ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 315, 2018-02-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' באדר התשע"ח, 20 בפברואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבד להודיעכם, כי חברת הכנסת רחל עזריה ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017, הצעת חוק שמספרה פ/4832/20.

נאזם בדר: בנוסף, הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל גרמן ודב חנין בנושא: מוגנות קטינים בין כותלי הכלא; בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת תמר זנדברג בנושא:

נאזם בדר: קידום חברות מסחריות במסגרת הצגות לילדים בחנוכה.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כרגיל, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, מי שחפץ בכך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל בירן, את יכולה לפתוח את הנאומים היום.

מיכל בירן: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכל בירן: היום, לרגל היום המיוחד לזכויות הקהילה הגאה, אני רוצה להקריא את מכתבה של הדס.

מיכל בירן: שלום, אני הדס, בת 19 מרמת גן, משרתת בצבא ביחידת 8200.

מיכל בירן: חשוב לי שתשמעו את מה שאני חוויתי בשנתיים האחרונות, במיוחד מכיוון שאני יודעת שאני לא היחידה.

מיכל בירן: במקור אני מאשדוד – המשפחה שלי גרה שם.

מיכל בירן: נאלצתי לצאת מהבית של ההורים לפני כשנה, כי הוריי לא רצו בקשר איתי.

מיכל בירן: יום אחד גילו שאני מנהלת קשר זוגי עם אישה ואמרו לי לא לחזור הביתה יותר.

מיכל בירן: הם לא ידעו איך המשפחה המורחבת תגיב, הם לא ידעו איך החיים שלי הולכים להיראות.

מיכל בירן: הם דמיינו את הרע מכול, היו בטוחים שאני מנוצלת, שאני הולכת להידרדר לרחוב וששיקול הדעת שלי כבר לא תקין אם בחרתי בזוגיות כזו.

מיכל בירן: ההיכרות של ההורים שלי עם הנושא הלהט"בי הייתה אפסית, וכל ניסיונות ההסברה שלי העלו חרס.

מיכל בירן: אף אחד לא רצה בקרע המשפחתי שנוצר, הסביבה הקרובה לא הייתה מוכנה לעבור על זה בשתיקה, וכך גם אני.

מיכל בירן: בחוסר ניסיון מוחלט כולם ניסו לתקן את המצב.

מיכל בירן: הניסיונות כשלו ואפילו הרעו את המצב.

מיכל בירן: לא הייתה אף דמות בחיים שלי שידעה איך להתמודד עם הסיטואציה ולגשר על הפערים שנוצרו.

מיכל בירן: חשוב לי להדגיש שאף על פי שלא היינו משפחה מושלמת, היו שם הרבה אהבה ודאגה, תמיד הילדות שלי הייתה מאושרת, היחסים שלי עם הוריי היו טובים מאוד.

מיכל בירן: לא חשבתי שהסיטואציה תגיע למצב הזה.

מיכל בירן: באותה תקופה לא הצלחתי למצוא גורמים שמכירים מקרים כאלו.

מיכל בירן: אם היה גורם כזה, אני בטוחה שהרבה מזה יכול היה להימנע.

מיכל בירן: אבל לא היה.

מיכל בירן: לכן, עכשיו אני חיילת בודדה, רחוקה מהמשפחה שלי בכל המובנים, מתנהלת כלכלית באופן עצמאי, עושה ויתורים ונלחמת על הדברים שחשובים לי.

מיכל בירן: וזה הרבה יותר קשה להצליח ככה מאשר אם כל זה היה נמנע מראש והיה לי גב תומך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, מילה על הלהט"בים.

ענת ברקו: אני מאוד שמחה, והייתי בוועדת חוץ וביטחון היום, שכלל תפקידי צה"ל פתוחים היום בפניהם.

ענת ברקו: הצבא השתנה, ואני חושבת שהוא מוביל בעניין הזה אל מול צבאות אחרים.

ענת ברקו: עכשיו, אדוני, ברשותך, אני רוצה להתייחס לחבר הכנסת טלב אבו עראר, שקילל אותי בשידור, כפי ששמעתי בערוץ הכנסת.

ענת ברקו: אתה ביגמיסט, סוחר בנשים, וגם אם תגיד לי לשתוק, אני לא אשתוק.

ענת ברקו: וגם אם תספר שיש לך ידועה בציבור, בחברה הבדואית ידועה בציבור הייתה גומרת את החיים שלה בבאר.

ענת ברקו: ההורים שלה היו רוצחים אותה.

ענת ברקו: אל תספר את הסיפורים האלה.

ענת ברקו: אתה תכבד את החוק ואל תספר סיפורים לגבי כיבוד החוק, כשאתה בעצמך יושב בכנסת ישראל ומפר חוק באופן בוטה, ובטח מפר זכויות נשים.

ענת ברקו: אני לא רואה את הצד השמאלי של המפה מוציא איזשהו צקצוק, כשהם יודעים להגיד על מעמד האישה משהו – ואנחנו רואים שאתה מנסה להשתיק את העניין.

ענת ברקו: אז בוא נדבר על זה שגם נשים שאתם מציגים כחד-הוריות בחברה הבדואית, הן לא חד-הוריות; זה עוד סחטנות, על קופת המדינה, על הביטוח הלאומי.

ענת ברקו: בדקתי היטב את הנושא הזה, והגיע הזמן שיעשו סדר גם עם זה, ואני מקווה ששרת המשפטים תעשה את זה.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמענו אתמול על קידום הצעת חוק המואזין, שבעיתוי זה הינו ניסיון נואש של נתניהו וקהילתו להסיט את הדיון הציבורי משלל פרשותיו על ידי ליבוי השנאה, הפצת מדון וחנופה לבית ספרו הפוליטי, אל מול שעות החקירה הרבות שממתינות לו.

ג'מעה אזברגה: החוק מסוכן בעליל.

ג'מעה אזברגה: הוא אינו פוגע רק בחופש הפולחן במקומות הקדושים אלא יש בו ניסיון נואל לרמוס את הזהות והתרבות הערבית והאסלאמית של הארץ ולדחוק כל סממן ערבי ואסלאמי מהמרחב הציבורי.

ג'מעה אזברגה: זה חלק ממבול החקיקה האנטי-דמוקרטית שמובילה ממשלת הימין הקיצוני בהנהגתו של נתניהו, ומטרתה למחוק את הזיכרון ההיסטורי של האזרחים הילידים על ידי עובדות אלטרנטיביות.

ג'מעה אזברגה: התפיסה הקולוניאלית, המושרשת בבסיסה של מדיניות ממשלת הימין, שדוהרת לכיוון מלחמה והבערת סכסוך דתי, חייבת להבין כי דת האסלאם היא חלק אינטגרלי מהזהות ומהתרבות של הארץ הזו, ואינה מהגרת, ואנו נמשיך במאבק נגד החוק הגזעני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מעה אזברגה: אני קורא לגנוז את החוק לחלוטין ולסיים את ההגמוניה השלטונית ואת הכיבוש.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לרגל יום זכויות הקהילה הלהט"בית אני מביא מדבריה של אישה השייכת לקהילה, וכך היא כותבת: בשנת 2018, כשאני מתעוררת לעוד בוקר במדינה שלי, מייד אחרי שאני גורבת את הגרביים, אני עוטה את השריון שלי.

יוסי יונה: וגם, בשנת 2018 אני עדיין יכולה לקרוא בעיתון שאני סוחרת בילדים, או שאני הופכת חיילות צעירות ללסביות במקלחות משותפות.

יוסי יונה: גם בשנת 2018, במדינה שלי, אני עדיין יכולה לשמוע בתוכנית הבוקר, עוד לפני שצחצחתי את השיניים, שעדיף שאני לא אאמץ, כי איזה עתיד יהיה לילדיי?

יוסי יונה: או שדרך החיים שלי כל כך מפריעה לעוברים ושבים, שעדיף שלא אפגין אותה בציבור, ובוודאי לא אחזיק ידיים לבת זוג או אצעד איתה בגאווה בלב הבירה.

יוסי יונה: גם בשנת 2018, במדינה שלי, אני חייבת ללבוש כל יום שריון, כי אם יהיה אפילו סדק קטן, אז איזה עלבון או אמירה גסה או איזו התבטאות עלובה ייכנסו פנימה, ואז הלב יתכווץ והבטן תתהפך; כי לא משנה כמה את חושבת שהתרגלת, או כמה בעצם לא אכפת לך מאיזה רב של עיר רחוקה או איזה שדרן או שחקן, או אפילו חבר כנסת, כאשר קוראים לך חולה, סוטה וטמאה, את פשוט לא ממש ראויה או שווה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסי יונה: – – או פשוט מספיק רגילה, זה לא מאפשר ללב מנוחה.

יוסי יונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, בבית הזה, שאתה עומד בראשו, התקיים היום דיון בוועדת הפנים.

פנינה תמנו: אני נכנסתי לשם וראיתי איך חברי כנסת, שליחי ציבור, מנצלים את מעמדם ואת החסינות שלהם כדי לנסות לשבש מהלכי חקירה.

פנינה תמנו: מתנהלות חקירות מאוד מאוד קריטיות למדינת ישראל, ומה שעושים חברי כנסת – הם מתנהגים כמו מאפיה.

פנינה תמנו: מגיעים לוועדה, מהלכים אימים על המפכ"ל.

פנינה תמנו: תחשוב מה קורה עם אותם חוקרים שיושבים בבית ורואים איך חברי כנסת, שאמורים לשמור על החוק, מחוקקים חוק, ואמורים לשדר מסר מאוד ברור לאזרח מן השורה – המסר שהם העבירו היום הוא שזו מאפיה ושאם אתם פוליטיקאים שנמצאים בתוך הכנסת, אתם תצליחו להלך אימים על המפכ"ל.

פנינה תמנו: הם ניסו לדבר על מבחן בוזגלו ולשים באותה משוואה את ראש הממשלה.

פנינה תמנו: מבחן בוזגלו?

פנינה תמנו: אני לא ראיתי אותם נלחמים ככה על אף אדם, אזרח פשוט, שהיו לו טענות על המשטרה.

פנינה תמנו: הם נלחמים ככה על החיים שלהם כי האדמה בוערת מתחתם.

פנינה תמנו: אני מנסה להבין איך קורה שבבית כזה מאפשרים דיון כזה, פגיעה כל כך משמעותית בדמוקרטיה וביסודות החוק.

פנינה תמנו: אנחנו, חברי כנסת, ולא משנה אם מימין או משמאל – לא מעל החוק.

פנינה תמנו: אני חושבת שזה צריך להיות ברור גם על ידיך, אדוני יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: כשניסיתי להוכיח את זה ל-49 חברי כנסת שנרשמו לשדולה נגד אלימות משטרתית לא הצלחתי, ובסוף נכנעתי והקמתי את השדולה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מה לעשות, הכול בעיני המתבונן, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מיכל רוזין: תודה, יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: קודם כול אני רוצה להודות לך.

מיכל רוזין: אני חושבת שהעובדה ששנה שלישית ברציפות שהכנסת מקיימת את יום זכויות הלהט"ב, זה לא דבר ברור מאליו.

מיכל רוזין: מאות חברי קהילת הלהט"ב מגיעים לכנסת, ועדות רבות ושונות מקיימות דיונים מרתקים, עם כנס מרכזי של השדולה.

מיכל רוזין: וכמובן, נציין זאת פה בהצעה לסדר-היום.

מיכל רוזין: אני חושבת שאין ספק שיש חשיבות גדולה ליום הזה\

מיכל רוזין: לקהילת הלהט"ב ולחברה כולה.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא מדבריה של אחת מהקהילה, שאומרת: אני רוצה לספר לכם, חברי הכנסת, ולכל מי שיכול להקשיב ומקשיב עכשיו למליאת הכנסת, איך זה להיות להט"ב בישראל; איך זה להיות אדם שהחברה מצפה ממנו להימשך למגדר אחר ממנו, ושאינו מזדהה עם המגדר שניתן לו בלידה.

מיכל רוזין: הייתי רוצה להזדהות בגאווה ככותב המכתב הזה, כג'נדר קווירית, אבל איני יכולה, כי אני חוששת לביטחוני ולרווחתי.

מיכל רוזין: כי בישראל בורות, פחד, חוסר התחשבות ושנאה כלפי להט"בים רווחת, ומכיוון שאני אפילו לא יכולה להיות בטוחה שאתם, משרתי הציבור, מכבדים את הזהות שלי.

מיכל רוזין: חלקכם אף יחשבו שעצם קיומי מהווה איום, למרות שאני לא פוגעת באף אחד.

מיכל רוזין: להיות להט"ב בישראל זה להרגיש זר, להרגיש שזאת לא המדינה שלך למרות שאתה יהודי, למרות שאתה רוצה להשתייך, למרות שלא עשית כלום.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמענו שחוק המואד'ן חוזר עוד פעם, והפעם בגרסה יותר קשה וחמורה.

מסעוד גנאים: לפי הגרסה החדשה, מעלים את גובה הקנס לכל מסגד שנשמע ממנו אד'אן ל-10,000 שקלים ונותנים למשטרה יותר סמכויות לפשוט על מסגדים ולהחרים את הרמקולים.

מסעוד גנאים: חוק זה מופנה, אדוני היושב-ראש, בצורה ישירה נגד חופש דת ונגד מצווה דתית ונגד המאמינים בדת האסלאם.

מסעוד גנאים: הוא גם מופנה נגד המיעוט הערבי הפלסטיני בארץ.

מסעוד גנאים: האד'אן היה ויישאר חלק מהתרבות ומהנוף של הארץ הזאת.

מסעוד גנאים: אני אומר לכולם: אל תפגעו באמונה שלנו כי לא נשתוק על זה, וחוק כזה אנחנו לא נכבד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מוסי רז.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על היום.

יעל גרמן: אני רוצה לקרוא את מכתבה של רינה: להיות להט"ב בישראל זה דבר קשה.

יעל גרמן: יש המון שנאה כלפי הקהילה הגאה, במיוחד בפריפריה.

יעל גרמן: אני נערה בחטיבת ביניים שגרה ברמלה, כביכול פריפריה חברתית.

יעל גרמן: יצאתי מהארון לפני חצי שנה כדי לעזור לבני נוער כמוני – גאים, אך שמעולם לא קיבלו תמיכה וידע על הקהילה הגאה.

יעל גרמן: לא ציפיתי שיהיו קשיים כל כך רבים – חברים שניתקו קשר, אנשים ששאלו יותר מדי שאלות על המיניות שלי והעמידו אותי במקומות לא נוחים, זאת אומרת הטרידו אותי מתוך תמימות וחוסר ידע.

יעל גרמן: כל הדברים אשר עברו עליי היו יכולים להשתנות אם משרד החינוך היה מוביל תוכנית לקבלה של הקהילה הגאה ולהגברת התמיכה בארגון הנוער איגי.

יעל גרמן: בשמחה והמון הצלחה, רינה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקרוא מכתב של דינה יצחק, אימא גאה: קוראים לי דינה יצחק, ואני אימא לשני ילדים.

