר.

נאוה בוקר: בושה וחרפה.

נאוה בוקר: ממש בושה.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק מבקשת להקנות לשר החינוך – –

נאוה בוקר: תמשיכי לצחוק.

נאוה בוקר: תמחקי את החיוך מעל הפרצוף – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – כמי שעומד בראש המערכת וככזה הנושא באחריות על תלמידי ישראל, את הסמכות לאסור על אישים וארגונים שאינם חלק ממערכת החינוך לקיים פעילות בתוך מוסד חינוכי כאשר אופי הפעילות הוא כזה החותר תחת מטרות החינוך או כזה הפועל לפגוע בחיילי צה"ל וקציניו.

שולי מועלם-רפאלי: מערכת החינוך במדינת ישראל היא מערכת ששואפת להישגים, לציונים, להתקדמות בעולם הלימודי.

שולי מועלם-רפאלי: היא אמונה גם על ערכים שנרכשים בה – –

איילת נחמיאס ורבין: איזה ערכים?

איילת נחמיאס ורבין: איזה?

שולי מועלם-רפאלי: – – ערכים של כבוד לאדם, ערכים של סובלנות, ערכים של זהות יהודית.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינת הלאום של העם היהודי, וזה מה שמלמדים בתוך מערכת החינוך.

קסניה סבטלובה: יהודית ודמוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: גם דמוקרטית.

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: אה.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל היא יהודית ודמוקרטית.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינת הלאום של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: מי שלא בטוח שזאת המטרה שלו כאן, יתכבד ויחשוב מה הוא רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: מי שרואה – – –

מיכל רוזין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מי שרואה – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אין לך ויכוח עם הצד הזה של המליאה.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו ויכוח עם הצורה שבה אתם עושים את הדברים האלה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, חברת הכנסת נחמיאס ורבין – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, תודה.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, ארגונים שגם את מתנגדת שיופיעו בפני התלמידים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ומה עם ארגונים שאני מתנגדת אבל אתם בעדם?

שולי מועלם-רפאלי: אז אם הם חותרים תחת קיומה של מדינת ישראל ותחת מטרות החינוך, גם הם יפסיקו להיכנס למערכת.

קסניה סבטלובה: ואם הם גזענים?

שולי מועלם-רפאלי: גם הם יפסיקו להיכנס למערכת.

חמד עמאר: תודה רבה.

מוסי רז: את חותרת.

מוסי רז: את חותרת תחת המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מוסי, חבר הכנסת מוסי רז – –

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, תודה רבה.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת מוסי רז.

שולי מועלם-רפאלי: – – עמדותיך האנטי-ציוניות ידועות.

שולי מועלם-רפאלי: ואתה, שרואה במדינת ישראל מדינה לא ציונית, זה לא יצליח לך.

מוסי רז: אפילו להבין משפט את לא מסוגלת.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינה יהודית ודמוקרטית.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מוסי רז: להבין משפט את לא מסוגלת.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינה יהודית ודמוקרטית.

שולי מועלם-רפאלי: וכל פעם שאתה לא תצליח להתמודד עם הטענות שלי, אתה תצעק שאני משקרת, שאני ימין קיצוני, משיחי, הזוי ועוד – את כל המילים האלה שאתה אומר.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא יצליח.

שולי מועלם-רפאלי: המציאות היא שהארגונים האלה לא ייכנסו יותר למערכת החינוך – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – כי הם חותרים תחת קיומה של מדינת ישראל.

קריאה: את חותרת.

שולי מועלם-רפאלי: ומה שהם עושים – – –

מוסי רז: את חותרת נגד המדינה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת רז, ברוך השם, אני נולדתי בארץ ואמשיך לגדול – – –

מוסי רז: את לא גרה בישראל.

מוסי רז: תעלי לארץ.

שולי מועלם-רפאלי: מזל שלא אתה קובע את זה, חבר הכנסת רז.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, אתה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אני לא רוצה לקרוא אותך פעם שלישית.

שולי מועלם-רפאלי: אתה, עמדותיך האנטי-ציוניות כבר ידועות ממזמן לכל באי הבית הזה.

מוסי רז: – – –

שולי מועלם-רפאלי: סוף-סוף גם אנחנו שוברים שתיקה, ושמים סוף לימים שבהם ארגונים שפוגעים בחיילי צה"ל ובמדינת ישראל – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – ייכנסו אל תוך מערכות החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

לאה פדידה: את – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר.

לאה פדידה: זה כולל את הרב – – –

שולי מועלם-רפאלי: כן – – – ישראל – – –

לאה פדידה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: למה?

שולי מועלם-רפאלי: למה?

שולי מועלם-רפאלי: במה הוא חטא – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: סדרנים, נא להשיב את – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – איננו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איננה נוכחת.

חמד עמאר: מירב בן ארי, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אתם – – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: בלי הפסקה.

שולי מועלם-רפאלי: בלי הפסקה.

שולי מועלם-רפאלי: בלי הפסקה.

קריאה: שולי – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת רפאלי, נא לשבת.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – אני ברשימה.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, שוב אנחנו רואים את חברי הכנסת ממרצ יוצאים חוצץ נגד חברי הכנסת מהקואליציה, ואפילו מהאופוזיציה, ורק כדי להגן על הארגון שכל כך חשוב לו להגן בעצם על מדינת ישראל.

מירב בן ארי: בעצם חיילי צה"ל שנמצאים בשוברים שתיקה, בעצם אכפת להם מהמדינה, ולכן הם הולכים בחו"ל ו"שורפים" אותה בכל מקום אפשרי.

מירב בן ארי: באים ואומרים: הינה, אנחנו הרעלנו בארות.

מירב בן ארי: מי מספר שהרעילו בארות?

מיכל רוזין: – – –

מירב בן ארי: ואתם, במקום לחשוב שנייה ולהגיד: רגע, אולי הם קצת משקרים?

מירב בן ארי: דין יששכרוף הוא שקרן.

מירב בן ארי: שקרן.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: ובמקום לבוא – לא, עמר.

מירב בן ארי: עמר, תפסיקו לחשוב שלנו – סליחה, אנחנו יודעים לבקר – –

עמר בר-לב: – – – אם זה יהיה מחר ואני חושב מחר – – – מנפתלי בנט מה יהיה?

מיכל רוזין: – – –

מירב בן ארי: – – ואנחנו מבקרים את צה"ל ואת מוסדות המדינה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, תשמרי על הקול שלך, את צריכה לעלות לדבר עוד מעט.

חמד עמאר: תודה.

מירב בן ארי: סליחה, את באה אלינו ומשליכה – כל הזמן, בכל ועדת כנסת, עומדים כמו חזית ומגינים על ארגון שהוא ארגון שקרני, אנטישמי, שהולך ומפיץ את דיבת צה"ל בכל העולם, וחבל מאוד.

מירב בן ארי: ועוד מי נותן לכם פה טיפים?

מירב בן ארי: זחאלקה וחנין זועבי, שעושים סימנים.

מירב בן ארי: מה ראית, נאוה בוקר?

מירב בן ארי: סימנים של המטוסים של צה"ל נוחתים מהאוויר על הצבא.

מירב בן ארי: ועם זה אתם משתפים פעולה.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד לך מילה, את מקשיבה לי?

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו אחד.

מיכל רוזין: אני מקשיבה לו.

מירב בן ארי: אם את מקשיבה לו, גם זה טוב.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו אחד: הארגון הזה הולך באופן קבוע ומשמיץ את צה"ל, הצבא המוסרי ביותר בעולם, בכל פינה אפשרית.

מירב בן ארי: תבואי לפה, תגני ותעשי מה שאת חושבת.

מירב בן ארי: אבל הינה, אני אומרת לך: החוק הזה הוא חוק מצוין, ושולי מועלם, חברתי, לבוא לרגע ולהאשים אותה באנטי-ציונות זו בדיחה, בדיחה קשה.

מירב בן ארי: ואני אגיד עוד משהו, את שומעת, חברת הכנסת שולי מועלם?

מירב בן ארי: וגם חבר הכנסת מרגי, יו"ר ועדת חינוך: לבתי הספר לא צריכים להיכנס ארגונים שיוצאים נגד מדינת ישראל.

מירב בן ארי: לא צריכים.

מירב בן ארי: באקדמיה, אתם רוצים – ננהל על זה דיון.

מירב בן ארי: בבית ספר – לא.

לאה פדידה: גם במכינות הקדם-צבאיות.

לאה פדידה: את צודקת.

מירב בן ארי: צריך לחנך לגיוס לצה"ל, לשירות לאומי, למלא את החובות האזרחיות.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: סליחה, גם מכינות.

מירב בן ארי: אני אומרת שחבר'ה שנמצאים בתוך בית ספר, לא צריך להכניס להם ארגונים.

מירב בן ארי: וגם המנהל – מילה אחת על מנהל תיכונט בתל אביב רם כהן, שמשתתף בעצמו באירועים של שוברים שתיקה וקורא לתלמידי בית הספר לסרבנות: בושה וחרפה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בוא תרגיע את העניינים.

חמד עמאר: קיבלת משימה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בוא נראה אם תצליח.

קריאות: – – –

יהודה גליק: אני אשתדל.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, וואי, הטלת עליי משימה קשה.

יהודה גליק: גברתי המזכירה, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, מכל המפלגות, כולל ממרצ, המתוקים והמתוקות, אני מציע לכולם לקחת קצת אוויר.

יהודה גליק: תשמעו, בינינו, העמותה הזאת, האמת – עכשיו אני רוצה להגיד לך מיכל רוזין, יקירתי, ואני מאוד מכבד אותך, וגם לך, מוסי רז: זה אחד הפספוסים הכי גדולים של מדינת ישראל.

יהודה גליק: צה"ל הוא לא מושלם.

יהודה גליק: הוא לא מושלם.

יהודה גליק: תתפלאו, גם אני חושב שצה"ל הוא לא מושלם.

יהודה גליק: אילו הארגון הזה היה מבקר ביקורת עניינית והיה אומר: בואו נבחן את הדברים, הוא היה עושה שירות נפלא.

יהודה גליק: במקום זה, הוא לוקח ומנצל, לפעמים דברים אמיתיים ולפעמים דברים שקריים, והוא מעוות ופוגע בצה"ל.

יהודה גליק: הוא לא מקדם שום דבר.

יהודה גליק: הוא יכול היה להיות גוף קונסטרוקטיבי, יכול היה לעבוד בשיתוף פעולה עם צה"ל, לעבוד עם שר הביטחון.

יהודה גליק: שר הביטחון לשעבר בוגי יעלון אמר לי: התחננתי לפניהם: בואו, תביאו לי את המקרים, אני אנתח אותם.

יהודה גליק: הם לא מעוניינים.

יהודה גליק: הם לא מעוניינים לשפר את צה"ל, הם מעוניינים לתקוף את צה"ל, והם מתחבאים מאחורי ארשת המוסר.

יהודה גליק: זה הפספוס הכי גדול.