מוסי רז: נולדתי בארץ, למדתי, שירתי בצה"ל והקמתי בית במדינת ישראל.

מוסי רז: לירון בני יצא מהארון בגיל 16.5, ועברנו איתו דרך של קבלה והכלה.

מוסי רז: אין לי סיפור קורע לב ומלא בכי, דמעות ועצבות לספר לכם.

מוסי רז: הבן שלי מאושר ושמח בחלקו.

מוסי רז: הוא שירת בצה"ל, והיום הוא לומד ועובד במקצוע שבחר באהבה רבה.

מוסי רז: לירון בני הומו מבטן ומלידה כי כך בחר האל, וזאת המתנה שנשלחה אלינו.

מוסי רז: לירון נשוי לדור, בן זוגו.

מוסי רז: הם עובדים ומשלמים מיסים, ובשעת מלחמה הם יגויסו לצה"ל.

מוסי רז: מיותר לומר שהם צברים גאים תרתי משמע.

מוסי רז: חלומם לבנות בית עם יסודות חזקים וגאים במדינת ישראל, בית של אהבה ושמחה, בית שומר חוק.

מוסי רז: אבל לירון ודור צריכים אתכם.

מוסי רז: למה?

מוסי רז: כי הם לא יכולים להתחתן במדינה שלהם, כי הם לא יכולים לאמץ, הם לא יכולים להביא ילדים בפונדקאות.

מוסי רז: הם צריכים לשלם 700,000 ש"ח עבור תהליך פונדקאות בחו"ל, שעולה למדינת ישראל פחות ממחצית הסכום לזוג סטרייט.

מוסי רז: כדי לרשום את הילד המשותף שלהם, הם צריכים לעבור שבעה מדורי גיהינום; כי מצעד הגאווה הוא לא רק לנראות בטלוויזיה בפריים טיים, הוא אמירה שאנחנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוסי רז: הם חלק נכבד וחשוב מדור ההמשך של מדינת ישראל כי יש להם תקווה שתרימו את ידיכם בהצבעה על החוק שהוגש למענם.

מוסי רז: כי הומואים יש בימין ובשמאל, דתיים וחילונים, יהודים או ערבים.

מוסי רז: כי להיוולד להט"ב זה להיות חלק מקהילה, חלק מאנשים, חלק מאוכלוסיית מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוסי רז: משפט אחרון.

מוסי רז: אז כשמגישים לכם הצעת חוק למענם תחשבו איך לעשות טוב וצדק לעוד קהילה במדינה, והצביעו כדי לשנות את האי-צדק הזועק לשמיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החינוך הוא זכות יסוד, ולכן, כנראה, לא מובן שבקרב האוכלוסייה הבדואית משרד החינוך רואה ויודע על מחסור אדיר בבתי ספר תיכוניים, בעיקר בקרב האוכלוסייה הבדואית ביישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, יותר מ-50% מהתלמידים בחברה הבדואית בנגב מוסעים.

טלב אבו עראר: נדמה לי שמשרד החינוך, במקום להסיע את התלמידים האלה בהרבה עלויות, יכול להקים בתי ספר תיכוניים גם ביישובים הבלתי-מוכרים, עד שיימצא פתרון כולל ליישובים האלה.

טלב אבו עראר: עשרות אלפי ילדים ואנשים, בכלל, לא מוכרים גם בחינוך.

טלב אבו עראר: לכן, נדמה לי שזכות יסוד היא לדאוג לכל ילד במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

שרן השכל: ביום הלהט"ב בכנסת אנחנו קוראים סיפורים אישיים.

שרן השכל: אני אקרא את שלי: אני בר-מזל, יש לי אזרחות אמריקנית.

שרן השכל: לי יש זכויות של להט"בים, לאחרים בארץ אין.

שרן השכל: לי יש את הפריבילגיה – ואני מכנה את זה ככה בלב כבד – להתחתן ולאמץ ילדים ולהקים משפחה אשר מוכרת בעיני הממשלה כמשפחה.

שרן השכל: כל אלו לא אמורות להיות פריבילגיות, אלו דברים שאמורים להיות מעוגנים בחוק.

שרן השכל: בדיוק כמו שכל אחד מכם היה מתרעם אם זכות בסיסית כזו הייתה נשללת ממנו, אז גם אני באתי לרעום – באתי מולכם במילותיי, לא בבקשה ולא בנועם, אלא ברעם ובדרישה: תנו לי את מה שמגיע לי כאזרח שווה במדינה שלנו, תנו לי להקים בית ומשפחה בישראל, תנו לי מה שאתם מרשים לעצמכם.

שרן השכל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני בהחלט מצטרפת לכל הדברים שנאמרו פה בנושא של היום המיוחד, שגם נזכור שהקהילה הלהט"בית היא קהילה שצריך לדאוג גם לזכויות שלה, ושלפעמים הזכויות האלו נרמסות ברגל גסה, לא פעם.

אורלי לוי אבקסיס: היום הזה הוא לא רק יום מיוחד לנושא הזה, הוא גם יום מיוחד למאבק בעוני.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לחרוג לרגע קטן ממה שאנחנו בדרך כלל עושים – מדברים על האוכלוסיות שנמצאות כבר מתחת לקו העוני ועל הקושי להוציא אותן משם; אני רוצה לשים תמרור אזהרה מול כל אותם אנשים שעוסקים במלאכה: היום יש אוכלוסיות שהולכות להיות מתחת לקו העוני לא בגלל משהו שהן עשו אלא כי המדינה בעצם שכחה את תפקידה, הפקירה אותן, ואני מדברת ומנסה לקשר בין הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: דיברתי פה לא פעם על הנושא של הכלבת שהתפרצה בצפון הארץ ולאט-לאט מתרחבת, וכל הזמן דיברנו על הפן הבריאותי ועל הפן של השגרה שנפגע.

אורלי לוי אבקסיס: היום אני רק אקרא כמה מילים; אנחנו לא הסתכלנו על הפן הכלכלי של זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אספר את הסיפור של יגיל שמואלי, מגדל בקר ממושב ירדנה, זה ליד בית שאן.

אורלי לוי אבקסיס: הוא חטף מכה קשה מאוד בגלל הכלבת.

אורלי לוי אבקסיס: מתו לו 13 פרות והמשק בהסגר עד אפריל, מה שאומר – הלכו המכירות לפסח.

אורלי לוי אבקסיס: כמה הנזק?

אורלי לוי אבקסיס: נזק של כרבע מיליון שקל נופל על אותו חקלאי.

אורלי לוי אבקסיס: החקלאי הזה נשאר לבד מול התנים והכלבת.

אורלי לוי אבקסיס: לא נראה למדינה שהיא צריכה להכיר במכת הכלבת כמשהו שהיא אחראית לו, והיא משאירה אותו לבד להתמודד מול סיטואציה בלתי אפשרית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נחגוג את חג הפסח, חג החירות; הוא יהיה משועבד לאותם חובות שהמדינה הכניסה אותו אליהם בגלל שלא טיפלה בנושא הכלבת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק רוצה לומר לך, אני אפנה ליושב-ראש ועדת הכספים משה גפני כדי לדיון חירום: איפה חלקה של המדינה, ומי מפצה את אותם חקלאים.

אורלי לוי אבקסיס: כי הסגר פירושו: אין הכנסות, יש רק הוצאות ונזקים שאנשים לא יוכלו להתרומם מהם.

אורלי לוי אבקסיס: אלה הן המשפחות העניות החדשות.

אורלי לוי אבקסיס: וברשותך, מילה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לאלי אשכנזי, כתב וואלה, שממשיך להעלות את הנושא על סדר-היום התקשורתי גם כאשר כל הנושאים האחרים בוערים.

אורלי לוי אבקסיס: יש מקום לזכור שיש פה גם אוכלוסייה ואזרחים שחיים יום-יום ולפעמים גם קורסים תחת זה, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו –חבר הכנסת ואאל יונס.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נהג אוטובוס אגד, סלאח אבו ג'מל, תושב ג'בל מוכבר, לפני כמה ימים היה בנסיעה מקריית ארבע לירושלים בשעה 05:00, כאשר הוא הותקף על ידי קבוצה של נוסעים מתנחלים, שבהתחלה קיללו אותו, התגרו בו, ואחר כך תקפו אותו פיזית.

אחמד טיבי: הוא נפצע, פניו התמלאו דם.

אחמד טיבי: הוא אושפז, לאחר מכן הוא שוחרר.

אחמד טיבי: זאת לא הפעם הראשונה שנהגי אוטובוס מותקפים בכל מיני מקומות.

אחמד טיבי: זאת מכה שצריך לטפל בה, ומישהו צריך לתת הגנה לנהגי האוטובוס.

אחמד טיבי: המעשה הזה, אם היה הפוך, היו קוראים לזה לינץ'.

אחמד טיבי: הוא דווח פה ושם בתקשורת, אבל לא בצורה הפרופורציונלית, המתאימה.

אחמד טיבי: הוא מרגיש מפוחד, הוא הרגיש שהוא היה יכול לאבד את חייו, ולכן אני קורא לתת אבטחה לנהגים האלה בכל מקום שבו הם מאוימים, ואתה לא יודע מאיפה בא האיום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ואאל יונס, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום מציינים בכנסת את היום הבין-לאומי למאבק בעוני.

ואאל יונס: זה נושא שנוגע ללב של כל חברי הבית הזה, ואנחנו חברי כנסת אשר נמצאים כאן כדי להילחם בעניין מדאיג זה.

ואאל יונס: שיעור העוני וממדיו, אדוני היושב-ראש, קשור גם – ויש שיגידו בעיקר – בהיעדר שוויון הזדמנויות ממסדי בעבודה, ובטיבה של התעסוקה – דבר אשר מעצים את הפערים בין האוכלוסיות.

ואאל יונס: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על שוק העבודה עולה כי 80% מאזרחי ישראל הערבים מועסקים בעמידה, מחציתם נחשפים לרעש בעוצמה חזקה וכ-40% מהם נדרשים להרים משאות כבדים וחשופים לחומרים רעילים.

ואאל יונס: כמו כן, דווקא בגילים שבהם מרבית הצעירים מפתחים קריירה ורוכשים מקצוע, חלק גדול מהצעירים הערבים נכנסים לדרך ללא מוצא, ויש לכך כמה סיבות: מחסום השפה, רמת החינוך, המגורים בפריפריה וקשיי הנגישות למוקדי התעסוקה, ומעל לכול – המציאות החברתית, שבה הצעירים אינם חלק ממעגלי ה-network, המאפשרים השתלבות בתעסוקה איכותית, בתוכנית הצטיינות באקדמיה.

ואאל יונס: צריך לשפר את מערכת החינוך ולתגבר את לימודי העברית המדוברת ואת לימודי המחשבים וההייטק.

ואאל יונס: על כן, צריכים להקים מרכזי הכוון תעסוקתי ואקדמי ייעודיים לצעירים הערבים.

ואאל יונס: לא ייתכן שימצאו 14,000 מורים ומורות את עצמם מובטלים שנים על גבי שנים לאחר שסיימו את לימודי התואר וההוראה.

ואאל יונס: צריך להנגיש את התחבורה הציבורית מהיישובים המרוחקים לערים המרכזיות ולפעול ליצירת תעסוקה גם ביישובים הערביים עצמם.

ואאל יונס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת ואאל יונס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, גם אני רוצה קודם כול באמת לומר תודה לחברותיי יושבות-ראש השדולה על ארגון יום כל כך מכובד.

רויטל סויד: אני חושבת שזה ראוי שבכנסת ישראל זאת הפעם השלישית שאנו מציינים את היום; וגם לך, אדוני היושב-ראש, על האפשרות לקיים את היום הזה.

רויטל סויד: והעובדה שהיום הזה יוחד הפעם לגיל הזהב, יש בזה באמת כדי לאותת על סוג של מצוקה כפולה.

רויטל סויד: זאת אומרת, אנחנו מדברים פה על זכויות, ועל אחת כמה וכמה זכויות של מי שמגיע לגיל הזהב, ואנחנו יודעים פה היטב עד כמה הוא נתקל בקשיים.

רויטל סויד: אני מקריאה את דבריה של שרה סווירי, בת 68 מהרצליה: אני דור שני להורים שהיו ניצולי שואה.

רויטל סויד: מרבית חיי הייתי נשואה לגבר, למרות שידעתי שאני אוהבת נשים.

רויטל סויד: יש לי שלושה ילדים ותשעה נכדים נהדרים.

רויטל סויד: יצאתי מהארון בגיל 50, רק אחרי שהוריי נפטרו וילדיי יצאו מהבית.

רויטל סויד: כיום אני חיה בזוגיות עם אישה ופעילה בקבוצת "בשלה" ובאגודה לזכויות הלהט"ב.

רויטל סויד: חזרתי לאחרונה מסיור לימודי בארצות הברית, ושם ביקרתי במרכזי יום לוותיקי הקהילה ובדיור מוגן ייעודי לקהילה הגאה.

רויטל סויד: אני מכירה מקרוב את המצוקות ואת הצרכים המיוחדים של ותיקי הקהילה הגאה בארץ – עוני, בדידות, מחסור בשירותים מותאמים, אפליה על רקע הומופוביה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: רבים מחבריי בקהילה נאלצים לחזור לארון לעת זקנה, לאותו ארון שבקושי רב נחלצו ממנו לא מזמן.

רויטל סויד: בבואנו לבית אבות, עלינו לשוב ולהסתיר את מי שאנחנו שם, שמא לא נרגיש בנוח.

רויטל סויד: דור המייסדים לא יחזור לארון.

רויטל סויד: דור המייסדים לא יחזור לאחור.

רויטל סויד: אני פונה אליכם מכאן: תנו לנו להזדקן בכבוד.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום ההרוג השמיני בתאונות עבודה בבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פיגום קרס ונהרג בן 40 בטמרה בצפון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה מתמשך, ואנחנו לא רואים פתרונות, ועיצומים כספיים זה לא הפתרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אדבר על עוד נושא היום, שזה יום המאבק בעוני, ובוועדת הכלכלה דנו בדיור הציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין דיור ציבורי ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 50% מהערבים הם מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשם היה צריך להיות מופנה הדיור הציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל היות שיש לנו את המצוקה בדיור ויש מקומות שיש בהם קרקע מדינה, הגיע הזמן שתהיה תוכנית ממשלתית לבנות דיור ציבורי לאלו שלא יכולים להגיע לזה, כי אפילו שמתכננים במקומות מסוימים, הם מציעים את המגרשים למרבה במחיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא יכול לגמור את החודש לא יכול לקנות לא דירה ולא מגרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהממשלה, חד-פעמית, צריכה לשבת ולהגיד: הערבים הם אזרחי מדינת ישראל שמגיעות להם גם זכויות שוות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גם אני מברך על היום המיוחד שהיה היום בכנסת למען הקהילה הלהט"בית.

נחמן שי: אני ניהלתי דיון בוועדה למעמד האישה על הנושא של הטרנסג'נדרים ועל הקשר בינם לבין מוסדות הממשל.

נחמן שי: הייתה ישיבה גם טובה וגם חשובה.

נחמן שי: אני שמח שהכנסת, בסוף, היא נקודת המפגש, שקבוצה גדולה כזו, כמעט 50,000, מוצאת את מקומה בה, והממשלה באה ושומעת, מאזינה ונותנת, או תיתן, פתרונות למצוקה, וטוב הדבר.

נחמן שי: אני רוצה לצטט פה שתיים-שלוש שורות ממכתב שכתב לי ערן, שהוא אחד המארגנים של ההפגנה נגד דיכוי טרנס במערכת החינוך: אנחנו קהילה עם אחוז האובדנות הגבוה ביותר, אחוז הנמצאות במעגל הזנות הגבוה ביותר.

נחמן שי: רבות מאיתנו מגורשות מהבית, רבים כשהם עדיין בני נוער, רבות מאיתנו לא יכולות לצאת לרחובות ולדרוש את הזכויות שלנו פשוט כי הן עסוקות בלשרוד את היום.

נחמן שי: עד שמישהו שם למעלה לא יחליט לשים לזה סוף, הקהילה שלי תמשיך ליפול בין הכיסאות.

נחמן שי: אני פונה אל חברי הכנסת: אל תהיו נגדנו, כי גם ככה קשה לנו.

נחמן שי: גם אם אתם לא מבינים אותנו, גם אם אתם מתנגדות לזהות שלנו, אל תשבו שם בלי לעשות כלום.

נחמן שי: הכוח לעזור לקהילה שלי נמצא אצלכם.

נחמן שי: אל תשבו בנחת בזמן שנערות ישנות ברחוב.

נחמן שי: אני חושב שהכנסת היום נתנה לזה תשובה.

נחמן שי: ותודה לך, שר הרווחה, כי אנשים שלך היו בישיבה ועזרו לנו מאוד.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: ושוב, אני מצטרף לברכות על יום הקהילה הגאה בכנסת.

עמר בר-לב: אני מקריא מכתב בשמו של רועי יולדוס רוזנצווייג רייס: המסע שלי להורות היה הכול חוץ ממובן מאליו.

עמר בר-לב: הקמת משפחה משלי הייתה תמיד בגדר חלום, מעין ארץ מובטחת, שעד לפני כמה שנים לא הייתה להומואים כמוני כניסה אליה; מסע כנגד כל הסיכויים.

עמר בר-לב: במשך שנים גדלתי בידיעה כמעט מוחלטת כי אישאר לבד בסופו של דבר, ערירי ובודד.

עמר בר-לב: חוץ מהפחד מהניכור, מההומופוביה ומהבדידות בהווה, ריחף כל העת הפחד מחיי הבדידות בעתיד, מאיך לעזאזל אני מקים לעצמי משפחה.

עמר בר-לב: הרגע שבו הקמתי לי משפחה לפני ארבע שנים היה רגע הניצחון הגדול של חיי, אי-שם בצידו השני של העולם, בהליך יקר, מורכב, רצוף ציפיות ואכזבות, מתח וחרדה, רחוק מהמדינה שלי, מהחברים ומבני משפחתי.

עמר בר-לב: אני הצלחתי להפוך לאבא רק בגלל שנולדתי בתקופה הנכונה.

עמר בר-לב: הומואים רבים כל כך שנולדו קצת לפניי פשוט פספסו את הרכבת, ויתרו, נותרו לבדם.

עמר בר-לב: כיום מסביבי אלפי לסביות והומואים, זוגות ויחידים שמקימים משפחות אוהבות ונפלאות.

עמר בר-לב: הסביבה, לאיטה, מעכלת; בגני הילדים ובבתי הספר מלמדים על משפחות מסוגים שונים, והדור חדש נולד למציאות אחרת, טובה יותר, הוגנת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

אמיר אוחנה: גם אני רוצה להצטרף ולהודות לך על ההיענות ליוזמה, לרעיון, לקיים יום להט"ב בכנסת.

אמיר אוחנה: אני חושב שזה חשוב, מכיוון שגם אנחנו חלק מהחברה הישראלית, ואפילו לא מהחלקים הפחות-פרודוקטיביים ותורמים בחברה הישראלית.

אמיר אוחנה: אדוני, אנחנו עדים לקרב מאסף של חלק מהרבנים ולמרבה הצער, גם חלק מהפוליטיקאים, שרואים עולם חופשי מתהווה לנגד עיניהם, עולם שבו להט"בים יכולים להיות הורים מצוינים לילדים מאושרים ונשים יכולות להיות טייסות ולתרום לביטחון מדינת ישראל, והסטייה היחידה, אדוני, בעיניי, היא המחשבה המעוותת שניתן יהיה לעצור את זה.

אמיר אוחנה: מכינת עלי הוציאה תחת ידיה אנשים טובים, שאת חלקם הכרתי, אבל היא עשתה זאת, בעיניי, למרות רבנים דוגמת יגאל לוינשטיין, מפיץ מחלת השנאה שמפעמת בו, ולא בזכותם.

אמיר אוחנה: אדוני, אני חושב, לסיים בנימה אופטימית, שאנחנו נמצאים במקום טוב, ואני אומר זאת כי ישראל תמשיך להיות, על אפם ועל חמתם, מדינה פלורליסטית, פתוחה.

אמיר אוחנה: צריך רק להסתכל על ארבעת העשורים האחרונים ולקחת תמונה אחת מכל עשור כדי להבין כמה התקדמנו, מהי המגמה, וכמה אנחנו צועדים קדימה אל עבר הפתיחות.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

דב חנין: תודה לך, אדוני.

דב חנין: ביום הזה אני רוצה להביא דברים שכתב עמית אלכסנדר לב ברינקר, מתנדב בארגון על"ם, שמספר על צעירים וצעירות שנמצאים במעגל הזנות, צעירים הומואים או ביסקסואלים, צעירות טרנסיות, שגורשו מהמשפחה, נמצאים במצוקה מאוד גדולה, מתגלגלים מלקוח ללקוח, עומדים ברחוב.

דב חנין: הפגיעה בהם הולכת ומעמיקה.

דב חנין: הם בסופו של דבר לא שונים מצעירים וצעירות אחרים, אבל הם סובלים, כי לא נתנו להם לחיות כאנשים שלמים וחופשיים.

דב חנין: אסור לאפשר את התרבות שתסכים שצעיר או צעירה יסחרו בגופם כדי לא למות ברעב.

דב חנין: צריך להכיר אותם, צריך לתמוך בהם, צריך להכיר בהם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה להביע דאגה מכך שבימים האלה, כאשר ראש הממשלה נמצא תחת חקירות מאוד מדאיגות, אנחנו מבינים שהקואליציה מחליטה להבעיר גם את הכנסת עם קידום שתי הצעות חוק מיותרות לגמרי: חוק המואזין וחוק הלאום, שמקודמים במהירות, בעיקר כדי לייצר פה מהומה.

דב חנין: לא כדי לפתור שום בעיה אמיתית, אלא כדי לייצר בעיות נוספות.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הוזמנתי והשתתפתי היום בכנס חירום של כ-200 חקלאים, רפתנים בעיקר, מתנועת המושבים; כנס שנועד להתגונן מפני גזרות חדשות ומדיניות חדשה של משק החלב: הסכם רב-שנתי, שאמור לשרת מחיר מטרה חדש, שאמור להביא את החקלאות המושבית לפשיטת רגל.

איתן ברושי: המשק המשפחתי היה ונשאר מרכיב חשוב בהתיישבות ובחקלאות.

איתן ברושי: המדיניות של האוצר לשינוי משק החלב עלולה להביא למגמה, כבר לא פעם ראשונה, של חיסול הרפתות המושביות, שהן מרכיב חשוב בכלל, ובחקלאות ובהתיישבות בפרט.

איתן ברושי: אני רוצה לומר כאן שמחיר המטרה צריך להועיל לצרכנים אבל הוא צריך לאפשר קיום לרפתנים.

איתן ברושי: הבעיה היא לא הפרה, אלא הבעיה היא המדינה.

איתן ברושי: לכן, אני קורא מכאן לעצור את המהלך הזה, שהוא מסוכן, להתחיל מההתחלה ולהגיע לאיזון הנכון בין המחיר לצרכן ובין יכולת הייצור העצמית של רפתנים בכלל, ובמשק המשפחתי בפרט.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים בנאומים בני דקה יהיה חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי דבריו נעבור לציון יום המאבק בעוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אתמול הגשתי יחד עם ראשי שדולת הלהט"ב בכנסת הצעת חוק תקדימית, שתאפשר הכרה בהורות משותפת.

יואל חסון: ההצעה תאפשר להורים, בתאים משפחתיים שבהם שלושה או ארבעה הורים, ליהנות ממעמד שווה בפני החוק.

יואל חסון: אבל רציתי לנצל את הדקה שלי כדי להקריא מכתב קצר של אימא לבן הומו, שהתקבל מהאגודה למען הלהט"ב: שמי אריאלה רונן.

יואל חסון: אם לבן הומו, פעילה בעמותת תהילה, ומנחת קבוצת הורים, מודה לאלוהים בכל יום על הזכות הגדולה שניתנה לי להיות אם גאה לילד גאה, תרתי משמע.

יואל חסון: ילדי הוא נר לרגליי, הוא מושא להערצה על הסבל והדרך שעבר, על החיים שניתנו לו ללא חיים בעצם, על ההבנה שהמגדר הוא לא בחירה, ועל כך אי-אפשר להמשיך לחיות, ואפשר או לצאת מהארון או לסיים את חייו.

יואל חסון: הוא מושא להערצה, שבחר בחיים ויצא מלך מול כל העולם, ואנחנו, המשפחה, שימשנו עוגן יציב וחזק עבורו.

יואל חסון: בלעדיו הקרקע הייתה נשמטת תחתיו – בלעדי העוגן הזה.

יואל חסון: בני גרם לי להבין, וליישם, את קבלת השונה ללא הבדל גזע, דת, מין ומגדר.

יואל חסון: לימד אותי אהבה ללא תנאי מהי.

יואל חסון: העצים בי את התכונות שהיו לי, כמו הכלה, נתינה, חיבוק, סבלנות, אמפתיה ורגישות.

יואל חסון: תודה לאלוהים על הזכות שניתנה לי בחיי ללדת ילד שכמותו.

יואל חסון: תודה על הזכות שניתנה לי להשמיע מילים אוהבות אלה.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום המאבק בעוני

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון היום הבין-לאומי למיגור העוני.

יולי יואל אדלשטיין: היום צוין בוועדות, כמו שאנחנו יודעים, באירוע מיוחד, ועכשיו נציין אותו במסגרת הצעות לסדר-היום במליאה, מס' 9591, 9601, 9476, 9506, 9579, 9592 ו-9600.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הדיון המיוחד לציון היום הבין-לאומי למאבק בעוני.

יולי יואל אדלשטיין: אין הרבה התמודדויות קשות כמו ההתמודדות עם עוני.

יולי יואל אדלשטיין: זאת חוויה משפילה וכואבת עד כדי כך שחכמינו זיכרונם לברכה אמרו שעני חשוב כמת.

יולי יואל אדלשטיין: יש תרבויות שראו בעוני מעלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש דתות שראו בעוני את המפתח להתקדמות רוחנית.

יולי יואל אדלשטיין: אבל חלקו של העם היהודי מעולם לא היה עימם.

יולי יואל אדלשטיין: עבורנו העוני תמיד היה בעיה שיש להיאבק בה, וההוראה לעזור לעני הייתה חד-משמעית: "לא תאמץ את לבבך ולא תקפץ את ידך מאחיך האביון".

יולי יואל אדלשטיין: ביום הזה אנחנו צריכים להדגיש נקודה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך השם, בעקבות מאמץ אנושי כביר והפיתוחים הטכנולוגיים, העידן המודרני שינה באופן דרמטי את מושגי העוני שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: צורכי הדיור הבסיסיים – מזון, מלבוש, דיור וביטחון – נתונים היום כמעט לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל היום, ביום הבין-לאומי למאבק בעוני, אסור שנשלה את עצמנו שהבעיה כבר נפתרה והעוני היחיד שקיים הוא עוני יחסי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לצערי יש עוד איים של עוני מוחלט, עוני של ממש, עד חרפת רעב.

יולי יואל אדלשטיין: כדי להיאבק בו, אנחנו חייבים לגייס את כל הכלים שיש ברשותנו.

יולי יואל אדלשטיין: לשלב בחוכמה את היכולות והתקציבים הממשלתיים עם פעילות השטח של ארגוני החברה האזרחית, ארגוני הרווחה הוולונטריים והעמותות הקהילתיות.

יולי יואל אדלשטיין: רווחה היא משימה לאומית והעוני הוא אתגר לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: ככאלה, אין גוף אחד או רשות אחת שיכולים לגבור עליהם ולהתמודד איתם לבד.

יולי יואל אדלשטיין: רק שילוב של פעילות ממשלתית, מלמעלה, והתגייסות קהילתית, מלמטה, יוכל להביא לצמצום סבלם של העניים במדינת ישראל ויאפשר להם חיים בכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים, כאמור, לסדרה של הצעות לסדר-היום בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב אחר כך שר הרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את ראשון הדוברים, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף, מיוזמי היום הזה, לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני שר העבודה והרווחה, מותר להחמיא ליושב-ראש בפומבי?

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שמותר לעשות ההפך מזה, אז מותר מטבע הדברים גם להחמיא.

אלי אלאלוף: אני ממש רוצה להגיד לך שפתיחת הדיון היום למטה באולם על ידיך הייתה מאוד מאוד מרשימה, אפילו עם חידושים.

אלי אלאלוף: אני אקח את הנאום, ואני אעבוד על זה כדי לאמץ חלק מההגדרות המצוינות שנתת בהבנת העוני.

אלי אלאלוף: דבר שני שאני באמת רוצה להגיד: הקמת יחידה שנקראת כת"ף, וכשהציגו לי את היחידה, אני חשבתי שהינה עוד מנגנון שיכביד על המערכת.

אלי אלאלוף: ראיתי פה, והעזתי להגיד להם: יאללה, אם כבר, תבואו לעבוד בשביל דוח העוני.

אלי אלאלוף: קחו את דוח העוני, תנתחו אותו, תבדקו כמה הושקע בזכות דוח העוני, ואיך המשרדים נערכו לזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לך שבעבודה של פחות מארבעה חודשים עשו עבודה אדירה.

אלי אלאלוף: אדירה, גם אם חלק מהמשרדים עוד לא גמרו לשתף פעולה, כי זה באמת נושא כבד, והם חיפשו שיטה, שנוכל לקבל דוח דו-שנתי – פעמיים בשנה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: פעמיים בשנה.

אלי אלאלוף: פעמיים בשנה, כדי לאפשר מעקב אחרי החלטות.

אלי אלאלוף: לצערי, בדוח העוני, אחת ההמלצות המרכזיות הייתה שמשרד ראש הממשלה אמור לרכז ולתכלל את דוח העוני ועשייתו.