יהודה גליק: הרי אילו העמותה הזאת הייתה מנצלת את דבריה ולוקחת ומביאה עדויות אמת והולכת ויושבת עם צה"ל והיו דנים ביחד ומשפרים, זה היה יכול להיות נפלא.

יהודה גליק: אנחנו באמת הצבא הכי מוסרי, רוצים עוד יותר להשתפר.

עמר בר-לב: יהודה, אבל אם כל הסיפור זה שוברים שתיקה אז תכתבו: שוברים שתיקה.

יהודה גליק: אני לא הזכרתי אף עמותה.

יהודה גליק: אף עמותה לא תקבל ממני פרסומת חינם פה.

עמר בר-לב: אבל אם זה להחלטתו של שר החינוך, מחר בבוקר הוא יחליט שאתה או אני – – –

יהודה גליק: הבאתי דוגמה, חבר הכנסת בר-לב.

יהודה גליק: גם אתה יודע, כמפקד – היית רוצה שאם חיילים עשו משהו לא בסדר, שיתקנו את זה.

יהודה גליק: אבל אם בכיסוי של שימוש במוסר:

יהודה גליק: אנחנו רוצים שהצבא – במקום זה משתמשים בזה – כי הם מודים, הם מודים שהוא גוף שהוא אנטי-צה"ל.

יהודה גליק: אז ריבון העולמים, למה להתחבא כאילו מה שמעניין אותך זה המוסר?

יהודה גליק: למה לבוא ולהגיד: חשוב לנו המוסר?

יהודה גליק: הרי זו רמאות.

יהודה גליק: וזה כל כך חבל, כי באמת היה אפשר להקים גוף כזה, אין לי ספק.

יהודה גליק: אני משוכנע שאדם כמו האלוף איל בן ראובן היה רוצה לשתף פעולה עם הדברים האלה, שהצבא יהיה עוד יותר טוב, אבל במקום זה, הגוף הזה משמיץ את מדינת ישראל, ועכשיו הוא רוצה גם להיכנס לבתי ספר.

יהודה גליק: הרי אתם, כששמעתם רבנים שמדברים על סרבנות, אתם נזעקתם.

יהודה גליק: גם את, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ידידתי.

יהודה גליק: נזעקתם כשרבנים דיברו על סרבנות.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז, אין בעיה.

יהודה גליק: אז גוף כזה, שקורא לסרבנות בתוך בתי הספר?

יהודה גליק: ריבונו של עולם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה – – – לסרבנות?

איילת נחמיאס ורבין: אתה – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, עד שלוש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תראה מה עשית לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה לדבר.

קריאה: – – –

חמד עמאר: שלוש דקות.

מיכל רוזין: חבר הכנסת יהודה גליק, לא רק שאתה מטעה, אתה אפילו משקר, כי ארגון שוברים שתיקה לא קורא לסרבנות.

מיכל רוזין: זה שקר, ואתה צריך לחזור בך מהדבר הזה.

מיכל רוזין: מדובר על חיילים ומפקדים בצבא – –

יהודה גליק: הוא קורא לסרב לשרת בשטחים.

יהודה גליק: זה לא נכון.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – שחלקם גם עושים מילואים, והוא קורא לממשלה לשנות את המדיניות שלה.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: הוא קורא לממשלה להפסיק את מדיניות – אולי תקשיבי במקום לצעוק – את מדיניות הכיבוש, והוא לא קורא לסרבנות.

מיכל רוזין: ואתם, סליחה, בחינוך שלכם, שקוראים להומואים סוטים ויוצאים נגד – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – שירות נשים בצבא וקוראים לסרבנות נשים להיכנס לצבא ולחיילים שיסרבו אם הם לא מקבלים את התנאים בדיוק כמו שהם רוצים.

מיכל רוזין: למה את משקרת, שולי מועלם?

מיכל רוזין: למה את עומדת פה ומשקרת?

מיכל רוזין: הארגון הזה זה אנשים ששירתו שם, והם רוצים להגיד לך מה עבר עליהם.

מיכל רוזין: זה הילדים שלנו – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – זה הילדים והילדות שלנו, שאת שולחת להגן על הבתים שלך ועל ההתנחלויות שלך – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – במחיר של נזק למדינת ישראל ולציונות.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: ומי שחותר נגד מדינת ישראל – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – הציונית זו את, חברת הכנסת שולי מועלם.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: את חותרת נגד החזון הציוני בכך שאת הופכת אותנו למדינה אחת – –

חמד עמאר: שרן השכל.

חמד עמאר: חברת הכנסת שרן השכל.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – בכך שאת גורמת לזה שהחזון הציוני הולך ונגמר תחת שלטון המתנחלים.

מיכל רוזין: זה מה שאת עושה.

מירב בן ארי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

מיכל רוזין: ואנשים שבאים ושמים לכם מראה, ואומרים – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – תסתכלו מה ילדים בני 18 צריכים לעבור כשהם מתגייסים לצבא, מה הם צריכים לעשות כדי לשמור על הבית שלך.

מירב בן ארי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: את יודעת שהם משקרים.

חמד עמאר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

מיכל רוזין: במקום שאת תחשבי על טובת כלל מדינת ישראל – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

חמד עמאר: תודה, חברת הכנסת שולי מועלם.

מיכל רוזין: – – וכלל המדינה הזאת, מה שאת עושה זה להשמיץ חיילים ומפקדים שהגנו על הבית שלך – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: – – והיו שם כדי – –

מכלוף מיקי זוהר: הם שקרנים ובוגדים.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – להגן עלייך.

מיכל רוזין: ומה שאת עושה – את טוענת שהם חותרים כי הם לא מסכימים איתך פוליטית.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא – – –

מיכל רוזין: ואת לא מסוגלת לקבל את זה – –

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – שהם חושבים פוליטית שונה ממך.

מיכל רוזין: וזכותנו, זכותנו להביא לבתי הספר שלנו, החילוניים הממלכתיים – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – דעות אחרות.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיכל רוזין: כמו שאת לא מכניסה אצלך את חוש"ן שיסבירו על הומואים, לסביות וטרנסים – –

מירב בן ארי: – – – לסרבנים – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – אל תגידי לנו מה להכניס.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: את תפסיקי לצעוק, מירב.

מיכל רוזין: אני לא מבינה מילה ממה שאת אומרת.

חמד עמאר: מירב, חברת הכנסת מרב מיכאלי – –

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: – – מירב בן ארי.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, גם את המשפחות השכולות, שולי מועלם, בנט סירב להכניס לבתי ספר.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: גם משפחות שאיבדו את היקרים שלהם הוא לא מכניס לבתי ספר.

מירב בן ארי: מעניין למה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: גם הם חותרים נגד המדינה?

מיכל רוזין: גם הם פועלים נגד המדינה?

מיכל רוזין: האנשים האלה הם מלח הארץ.

שולי מועלם-רפאלי: משפחות – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת שולי מועלם, תודה.

מיכל רוזין: מלח הארץ, שבזכותם נמשיך להיות מדינה ציונית, אבל הוגנת וצודקת, ולא שלטון של מתנחלים עם כיבוש אכזר ומשחית את החברה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מירב בן ארי: בכול אשם הכיבוש.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן, עד שלוש דקות, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, את החלק הראשון של החוק, שבו מוצע להוסיף למטרות החינוך הממלכתי את המטרה של חינוך לשירות משמעותי בצה"ל או שירות לאומי אזרחי, אני מקבל לחלוטין.

איל בן ראובן: בפתח דבריי גם אומר, כבוד היושב-ראש, שאני מתנגד לדרך שבה פועל ארגון שוברים שתיקה, ועם זאת, אני מתנגד לחלק השני של החוק, שקובע ששר החינוך יקבע כללים, מי נכנס ומי לא נכנס לבתי הספר.

איל בן ראובן: אני חושב שזהו גבול מאוד מאוד מסוכן.

איל בן ראובן: מי שהכשרנו בתור מנהל בית ספר, סביר שיש לו את הכישורים להחליט מי ומה יקרה בבית הספר שאותו הוא מנהל, ואם יש מקרה מיוחד, עיוות מיוחד, אז הוא יטופל כמיוחד ובנפרד.

איל בן ראובן: כניסת משרד החינוך לבדיקה מי נכנס לבית ספר ומי לא מנוגדת בעיניי לרעיון חופש הביטוי, שהוא חלק ממה שראוי ללמד את תלמידינו המתבגרים בבתי הספר שלנו.

איל בן ראובן: אני מרצה לא מעט בבתי ספר, ואני שומע ויודע שהם מקבלים עמדות שונות בנושאים שונים, וטוב שכך.

איל בן ראובן: ואני שואל, האם שר החינוך יוודא שרבנים קיצוניים שמדברים נגד השירות בצה"ל, ייאסר עליהם להיכנס לבתי ספר?

איל בן ראובן: לתלמידינו, ילדינו, מגיע וראוי לשמוע מגוון של דעות.

איל בן ראובן: ואני כן סומך על מנהלי בתי הספר שהם יודעים להוביל ולכוון על פי רוח בית ספרם.

איל בן ראובן: אני חושב שחוק זה יהווה פגיעה במנהלי בתי הספר ואמירה קשה שאנו איננו סומכים על שיקול דעתם, ולכן אני אצביע נגד החוק.

איל בן ראובן: בזמן שנותר לי אני רוצה לומר מילה על תחקיר חיל האוויר על נפילת המטוס.

איל בן ראובן: נכון וראוי לציין את כישלון הטייסים שבעקבותיהם נפל המטוס, ואין טוב מחיל האוויר בתחקור ובהפקת לקחים.

איל בן ראובן: אבל אני רוצה מעל בימה זאת לציין ערך נוסף שעולה מתחקיר זה, והוא דבקותם של הטייסים במשימת התקיפה והשמדת מטרתם, כפי שעשו.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, כשעושים, לעיתים גם טועים, וכשטועים מתוך דבקות במשימה של פגיעה באויב – אני יכול לומר לכם כאחד שעמד בעבר בדילמות דומות – מעל בימה זו אני רוצה לעמוד כאן ולהעריך ולכבד את הטייסים האלה.

איל בן ראובן: אני בטוח שהלקחים יילמדו, ותודה לאל, הטייסים חיים איתנו.

איל בן ראובן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, לפעמים אין דבר מרגיז יותר מהאמת.

מוסי רז: עומדים חיילים שנתנו ממיטב שנותיהם למדינה הזאת, וחוזרים הביתה לספר את האמת, ואז מעיזה חברת כנסת שאפילו לא גרה בישראל, לא טורחת לעלות לארץ אפילו, להעליל עליהם שהם חותרים נגד מדינת ישראל.

מוסי רז: היא מעיזה להגיד על פרופסורית שאבא שלה היה אלוף בצבא – –

נורית קורן: – – –

מוסי רז: – – והיא איבדה את הבת שלה – – –

קריאות: – – –

מוסי רז: זה לא בישראל, נקודה.

מוסי רז: עובדה שאתם מנסים לספח ולא מצליחים.

קריאות: – – –

מוסי רז: אני מבקש להשתיק אותם.

מוסי רז: וגם מנוגדת למטרות הציונות.