אלי אלאלוף: אני מודה באשמה; שר הרווחה, ביוזמתו, אמר לי: תן לי, אני במשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: אני פחדתי לעשות את זה, מסיבה אחת.

אלי אלאלוף: אמרתי שאם זה רק במשרד הרווחה – אני אומר את זה בנוכחותך, כי זאת הייתה הצעה ממש יפה שלך, תמימה ונהדרת בעיניי – אז המשרדים האחרים לא ישתפו פעולה.

אלי אלאלוף: אני אומר מהניסיון הקודם.

אלי אלאלוף: לצערי, משרד ראש הממשלה – אני לא אגיד כי הפקיד כבר לא שם – התחמק מההחלטה הזאת, שנכתבה מילה במילה בתיאום עם משרד ראש הממשלה.

אלי אלאלוף: הנושא הזה של העוני וההתמודדות איתו – שחייבת להיות התמודדות רב-מערכתית: צריך מישהו, משרד מרכזי, דהיינו ראש הממשלה, שיתכלל את זה, כי לו יש את הסמכות, את היכולת להזמין את כל המשרדים ולעשות למען יישום דוח העוני.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר שדוח העוני הוא לא רק חלק מההסכם הקואליציוני ברוב המפלגות של הקואליציה, הוא גם תוצאה, היום, של החלטת ממשלה, ויש לאמץ אותו; גם אם אותו פקיד סידר אותנו בניסוח כזה או אחר, יש החלטת ממשלה שאומרת: יש ליישם את דוח העוני.

אלי אלאלוף: אני אתן לכם – חבריי תמיד אומרים: מה הלכת לעשות מהלך כזה מטורף?

אלי אלאלוף: מסכן חברי מאיר כהן, שלא נמצא פה, שהוא יזם והטיל עליי, על בסיס חברי של שני צעירים שיצאו מהעוני עם משפחותינו.

אלי אלאלוף: הוא אמר לי: יאללה, נו, בוא תעשה את דוח העוני.

אלי אלאלוף: פוליטית, אני חושב שהוא כמעט שילם במפלגה שלו, ובכלל, אבל הוא נתן את הצ'אנס הזה לכתוב את דוח העוני.

חיים כץ: מה זה אומר?

חיים כץ: תפרש את מה שאמרת.

חיים כץ: אנחנו לא כל כך מבינים.

אלי אלאלוף: אתה רוצה עכשיו?

חיים כץ: כן, למה לא?

חיים כץ: שנינו לבד ואף אחד לא שומע.

אלי אלאלוף: אני אומר לך: לא אהבו אותו.

אלי אלאלוף: לא אהבו אותו כי הוא היה נועז, הוא דרש הרבה מאוד שינויים.

אלי אלאלוף: במפלגה שלו לא תמכו בצורה מובהקת עד שדוח העוני הגיע לאן שהגיע.

אלי אלאלוף: למרות שהוא, באופן אישי, לקח, אהב, רצה, רץ וכו'.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו יודעים שהכניסה של הממשלה החדשה, בכנסת העשרים, זאת ההתחלה של יישום דוח העוני.

אלי אלאלוף: אני אגיד לכם את המספר – הוא פשוט הדהים אותי היום – של כת"ף: 34 מיליארד שקלים הושקעו עד עכשיו בתחומי העוני.

אלי אלאלוף: אם הייתם שואלים אותי אם הייתי מאמין לזה כשכתבנו את זה, לאור כל היועצים שאוהבים לשמוח לאיד, לא הייתי מאמין.

אלי אלאלוף: אבל זה קרה.

אלי אלאלוף: אבל דבר יותר חשוב, ואת זה השר יגיד אם הוא רוצה, כי אני מרגיש שאצלו זה קיים, גם במשרד החינוך וגם ברווחה.

חיים כץ: הינה ראש הממשלה.

חיים כץ: מה הוא מצלצל?

אלי אלאלוף: יש חשיבה, היום, שכוללת את תחום העוני בבסיס החשיבה והמדיניות של המשרדים.

אלי אלאלוף: קח את הדוגמה של משרד החינוך.

אלי אלאלוף: התקציב הדיפרנציאלי בתקציב הקיים היום הוא אחד מההמלצות.

אלי אלאלוף: דווקא שי פירון דחף אותנו לקבל אותה אז, והיום תקציב משרד החינוך הוא דיפרנציאלי בבתי ספר.

אלי אלאלוף: יש בתי ספר אדומים של אז שמקבלים היום יותר.

אלי אלאלוף: יש בתי ספר אדומים של אז שיש להם ניהול עצמי.

אלי אלאלוף: כל הדברים האלה הם חלק אינטגרלי מהמדיניות החדשה של משרד החינוך.

אלי אלאלוף: גם במשרד הרווחה: מרכזי עוצמה, האישור שהעברנו לפני חודשיים, או פחות, אפילו, בנושא של מרכזים למיצוי זכויות, המועצה לגיל הרך, בתיאום עם משרד החינוך ומשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: כל אלה חוקים בסיסיים שישנו בעתיד את התהליך לטיפול בבעיות העוני.

אלי אלאלוף: כי העוני זה לא רק קצבאות; אף קצבה לא תוציא משפחה מהעוני, גם אם היא תגדל לעומת המצב הנוכחי.

אלי אלאלוף: אין להן ברירה אלא לגדול, מפני ששנים רבות, לפחות 14-13 שנה, אתם יודעים כמוני, ודאי אלה שנמצאים בכנסת – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

אלי אלאלוף: – – הנושא הזה הוזנח, והקצבאות לא הגיעו, גם עכשיו, למרות מאמצים אדירים, לרמה הנדרשת.

אלי אלאלוף: לכן, אני רוצה להודות לכל החברים שלי: ליעקב מרגי, לעאידה תומא סלימאן, שמסיבות משמחות אישיות היא לא פה היום, על העזרה שנתנו לנו בנושא של ההתמודדות עם העוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אלי אלאלוף: שלא יהיו ספקות: המלחמה בעוני לא תיגמר לא בעשור ולא ב-20 השנה הקרובות.

אלי אלאלוף: זאת התמודדות לחיים.

אלי אלאלוף: תודה לכולם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – טלב עבו עראר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד חמש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, שר העבודה והרווחה חיים כץ, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, למען האמת יש כאן באמת שני אנשים, שבואו נאמר שלו הם היו אחראים למדיניות החברתית-כלכלית במדינת ישראל ולצמצום היקף העוני במדינת ישראל, מן הסתם היינו במצב טוב יותר היום.

יוסי יונה: אבל זה לא ככה.

יוסי יונה: אני רוצה לייחד את דבריי, אדוני היושב-ראש, לעוני ולשוק העבודה בישראל.

יוסי יונה: אני אתחיל בדבריו של פילוסוף שכולכם מכירים, ז'אן ז'אק רוסו, שאומר את הדברים הבאים: מדינה שבה קיים צדק חברתי היא כזאת שלכל אזרחיה יש די, ואין בה כאלה שבידם יש יותר מדי.

יוסי יונה: הדברים הללו, אדוני היושב-ראש, נכתבו מזמן, אך לצערי הם רלוונטיים גם למציאות שלנו.

יוסי יונה: כפי שקבע תומס פיקטי, אחד מבכירי הכלכלנים הפוליטיים בימינו, אנו שבים למצב ששרר באנגליה לפני כ-200 שנה.

יוסי יונה: בעידן הזה יכלו בני מעמדות שונים להבטיח את עתידם הכלכלי רק באמצעות נישואים לבני זוג השייכים לשכבה חברתית גבוהה משלהם.

יוסי יונה: גם עתה, הוא קובע, ירושה היא הגורם המרכזי שמבטיח את עתידו של האדם.

יוסי יונה: לא השכלה גבוהה ולא מיומנות מקצועית גבוהה.

יוסי יונה: זו הפעם הראשונה ב-100 השנים האחרונות, הוא כותב, שמצבם של בנות ובני מעמד הביניים בחלק מהמדינות המפותחות יהיה רע מזה של הוריהם.

יוסי יונה: בשורות רעות.

יוסי יונה: ואומנם, חברי כנסת נכבדים, לכו ושאלו את בוגרי האוניברסיטאות, אחרי שסיימו תואר ראשון ותואר שני ואחרי שנים ארוכות של התמחות בתחומים כמו אדריכלות, הנדסה, ראיית חשבון, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה חינוכית, אם הם מצליחים להתקיים מהשכר, שנע לעיתים בין 5,000 ל-6,000 שקל לחודש ואף פחות.

יוסי יונה: לכו ושאלו אותם אם ביכולתם לרכוש דירה, אם הם עומדים בתשלומי השכירות, אם הם מצליחים, באמצעות שכרם הזעום, להפקיד את ילדיהם בפעוטונים.

יוסי יונה: אתם תגלו שרבים מהם הופכים לעניים החדשים, אלה שהשתלבותם בשוק העבודה אינה מחלצת אותם מעוני.

יוסי יונה: לכו ושאלו גם אימהות חד-הוריות, נכים, זכאים לדיור ציבורי, תושבי הפריפריה החברתית, תושבי השכונות, הכפרים הבלתי-מוכרים, שחיים מתחת לקו העוני: האם מדיניותה הכלכלית של ממשלת ישראל מחלצת אותם מעוני?

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, יש בינינו אטומי לב.

יוסי יונה: בדרך כלל יהיו אלה שחיים ברווחה ובשפע כלכלי, שטוענים כי אין להתרגש מקיומם של עניים משום שמשחר קיומה של החברה האנושית היו עניים ותמיד יהיו עניים.

יוסי יונה: ויש אחרים, כמו קודמיהם, שלוקים בעיוורון מוסרי וטוענים שהאחריות הבלעדית של בני אדם לגורלם נמצאת בידם.

יוסי יונה: עושר מעיד על חריצות, יוזמה ותושייה, ואילו עוני מעיד, לדעתם, על עצלות, היעדר יוזמה ואינטליגנציה ירודה.

יוסי יונה: בקיצור, הם מוסיפים חטא על פשע: לא די שנגזר על עני לחיות בדלות אומללה, הוא מוקע כמי שלוקה בפגם מהותי באישיותו.

יוסי יונה: כלומר, מאשימים את הקורבן.

יוסי יונה: העוני אינו גזרת גורל, ועוני אינו תוצאה של אישיות פגומה.

יוסי יונה: העוני הוא פועל יוצא של מדיניות כלכלית.

יוסי יונה: הוא פועל יוצא של תפיסה שרואה באזרחים כמי שמשרתים את הכלכלה, ולא את הכלכלה ככזאת שנועדה לשרת אותם.

יוסי יונה: העוני הוא פועל יוצא של התמסרותם של ראשי המשק לתכתיביה של הכלכלה הגלובלית.

יוסי יונה: לא די בכך שהם מאפשרים לשועי הכפר הגלובלי, לעיתים בחדווה מעוררת חשד, אדוני היושב-ראש, לבזוז את משאבי הטבע שלנו – אשלג, גז – הם גם פועלים כדי לאפשר ניצול מחפיר של העובדים.

יוסי יונה: הגמשת שוק העבודה – זה השם האורווליאני שניתן לעושק של העובדים.

יוסי יונה: ראש הממשלה נתניהו, חובב טייקונים ידוע, סיפק לאחרונה ביטוי מזוקק לחיבתו זאת.

יוסי יונה: לפני כמה ימים, במסגרת ביקורו במינכן, הוא הזמין ראשי חברות בין-לאומיות להגיע אליו אישית, אדוני היושב-ראש, אישית, משל הוא הבעלים של המשק הישראלי, והבטיח להם, בתמורה להשקעה בישראל, הורדה דרסטית של מס החברות לאפס.

יוסי יונה: הלקח מקריסתה של טבע לא הופנם.

יוסי יונה: הלקח מפגמיו של חוק השקעות הון לא נלמד: מצד אחד, הטבות של מיליארדים לחברות בין-לאומיות ומצד שני – הפקרתם של העובדים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יוסי יונה: בעיניהם של ראש הממשלה ושריו הקריטריונים הבלעדיים להצלחתה של מדיניות כלכלית הם צמיחה מתמשכת, הקטנת חוב–תוצר, שיעורי אינפלציה אפסיים – – אני מסיים, אדוני היושב-ראש; לפני כן, אתה יודע, אדוני דיבר שבע דקות.

יוסי יונה: אני לא יודע אם שמת לב, כי באת.

יחיאל חיליק בר: שמע, אלאלוף, יש לו חוק שונה פה בכנסת.

יחיאל חיליק בר: קשה להפסיק אותו.

יוסי יונה: אז אני מבקש עוד חצי דקה.

יחיאל חיליק בר: קח עוד חצי דקה.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: – – שיעורי אבטלה נמוכים והכנסה ממוצעת לנפש בסטנדרטים מערביים.

יוסי יונה: ומה עם התפלגות העושר הלאומי ושיעורי העוני?

יוסי יונה: אלה לא רלוונטיים בעיניהם.

יוסי יונה: ואומנם – אני מסיים – הם משבחים את עצמם ללא הרף על ההישג המופלא.

יוסי יונה: שיעורי האבטלה בישראל מהנמוכים בעולם המערבי, אבל הם לא ששים לספר שרבים מדי מאלה שמשתלבים בשוק העבודה חיים מתחת לקו העוני.

יוסי יונה: את העוני הזה קשה להצדיק בעזרת תיאוריות מופרכות על היעדר יוזמה, היעדר חריצות ומוסר עבודה ירוד.

יוסי יונה: מציאות עגומה זאת, המתאפיינת שבכך שלמעטים יש יותר מדי בעוד שלרבים אין די, היא תוצאה של תפיסה מעוותת, שמדגישה את הצורך להגדיל את העושר הלאומי אך מתעלמת מאופן חלוקתו.

יוסי יונה: כך מתנהלת ממשלה רעה, אדוני היושב-ראש, ועל כן עליה לסיים את ימיה מייד.

יוסי יונה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני כבר אומר, היו פה שתי הרצאות מלומדות של שני פרופסורים, אושיות חברתיות.

יחיאל חיליק בר: נתתי להם עוד חצי דקה.

חיים כץ: אחד רציני ואחד לא רציני.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שלא תרכבו על זה.

חיים כץ: הממשלה הכי חברתית שהייתה, יוסי.

יוסי יונה: שיעורי העוני בישראל מהגדולים בעולם המערבי.

איציק שמולי: לא צריך להגזים.

חיים כץ: הפעם הראשונה – – –

איציק שמולי: לא צריך להגזים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר, בבקשה.

יוסי יונה: הפערים בין עשירים לעניים בישראל הם מהגבוהים בעולם המערבי, אדוני שר הרווחה.

חיים כץ: לא היית בדרום אמריקה מזמן.

יוסי יונה: לא, בעולם המערבי.

יחיאל חיליק בר: אני רק אגיד שאחת המשימות הקשות של סגן יו"ר כנסת, של מי שמנהל את הישיבה, זה להפסיק את אלאלוף באמצע.