מוסי רז: הוגדרה בקונגרס הציוני הראשון מטרת הציונות: הגדרה עצמית לעם היהודי – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – ישראל לא ציונית.

מוסי רז: – – על פי משפט העמים.

מוסי רז: זאת אומרת, גברתי, לפי הקונגרס הציוני – – –

שולי מועלם-רפאלי: אתה רוצה – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת שולי מועלם.

מוסי רז: למה אתה לא קורא אותה לסדר?

מוסי רז: היא לא נותנת לי לדבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אתה לא תלמד אותי מה לעשות, תודה.

מוסי רז: לפי הקונגרס הציוני הראשון, את לא ציונית.

מוסי רז: אבל לא רק לפי הקונגרס הציוני הראשון.

מירב בן ארי: – – –

מוסי רז: לפי כל היגיון.

מוסי רז: את, את מנסה – – –

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: מירב בן ארי.

חמד עמאר: בן ארי.

מירב בן ארי: – – –

מוסי רז: את מנסה ששר החינוך, אישיות פוליטית, הוא יחליט את מי הוא מוציא.

מוסי רז: ואת בעצמך אומרת, מעלילה על אנשים שנתנו את מיטב שנותיהם, שהם פועלים נגד המדינה.

מוסי רז: למה?

מוסי רז: כי הם העזו לספר את האמת.

מוסי רז: הם העזו לספר את האמת.

מוסי רז: כל אחד מאיתנו שהיה בצבא יודע שיש דברים טובים ויש דברים רעים, יש אמת ויש שקר – –

מירב בן ארי: אז למה הם אומרים רק את מה שרע?

מירב בן ארי: למה?

מוסי רז: – – יודע שלפעמים – יודע שחייבים להקשיב.

מוסי רז: כמו שאת, חברת הכנסת בן ארי, אף פעם לא רוצה להקשיב, את רק רוצה לצעוק תמיד.

מירב בן ארי: אני מקשיבה.

מוסי רז: אז עכשיו תקשיבי.

מירב בן ארי: אני מקשיבה.

מוסי רז: תקשיבי עכשיו, כי לפעמים מותר לך גם להקשיב.

יהודה גליק: – – – מוכר לכל העולם כחלק ממדינת ישראל.

מוסי רז: מותר – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יהודה גליק.

חמד עמאר: תודה.

מוסי רז: היא לא גרה בישראל.

מוסי רז: גם אתה לא גר בישראל, אבל לא זה הנושא עכשיו.

יהודה גליק: – – –

מוסי רז: הנושא עכשיו – – –

יהודה גליק: – – –

מוסי רז: הנושא עכשיו – אני באתי משירות צבאי ואני רוצה להעיד, ואני רוצה להעיד שדובר צה"ל, שהודיע שחיסלו שני מבוקשים, הוציא הודעה לא נכונה, וחיסלו עוברי אורח.

מוסי רז: אני יודע את זה מהשירות הצבאי שלי.

מוסי רז: אז בגלל זה היא תקבע שאני פועל נגד המדינה?

מוסי רז: בגלל שחייל העז להגיד את האמת היא תקבע שהוא פועל נגד המדינה?

מוסי רז: בגלל שאימא שאיבדה את הבת שלה – –

מיכל רוזין: – – –

מוסי רז: – – בפיגוע, איבדה את הבת שלה, אמרה משהו – היא תקבע?

מוסי רז: מיהי בכלל?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מוסי רז: היא לא גרה פה אפילו.

מוסי רז: היא לא גרה במדינת ישראל.

קריאות: – – –

מוסי רז: היא תקבע שהאימא הזאת פועלת נגד המדינה?

מוסי רז: יש גבול לחוצפה.

יהודה גליק: אתה מגזים – – –

מוסי רז: יש גבול.

מוסי רז: יש גבול לסתימת הפיות הזאת.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יהודה גליק.

מוסי רז: אתם לא רוצים – לכם יש חינוך משלכם, החינוך הממלכתי-דתי.

מוסי רז: אף אחד לא מתערב לכם בהסתה שלכם שם.

חמד עמאר: תודה רבה.

מוסי רז: אף אחד לא אומר לכם מה לעשות.

חמד עמאר: תודה, נא לסיים.

מוסי רז: תצאו כבר מהילדים שלנו.

מוסי רז: תפסיקו – –

קריאות: – – –

מוסי רז: – – להרעיל אותם בהסתה שלכם, בשקר שלכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

נורית קורן: אתם מעלילים – – –

מיכל רוזין: – – –

חמד עמאר: תודה, תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: תודה.

מיכל רוזין: להגיד – – – שחיתות זה להיות שטינקר – – –

נורית קורן: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: עוד פעם, עוד פעם, עוד פעם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, תודה.

חמד עמאר: שמענו אתכם מספיק.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: בוא נשמע את הדובר.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

מוסי רז: – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, על מה המהומה?

מיקי לוי: אני באמת לא מבין על מה הצעקות, והפעם אני דווקא מדבר אל הצד הזה, שאני יושב איתו.

מיקי לוי: ואני אומר: תראו, צה"ל הוא הצבא המוסרי ביותר בעולם.

מיקי לוי: יש תקלות, אף אחד מאיתנו אינו מושלם.

מיקי לוי: ראו איך מתנהגים צבאות אחרים בעולם, אנחנו רק יכולים להתגאות בצבא המוסרי שלנו.

מיקי לוי: תפרידו את הצד הפוליטי מהצד של צה"ל, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא יכולים.

מיקי לוי: ומיכל, אני מאמין שהאנשים האלה הם מלח הארץ.

מיקי לוי: אני מכיר חלק מהם, ואני מאמין שהם מוסריים.

מיקי לוי: אנחנו מדינה יהודית ודמוקרטית, וצה"ל הוא כור ההיתוך של החברה הישראלית.

מיקי לוי: חבריי מהאופוזיציה, האמת שבאמת קשה לי הפעם אתכם.

מיקי לוי: על מה הרעש?

מיקי לוי: מה לא בסדר עם החוק?

מיקי לוי: אותן עמותות מוציאות את דיבתה של הארץ רעה בחו"ל.

מיקי לוי: לא הכול שפיר.

מיקי לוי: כפי שאמרתי, יש תקלות ויש חריגים.

מיקי לוי: אבל שר הביטחון לשעבר, בוגי יעלון, פתח את דלתו בפניהם ואמר: בואו, תצביעו על הדברים שהם לא בסדר.

מיקי לוי: מותר לכם להתנגד לכיבוש.

מיקי לוי: מותר לכם.

מיקי לוי: גם אני בצד הזה, בתפיסת העולם שלי; רוצה להיפרד מהם.

מיקי לוי: אבל לא הדרך הזאת היא הדרך, וניתן לברר זאת בארץ, ולא לרוץ לחוץ לארץ ולהוציא את דיבתה של הארץ ואת דיבתו של צה"ל רעה, כי גם מקרים חריגים לא מעידים על הכלל, עם כל הכבוד.

מיקי לוי: וגם מילה וחצי לשר החינוך, חברת הכנסת מועלם.

מיקי לוי: האם הוא ינהג מנהג שווה לגבי אותם רבנים שקוראים לא להתגייס?

מיקי לוי: שקוראים לסרב פקודה?

יהודה גליק: שיקבע כללים.

מיקי לוי: אני מקווה, חבר הכנסת גליק.

מיקי לוי: אני מצביע על חורים בחוק הזה, לטעמי.

מיקי לוי: על העניין הזה ימים יגידו, ושר החינוך יעמוד למבחן העתיד: האם הוא יעשה איזשהו שוויון בין אלה לבין אלה?

מיקי לוי: לצד אחד יפתח את הדלתות ולצד השני יסגור את הדלתות?

מיקי לוי: חברת הכנסת מועלם, למרות שהחוק איננו מושלם, ואני נגד הוצאת דיבה של צה"ל ודיבה של הארץ הזאת, כמובן, רעה, ובפרט בחו"ל, כי זה כואב לי – כי לוקחים מקרים בודדים והופכים את זה לכלל – למרות החורים בחוק הזה שהצבעתי עליהם, לגבי החלטתו של שר החינוך, אני אצביע בעד.

מיקי לוי: החובה שלך היא לראות שהחורים האלה ייסגרו והרשת תהיה מסודרת כמו שצריך.

מיקי לוי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני יושב ומקשיב לכם ולוויכוח שמתנהל, ואני לא מרבה להתבטא בסוגיות שקשורות לחיילים; שומע, מקשיב.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי כמה שאלות, ואני רוצה את עזרתכם.

עיסאווי פריג': קראתי חלק מהעדויות של שוברים שתיקה, ואני שואל אתכם, חבר הכנסת וקנין: רב-סרן שחוזר משירות צבאי ומספר מה עבר עליו, הוא צריך להיות מוגדר על פי חברת הכנסת – רב-סרן – הוא צריך להיות מוגדר על פי חברת הכנסת שולי מועלם כחותר תחת קיום המדינה?

עיסאווי פריג': הרב-סרן שהתחיל כטוראי וסמל ומה עוד, איזה סמלים – סג"מ, סג"ן, עד שהגיע לאן שהגיע – כל הזמן, הרב-סרן הזה, שנלחם – קבעתם שהוא חותר תחת קיום המדינה.

עיסאווי פריג': והרב-סרן הזה – יכול להיות שהיו לו אחים גם פצועים או הרוגים, או בא מבית שכול, אי-אפשר לדעת.

עיסאווי פריג': אבל מה?

עיסאווי פריג': מפלגת המתנחלים קבעה: חותר תחת קיום המדינה, כי הוא הפסיק לשרת את שווייץ של מדינת ישראל, שזה המתנחלים.

עיסאווי פריג': אתם שווייץ.

עיסאווי פריג': יחסית למדינת ישראל, אתם שווייץ.

שולי מועלם-רפאלי: בשווייץ רוצחים אנשים בכבישים?

עיסאווי פריג': ואני לוקח את זה למקום אחר.

עיסאווי פריג': היום צה"ל, החיילים הרגליים – מה הם עושים?

עיסאווי פריג': תפקידם היחיד הוא לשמור על המתנחלים.

עיסאווי פריג': והרב-סרן הזה, בשם שמירה על המתנחלים, צריך שאני אקבע לו את המוסריות, אני אגיד לו איך לנהוג: איך תעשה; אתה משרת שלי.

עיסאווי פריג': והאיש הזה, שחוזר הביתה ואומר את מה שעבר, בעיני חברת הכנסת מועלם הוא בוגד; חותר תחת קיום המדינה.

עיסאווי פריג': חותר תחת קיום המדינה.

עיסאווי פריג': אז חברים, אני אגיד רק שני משפטים: דיברתם על מוסריות בצבא.

עיסאווי פריג': אני לא מאמין שבמלחמה יש מוסריות.

עיסאווי פריג': ברגע שיש מלחמה, אין מוסריות.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

עיסאווי פריג': אז לא לחלק תארים לצבא ולמוסריות.

חמד עמאר: תודה.