יחיאל חיליק בר: זה קשה.

יחיאל חיליק בר: זה דורש תעצומות נפש.

חיים כץ: טוב, הוא עשה את דוח העוני.

חיים כץ: בין אם הוא צודק או לא, מגיעות לו שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים איתך, אבל אנחנו נקווה שאחרים ידייקו בזמן.

יוסי יונה: והממשלה סירבה לאמץ את דוח העוני, כפי שהוא מעיד בעצמו, אלי אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: למרות שאני תובע את כבודו של יוסי יונה; יוסי יונה הוא אושיה חברתית וכלכלית שאי-אפשר לזלזל בה, בוודאי.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אם הוא היה שר רווחה, אני מתאר לעצמי שהייתה פה רווחה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני לא מזלזל במה שאתה עושה, אדוני, חס וחלילה.

יוסי יונה: אני דווקא מעריך את פועלו של השר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: לא נעים לי להגיד לך כמה שרים ביחד לא עושים את מה שאני עושה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כמי שמכירה אותך, הייתי מנצלת את המקום שבו אתה נמצא כדי להאריך את הדיון ביום למאבק בעוני שמתקיים פעם בשנה.

יחיאל חיליק בר: אם זה היה בסמכותי, תאמיני לי.

יחיאל חיליק בר: אגב, בגלל זה גם נתתי שפיל.

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא בסמכותי.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נרים פיליבסטר חדש.

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא בסמכותי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מנהל הדיון, אתה יכול להאריך את הזמנים?

יחיאל חיליק בר: אם נאזם יגיד לי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לי אין לו"ז להיום.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, העוני הוא פצצה חברתית במלוא מובן המילה.

טלב אבו עראר: אינני יודע לנבא מתי היא תתפוצץ.

טלב אבו עראר: אני חושב שמה שקורה בארץ זה ביטוי מספיק משכנע שמהווה איזו אינדיקציה לפעולה מיידית להעסקת אלפים ממבקרי לשכות התעסוקה בערים השונות, ובו זמנית ליצור מקומות תעסוקה לרבים מדורשי העבודה.

טלב אבו עראר: מוקד העוני והאבטלה הוא בעיקר בקרב הלא-מלומדים, לדעת החוקרים, אך אני כאן מביא את זעקתם של 14,000 אנשי חינוך שממתינים להעסקה בחברה הערבית.

טלב אבו עראר: אני מביא את זעקתם של רבים מהאקדמאים, האקדמאים שטרחו ולמדו, במיטב כספם, ועבדו שעות בלילות כדי להשלים את לימודיהם בימים.

טלב אבו עראר: כן, המון גדול מהם מובטלים.

טלב אבו עראר: בדוח ממדי העוני והפערים החברתיים של הביטוח הלאומי משנת 2016 נמצא כי במחוז דרום עלתה תחולת העוני בקרב הנפשות בשנים 2015–2016 בכשבע נקודות, ותחולת העוני בקרב ילדים גם עלתה, לכ-28% – וזאת מהסיבה שבסקרים של הלמ"ס התחילו להחשיב את האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב.

טלב אבו עראר: הדבר כשלעצמו מותיר המון סימני שאלה על מצב האוכלוסייה במדינה כה מודרנית.

טלב אבו עראר: מדד ג'יני לאי-שוויון בישראל עמד בשנת 2016 על 34%.

טלב אבו עראר: הוועדה למלחמה בעוני בישראל, ועדת אלאלוף, המליצה בדוח שלה משנת 2014 על יצירת מדרג דיפרנציאלי בשיעורי המימון המשלים הנדרש מרשויות מקומיות.

טלב אבו עראר: העוני, מכובדי היושב-ראש, הוא איום אסטרטגי משמעותי על מדינת ישראל והחברה שבה, וזה מחייב צעדים הרבה יותר משמעותיים, הן בעידוד התעסוקה והן בהשתלבות מלאה ויצירת מקורות הכנסה לאוכלוסייה המוחלשת ביותר בעולם, שהיא האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב.

טלב אבו עראר: העוני מונע וקוטע כל דרך או כל תקווה להתרוממותה של חברה, ואף משליך על החינוך, על הבריאות ועל רצף כל המרכיבים הבסיסיים לחברה בטוחה ומבטיחה.

טלב אבו עראר: מודל מדינת הרווחה הנותנת מענה לצרכים השתנה למודל של מדינת סעד שמחלקת נדבות.

טלב אבו עראר: הקיצוצים השונים והעודפים האחרונים מתקציבי הביטוח הלאומי, שנאמדו במאות מיליארדים, הופכים את מדינת הסעד למדינה עם מנגנון סוציאלי מינימלי עוד יותר.

טלב אבו עראר: מי כמוך, כבוד שר הרווחה, יודע על המצב בנגב.

טלב אבו עראר: יש עשרות אלפי תושבים שמתקשים לזכות בשירותי רווחה מעצם זה שהם נמצאים ביישובים בלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: לכן אנחנו מדברים כאן על הנגשת השירותים החברתיים לתושבים אלה.

טלב אבו עראר: אסתפק בכך שעלינו לבנות תוכנית לתעסוקה בקרב האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב לאלתר ולהביא ממצב ביקוש להיצע רחב יותר ומרשים יותר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: לא רק עמדתי, אלא גם לפני הזמן.

יחיאל חיליק בר: תרמת זמן למליאה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מלכיאלי – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

טלב אבו עראר: – – –

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: 36 שניות זה לא מעט זמן בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אפשר להגיד הרבה שטויות ב-36 שניות.

חיים כץ: – – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מוסי רז: כמה עולה שנייה שלך?

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – אני חייב להגיד שבנושא הזה חילוקי הדעות בינינו בדרך כלל קטנים.

מוסי רז: אני מאוד מעריך את העבודה שלך, חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש הוועדה, שפעיל כל כך בשנים האחרונות לצמצום עוני וגם רואה ברכה בפעולתו.

מוסי רז: חברי הכנסת וגם חברות הכנסת, אמר פה יושב-ראש הכנסת, בצדק, שעוני זה גם עוני יחסי, וככה אנחנו מודדים אותו מבחינה כלכלית; אבל יש גם עוני אבסולוטי, והוא דיבר על כיסים של חרפת רעב, ולצערנו הדבר הזה קיים גם במדינת ישראל.

מוסי רז: אבל אני רוצה להגיד שעוני, מעבר לעוני היחסי שאנחנו מודדים, אותו עוני אבסולוטי שהוא דיבר עליו, הוא לא רק חרפת רעב לאוכל; הוא גם סוג האוכל שאתה אוכל, וזה רעב למחשב, הרעב לספר טוב, הרעב לבריאות הולמת.

מוסי רז: הרי אנחנו יודעים שבשירותי הבריאות, אם אנחנו משווים במדינת ישראל בין העשירונים השונים, ובין הפריפריה לבין המרכז, אנחנו מגלים פערים מחרידים, שבעצם העניים חיים פחות, וגם חיים פחות טוב מהבחינה הבריאותית, ואני לא מדבר על הדברים האחרים.

מוסי רז: זה רעב לכמעט כל דבר שהבן אדם צריך.

מוסי רז: גם אם יש לו אוכל, זה עדיין לא עושה אותו לא עני.

מוסי רז: הדבר הזה, שאנחנו מודדים את העוני בצורה המסורתית – הוזכר פה קודם מדד ג'יני; איך אנחנו מודדים עוני?

מוסי רז: אנחנו מודדים עוני בהכנסה יחסית, זו הדרך שבה אנחנו מודדים.

מוסי רז: אנחנו מתעלמים, לדוגמה, מהבעיה שהולכת ונהפכת ליותר ויותר משמעותית בעולם המודרני, ועליה גם הייתה לפני שבע שנים היציאה לרחובות של הצעירים במדינת ישראל: בעיית הדיור.

מוסי רז: הרי אם אדם או משפחה צריכים לחיות מסכום מסוים, נאמר 5,000 שקל בחודש, אין הדבר דומה אם יש להם דיור או אין להם דיור.

מוסי רז: זאת אומרת, העוני הוא במקרים רבים מאוד גם עוני של דיור הולם, רעב לדיור הולם, וחוסר יכולת להתמודד עם הדבר הזה.

מוסי רז: אני אוהב לצטט את ראש מרצ לשעבר, שר החינוך יוסי שריד, זיכרונו לברכה, שאמר בהקשר הזה משפט מאוד מאוד חכם, שאני חושב שאנחנו צריכים ללכת לפיו: אנחנו צריכים לפעול למדינה של צדק ורווחה, לא למדינה של רווח וצדקה.

מוסי רז: אני אומר את זה כי בהיעלמותה של הממשלה בהרבה מהשנים האחרונות, בבריחה שלה מאחריות – וזו לא הממשלה הספציפית הזאת, אני מדבר על הרבה ממשלות אחורה, מכל המפלגות – בבריחה שלה מאחריות בעצם נכנסו אנשים טובים, ארגונים חשובים מהחברה האזרחית, שפעמים רבות ממלאים את מקומה.

מוסי רז: אבל לא זה הדבר הנכון לעשות: הדבר הנכון לעשות הוא אותה רווחה ואותו צדק שאותם צריכה לייצר המדינה.

מוסי רז: לשמחתנו, החברה שלנו חזקה מאוד, ובמקרים רבים שבהם המדינה נסוגה אחורה, היא מספקת את הפתרונות, אבל לא כך זה צריך להיות.

מוסי רז: חשוב להגיד את הדברים האלה.

מוסי רז: הרבה פעמים אנחנו מתמודדים עם עוני באמצעות קצבאות; זה דבר נכון, כי לא תמיד יש לנו דרכים אחרות להתמודד עם עוני.

מוסי רז: אבל אני רוצה להגיד שהקצבאות אולי יכולות להוציא את האדם, את האישה, את המשפחה מהעוני, להביא מעל לקו העוני, אבל כדי להוציא באמת את האנשים, את העוני מהם, צריך להשקיע בחינוך וצריך לתת את האמצעים, לתת את אותן חכות, ולא רק את הדגים, על מנת שאנשים יוכלו להשתלב בחברה המודרנית.

מוסי רז: ובצדק אמרו אצלנו "היזהרו בבני עניים כי מהם תצא תורה".

מוסי רז: אנחנו מאוד גאים לראות את המקרים האלה, שבהם אנשים שהגיעו מחרפת עוני מגיעים להצלחות כבירות בכל תחומי החיים, וזה גם בזכות זה שהמדינה, בעבר, אפשרה את זה יותר – היא מאפשרת את זה גם היום אבל צריכה לאפשר את זה עוד הרבה הרבה יותר.

מוסי רז: המלחמה בעוני היא מלחמה חשובה מאוד, והיא יותר חשובה מכל מלחמה אחרת, כי במלחמה רגילה יש רק מפסידים ובמלחמה בעוני, אם נלחמים אותה נכון, אפשר שיהיו רק מנצחים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, שגם תרם לנו 17 שניות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מודים לך.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יש לי חשש שהיא לא תתרום לנו, מהיכרותי איתה, אלא אני אצטרך לתרום לה, אבל בנושא הזה – אורלי, בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני שר הרווחה, חבל שאתה – – –

חיים כץ: אני לא הולך, אני איתך.

אורלי לוי אבקסיס: אהה, שני שרים יש לנו כבר.

אורלי לוי אבקסיס: בואו, נשמח מאוד לנסות ולחזק את הטוענים בתוך הממשלה, ואולי המציגים של התופעה הזאת, שאותה צריך למגר.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, זה לא קל, מי כמוך יודע, חבר הכנסת אלי אלאלוף, שטיפל בנושא של דוח העוני וניסה להמציא לנו איזשהו מסמך; המסמך הזה בא להוות איזושהי נקודה בזמן שאומרת: שעכשיו אנחנו נמצאים במצב x, ומהם המהלכים והתהליכים שאנחנו צריכים לעשות ולעבור כדי לעבור למצב y, שהוא באמת מאבק שיצמצם – איך אמרת, אנחנו לא נמגר אותו, אבל אולי נצליח לצמצם אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לתת את הנתונים היבשים, שהם קשים.

אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם, הם יבשים, כי כשאתה מספר שבשנת 2016 חיו בעוני 463,300 משפחות, שבהן למעלה מ-1.8 מיליון נפשות ומתוכן כ-850,000 ילדים – אלה מספרים; כל ילד כזה הוא עולם בפני עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על ילד עני, מה זה אומר, אדוני השר?

אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שהוא נאלץ לשלם מחיר חברתי, ומערכת החינוך, שדיברנו עליה, שהיא דיפרנציאלית, לא באמת עושה את הדיפרנציאציה הנכונה.

אורלי לוי אבקסיס: אתן לך דוגמה: בתי לומדת בכיתה י"א.

אורלי לוי אבקסיס: מה יש עכשיו, מסעות לאן?

אורלי לוי אבקסיס: לפולין.

אורלי לוי אבקסיס: מסעות חינוכיים.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב ללמוד את ההיסטוריה, לראות את השותפות של המדינות באירופה לאותו מסע הרג ואכזרי מאין כמותו.

אורלי לוי אבקסיס: אותו ילד נדרש לשלם לאותו מסע חינוכי, כולל ההדרכה, בסביבות 5,700 שקל פלוס-מינוס, וזה עוד אחרי שעשו הנחה וסבסוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להודות שעם כל מה שקרה עם החוק הפולני, נמצאתי בדילמה מסוימת: כן לשלוח את הילדה או לא לשלוח את הילדה?

אורלי לוי אבקסיס: ואז, כשהסתכלתי על הסכומים, אמרתי: רגע, המסע החינוכי הזה הוא מסע חינוכי רק למשפחות שיש ביכולתן לשלם עבור החשיפה להיסטוריה המבעיתה של האנושות?

אורלי לוי אבקסיס: ומי שהמשפחה שלו לא מסוגלת להוציא אלפי שקלים – דרך אגב, מגבילים אותך ותוך בארבעה חודשים אתה חייב לשלם את כל הסכום, לא פורסים לך את זה ל-12 תשלומים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרו לי: לא, יש סבסוד.

אורלי לוי אבקסיס: כמה אחרי הסבסוד?

אורלי לוי אבקסיס: בסביבות 4,000 שקל ייאלצו אותן משפחות לשלם.

אורלי לוי אבקסיס: הרי זה ברור לך, לי וגם לשר הרווחה, שהמשפחות האלה, שנמצאות מתחת לקו העוני, לא – –

חיים כץ: שתי דקות בונוס – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – יכולות – – –

חיים כץ: קיבלת שתי דקות בונוס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשתמש בהן בחוכמה רבה.

חיים כץ: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני שר הרווחה, אני באה ואומרת: דווקא כבן דור שני לפשעי השואה, האם נראה לך הגיוני שילדים מעוטי יכולת לא יוכלו לקחת חלק באותו שיעור חינוכי רק כי למשפחה שלהם אין יכולת לשלם?

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים זה הדור השלישי של שורדי השואה.