עיסאווי פריג': ואתם, אין לכם גבול בחוצפנות שלכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד חוק מאיזשהו מקום רע, איזשהו רצון אנטי-דמוקרטי מובהק לחסום רעיונות ולחסום דעות.

נחמן שי: אז הינה, אני רוצה להצהיר פה שאני לא תומך לא בשוברים שתיקה ולא בבצלם ולא בעוד שורה של ארגונים שפועלים בשמאל הקיצוני של מדינת ישראל.

נחמן שי: בדרכים אחרות ובמקומות אחרים עשיתי כל מה שאני יכול כדי שפעולתם תמצא את הפינה שלהם, ושהם לא יפריעו ולא יפגעו במדינת ישראל.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת, לבוא ולחסום את הרעיונות האלה במרחב הציבורי של מדינת ישראל – זו טיפשות ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: כבר מאות שנים מנסים למנוע מרעיונות להתפשט.

נחמן שי: מאות שנים מחפשים דרכים, מאז ימי הביניים.

נחמן שי: והצליחו?

נחמן שי: במאה ה-21 אפשר לחסום רעיון מלהגיע לנערים ונערות שלומדים בבתי ספר?

נחמן שי: מה, יעצרו להם את המסכים?

נחמן שי: יחסמו להם את האינפורמציה?

נחמן שי: איפה אתם חיים?

נחמן שי: אפילו בישיבות ובאולפנות ובמכללות הדתיות – ששולי ידידתי מכירה היטב – אפשר למנוע מהם לקרוא וללמוד מה שהם רוצים?

נחמן שי: בוודאי שלא.

נחמן שי: אז אם את רוצה להתמודד עם הרעיונות האלה, תתמודדי איתם.

נחמן שי: את רוצה לקחת תלמידי תיכון – יסודי, תיכון, לא משנה – ולהגיד להם: תסתכלו רק ישר, לא ימינה ולא שמאלה; תסתכלו בעיקר איפה שאני רוצה שתסתכלו.

נחמן שי: הם לא אויבי המדינה.

נחמן שי: הם יכולים להיכנס לבית הספר.

נחמן שי: יחליט המנהל, תחליט ההנהלה לתת להם לדבר – ומה יקרה להם?

נחמן שי: מה יקרה להם?

נחמן שי: מה יכול לקרות להם?

נחמן שי: הם יהיו ישראלים פחות טובים?

נחמן שי: הם לא ימלאו את המשימות הלאומיות שאנחנו מצפים מאנשים צעירים למלא, ומצפים עדיין?

נחמן שי: לא.

נחמן שי: הם יתמודדו עם זה.

נחמן שי: שוק הדעות הוא פתוח.

נחמן שי: הוא פתוח אם יהיו האנשים הרעים האלה בבית הספר – "רעים" במירכאות או לא.

נחמן שי: זה לא משנה שום דבר.

נחמן שי: הם יגיעו, ומי שיתעניין יגיע אליהם בלאו הכי.

נחמן שי: החוק הזה הוא מיותר, הוא חסר כל ערך.

נחמן שי: הוא רק מעכיר את האווירה עוד במדינת ישראל.

נחמן שי: הוא רק מאיים, עוד צל קטן על הדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: הוא עוד אומר משהו רע על המקום שאנחנו עומדים בו היום.

נחמן שי: תודה לך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי, חברותיי, חברי הכנסת, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהחוק הזה מכיל את האבסורד בהתגלמותו.

איציק שמולי: כי אומנם בשם ערך הממלכתיות והשירות בצה"ל לא יורשה ארגון שוברים שתיקה – שאני מתנגד באופן נחרץ לפעילות הדמוניזציה שהוא עושה בחו"ל, בעיקר בהיותו בחו"ל, פעילות ההשחרה כלפי מדינת ישראל וצבא ההגנה לישראל – אבל בשם אותם הערכים ממש, מי שדווקא כן יוכל להיכנס לבתי הספר אלו רבנים שמכנים שירות נשים בצה"ל, את חיילות צה"ל, בחורילות – –

נחמן שי: בחורילות, כן.

איציק שמולי: – – ורבנים שמכנים את הקהילה הלהט"בית – רוצים להדביר אותה.

איציק שמולי: איך הם אמרו בשבוע שעבר?

איציק שמולי: כמו מחלה.

איציק שמולי: וכל זה בשם הממלכתיות ובשם השירות בצה"ל.

איציק שמולי: אז רבנים שיוצאים נגד שירות נשים בצה"ל יוכלו להיכנס.

איציק שמולי: יותר מזה, היו גם רבנים שהפליאו לומר שבשם החיזוק של הצבא במלחמה וכל מיני שטויות כאלה, אפילו לאנוס נשים של האויב, זה גם כן דבר לגיטימי.

איציק שמולי: ועצם המחשבה שלאנשים האלה, לא רק שיש להם גישה לבתי הספר – הם מקבלים משכורות מהמדינה, זה בסדר.

איציק שמולי: אז אני מאוד בעד היושרה ובעד ההוגנות.

איציק שמולי: ואני אומר פה בקול ברור – אמרו את זה כאן גם רוב חבריי לסיעה, ואני חושב שזאת גם העמדה הרווחת, אבל כל אחד יאמר את עמדתו, כמובן.

איציק שמולי: אני וגם רבים מחבריי מתנגדים באופן נחרץ לחלק מהפעילות של הארגון, בעיקר לפעילות בחו"ל.

איציק שמולי: יחד עם זאת אני בהחלט חושב שתחת הדמוקרטיה יש גם לארגון הזה מקום, גם אם אני לא אוהב ולא מקבל את כל מה שיש לו לומר.

איציק שמולי: אני חושב שהדבר הנורא ביותר זה שאנחנו נותנים לשר החינוך – לכל שר חינוך – את המפתחות להחליט למי תהיה גישה לילדים ולמי לא.

איציק שמולי: כפי שאני לא רוצה ששרת התרבות – כל שרת תרבות או שר תרבות – יהיה צנזור של התרבות במדינת ישראל, אני לא רוצה גם ששר החינוך יחליט למי יש גישה לילדים ולמי אין.

איציק שמולי: בסופו של דבר הדבר שנגדו אנחנו מתקוממים באופן מיוחד זאת הצביעות, הצביעות שבשעה שלארגון אחד, או לאנשים מפרופיל מסוים, לא תינתן הגישה – יכול להיות שגם מסיבות מוצדקות לפעמים – יש העלמת עין, יש הטמנת ראש בחול כלפי אנשים וארגונים אחרים, שפשוט מפגעים באותו ערך של ממלכתיות ובאותה שלמות ואחדות של החברה הישראלית.

איציק שמולי: תודה רבה.

נחמן שי: יפה מאוד.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

רויטל סויד: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מסוכנת.

דב חנין: הצעת החוק הזאת מבקשת לתת לשר החינוך – אדם בעל השקפת עולם ימנית קיצונית, אדם שמטפח השקפות עולם ימניות קיצוניות אחרות – את המפתח לשערי הכניסה לבית הספר.

דב חנין: בשערים האלה יעברו – כך אומר לנו שר החינוך – רק אלה שתואמים את ערכיו ואת עמדותיו: הרבנים הקיצוניים, הקנאים הלאומנים.

דב חנין: כל אלה – ברוכים הבאים.

דב חנין: בואו לבתי הספר והרביצו בתלמידים את תורתכם.

דב חנין: לעומת זאת, מי שעמדותיו הפוכות, מי שמנסה לגנות, לבקר את עמדות הממשלה, חיילי מילואים בעלי מצפון, הורים שכולים שמנסים למנוע את השכול העתידי – כל אלה, עמיתיי חברי הכנסת, ייחסמו בכניסה ויגידו להם: בתי הספר סגורים בפניכם.

דב חנין: אז כיוון שכנראה בצד הימני של המפה הפוליטית שכחו את הסיבות למה חופש הביטוי כל כך חשוב, אני רוצה לתת לכם את ארבעת הטעמים שמצא ג'ון סטיוארט מיל ב-1859, למה חופש הביטוי כל כך חיוני.

דב חנין: הסיבה הראשונה היא שייתכן שהדבר שאת השמעתו אתם אוסרים הוא האמת; הסיבה השנייה: אין באמת אמת מושלמת.

דב חנין: האמת השלמה יותר מושגת כפשרה בין דעות שונות המכילות אמיתות חלקיות, לכן חייבים לשמוע תמיד את כל הדעות ולא להגבילן, כדי להשיג אמת שלמה יותר; הסיבה השלישית למה חופש ביטוי חשוב: האמת עצמה מתחזקת במהלך מאבקה בשקר.

דב חנין: לכן, גם אם הדברים שאת השמעתם אוסרים הם שקר, יש להשמיעם כדי לחזק את האמת; והסיבה הרביעית למה חופש הביטוי הוא כל כך חיוני היא שהאמת מאבדת את כושר השכנוע שלה כאשר היא נשענת על כוח הזרוע.

דב חנין: כל הסיבות האלה הן נכונות, אבל להן צריך להוסיף את הטעם הנוסף החשוב, החיוני – שבלי חופש ביטוי אנחנו מאבדים אחת מהזכויות האנושיות הבסיסיות שלנו; אחת התכונות האנושיות הבסיסיות שלנו.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו מציעים להתנגד להצעת החוק הזאת – הצעת חוק של סתימת פיות; הצעת חוק של בלימת דעות אחרות; הצעת חוק שמנסה להפוך את בית הספר למקום של אינדוקטרינציה אידיאולוגית של הימין.

דב חנין: אנחנו מציעים לכנסת לדחות את הצעת החוק.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מצטטת: "המבנה החוקתי שלנו הוא מבנה רעוע, פגום ושברירי מאוד, וכל גחמה של חבר כנסת זה או אחר, שפתאום יש לו איזשהו רוב מקרי בכנסת, יכולה להפוך הכול.

נורית קורן: לכן אני אומר תמיד שצריך לשאוף למבנה חוקתי ממוסד בצורה ראויה".

נורית קורן: האמרה הזאת של פרופ' אהרן ברק מסכמת ומסבירה את כל מה שראינו בימים האחרונים.

נורית קורן: האמרה הזאת היא מורשתו הגדולה ביותר; היא פועל יוצא של המהפכה החוקתית שהוא הנהיג כאן – זאת שהפכה את בית המשפט העליון לגזע העליון.

נורית קורן: אחד ממרכיבי מורשתו של פרופ' ברק היא התפיסה שהשופטים מורמים מעם בכל מובן.

נורית קורן: הם האור, הם הידע, הם הנביאים של דורנו.

נורית קורן: זאת תפיסה מסוכנת, כמעט משיחית – בעצם לא כמעט משיחית אלא משיחית – שמביאה בהכרח לתחושה שמערכת המשפט עומדת מעל כל כללי ההתנהגות של החוק שעליו היא עצמה מתבססת.

נורית קורן: התפיסה הזאת שלפיה השופטים אינם כשאר האדם היא שהביאה לנורמות – נורמות – שלפיהן מותר לשופטת ולחוקר לנהל את המשפט בהודעות אישיות.

נורית קורן: אבל זאת אותה הנורמה שגרמה לשופט כבוב להסיר את מועמדותו בדרך שבה הסיר: לא במכתב רשמי, לא בצורה מסודרת, לא לחברי הוועדה, אפילו לא להנהלת בתי המשפט.

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: – – – הוא שלח מייל אגבי – –

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: – – היישר לנשיאת בית המשפט העליון, כי ככה לימדו אותם.

נורית קורן: זאת המורשת.

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: להם יש חוקים אחרים; להם יש ראש ממשלה אחר, שנבחר כי הוא ותיק; להם יש מערכת סגורה של אליטה.

נורית קורן: אעצור ואומר: הרוב המכריע של השופטים ואנשי אכיפת החוק אינם כאלה?

נורית קורן: המקרים הללו שאנו שומעים עליהם בימים האחרונים – ובתוכם של הנשיאה עצמה – הם תוצאה של שנות חינוך משפטי ארוכות שהתבססו על אותה המורשת: שהם מעל החוק, שהם החוק.

נורית קורן: וברשותו של הפרופסור המכובד אשאל ציטוט נוסף ממנו כדי להמחיש את הדרך שבה אני הולכת מהרגע שנבחרתי כחברה בוועדה לבחירת שופטים: אני רצה למרחקים ארוכים.

נורית קורן: מבקריי רצים למרחקים קצרים.

נורית קורן: בעצם, זאת הבעיה שלהם.

נורית קורן: שלנו.

נורית קורן: הם כבר לא רצים, הם נחים להם על זרי הדפנה שם, באולימפוס המדומיין שיצרו לעצמם.

נורית קורן: אנחנו, תושבי הארץ הנחותים, נתקן את מה שצריך כדי להתמודד עם המורשת הזאת.

נורית קורן: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

יהודה גליק: – – – שומרת על איפוק.

רויטל סויד: אני מודה לך, חבר הכנסת גליק, שאתה מבין את גודל את האיפוק שהייתי צריכה לנהוג בו למול הנאום הזה של חברתי.

רויטל סויד: חברת הכנסת עליזה לביא – איננה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת.

יהודה גליק: היא נוכחת.

יהודה גליק: נוכחת.

שלי יחימוביץ': אה, מוותרת.

רויטל סויד: מוותרת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, בספרו המפורסם והידוע של מיכאל בולגקוב, הדמות הראשית שלה, האומן, אומרת באיזשהו שלב משפט שאני חושבת שכל אחד יכול להתחבר אליו: קל ונעים לומר את האמת.

קסניה סבטלובה: קל ונעים לומר את האמת, והאמת צריכה להישמע.

קסניה סבטלובה: והאמת שלנו היא כזאת: החוק שמעלים כיום אינו קשור כלל לשוברים שתיקה; אינו קשור כלל לשום ארגון אחר – שאפשר להתייחס אליו בצורה כזאת, שאפשר להתייחס אליו בצורה אחרת, אבל זו לא המשמעות.

קסניה סבטלובה: הניסיון של החוק, המשמעות האמיתית של החוק הזה, זה לגרום לאזרחי מדינת ישראל ולכאלה שיהיו אזרחים, תלמידי בית ספר, לחשוב ששום דבר מיוחד לא מתרחש בשטחים, לא בגדה ולא בעזה, ובעצם אין אסון הומניטרי בעזה; אין שום בעיה עם הנוכחות הישראלית בשטחי הגדה; אין חיילים שמוצבים שם; אין מציאות של שליטה על עם אחר, על מיליוני פלסטינים שהם לא אזרחי מדינת ישראל וגם לא אזרחים של שום מדינה אחרת.

קסניה סבטלובה: רוצים לגרום לאזרחי מדינת ישראל להאמין בשקר הגדול הזה, השקר הכי גדול מכולם; שזה מצב נורמלי, שככה אנחנו צריכים להיות, שזה גורלנו, שאנחנו נועדנו לחיות עם האלימות המתמשכת, עם המשבר המתמשך, עם השנאה העיוורת בין שני הצדדים.

קסניה סבטלובה: ובעיקר – שאנחנו נועדנו לחיות לנצח כשאנחנו שולטים על עם אחר.

קסניה סבטלובה: לא, זו לא גזרת גורל, ואנחנו מסרבים לכך.

קסניה סבטלובה: אנחנו מסרבים לשתף פעולה עם השקר הזה.

קסניה סבטלובה: זה שקר מוחלט.

קסניה סבטלובה: זה שקר שמנסים להנציח אותו באמצעות חוקים כאלה ואחרים, באמצעות אי-אמירת האמת, בניסיון להסתיר מאזרחי מדינת ישראל את המציאות העגומה של מה שמתרחש שם, בצד האחר.

קסניה סבטלובה: רוצים חברינו פה בימין שאנחנו נאמין שהמצב הזה הוא טבעי, ואנחנו שולטים על הגבולות, ואנחנו אלה שאומרים למיליוני בני אדם – שהם בני אדם שנוצרו בצלם, בצלם אלוהים, כמו כולנו – שאנחנו נוכל להגיד להם: אתה הולך לפה, אתה הולך לשם, אנחנו היום נותנים לך תסריך, מחר אנחנו לא נותנים לך תסריך, אתה יוצא מהגדה, אתה לא יוצא מהגדה, אתה נשאר בעזה, אם אתה יוצא מעזה אתה לא תוכל לחזור לשם במשך שנה.

קסניה סבטלובה: אלה דברים שעושה ממשלת ישראל.

קסניה סבטלובה: היא קוראת לזה ניהול הסכסוך.

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה להגיד לכם: אין דבר כזה ניהול הסכסוך.

קסניה סבטלובה: יש רק רגרסיה מתמשכת.

קסניה סבטלובה: יש רק נסיגה מאיזושהי תקווה.

קסניה סבטלובה: יש נסיגה מקו האופק, שבעצם כרגע הוא לא קיים.

קסניה סבטלובה: יש נסיגה מכל חלום ומכל אמונה בכך שהדברים עוד יכולים להסתדר בצורה סבירה למען שני העמים.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא נרשה לזה לקרות.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא נרשה לשקר הזה להתמשך.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא נרשה לאלה שכביכול מגינים על חיילי צה"ל, אבל בעצם הם לא מגינים עליהם, הם אלה שמפקירים אותם.

קסניה סבטלובה: הם אלה שמפקירים אותם לגורלם.

קסניה סבטלובה: הם אלה שמאפשרים גם לקיצוניים בחברה שלהם לתקוף אותם מדי יום – לתקוף אותם גם באבנים וגם במילים.

קסניה סבטלובה: לתקוף את הרמטכ"ל, לתקוף את הגנרלים, לתקוף את אלה שבאמת מחרפים את נפשם בהגנה על מדינת ישראל – לא, על זה הם לא יגידו מילה.

קסניה סבטלובה: הם לא יגידו שאת הארגונים האלה צריך להוציא מבתי הספר.

קסניה סבטלובה: ולהידבק לארגון קטן בסך הכול ולהעצים אותו לממדים של מפלצת שמאיימת עכשיו על קיומנו כאן, במדינת ישראל היהודית והדמוקרטית – תסלחו לי, עם זה אנחנו לא נשתף פעולה לעולם, ונתנגד לחוק הזה.

קסניה סבטלובה: ואני רק קוראת לכולם – –

רויטל סויד: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – למי שמאמין באמירת האמת ובכך שקל ונעים לומר את האמת.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

רויטל סויד: חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: מוותרת.

רויטל סויד: מוותרת.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

קריאה: תשתדל לאמץ את כוח האיפוק שלה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: אבקש מחסה באלוהים מפני השטן הארור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: אמר פרעה, רק את דעתי אומַר לכם, ואיני מובילכם כי אם בדרך נכוחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) כבוד היושבת-ראש, אני אתרגם – זה חלק מפסוק מהקוראן – כך שיבינו: פרעה אמר לא תראו אלא מה שאני אראה לכם; ומה שאני מדריך אתכם זה הנכון, ואין נכון חוץ ממנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה האמירה של פרעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ככה תנהגו, אני זה שמבין, אני זה שמבין מה ישר, מה נכון, ואתם צריכים לציית למה שאני אומר.

רויטל סויד: וזה מהקוראן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מהקוראן, כן.

ענת ברקו: אנחנו הפרעה שלו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון, במקרה הזה, את הפרעה, כן.

ענת ברקו: לא – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, נכון שבימים האלה, במיוחד היום הזה – – –

יהודה גליק: – – –

רויטל סויד: לא, רגע, רגע, סליחה, חברים.

רויטל סויד: חבר הכנסת גליק, חברת הכנסת ברקו, אל תפריעו, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון שהיום הזה הוא חגיגה על בתי המשפט ותקיפת בתי משפט וסמ"סים – לא סמ"סים, מסרונים וכל זה – אבל, יש בית משפט שאמר שיש פקודה שמעליה מתנוסס דגל שחור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית המשפט הזה – אז לא היו יכולים לתקוף אותו כמו שתוקפים אותו היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית המשפט הזה הוא בית משפט בישראל, והוא לא התייחס לצבא אחר חוץ מצבא ההגנה לישראל, כמו שאתם קוראים לו; אני אומר צבא המלחמה – זה הצבא שעליו נאמר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, לבוא ולסתום את הפיות תחת הטענה: טובת מדינת ישראל, ולסתום את הפיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אנשים שיבואו לאותו בית ספר – תעמתו אותם עם אנשים אחרים, שהתלמידים ישמעו את שתי הדעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם רוצים להשמיע אך ורק את הדעה שלכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה: מי יקבע מה זה טובת מדינת ישראל?

שולי מועלם-רפאלי: גם את זה אנחנו לא רוצים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה המושג הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מי שיוצא נגד מדיניות הממשלה הוא נגד מדינת ישראל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מי שיוצא נגד המפלגה שלך, שולי, חברת הכנסת שולי מועלם, הוא נגד מדינת ישראל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם אתם מגדירים את עצמכם מדינת ישראל?

שולי מועלם-רפאלי: לא קראת את החוק.

שולי מועלם-רפאלי: אם היית קורא את החוק, היית מבין מה החוק אומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שיוצא נגד פעילות שאפילו חלק מהחיילים האלה, אחרי שמצלמים אותם – כי אם לא מצלמים אותם הם לא ניגשים לבית משפט, אבל אחרי צילומים רואים שעושים פשעים נגד החיילים האלה, שמצלמים אותם – והיו מקרים, ונשפטו – –

נורית קורן: זה לא נכון.

נורית קורן: אל תגיד דבר כזה.

רויטל סויד: חברת הכנסת נורית קורן, אל תפריעי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – בבתי דין צבאיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם נגד ממשלת ישראל זה מי שנגד הימין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם נגד מדינת ישראל זה מי שנגד הכיבוש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שיוצא ואומר: הכיבוש משחית, הוא נגד מדינת ישראל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האנשים האלה לא ייכנסו לבתי ספר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ישמיעו קול?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק זה החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על הדתה כולם קפצו ואמרו: מה פתאום, לא עושים הדתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום עושים ממש שטיפת מוח לצעירים – –

רויטל סויד: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – כי מושכים אותם לימין ומושכים אותם להרס מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

רויטל סויד: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: אנחנו יכולים להתחיל?