אורלי לוי אבקסיס: מה משרד החינוך אומר להם?

אורלי לוי אבקסיס: אל תלמדו את החומר.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי הצעה לשר החינוך: בוא נעשה משהו שיהיה באמת שוויוני, שוויון מהותי – בוא ניקח את כל התלמידים ליד ושם.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו משהו יותר עמוק; וגם, לא למלא את הקופה של הפולנים, של מכחישי השואה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שזה חשוב לנסוע לאירופה ולראות את הדברים האלו, אבל רק למי שיש כסף?

אורלי לוי אבקסיס: במקום הזה אתה בונה איזשהו ערך מסוים, אבל ילדים מתחברים כאשר הם מבינים שהגורל שלנו היה גורל אחד רק בגלל היותנו יהודים.

אורלי לוי אבקסיס: למי הם יתחברו?

אורלי לוי אבקסיס: מה הסיכוי שלהם להתחבר לאותם ילדים שלא היה ביכולתם לשלם ולכן הם לא יצאו לטיול הזה?

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו משדרים להם?

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שעד שלא נאפשר לאותם ילדים חסרי יכולת כלכלית לקחת חלק בטיול הזה, יש לאסור אותו על כולם.

אורלי לוי אבקסיס: זה חינוכי.

אורלי לוי אבקסיס: שוויון.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שהיהודים המוחלשים באירופה ביחד עם היהודים החזקים, בעלי המקצועות החופשיים, שופטים וכדומה, היו שווים בפני המרצחים שלהם, אנחנו צריכים להבין שגם אנחנו כחברה, יש לנו גורל אחד, ולא עושים סלקציה מי יקבל ערכים, מי יקבל שיעור חינוכי ומי לא.

אורלי לוי אבקסיס: זה קורה גם בטיולים שנתיים, ומי כמוך יודע, כי דנו בזה גם בוועדות שלך.

אורלי לוי אבקסיס: זה קורה אפילו בפעילות פנאי של אחר הצוהריים באותם מוסדות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: ניסיתי לקדם היום הצעת חוק – אדוני שר הרווחה, זה מכוון לגמרי אליך, ואלה שתי דקות שאני אנצל פה – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: יש לך חצי דקה.

אורלי לוי אבקסיס: – – שמדברת – – –

יחיאל חיליק בר: אורלי, נא לסיים.

חיים כץ: הבאנו לך את הדקות שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: היא מדברת על כך שכדי להיות זכאי לדיור ציבורי – ובעיקר אימהות חד-הוריות, דרך-אגב, בשנת 2016 נמצא ממצא חמור ביותר וזו עלייה חדה בתוחלת העוני של משפחות חד-הוריות, למעלה מ-5% עלייה.

אורלי לוי אבקסיס: כדי להיות זכאי לדירה בדיור הציבורי – ובעקבות זה, אם אין דירה, אז להשתתפות בשכר דירה בשוק החופשי – נדרשות האימהות החד-הוריות לפחות לשנתיים של קצבאות מהמוסד לביטוח לאומי, והקצבאות האלו הן הבטחת הכנסה למשך שנתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אממה?

אורלי לוי אבקסיס: יש עיוות בתוך החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אותן נשים, שנעזרות בביטוח הלאומי לגבי תשלום מזונות ילדים – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי מי שמקבל שם את הסיוע של הביטוח הלאומי זה אלו שעברו מבחן הכנסה והבינו שהם מוחלשים – אז מי שמקבל מזונות ילדים מהביטוח הלאומי לא זכאי לקצבת הבטחת הכנסה, ומשום כך הוא לא זכאי לדיור ציבורי, ואין זה משנה אם הוא עני מרוד והילדים שלו חיים כהומלסים במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת נדחתה לגמרי בוועדת השרים לחקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להודות ששרת המשפטים מגלה עקביות בכל מה שקשור לנושאים החברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: פעם אחר פעם היא מטרפדת חוקים חברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל פה, אדוני, אנחנו צריכים לפנות ולתקן את הפקודה של הביטוח הלאומי או לנסות להביא פה איזשהו שינוי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מעדיפה שזה יהיה שינוי שיבוא ממך, אדוני שר הרווחה חיים כץ – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – כי אתה יודע להוביל מהלכים.

אורלי לוי אבקסיס: אני סומכת עליך שתעשה את זה, כי הילדים האלו הם עניים, הומלסים וחסרי קורת גג, וגם חסרי חברים, כי אין להם אפילו איפה לארח אותם, גם אם הם לא נוסעים לפולין.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה, אחרונת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: אחריה ישיב שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

יחיאל חיליק בר: מיכאל, מה יהיה?

מיכאל מלכיאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאפשר לך, אבל לא לעשות זאת שוב.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, חברי וחברות כנסת נכבדים – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע אם זה אפשרי.

חיים כץ: כי אני צריך ללכת לראש הממשלה, ואני נשאר פה – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם אתה תתעקש אז הוא לא ידבר.

יחיאל חיליק בר: הוא ברשימה אבל הוא איחר.

יחיאל חיליק בר: אתה, זה בנפשך, או שאתה – – –

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: מה שהשר רוצה.

יחיאל חיליק בר: השר פשוט ממהר לראש הממשלה, ואיחרת, אז בוא נוותר על זה.

פנינה תמנו: ואני אמתין בסבלנות.

מיכאל מלכיאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, חמש דקות.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות כנסת נכבדים.

יחיאל חיליק בר: שמחים שאת איתנו שוב.

פנינה תמנו: שמחה לעלות לנאום בזמן שאתה יושב על כס היו"ר.

פנינה תמנו: אין ספק שהעוני הוא אחת הבעיות המרכזיות של מדינת ישראל בשנת 2018, אבל אני חושבת שזה מסוג הבעיות שאנחנו, כמדינה, כמקבלי החלטות, ככנסת, כנראה אוהבים לטאטא אותן מתחת לשטיח.

פנינה תמנו: הממשלה מטפלת בהן בכיבוי שרפות ובשימת פלסטרים.

פנינה תמנו: והכי מעניין, והייתי אפילו אומרת אבסורדי, זה השימוש הציני או ההזכרה של האוכלוסיות העניות בדוחות.

פנינה תמנו: אנחנו מסתכלים על דוחות, מציינים דוחות, כדוגמת דוח העוני של המוסד לביטוח לאומי, וכולנו מכירים את הנתונים, שמצביעים על כך שכמעט למעלה מ-1.8 מיליון אנשים חיים בישראל בעוני, ויש קרוב למיליון ילדים שחיים בעוני.

פנינה תמנו: ואנחנו שואלים את השאלה פעם אחר פעם מהו עוני, מתפלספים על זה, מתפלמסים.

פנינה תמנו: אבל אני אומרת: בואו נדבר על אנשים, על בני אדם, בואו נדבר על אותם ילדים.

פנינה תמנו: אני רוצה לספר על שלוש פניות, אדוני השר, שהגיעו אליי דווקא לאחרונה, ולא הייתי בכנסת, שיעזרו לנו להסתכל להם בעיניים.

פנינה תמנו: הסיפור הראשון הוא של מנהלת צהרון שמתקשרת אליי ואומרת לי: תקשיבי, פנינה, השנה יש את הרפורמה של הצהרונים.

פנינה תמנו: אני מברכת על הרפורמה, כעיקרון, זה מעשה טוב – אגב, אני גם מברכת, אבל היא מספרת לי שהחליטו להוריד כלפי מטה את הסכום שהורים ממעמד הביניים משלמים: אם היו משלמים 900, אז היום משלמים 700.

פנינה תמנו: אז היא מספרת לי שזה באמת מבורך, אבל היא אומרת שמאז שזה קרה ישנן רשויות שהחליטו לבטל את ועדות ההנחה לילדים העניים.

פנינה תמנו: מיהם הילדים העניים?

פנינה תמנו: הילדים העניים האלה, היא מספרת לי, מגיעים אליה בתום הלימודים.

פנינה תמנו: הם כבר לא יכולים לשלם אותם 400 שקלים שהם היו רגילים לשלם, או 300 שקלים, ומדרגות שהיו להם לפני כן, כי העירייה אמרה: המדינה החליטה שהיא מיישרת קו, אז גם אתם תצטרכו לעלות כלפי מעלה.

פנינה תמנו: ההורים שלכם לא יכולים, אז אתם תישארו בחוץ.

פנינה תמנו: היא אומרת לי: אותם ילדים מגיעים אליי יום-יום ומבקשים ארוחה חמה, ואין להם לאן ללכת, כי ההורים חייבים לעבוד עד השעה 16:00 ו-17:00 והם נשארים להסתובב במגרש בית הספר – ולאותה מנהלת אין את האפשרות להכניס אותם לתוך הצהרון ולפעילות של הצהרון.

פנינה תמנו: אלו הילדים העניים.

פנינה תמנו: כשאנחנו אומרים: הבאנו החלטה מצוינת, האם אנחנו לוקחים את אותן אוכלוסיות עניות בחשבון?

פנינה תמנו: זו שאלה מאוד מאוד חשובה, שכנראה לא נלקחת בחשבון.

פנינה תמנו: הדוגמה השנייה: לפני כשלושה שבועות הייתה פה סערה, הכוונה למזג האוויר – רוחות, גשמים, ברקים.

פנינה תמנו: מתקשרת אליי אישה חד-הורית ביום שישי – יש לה שלושה ילדים – היא אומרת לי: אני מתביישת, התביישתי להתקשר אלייך, אבל אני כבר שלושה ימים בלי חשמל, עם שלושה ילדים קטנים.

פנינה תמנו: אני הייתי המומה.

פנינה תמנו: לי, שיש מזגן בבית, היה לי כל כך קר, אני לא האמנתי שבאותם הימים היא הייתה שלושה ימים בלי חשמל בגלל 2,000 שקלים חוב.

פנינה תמנו: 2,000 שקלים חוב.

פנינה תמנו: הדוגמה השלישית: בחור צעיר, חולה באיידס, בשנות ה-20 המאוחרות, שאף הוסטל לא היה מוכן לטפל בו – לא משרד הבריאות, לא משרד הרווחה.

פנינה תמנו: הבית שלו, שהוא בית של דיור ציבורי, נשרף.

פנינה תמנו: הוא מצא את עצמו גר, ישן, בבית עלמין.

פנינה תמנו: ופעם אחר פעם, כשהוא ניגש לרווחה, הוא לא קיבל מענה.

פנינה תמנו: אבל אני לא יכולה להאשים את העובדים הסוציאליים, כי במדינת ישראל 2018 – היום בבוקר היה דיון על העומס שיש על עובדים סוציאליים.

פנינה תמנו: אבל לא רק עומס, כי כשניגשים לעובדים סוציאליים, ואתה אומר: אין לי מה לאכול – מה הם ייתנו בדיוק?

פנינה תמנו: יש להם איזה צ'ק פתוח?

פנינה תמנו: יש להם מענים?

פנינה תמנו: איזה כלים יש להם לעזור?

פנינה תמנו: אני מכירה גם את השיטה הזאת, שישר מפנים אותם לעמותות, כמו הקרן לידידות.

פנינה תמנו: איך אנחנו עוזרים לילדים עניים?

פנינה תמנו: איך אנחנו עוזרים לאוכלוסייה הזאת?

פנינה תמנו: איך אנחנו דואגים שבשנת 2018, בחופש הגדול הבא, יהיו ילדים שלא יסתכלו על החברים שלהם ויקנאו שהם רואים בריכה ולהם אין סיכוי לראות בריכה כי אין להם כסף לקייטנה?

יחיאל חיליק בר: תודה.

פנינה תמנו: כדי שהם לא יעמדו בתור כדי לבקש ארוחה חמה, כדי שבחורף לא יהיה להם קר, כדי שאימהות חד-הוריות יוכלו לצאת לעבוד בכבוד ולא יצטרכו לעמוד מול שוקת שבורה, וכשהן יגיעו לעובדות סוציאליות – גם להן לא תהיה תשובה?

פנינה תמנו: אז אנחנו צריכים להסתכל להם בעיניים, וכשאנחנו לוקחים החלטות כמו של הצהרונים, הגיע הזמן להסתכל: האם לקחנו החלטה נכונה?

פנינה תמנו: או שמא רק לצאת בקמפיינים של נטו משפחה?

יחיאל חיליק בר: תודה.

פנינה תמנו: נטו משפחה – אבל מה קורה עם הילדים האלה, שלא מקבלים שום דבר בנטו?

פנינה תמנו: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי, על הדברים החשובים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

יצחק כהן: פנינה, מה עם כל – – –

פנינה תמנו: אל תשכח שלפיד הוא זה שהביא את הקייטנות – – –

יחיאל חיליק בר: איציק, שמעתי שהתפטרת, זה נכון?

יצחק כהן: – – –

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני באתי לדבר על עוני ולא לעשות פוליטיקה.

חיים כץ: אני לא במפלגת כולנו, אבל מה שמשה כחלון נתן ברוורס, יאיר לפיד לא נתן מקדימה.

חיים כץ: שמעי, והוא לא במפלגה שלי: שר, שר אוצר – – –

פנינה תמנו: אתה אומר:

פנינה תמנו: אני לא הולך לפוליטיקה – ואתה הולך לפוליטיקה.

חיים כץ: פנינה, שמעתי את הצעקות שלך, שמעתי את – – –

פנינה תמנו: אתה הולך לפוליטיקה.

פנינה תמנו: אתה הולך לפוליטיקה.

חיים כץ: זה הולך לפוליטיקה כי את הבאת את זה לפוליטיקה.

פנינה תמנו: תיתן לי תשובות ענייניות, אדוני השר.

חיים כץ: כי איפה שמשה היה, והוא לא במפלגה שלי – – –

פנינה תמנו: אני הבאתי לך בעיה, אתה לא מתייחס לבעיה.

חיים כץ: שמעי, לא הבאת בעיה.

פנינה תמנו: אתה לא מתייחס לפתרון לבעיה.

חיים כץ: יש, ברוך השם, שר חברתי, ואנחנו ביחד – מה שהממשלה הזאת עשתה בפן החברתי זה פי 88 ממה שהמפלגה שלך עשתה.

פנינה תמנו: אדוני השר, יש ילדים עניים שלא נכנסים לצהרונים.

פנינה תמנו: תתעלמו מהבעיה – זה לא יעזור לכם.

חיים כץ: איפה הם היו בקדנציה שלך?

חיים כץ: לא צעקת, ישבת בשקט.

חיים כץ: ישבת בשקט.

פנינה תמנו: אין מה לעשות.

פנינה תמנו: תדברו עם מנהלות הצהרונים.

פנינה תמנו: הם לא יכולים לשלם על הצהרונים.

חיים כץ: ישבת בשקט, לא שמעו אתכם.

פנינה תמנו: אז עכשיו אתה שומע.

חיים כץ: פתאום צמחו לכם כנפיים.

חיים כץ: פתאום צמחו לכם כנפיים.

חיים כץ: הייתם כמו אילמים.

חיים כץ: ראיתם איך דורכים על חד-הוריות, על זקנים, על קשישים, איך דוח העוני עולה – ולא דיברתם מילה.

חיים כץ: מילה.

חיים כץ: הייתם שקטים.

יצחק כהן: קצבאות.

חיים כץ: אחת דיברה – היא לא בכנסת.

חיים כץ: עדי קול, היא דיברה – היא לא בכנסת.

חיים כץ: פחדתם.

חיים כץ: אבל עכשיו בסדר, נעבור לנושאים הענייניים.

חיים כץ: בואי נעבור לנושאים העניינים.

מרב מיכאלי: אתה צודק.

חיים כץ: היקפי העוני במדינת ישראל, בדוח העוני – 1.8 מיליון איש, המון.

חיים כץ: למרות הנתונים הייתה ירידה גדולה.

חיים כץ: בדוח העוני פעם ראשונה שמדדו את הבדואים.

חיים כץ: הדוח שלפני זה היה בלי הבדואים; כשהכניסו את הבדואים זה עלה ב-10%.

חיים כץ: כשאנחנו נוגעים, כל השנים, אז יש תנועה של 0.2%–0.3%; פה, הבדואים, 10%.

חיים כץ: יחד עם זה, יש 180,000 קשישים, שהם די קרובים לקו העוני, ב-662 מיליון שקל והצמדה לשכר הממוצע, הם יוצאים מדוח העוני.

חיים כץ: ואני לא נכנס לעומק העוני.

חיים כץ: אני לא נכנס לעומק העוני.

חיים כץ: המהלך שעשינו פה עם הנכים – – –

איציק שמולי: יוצאים מהדוח, לא מהעוני.

חיים כץ: נכון, אני לא נכנס לעומק העוני, אבל בדוח, סטטיסטית, כי פה מדברים על סטטיסטיקה ועל דוחות.

חיים כץ: המהלך של הנכים יוציא 20,000 אזרחים ותיקים מדוח העוני.

חיים כץ: 20,000.

חיים כץ: הרצתי את זה במחשב, ראיתי כמה נכים עולים עכשיו עם הקצבאות – ועוד פעם, אני לא אומר שהם לא עניים; לא שאני מסכים ש-3,152 שקלים ליחיד מוציאים מקו העוני, אנחנו לא שם, אבל מישהו אמר פה שצריך לתת להם חכות ולא קצבאות, והוא צודק.

חיים כץ: והוא צודק.

חיים כץ: אחת הדרכים המרכזיות לטיפול בבעיית העוני היא דרך עידוד תעסוקה.

חיים כץ: בתחום הזה אנחנו עובדים בשני מישורים, מנסים: בכניסה למעגל עבודה של כמה שיותר אזרחים, בדגש על אוכלוסיות יעד, מהמגזר הערבי והחרדי, ששם רואים עלייה דרמטית במספר העובדים.

חיים כץ: בקשר לזה, המשרד הכפיל, ויותר, את הסבסוד לנושא.

חיים כץ: ראינו הרבה מאוד בנייה.

חיים כץ: הייתה בנייה של כ-200 מעונות, שהכניסה עוד הרבה מאוד נשים למעגל העבודה.

חיים כץ: פתחנו תוכניות של הכשרה מקצועית בתקצוב מלא של המדינה, או בסבסוד של עד 85% ממחיר הקורסים, במאות מגמות לימוד, ומרכזי הכוון תעסוקתי – 22 מרכזים מיועדים לחברה הערבית, בדואית, דרוזית וצ'רקסית, ו-12 מרכזים לחברה החרדית.

חיים כץ: כמו כן, המשרד מפעיל תוכנית להשמת אקדמאים בתעשייה עתירת ידע ובהייטק.

חיים כץ: בתחום הרווחה המשרד מפעיל מגוון רחב של תוכניות להתמודדות עם מציאות חיים של עוני והדרה, בין היתר נכללות התוכניות שלהלן: המיזם לביטחון תזונתי – קשה לנו לראות את התמונות של אנשים שעומדים ולוקחים חבילות של מזון; הלכנו למיזם של 15,000 אנשים עניים, שיקבלו כרטיס – לצערי הם לא עומדים ביעדים, הגוף שהלכנו איתו למיזם – ונכון להיום קיבלו כמעט 11,500 משפחות כרטיס של 500 שקלים, שנטען כל חודש ב-500 שקלים.

חיים כץ: הן יכולות לקנות הכול חוץ מאלכוהול וסיגריות.

חיים כץ: ונותנים להן את הכבוד של הבן אדם, לעמוד בתור ולשלם על האטריות שהוא קנה, לא לתת לו את החבילה.

חיים כץ: הוא רוצה אטריות, יעמוד הבן אדם בתור, ישלם כמו כל אחד אחר.

חיים כץ: כמה היא חשובה לו, העמידה בתור, כמה חשוב לו הכבוד הזה.

חיים כץ: נגענו בזה.

חיים כץ: תוכנית יתד – העלינו את הטיפול בילדים וילדות בסיכון מגיל 18 עד גיל 25.

חיים כץ: כשאני מסתכל, המשרד טיפל עד גיל 18, ובגיל 18 הילדים והילדות – בגיל הם בני 18, ביכולות הם בני 12–13, והמרחק לזנות הוא קצר.

חיים כץ: היום אנחנו מטפלים עד גיל 25.

חיים כץ: נותנים עורף משפחתי, נותנים הכשרה תעסוקתית, עושים השמות.

חיים כץ: בינואר 2017 שמנו לזה 100 מיליון.

חיים כץ: התחלנו את הפיילוט, זה נראה יפה, נראה טוב.

חיים כץ: נתנו מענה בתוכנית הזאת ל-1,600 משפחות.

חיים כץ: עשינו – ב"נושמים לרווחה" – עשינו קרן הלוואות.

חיים כץ: לקחנו משפחות – גברת מרצ, גברת מרצ, עליזה – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, זהבה, אתן מפריעות שם לשר.

חיים כץ: זהבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

חיים כץ: אני שומע אותך, קשה להתרכז.

חיים כץ: לקחנו ב"נושמים לרווחה" לא מעט משפחות שיש להן חובות להוצאה לפועל; לקחנו את החוב, נתנו להן הלוואה בריבית גבוהה, של 5%, פרסנו לתשלומים.

חיים כץ: מי שייכנס למעגל ויסיים את התהליך יקבל את ה-5% כמענק.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים להרוויח עליהם כסף.

חיים כץ: אנחנו רוצים לתת להם צ'אנס, וזה נראה טוב.

חיים כץ: הלכנו בתוכנית רחבה של מיצוי זכויות.

חיים כץ: מעבירים לאנשים את הידע והיכולות לדעת למצות את זכויותיהם.

חיים כץ: אני לא נכנס להורדת ה-disregard לחד-הוריות ל-25%.

חיים כץ: צריך להמשיך ללחוץ.

חיים כץ: להפעיל את זה על מקבלי מזונות.

חיים כץ: גם כן, לרדת לאלה שנכנסות לעבודה – אבל זה תהליך, והתהליך הוא לא קל.

חיים כץ: התהליך הוא לא קל.

חיים כץ: להביא זה קשה.

חיים כץ: לעמוד פה ולצעוק: צריך זה וצריך זה וצריך זה – זה קל.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: אבל כשאתה – – – אורלי – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – חיים, טווח ארוך – – –

חיים כץ: אורלי – – –

אורלי לוי אבקסיס: גם אם – – –

חיים כץ: אורלי, תשמעי – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

חיים כץ: אני, כשאני אבוא לוועדת הכספים להציג את התקציב, אני לא אבקש שקל אחד נוסף.

חיים כץ: אני צריך, אני צריך מיליארדים, אבל ברגע שסגרתי ולחצתי את היד – נסגר.

חיים כץ: עשיתי במשא ומתן את מיטב היכולות, והמשרד עלה מ-5 מיליארד ל-8 מיליארד.

חיים כץ: לא – בטווח הקדנציה.

חיים כץ: וזה 60%, וזה לא מעט.

חיים כץ: ואנחנו נוגעים בתוכניות, וזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו סופרים את הנכים – – –

חיים כץ: ואני לא נכנס לחוק הסיעוד שייכנס, שנדבר עליו מחר ומוחרתיים, ואני לא נכנס לנכים, שהלכנו למהלך דרמטי של לא מעט כסף.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, 8 מיליארד ומשהו – הם לא כוללים בתוכם שם את הכסף של הנכים?

חיים כץ: לא.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

חיים כץ: ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

חיים כץ: ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: לדעת.

חיים כץ: 8 מיליארד, יש היום למשרד הרווחה – – –

מירב בן ארי: – – –

חיים כץ: 8 מיליארד למשרד הרווחה – זה לא נוגע, לא קשור לנכים, לא קשור לביטוח הלאומי.

חיים כץ: 8 מיליארד – לנסות להוציא אנשים מהעוני.

חיים כץ: כמה צריך?

חיים כץ: אם ניקח את הקשישים, ואנחנו רוצים להעלות להם מ-1,500, הבסיס, של קצבת זקנה, למה ששרגא ברוש רוצה – שכר בכבוד.

חיים כץ: וזו לא בושה שאזרח ותיק, אחת לשנה בשמחת תורה יקנה חולצה לבנה.

חיים כץ: וזו לא בושה אם הוא יקנה לנכד שלו סוכריה עם מקל.

חיים כץ: וזה אפילו לא עוול אם הוא ילך פעם בחודש ביום שלישי לסרט בשלייקעס ב-10 שקלים.

חיים כץ: לא בושה.

חיים כץ: וזה 42 מיליארד.

חיים כץ: מאיפה נביא?

מיכל רוזין: פרויקט מאוד מוצלח של אורי אורבך, זכרו לברכה.

חיים כץ: נכון.

מיכל רוזין: מאוד מוצלח.

חיים כץ: נכון.

טלי פלוסקוב: מי – – – את המספרים המדויקים על זה?

טלי פלוסקוב: מישהו חושב – – –

מיכל רוזין: – – –

חיים כץ: יודעים.

חיים כץ: 42 מיליארד.

חיים כץ: עכשיו, אנחנו צריכים לקבל החלטות איפה אנחנו שמים את הכסף.

חיים כץ: החלטה של שר – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל אדוני השר – – –

חיים כץ: הדבר הכי קשה של שר – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה טוב למשק.

חיים כץ: הדבר הכי – אורלי – – –

איציק שמולי: נצליח גם עם הקשישים.

איציק שמולי: אם הצלחנו עם הנכים, נצליח עם הקשישים.

איציק שמולי: גם על הנכים אמרו לנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה יניע את גלגלי המשק.

אורלי לוי אבקסיס: תוציאו את זה בחזרה.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: ואם לא היינו עוזרים, לא היית מצליח, ו-? אני לא רוצה להגיד כלום, לא נכנס לזה, אבל גם הבסיס התחילי – הסדק בקיר היה מהשולחן הזה.

חיים כץ: ולהגיד זה קל.

איציק שמולי: אנחנו לא רק אומרים, אנחנו גם עושים.

חיים כץ: טוב, בסדר.

חיים כץ: אני לא – – –

איציק שמולי: מכבד את עשייתך, אתה גם תכבד את עשייתי.

חיים כץ: אני מכבד, מכבד.

איציק שמולי: אתה – – – לפה וצועק.

חיים כץ: מכבד.

חיים כץ: עזוב, מכבד.

חיים כץ: יחד עם זה, שתביני, הדבר הכי קשה של השר, של שר – לקבל החלטות איך הוא מחלק את התקציב החסר שלו.

חיים כץ: אם היה לו תקציב מלא, אז היו חיים קלים.

חיים כץ: אבל כשאני נוגע בתקציב ואני רואה כמה אוכלוסיות נשארות קשות וכמה נפגעים וכמה אני לא יודע לתת מענה, אז התפקיד הכי קשה זה להחליט את מי אני משאיר – – –

אורלי לוי אבקסיס: בחירתה של סופי.

חיים כץ: כן, אבל אנחנו רצינו להיות שם, רצינו לקבל את ההחלטות, ואני מקווה, ואני מקווה שאנחנו מקבלים החלטות נכונות.

חיים כץ: ולכל אלה שעוזרים מהבניין הזה – אני מודה להם.

חיים כץ: כי לבד – שמולי – לבד לא היינו מצליחים לעשות כלום.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: יישר כוח, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מה מציע השר?

יחיאל חיליק בר: רק, אדוני השר.

חיים כץ: מה הם רוצים?

חיים כץ: מה אתם רוצים?

קריאה: ועדה.

חיים כץ: להעביר לאיזו ועדה?

חיים כץ: ועדת העבודה והרווחה, אלי אלאלוף – מציע להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה להמשך.

יחיאל חיליק בר: אבל אתה לא מתעקש על להסתפק.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, אתה רוצה להעביר.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אני רוצה להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

פנינה תמנו: – – – דיון, דיון.

יחיאל חיליק בר: ועדה.

יצחק כהן: – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אין בעיה, הגברת – – –

חיים כץ: ואללה, שיידברו, שיעשו, אולי יחליטו שם.

טלי פלוסקוב: חיליק, הבעת דעה.

יחיאל חיליק בר: הבעת דעה לפני ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: חבריי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני ביקשתי את הדקה הזאת כדי להגיד באמת תודה לאנשים מדהימים שעושים לטובת מיגור העוני במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות, כבוד השר, כבוד השר, דקה, בבקשה, מרשותך.

טלי פלוסקוב: באמת, הנאום היה – אפשר לבקש תשומת לב, דקה, של השר?

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, היא בדקה דיבור.

יחיאל חיליק בר: אז תתרכזו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך תודה ענקית בשם האזרחים הוותיקים של המדינה שלנו, בשם הנכים, בשם החד-הוריות, בשם הילדים.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אתה עושה עבודה מצוינת, ואני מרגישה את זה בכל מקום ובוועדות.

טלי פלוסקוב: אז תודה רבה לך.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו אם כן נצביע – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, עוד משפט.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה להגיד עוד תודה לאדם מדהים, שמלווה את הנושא של העוני במהלך כבר הרבה שנים, וזה חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: ואני יודעת עד כמה הנושא הזה חשוב לליבו, וההישגים שהושגו כתוצאה ממיגור העוני, לפי דוח אלאלוף, הם ענקיים, ואת זה אנחנו צריכים לדעת.

טלי פלוסקוב: ואנחנו, כמובן, נמשיך לעשות בנושא הזה, עד שנגיע למצב מיגור העוני במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נחמן.

טלי פלוסקוב: ואני מציעה להעביר את הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הבעת דעה של נחמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, דקה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אני שמעתי בקשב רב את דבריו של השר ואני באמת משוכנע שהוא משקיע הרבה.

נחמן שי: עדיין, העוני הוא התופעה המכוערת ביותר שאני יכול לציין ולהעריך בחיים בחברה הישראלית.

נחמן שי: עדיין, מיליוני ישראלים נמצאים מתחת לקו העוני – גם ילדים, מצד אחד, וגם אזרחים ותיקים, מה שקוראים לפעמים בטעות קשישים, מצד שני.