רויטל סויד: יהיה שקט?

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני יכולה להמשיך?

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

סעיד אלחרומי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו שוב נתקלים באחד החוקים שאנחנו רואים אותם חדשות לבקרים, ועכשיו – מגיע למערכת החינוך, ובעצם לגידור על מערכת החינוך, כאילו שהעולם איננו כפר קטן.

סעיד אלחרומי: אנחנו מדברים על צעירים בתיכון, רבותיי, שיודעים יותר מאיתנו ברוב המקרים, והם חשופים לכל מה שיש ברשת ולכל מה שיש במדינת ישראל ובעולם כולו.

סעיד אלחרומי: ולכן כל הניסיונות האלה לא יועילו בכלום; הם רק מייצרים מערכת מקבילה – מערכת מקבילה של קבלת מידע.

סעיד אלחרומי: אבל שם, במערכת המקבילה, בכנסים או ברשת ישירות, כשהם מקבלים את המידע, הם יפרשו אותו בלי המחנך שיהיה בכיתה או בלי האדם המבוגר האחראי שיהיה באולם המרכזי באותו בית ספר, שיכול להשחיל מילה או שתיים אם הוא ראה דבר שהוא לא נכון.

סעיד אלחרומי: לכן, לקחת את הסמכות הזאת מהאדם האחראי, שאנחנו נתנו לו את האחריות על ילדינו, על ילדי התיכון, ולהכתיב לו ולקבוע לו מי להביא לבית הספר, מי לא יבוא לבית הספר – תאמינו לי, הרעיון והידיעה תגיע, עם חוק ובלי חוק.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לנצל את הדקה שנשארה לי ולדבר על משפחת אבו אל-מסכ.

סעיד אלחרומי: זו משפחה שגרה בערבה עשרות בשנים, גברתי היושבת-ראש.

סעיד אלחרומי: ביום שבת האחרון, לפני יומיים, היה כינוס גדול בערבה של כל יישובי הערבה לתמיכה במשפחת אבו אל-מסכ.

סעיד אלחרומי: כל מי שירד לאילת ועשה חניית ביניים בעין יהב או בחצבה נחשף אולי פעם למשפחה הזאת, שגרה שם עשרות שנים.

סעיד אלחרומי: ילדיה לומדים עם ילדי היהודים שם ביישובי הערבה.

סעיד אלחרומי: משום מה כל תושבי הערבה תומכים בהישארות של המשפחה הזאת, אבו אל-מסכ, בערבה – המשפחה הבדואית היחידה בערבה, דרך אגב, במרחק של 200 קילומטר מצומת הערבה עד אילת – חוץ ממינהל מקרקעי ישראל.

סעיד אלחרומי: הרעיונות הקיצוניים האלה, הרעיונות של התכווצות, של גירוש, מחלחלים למטה, לפקידות.

סעיד אלחרומי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

רויטל סויד: חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת.

רויטל סויד: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, תודה.

עאידה תומא סלימאן: קשה להסתכל על הצעת חוק שמנוסחת בתמצות רב, אבל חובקת בתוכה הרבה עוולות וגישה מדכאת, גישה שמנבאת בתוכה עתיד לא טוב לשני עמים במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שקשה לחלק מחברי הבית הזה לשמוע עדויות של ארגון שוברים שתיקה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה קשה כי זה דווקא לא בא מחברי כנסת ערבים, שאפשר לנפנף את הדברים שהם אומרים בקלות, שאפשר להשתלח בהם, אלא באה מתוך הרוב היהודי, מתוך האנשים ששירתו בצבא, היו שם, ראו, היו חלק, הזדעזעו והחליטו שהם שוברים שתיקה ויוצאים.

עאידה תומא סלימאן: הם יוצאים, ואתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: מה שכל כך מצער לפעמים זה שאפשר עדיין לחשוב שלהתנהג כבת יענה ולטמון את הראש בחול זה יעלים את כל הבעיות והעולם לא ידע; אם שוברים שתיקה לא ידברו, אז העולם לא ידע מה קורה, לא ידע שעדיין מדינת ישראל כובשת עם אחר.

עאידה תומא סלימאן: וכיבוש – אי-אפשר להשליט אותו תוך חלוקת זרי פרחים לאנשים שמתנגדים לכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: כיבוש לא משליטים בדרכי נועם.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לטמון את הראש חול כמו בת יענה ולחשוב שכל העולם לא רואה מה קורה – לא רואה מעצרים של ילדים קטנים תוך התעללות בהם; לא רואה מה עושים המתנחלים כאשר הצבא עומד ושומר עליהם.

עאידה תומא סלימאן: אני מוכנה להראות לכם וידיאו אחד ושניים ועשרות; לא אני ביימתי, לא אני צילמתי, אבל זה מסתובב שם.

עאידה תומא סלימאן: מה הרעיון למנוע מארגונים להיכנס?

עאידה תומא סלימאן: מי יחליט מה זה נגד מדינת ישראל?

עאידה תומא סלימאן: מי קובע את הקביעה הזאת?

עאידה תומא סלימאן: למי יש את הסמכות להגיד את זה?

עאידה תומא סלימאן: אז מחר ימנעו גם מאיתנו לספר את סיפורי הנכבה בבתי הספר וימנעו ממישהו לפתוח את הפה ולהגיד: אני, המשפחה שלי בנכבה איבדה חלק ממנה וחלק ממנה הפכו להיות פליטים, כי אולי אולי, לפי שר החינוך, זה חותר תחת מדינת ישראל.

רויטל סויד: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לחשוב שאפשר לפרוס בפני תלמידי בתי הספר כמה כיוונים – –

ענת ברקו: – – –

רויטל סויד: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: – – ואז לתת להם לחשוב, אלא אם כן אתם לא סומכים על המוסריות של התלמידים.

רויטל סויד: תודה רבה.

ענת ברקו: אתם סומכים על המוסריות שלנו, זה מה שקורה.

ענת ברקו: הייתה מלחמה ואתם – – – איזה מזל, יא אללה.

ענת ברקו: מה היה קורה אם זה היה אחרת?

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: הצעת חוק חינוך ממלכתי – זה כבר נשמע כל כך חינוכי, שזה כבר עושה לך להרגיש דברים חיוביים ורציניים, ואז את ממשיכה וקוראת: "מניעת פעילות במוסד חינוך של גורמים חיצוניים הפועלים נגד מטרות החינוך" – מטרות החינוך, כן, מטרות החינוך – "ונגד צבא הגנה לישראל".

מרב מיכאלי: מה האירוניה, חברות וחברים?

מרב מיכאלי: מיהם הגורמים שפועלים הכי הרבה נגד צבא הגנה לישראל בימים אלה?

מרב מיכאלי: הרבנים, ולא זאת בלבד אלא הרבנים ששייכים, שמנחים, שהם האבות הרוחניים, המורים הרוחניים של מפלגת הבית היהודי, של חברת הכנסת שולי מועלם, יוזמת החוק; הרבנים שלא מהססים לטנף את הרמטכ"ל, להשפיל אותו, להשפיל את הצבא; לקרוא בצורה מפורשת בריש גלי לסרבנות, שאומרים לתלמידים שלהם: אל תתגייסו.

מרב מיכאלי: כל זמן שיש שירות משותף, הם אומרים להם, אל תתגייסו.

מרב מיכאלי: סרבנות מפורשת.

מרב מיכאלי: אילו הייתה עשירית מזה אצל שוברים שתיקה או כל אחד מהארגונים האחרים האלה, השמאלניים הנוראיים שמפניהם אתם באים להזהיר, הרי המדינה הייתה רועדת.

מרב מיכאלי: אבל רבנים שמקבלים את המשכורת שלהם מהמדינה ויש להם סמכות לא רק רוחנית אלא גם סמכות ביורוקרטית – הם המנהלים של התלמידים האלה; הם שאמורים להכין אותם לצבא.

מרב מיכאלי: איך הם מכינים אותם לצבא?

מרב מיכאלי: הם אומרים להם: אל תתגייסו אם התנאים שלנו לא מתקיימים.

מרב מיכאלי: הם אומרים להם: המפקד שלכם זה לא הרמטכ"ל או המפקדים שלכם; המפקד העליון שלכם זה אנחנו, ואתם תעשו רק מה שאנחנו אומרים.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות, חברות וחברים, על הרב הצבאי הראשי, תת-אלוף בצה"ל, שאומר לתלמידי מכינה: אין לכם מה לדאוג, אתם יכולים להתגייס לקרבי, כי אתם תפגשו מקסימום פקידה פלוגתית – ללמדך, חברתי היושבת-ראש, שאין להם בעיה עם שירות נשים.

מרב מיכאלי: אם נשים משרתות כשהן משרתות את הגברים, אין להם שום בעיה.

מרב מיכאלי: להפך, אדרבה, תביאו פקידות פלוגתיות.

מרב מיכאלי: אבל נשים משרתות כמוהם, הגברים?

מרב מיכאלי: מאוד לא יהודי ולא ראוי.

מרב מיכאלי: זה הדבר הכי מסריח בחוק הזה, כי זה הדבר הכי גרוע שקורה לצה"ל, ונגדו לא רק שאתם לא פועלות ופועלים אלא להפך – אתם מעודדים, מאפשרים ומממנים את הדבר הזה.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אלה הימים שבהם אני כל הזמן חושבת על הספרים האלה, על הסרטים האלה, שבהם אנחנו רואים מדינה עוברת למקומות שהם מקומות אפלים, ואני כצופה אני שואלת את עצמי: איפה יבוא האזרח הזה, האדם הזה, שיבוא ויגיד: עד כאן?

ציפי לבני: הרשימות השחורות שמתחילות להיות – אתה מזדהה עם אלה שהרשימות השחורות מכניסות אותם בפנים, ואתה רוצה שהם יקומו ויצעקו.

ציפי לבני: זה קורה לנו; הרשימות השחורות כבר כאן.

ציפי לבני: ואני שואלת את עצמי איך אנחנו, שכל כך שמחים לראות את אותם גיבורים בסרטים שאוזרים את הכוח וקמים נגד מה שקורה לעם שלהם, לא מוצאים בנו את הכוח לקום ולצעוק נגד מה שעושים כאן לעם שלנו.

ציפי לבני: הצעת החוק הזאת זו רק דוגמה לכל המהלך הכולל של הממשלה הזאת.

ציפי לבני: ברשימות האלה הממשלה מורה לנו את מי לשנוא – ולא את אויבנו הקמים עלינו לכלותינו אלא את אזרחינו, אזרחי ישראל, בני עמנו, בני העם היהודי; לא אלה שיוצאים נגד חיילי צה"ל אלא את חיילי צה"ל עצמם – אלה שחושבים אחרת; אלה ששירתו בקרבי אבל חושבים אחרת מהממשלה, ואחרת גם ממני.

ציפי לבני: אני לא חושבת כמותם שבהגדרה כל מקום שבו צה"ל נמצא הכיבוש משחית.

ציפי לבני: אני חושבת שבעת הצורך אנחנו צריכים להגן על עצמנו, גם אם זה קורה בעזה וגם אם זה קורה ביהודה ושומרון.

ציפי לבני: אבל אתם יודעים מה?

ציפי לבני: אני שלחתי את החיילים האלה לקרב, ואני חושבת שהמינימום שנדרש ממני זה לשמוע את אלה שחזרו בחיים אלינו ויש להם מה לומר, גם אם אני ממש לא אוהבת את מה שהם אומרים.

ציפי לבני: אני מוכנה לשמוע אותם ולהתווכח איתם.

ציפי לבני: הם שמעו ממני גם על מה שהם עושים, גם בחו"ל, ובכלל על כל תפיסת עולמם.

ציפי לבני: אני מוכנה לעשות את זה גם במחיר שיקראו לי משת"פית, כי אני חושבת שישראל היא מדינה חזקה מספיק לקבל ביקורת.

ציפי לבני: והחוק הזה הוא חוק של פחדנים, חוק של חלשים.

ציפי לבני: זה חוק שמנסה להוציא החוצה מתוך החברה הישראלית את אלה שמבקרים, כי הם לא מסוגלים להסתכל בעיניים שלהם.

ציפי לבני: אני רוצה לומר משהו דווקא לחבריי מהאופוזיציה, ממה שנקרא מרכז.

ציפי לבני: להיות במרכז זה גם להגן על הזכות של אלה שנמצאים שמאלה לנו לומר את אשר על ליבם.

ציפי לבני: זה לא נעים, ויתקפו אותנו, אבל אתם יודעים מה?

ציפי לבני: זאת הרגשה די טובה לבוא ולהגן על אלה שזקוקים – כן, זקוקים – להגנה שלנו מפני הממשלה הזאת.

ציפי לבני: והחוק הזה הוא גם שיא הצביעות, כי זה מה ששר החינוך יקבע בבתי הספר הממלכתיים שלנו, אלה שהולכים לשרת.

ציפי לבני: הוא לא ימנע מהרבנים שמסיתים שלא לשרת בצה"ל את אותן בנות, כי הם שולחים את הילדים שלהם אל הרבנים; הם לא צריכים לבוא לבית הספר הממלכתי.

ציפי לבני: ובשבוע הבא הם יצביעו על אותו חוק גיוס שפוטר את כל הציבור החרדי מלשרת בצה"ל.

ציפי לבני: אבל הם – יבואו.

ציפי לבני: אוי לצביעות, אוי לפלגנות.

ציפי לבני: ישראל חזקה יותר משוברים שתיקה, וישראל חזקה יותר גם מכם.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

רויטל סויד: חבר הכנסת עופר שלח – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם.

קריאה: מוותר.

רויטל סויד: אה.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: את אמרת שרק אם הוא לא נמצא.

רויטל סויד: אה, אני לא הבנתי.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יואל חסון: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני יכול להבין מאיפה הצעת החוק הזאת נולדה.

יואל חסון: באווירה שקיימת היום אפשר להבין למה הצעות חוק כאלה נולדות.

יואל חסון: הרי יש לנו ראש ממשלה שאומר: המדינה זה אני.

יואל חסון: המדינה זה אני.

יואל חסון: הכול צריך להתכנס אליי.

יואל חסון: כל המדינה עכשיו צריכה להיות ברוחי, רכוש שלי, מה שטוב לי ומה שנכון לי.

יואל חסון: כנראה שבמסגרת הזאת, באווירה הזאת, יש גם כמה שרים שהתבלבלו וחושבים שאם מינו אותם להיות שר בריאות או שר חינוך, אז גם העסק הזה הופך להיות שלהם.

יואל חסון: שר החינוך חושב עכשיו, חברת הכנסת מועלם, שמערכת החינוך, בתי הספר של מדינת ישראל, הם כולם עכשיו סניף של בני עקיבא, הם סניף של בני עקיבא.

יואל חסון: מה לעשות, בסניף של בני עקיבא הכללים מאוד ברורים.

יואל חסון: לא צריך לעבור בכנסת, אגב; זה מאוד קל – יש איזה רב שקובע וזהו.

יואל חסון: פה אתם צריכים לעבור כנסת, יש כאב ראש, הרבה בלגן.

יואל חסון: באמת, לא פשוט לכם.

יואל חסון: חבל, הייתם רוצים איזה רב שיעלה, יגיד, יפסוק, ותמשיכו הלאה.

יואל חסון: זה קל מאוד, עושה חיים נוחים.

יואל חסון: אז אתם מנסים להפוך את מערכת החינוך עכשיו לבני עקיבא, ואתם מתייחסים לבתי הספר כאילו זה עסק פרטי שלכם: אתם תחליטו מי ייכנס ומי לא ייכנס.

יואל חסון: לא משטרת מחשבות, כי זה לא מחשבות; זאת משטרת מעשים בפועל.

יואל חסון: ואני בכלל לא מתייחס למהות הארגון שכאילו בגללו נולד החוק הזה.

יואל חסון: כמו שאמרה חברת הכנסת לבני בצורה מדויקת, אני לא צריך להסכים עם כל אחד שאני מגן על זכותו להגיד את דברו.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אבל אתם – כן.

יואל חסון: באמת, יש לכם את היומרה הזאת.

יואל חסון: אתם כן.

יואל חסון: האמירה הזאת והצעדים האלה הם בדיוק אלה שמביאים – –

רויטל סויד: חברת הכנסת מלינובסקי, בבקשה.

יואל חסון: – – הם בדיוק אלה שמדרדרים פה עוד יותר את הצורה ואת האפשרות שלנו לחיות במדינה דמוקרטית שמאפשרת שיח אמיתי.

יואל חסון: תאמינו לי, יש מספיק דרכים לבחון את הגבולות.

יואל חסון: אני גם לא יודע מה יהיה השלב הבא, או המערכה הבאה שלכם.

יואל חסון: בואו נגיד שמחר ארגון מסוים שאתם לא תומכים בדעתו יתחיל להעמיד בכניסה לקניונים דוכנים.

יואל חסון: מה, תיכנסו גם לפינה הזאת?

יואל חסון: תעשו חוק למנוע הצבת דוכנים?

יואל חסון: זה מה שתעשו?

יואל חסון: איפה הגבול?

יואל חסון: איפה זה נגמר?

קריאה: זה לא נגמר.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: זה מה שרציתי להגיד.

יואל חסון: כנראה זה לא נגמר, ועוד צפויות לנו הפתעות רבות ויצירתיות מכם, ועל זה הצער הגדול שאני חש, בעיקר עלינו, על מדינת ישראל.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

עמר בר-לב: אני קורא כאן את התקציר של החוק ואני מתחיל וקורא:

עמר בר-לב: מוצע להוסיף למטרות החינוך הממלכתי את המטרה של חינוך לשירות משמעותי בצבא הגנה לישראל.

עמר בר-לב: שולי, אני הקדשתי 15 שנה מהחיים שלי לשכנע ולעבוד – לא צריך לשכנע – את הנוער במדינת ישראל במסגרת "תנועת אחרי" שהקמתי לשירות משמעותי בצה"ל, בהחלט.

עמר בר-לב: אבל אני קורא את ההמשך.

עמר בר-לב: אני קורא גם את ההמשך.

עמר בר-לב: דודי, אני שואל אותך שאלה: רבנים שקוראים לסירוב לשירות משותף – האם הם פועלים בסתירה חמורה ומשמעותית למטרות החינוך הממלכתי?

עמר בר-לב: אני שואל.

עמר בר-לב: אתה רוצה שאני אשאל את יואב?

עמר בר-לב: יואב, אותך אני שואל: רבנים שקוראים לסירוב לשירות משותף בצה"ל – האם הם פועלים בניגוד ועמדתם עומדת בסתירה חמורה ומשמעותית למטרות החינוך הממלכתי?

יואב קיש: נו?

ציפי לבני: העניין הוא שהם לא בחינוך הממלכתי.

ציפי לבני: הם ילמדו בישיבות שלהם מה בראש שלהם.

ציפי לבני: אצלנו בחינוך הממלכתי הם יקבעו.

עמר בר-לב: חברת הכנסת לבני, אבל הם מופיעים גם בחינוך הממלכתי.

שולי מועלם-רפאלי: גם החינוך הדתי הוא חינוך ממלכתי.

עמר בר-לב: אני אומר לכם שברגע – שולי, אני אומר לך שברגע שנותנים לשר החינוך להחליט, בעוד שנה אני שר החינוך ואני מחליט שאת או רבנים פוגעים בתפיסה הממלכתית שלי.

עמר בר-לב: לא ייתכן לאפשר לשר החינוך – שר החינוך, שהוא דמות פוליטית במדינת ישראל – להחליט מה פוליטי ומה לא פוליטי.

עמר בר-לב: עכשיו, אם הכוונה שלך לחוקק חוק ספציפי נגד שוברים שתיקה, אז דבר ראשון תגידי: שוברים שתיקה.

עמר בר-לב: אני חושב שגם שוברים שתיקה, למרות שאני לא מסכים איתם, ראויים לומר את דעתם, כולל במסגרת החינוך הממלכתי.

עמר בר-לב: ואני לא מסכים איתם בהמון דברים, אבל אם זאת המטרה – תגידו, למה הצביעות הזאת?

עמר בר-לב: למה להסתתר מאחורי?

עמר בר-לב: כי ברגע שאתם מסתתרים, זה כולל גם רבנים שקוראים לסרבנות.

שולי מועלם-רפאלי: איפה היית בנאום שלי?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא הפסקתי לדבר על זה.

שולי מועלם-רפאלי: כמה אפשר לשקר במצח נחושה?

שולי מועלם-רפאלי: כמה אפשר לשקר?

עמר בר-לב: זה כולל גם אתכם, שבשוויון בנטל, אתם עמדתם שבחורי הציונות הדתית ישרתו רק 17 חודשים בצה"ל – –

שולי מועלם-רפאלי: שקר.

שולי מועלם-רפאלי: שקר.

עמר בר-לב: – – וזה בניגוד לתפיסה הממלכתית שלי.

שולי מועלם-רפאלי: זה שקר.

עמר בר-לב: אז כשאני אהיה שר החינוך, אני לא אאפשר לכם להופיע בחינוך הממלכתי.

עמר בר-לב: זה מדרון חלקלק, ואתם דוחפים את כולנו לתחתית המדרון החלקלק הזה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת שולי מועלם תסכם את הדיון.

רויטל סויד: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מושכת זמן, אני פשוט רוצה לענות על כמה מילות – להסתכל עליך?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא יורדת בלי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה בבקשה להתייחס לכמה דברים שנאמרו פה.

שולי מועלם-רפאלי: קודם כול, חברת הכנסת ציפי לבני, שכמעט הייתה פה ראש ממשלה – היא לא יודעת שגם החינוך הדתי הוא חינוך ממלכתי?

שולי מועלם-רפאלי: כמה צביעות יכולה להיות פה?

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מוסי רז, למרות שניסיתי להיראות מופתעת, כמה מופתעת אפשר להיות ממי שאמר: מרצ איננה מפלגה ציונית, ומעולם לא הוגדרה כמפלגה ציונית?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מופתעת כשאני שומעת אותך.

עמר בר-לב: את צודקת.

עמר בר-לב: החינוך הממלכתי-דתי הוא ממלכתי, נכון.

מוסי רז: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני מתפלאה על חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, שכנראה הפריימריז במרצ מאוד מלחיצים אותך, ואת מחפשת דרך לרשימה המשותפת.

שולי מועלם-רפאלי: בחייכם, כמה צביעות אפשר לשמוע?

שולי מועלם-רפאלי: כמה צביעות אפשר לשמוע?

שולי מועלם-רפאלי: הרי נשאלתי פה, מעל הבמה הזאת, חבר הכנסת שמולי, האם רבנים שקוראים לצרוף פקודה יוכלו להיכנס לבתי הספר.

שולי מועלם-רפאלי: עניתי באופן גלוי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: אז מה אתה עשית?

שולי מועלם-רפאלי: עלית לפה ואמרת את הדברים שאמרת.

מיכל רוזין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: בחייכם, תקשיבו.

איציק שמולי: מי שקורא לקהילת הלהט"בית "מחלה", הוא יכול או לא?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

איציק שמולי: איפה זה כתוב בחוק?

איציק שמולי: איפה זה כתוב בחוק?

שולי מועלם-רפאלי: ואתה יודע שאנחנו יוצאים נגד זה, כי זה חותר תחת מטרות החינוך של מדינת ישראל.

איציק שמולי: אה, אבל את זה שר חינוך קובע.

שולי מועלם-רפאלי: תסתכלו מה כתוב.

ציפי לבני: 17 חודש – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, מטרות החינוך של מדינת ישראל הן קיימות והן נמצאות, אבל אתם עסוקים באיזו צביעות בלתי נסבלת.

עמר בר-לב: לכן זה מדרון חלקלק.

עמר בר-לב: שולי, זה בדיוק העניין – – – מדרון חלקלק.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו חושבים שלתוך מערכת החינוך הממלכתית לא אמורים להיכנס אנשים שמוציאים את דיבתם של חיילי צה"ל רעה.

שולי מועלם-רפאלי: הרי ממה נפשך, עמר?

שולי מועלם-רפאלי: אם הם היו רוצים לתקן – – –

עמר בר-לב: – – – בקריאה לשר הביטחון שישימו יום עיון לראשי הישיבות האלה שקוראים לסרבנות.

עמר בר-לב: למה לא הצטרפת אליי?

שולי מועלם-רפאלי: אם הם היו רוצים לתקן, היו באים ואומרים את הדברים במקום שבו ניתן לתקן.

ציפי לבני: אלאור אזריה יוכל להיכנס למערכת החינוך – – –

קסניה סבטלובה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אבל כל מי שהמטרה שלו היא שקרים – חבר הכנסת פריג', אני מתפלאה עליך.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינת הלאום של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: זאת מדינה יהודית ודמוקרטית – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – ויש לה הצבא המוסרי ביותר בעולם.

שולי מועלם-רפאלי: ממך בטח חיילי צה"ל לא צריכים לקבל ציונים.

שולי מועלם-רפאלי: וגם אם קורות טעויות, וגם אם קורים דברים חמורים, הם נבדקים ומתוקנים.

קריאה: למה את לא גרה בישראל?

שולי מועלם-רפאלי: לא אתה, חבר הכנסת פריג', לא אתה, חבר הכנסת פריג', תיתן ציון לחיילי צה"ל.

עיסאווי פריג': אני – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני קצת מתפלאה עליך, מסיבה פשוטה, כי עובדתית בית המשפט במדינת ישראל אמר כבר את דברו:

שולי מועלם-רפאלי: פקודה שדגל שחור מתנוסס מעליה – הציפייה מחיילי צה"ל היא לא לקיים אותה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מה שאתם מנסים לעשות זה לגרור את צה"ל אל תוך הוויכוח הפוליטי, ולזה אנחנו לא ניתן יד.

שולי מועלם-רפאלי: לזה אנחנו לא ניתן יד.

קריאות: – – –

קריאה: תגידי, את הסתכלת במראה היום?

עמר בר-לב: מה זה קשור לוויכוח פוליטי – – –

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו גאים, חבר הכנסת יואל חסון, בתנועת בני עקיבא.

שולי מועלם-רפאלי: היא תנועה ערכית, כמו עוד ועוד תנועות נוער במדינת ישראל.

יואל חסון: היא לא המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: הלוואי, הלוואי שהערכים שמובילים את תנועת הנוער במדינת ישראל יובילו את כל מערכת החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: בני עקיבא זאת תנועת נוער מצוינת, שנמצאים בה בני נוער וצעירים מצוינים, שמחונכים על ערכים של אהבת הארץ ואהבת הזהות היהודית שלהם ואהבת עם ישראל, ומוכנים, כן, גם למסור את הנפש, כפשוטו ולא כפשוטו, בשביל המדינה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אז לעמוד פה – – –

יואל חסון: ערכים יש גם לחילונים, ולא רק – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חסון, עוד פעם אתה עושה את מה שעשית.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: את עושה.

יואל חסון: את בהתנשאות מציגה כאילו רק לכם יש ערכים.

יואל חסון: רק לכם יש ערכים – –

שולי מועלם-רפאלי: הרי דיברתי על בני עקיבא ושאר תנועות הנוער.

יואל חסון: – – ואנחנו – לא.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חסון, זה לא יעזור לך.

שולי מועלם-רפאלי: הרי אם תלך משפט אחד אחורה, לא תוכל להמשיך לשקר.

שולי מועלם-רפאלי: לפני רגע אמרתי: בני עקיבא ושאר תנועות הנוער.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אז מה אתה עושה?

שולי מועלם-רפאלי: אומר: את מדברת רק על בני עקיבא.

שולי מועלם-רפאלי: כמה צבועים אפשר להיות, חברי יואל חסון?

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם, בתוך הבית הזה, בתוך מדינת ישראל, יש הרבה מאוד אנשים שהמדינה הזאת חשובה להם.

שולי מועלם-רפאלי: הם דתיים וחילונים, והם נשים וגברים, והם אפילו יהודים וערבים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל כל מי שמוציא את דיבת חיילי צה"ל רעה בעולם, לא נכלל במקום הזה.

שולי מועלם-רפאלי: לא נכלל, מה לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: הבחירה לשקר – הרי מה שעושים מי שמספרים את כל סיפורי השירות שלהם, איכשהו, כמו שאמרה קודם חברת הכנסת בן ארי, אם קורים גם דברים טובים בשירות שלהם, למה על זה אנחנו לא שומעים?

שולי מועלם-רפאלי: כל השירות הוא שחור משחור?

שולי מועלם-רפאלי: תגידו, חבריי, חבר הכנסת איל בן ראובן, חבר הכנסת עמר בר-לב, אתם הייתם שנים רבות בצבא; מה, הכול היה רע ושחור?

שולי מועלם-רפאלי: לא היו גם דברים טובים בשירות בצה"ל?

שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שיש פה איזה ניסיון להפוך את האירוע גם לפוליטי?

שולי מועלם-רפאלי: לנסות להגיד: אנחנו נגד הכיבוש, אנחנו נגד ישיבת מדינת ישראל ביהודה ושומרון, לא מצליח לנו בבחירות, אז ננסה להתלבש על צה"ל ודרך זה להוציא אותנו משם?

עמר בר-לב: שולי, כמה נמוך אפשר לרדת, שולי?

עמר בר-לב: מה, מה זה קשור?

קסניה סבטלובה: על מה את מדברת?

מיכל רוזין: אני מקווה בשבילך – את אישה צעירה – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת בר-לב, הרי מה שאנחנו שומעים מכל מיני ארגונים – מה שאנחנו שומעים זה נגד.

שולי מועלם-רפאלי: זה כל הזמן, כל הזמן – רק דברים בעייתיים שקורים.

מיכל רוזין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: איפה הערבים שהיכה דין יששכרוף?

שולי מועלם-רפאלי: למה לא מצאו אותם עדיין?

שולי מועלם-רפאלי: חברים, הכול שקרים.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מה שדורש תיקון, צריך להיות מתוקן בתוך הצבא, בתוך המדינה.

מוסי רז: מתי תבואי לגור בישראל?

שולי מועלם-רפאלי: לא יכולה להיות מציאות שבה שוב ושוב ושוב אנשים מוציאים את דיבתם של חיילי צה"ל רעה, ואז חושבים שהם גם צריכים לקבל מקום במערכת החינוך.

מיכל רוזין: – – – את מי מוציאים דיבה – – –

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

מיכל רוזין: – – – החיילים האחרים – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 17) (מניעת פעילות במוסד חינוך של גורמים חיצוניים הפועלים נגד מטרות החינוך ונגד צבא הגנה לישראל), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חברת הכנסת שולי מועלם.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – 23 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 17) (מניעת פעילות במוסד חינוך של גורמים חיצוניים הפועלים נגד מטרות החינוך ונגד צבא הגנה לישראל), התשע"ח–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

רויטל סויד: 35 בעד , 23 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

רויטל סויד: הודעה מטעם חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – היא מבקשת להודיע כי בחוק המאבק בטרור היא הצביעה בטעות בעד, כאשר רצתה להצביע נגד.

רויטל סויד: נרשם בפרוטוקול.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/763); נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 58) (הודעה קולית על סיום עסקה לתקופה קצובה), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי ורועי פולקמן.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעת חוק.

מיכאל מלכיאלי: לא אאריך.

קריאות: תומכים.

מיכאל מלכיאלי: אם כך, קודם כול אני רוצה להודות למי שעזר בהצעת החוק הזאת, שזה השר דרעי, שמהרגע הראשון תמך בזה ודחף, יועציו משה ארבל ויוני משריקי, נעמה וייסבורד, משרד הכלכלה, ושר הכלכלה אלי כהן, שדיברתי איתו כבר מאז ונתן את תמיכתו בחוק, חברי רועי פולקמן, שהוביל יחד איתי את הצעת החוק, ויושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: מבקש את תמיכתכם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה – –

קריאה: מוותרת.

רויטל סויד: – – מוותרת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חברת הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת דודי אמסלם – מוותר; חברת הכנסת רחל עזריה – מוותרת.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, אתה רוצה לומר משהו?

רויטל סויד: לסכם?

רויטל סויד: לא.

קריאה: אפשר לעבור למתנגדים.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר לוועדה את הצעת החוק– 41 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדת הכלכלה את הצעת חוק, נתקבלה.

רויטל סויד: 41 בעד.

רויטל סויד: אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

רויטל סויד: תם סדר-היום.

רויטל סויד: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ב באדר התשע"ח, 27 בפברואר 2018, בשעה 16:00.

רויטל סויד: ישיבה זו נעולה.

רויטל סויד: תודה.