נחמן שי: אנחנו חייבים להשקיע בהם.

נחמן שי: זה הכתם על מצחה של החברה הישראלית, זה אות קין.

נחמן שי: נכון שמסייעים, אבל הסיוע הוא מעט מדי ולאט מדי, וצריך להאיץ את הקצב ולמחוק את הכתם הזה, כי ככה לא יכולה להתנהל מדינת העם היהודי.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בעד העברת ההצעה לסדר-היום בנושא ציון היום הבין-לאומי למאבק בעוני לוועדת העבודה והרווחה בראשות אלי אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 16 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום תעבור לוועדת העבודה והרווחה בראשות אלי אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: ציון יום זכויות הקהילה הגאה

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אני גאה לפתוח את ציון היום המיוחד לזכויות הקהילה הגאה בכנסת – מס' 7804, 8387, 9220, 9515, 9516 ו-9566.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברי הכנסת, דרך ארוכה עברנו מאז שקיום יחסים שלא כדרך הטבע, כפי שנקראו אז, היו איסור פלילי שדינו עד עשר שנות מאסר.

יחיאל חיליק בר: קשה להאמין שעד סוף שנות ה-80 חזית המאבק לא הייתה על זכות זו או אחרת אלא על עצם הלגיטימיות החוקית של אנשים להיות מי שהם, לאהוב את מי שליבם וליבן חפץ בלי להסתתר מאחורי מסכות ולהיאלץ לשקר ולפחד.

יחיאל חיליק בר: לשמחתי, ואני יודע שלשמחת רוב גדול מאזרחי ואזרחיות ישראל, העידן הזה חלף, אך לצערי יש עוד דרך ארוכה לצעוד בה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עדיין עדים ועדות לאלימות, הסתה ודעות קדומות כלפי הקהילה הגאה בישראל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עדיין עדים ועדות לאפליה במקומות עבודה, במוסדות בריאות, ברשויות המקומיות, על רקע מגדרי ועל רקע נטייה מינית.

יחיאל חיליק בר: זה קורה, וזה קורה בכל יום.

יחיאל חיליק בר: תמיד יהיו אי-הסכמות, אבל הנחת המוצא חייבת להיות מוסכמת ומשותפת – שוויון.

יחיאל חיליק בר: שוויון לכול, בלי הבדל דת, מין ונטייה מינית ומגדרית.

יחיאל חיליק בר: אסור לנו לעולם לכפות את דעתנו ודרכנו על האחר, להגביל את חירותו ולגרוע ממעמדו השווה.

יחיאל חיליק בר: אסור לנו לדכא, ובטח שאסור לנו לחנוק את ציפור הנפש של אף אדם ושל אף ציבור בישראל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו גם יודעים שדיכוי וכפייה כאלה כנגד כל מגזר, וכנגד קהילת הלהט"ב בפרט, גוררים אחריהם אלימות והסתה, דמוניזציה ודה-לגיטימציה, הם מזינים את הבורות ואת הפחד.

יחיאל חיליק בר: והבורות היא מחלה שמזינה את ההסתה והאלימות.

יחיאל חיליק בר: המשימה שלנו, חברות וחברי הכנסת, היא לעזור להילחם במחלה הזו, במחלה החשוכה הזו, ולרפא אותה, לא רק היום, אלא כל השנה; במליאה, בוועדות וברחוב הישראלי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו זוכרות וזוכרים בכאב אין קץ את פשעי השנאה, פשעים שנולדו מבורות, משנאה ומהסתה, שכוונו כנגד הקהילה הגאה.

יחיאל חיליק בר: נזכור את שירה בנקי, זכרה לברכה, שנרצחה בברוטליות במצעד הגאווה, ואת ניר כץ וליז טרובישי, זכרם לברכה, שנרצחו בפשע השנאה הברוטלי בבר-נוער.

יחיאל חיליק בר: צעירים שכל חטאם היה תמיכה בזכות לשוויון ולאהבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים שכפייה ודיכוי כאלה גם מובילים לכך שבקרב בני ובנות נוער מהקהילה הגאה אחוז הסובלים והסובלות מדיכאון ואובדנות עומד על כמעט פי שניים מהממוצע.

יחיאל חיליק בר: רק לפני כמה ימים התפרסם הדוח האחרון של מרכז ניר כץ למאבק בלהט"בופוביה, דוח שמראה על עלייה של למעלה מ-17% באירועים בדרגה חמורה מכלל האירועים הלהט"בופוביים.

יחיאל חיליק בר: גילינו בדוח שבכל ארבע דקות מתפרסם פוסט שנאה כלפי הקהילה הגאה, נתון מזוויע שצריך להדליק נורה אדומה לכולנו.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, עלינו לומר בקול ברור וגאה: אין מקום ללהט"בופוביה במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: עלינו להיאבק בתופעה המסוכנת הזאת בכל האמצעים העומדים לרשותנו כבודדים, כחברה וכמדינה.

יחיאל חיליק בר: דרך ארוכה עברנו, אך דרך ארוכה עוד יש לעבור: עד שחברות וחברי הקהילה הגאה ייהנו משוויון זכויות מלא ככל אזרח אחר במדינת ישראל; עד שהם ילכו ברחוב ללא חשש ויתמודדו על כל תפקיד ללא אפליה וללא גזענות; עד שתשתתק ההסתה כנגדם, ועד שהחברה בישראל תראה בהם כשווים ושוות מלאים ומלאות.

יחיאל חיליק בר: כולי תקווה שהדיון היום לא יהיה עוד דיון של מס שפתיים.

יחיאל חיליק בר: כולי תקווה שלצד הפעילות האזרחית והפרלמנטרית במשך כל ימות השנה יסייעו לנו כלל חברות וחברי הכנסת במשימה החשובה הזו להעצמת הקהילה הגאה והמאבק על זכויותיה.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לכולנו, הנמצאים כאן במליאה, מכל המפלגות, להפוך דיבורים לעשייה, להפוך הבטחות לחקיקה, חקיקה אמיתית ואמיצה לקידום זכויות הקהילה ולהשגת זכויות שוות לכול.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני עובר כרגע לרשימת הדוברות והדוברים.

יחיאל חיליק בר: ראשונת הדוברות, חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, יש לך עד חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: תודה רבה, תודה לסגן יושב-ראש הכנסת, תודה לחברי וחברות הכנסת, לשר, תודה לחברותיי, יושבות-ראש השדולה הגאה ביחד איתי, אלה שנמצאות פה: חברת הכנסת מירב בן ארי, חברת הכנסת יעל גרמן, חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני לא רואה את חברת הכנסת שרן השכל, אבל אני מניחה שהיא עוד רגע תיכנס.

מיכל רוזין: היה לנו שוב יום משמעותי מאוד בכנסת.

מיכל רוזין: זה נהפך לשגרה, שגרה טובה, שגרה חיובית שאנחנו מקיימות שנה שלישית את יום זכויות הלהט"ב בכנסת, ודברים רבים וטובים בסופו של דבר גם יוצאים מהיום הזה – לצד, כמובן, הביקורת והצורך לעשות הרבה יותר.

מיכל רוזין: אני יודעת שיש גם הישגים, הישגים בתקציבים – אל תלכי, מירב, אני בדיוק מדברת על תקציבים.

מירב בן ארי: לא, לא, אני לא הולכת, אני רק מחברת את המטען.

מיכל רוזין: ויש גם הישגים, ועדיין מצב הקהילה הוא מצב לא טוב, הוא מצב קשה.

מיכל רוזין: הקראת פה ואמרת.

מיכל רוזין: דוח ניר כץ – עלייה של 26% בפניות ו-17% באירועים חמורים, באלימות; למעלה מ-44% מדווחים על הטרדה מינית או על הטרדה על רקע זהות מגדרית; כמעט 8% – על תקיפות פיזיות אלימות.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על הצבא, שעושה תהליך מדהים, באמת, של קליטת כל חברי הקהילה, לרבות טרנסים, באמת במאמץ גדול, שאני הייתי רוצה לראות בכל רשויות המדינה ובכל משרדי הממשלה; ועדיין 95% מחברי הקהילה שומעים בצבא את הקללה הומו, ורובם, למעלה מ-60% "זכו" להתעלמות מהמפקדים כאשר התלוננו על כך, ו-30% אף "זכו" ללעג ולציניות בעקבות תלונתם.

מיכל רוזין: גם בבית ספר אנחנו יודעים שיש עלייה בדיווחים על הטרדות והצקות, וכמובן הקללה הומו היא אחת מהקללות השגורות ביותר.

מיכל רוזין: כ-80% מחברי הקהילה העידו שבבית ספר הם "זכו" להיקרא הומו כקללה.

מיכל רוזין: 41% מהטרנסים ניסו להתאבד, ואני חושבת שזה הנתון הקשה ביותר.

מיכל רוזין: כי אם יש משהו שאנחנו אומרים והוא חשוב מאוד: חוסר ההכרה בקהילת הלהט"ב, חוסר התאמת החברה לצרכים של הקהילה – לראות אותם, לתת להם שוויון זכויות – מסכן את חייהם.

מיכל רוזין: מסכן, אמיתי, את חייהם; בין אם בכך שהם נמנעים מטיפול רפואי; בין אם בכך שהם מוטרדים או נפגעים פיזית ובאלימות; ובין אם הם פשוט באמת, חס וחלילה, בוחרים לקחת את חייהם בידיהם.

מיכל רוזין: כל ארבע דקות, כל ארבע דקות מתפרסם ברשת פוסט נאצה, שנאה, נגד קהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: 133,507 ביטויי שנאה והסתה נגד קהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: ולצד זה אנחנו כן רואים, אנחנו רואים הישגים: רשויות מקומיות, שבעקבות דיון שהיה בשנה שעברה בכנסת התחילו לקחת את הנושא ברצינות, נתנו תקציב ואפשרות לקיים את מצעד הגאווה בעיר שלהן, ובאמת היו המון מצעדי גאווה בשנה האחרונה.

מיכל רוזין: אני יכולה להגיד לכם שעיריית ראשון, למשל, אפילו תקצבה עכשיו לראשונה ב-120,000 שקלים את פעילות קהילת הלהט"ב.

מיכל רוזין: אנחנו זוכרים גם את הדברים הטובים.

מיכל רוזין: אבל לצד זה אנחנו שומעים את ההסתה עדיין משתוללת, את אותם רבנים ריאקציונרים, לוינשטיין וחבריו, כוחות האופל, שמנסים – כוחות החושך – לקרוא להם סוטים, ובאמת לצאת נגדם, ולצאת נגד הזכויות הבסיסיות שלהם.

מיכל רוזין: ובתי משפט מבטלים צווי הורות לנשים, והמרחב הבטוח של הלהט"בים לפעמים מרגיש מאוד מאוד מצומצם.

מיכל רוזין: ואנחנו פה, בכנסת ישראל – 30 שנה אחרי ששולמית אלוני, זכרה לברכה, הסירה מספר החוקים את האיסור על משכב זכר – אנחנו כאן לא יכולים להתגאות בהרבה שינויים בחוקים של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אז נכון, יש תקנות ויש תקציבים ויש הרבה דברים שאנחנו עושים, ובשטח אנחנו עושים דברים נפלאים, אבל חלק מהקיום שלנו ככנסת היא לשנות את ספר החוקים, ולאפשר לספר החוקים של מדינת ישראל להיות שוויוני ולקבל אליו הכרה בכל קבוצות האוכלוסייה, ובוודאי גם בקבוצות הלהט"ב.

מיכל רוזין: אני חלק מקהילת הלהט"ב, אני וחברותיי רואות את עצמנו לחלוטין כחלק מקהילת הלהט"ב, אנחנו נמשיך להרים את יום הגאווה בכנסת, את יום זכויות הלהט"ב, ואני מקווה שיותר ויותר חברי וחברות כנסת מהקואליציה, מהאופוזיציה, מהממשלה, יצטרפו אלינו, באמת, לשנות את ספר החוקים הישראלי ולהיטיב עם אוכלוסיית הלהט"ב ועם האוכלוסייה כולה בישראל.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב בראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה להגיד לך שהאזנתי לנאום שלך והיה מרתק.

מירב בן ארי: כל שנה אני יושבת ומקשיבה למי שיושב בראש ומקריא את הנאום, והיה לך נאום יפה, מרתק וחזק מאוד.

מירב בן ארי: אז גם לך יישר כוח, כי תמיד אנחנו מדברים ומודים, אבל אנחנו לא מודים לך.

מירב בן ארי: אז תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לך.

מירב בן ארי: אני רוצה – – –

יחיאל חיליק בר: בהזדמנות זו אני אפרגן גם לנועה גולן מראש התא הגאה במפלגה שייעצה לי בכתיבת הנאום.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: זה היה יפה.

מירב בן ארי: נאום מעניין מאוד, וגם – זאת אומרת, מעניין.

מירב בן ארי: אתה יודע, בדרך כלל יושבים, אתה לא מקשיב; הקשבנו.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה לחברות שלי, המצוינות: לחברת הכנסת מיכל רוזין, למרב מיכאלי, ליעל גרמן, לשרן השכל, אם היא תצטרף.

מירב בן ארי: אנחנו מובילות את הנושא של האגודה למען הלהט"ב, ובכלל את כל ענייני הקהילה הגאה כבר תקופה ארוכה.

מירב בן ארי: אמרתי היום באחת הוועדות שכשאתה עוסק בקהילה הגאה זה לא רק ביום מיוחד, אתה עוסק בזה כל השנה: מרבנים חשוכים שמסיתים כנגד הקהילה עד טיפול בפניית ציבור שמגיעה מטרנסג'נדר או מטרנסג'נדרית שצריכים עזרה בוועדה לשינוי מין.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר היום קצת על משפחות גאות.

מירב בן ארי: אני מדברת על זה בכל מקום, ואני אדבר קצת על המשפחה שלי.

מירב בן ארי: אני חושבת שאי-אפשר להבין מה זה להיות בקהילה הלהט"בית רק מלקרוא על משפחות גאות, אבל כשנמצאים כחלק ממשפחה גאה מבינים את המשמעות של זה.

מירב בן ארי: בכל סיטואציה שבה אני נמצאת בכנסת, הרבה פעמים לא מצליחים להבין למה אני מדברת על זה.

מירב בן ארי: למה אני מספרת על השותף שבחרתי, שהוא שותף גיי, הומוסקסואל.

מירב בן ארי: למה בחרתי לדבר על זה.

מירב בן ארי: למה בחרתי לעשות כתבה של ארבעה עמודים.

מירב בן ארי: למה לא פשוט – איך אימא שלי אמרה: למה כל העולם צריך לדעת?

מירב בן ארי: למה את צריכה את כל התקשורת?

מיכל רוזין: היא פולנייה?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אז תדעי לך שאימא שלי נולדה בארץ, אבל סבא וסבתא שלי מטריפולי.

מיכל רוזין: הם הכי פולנים.

מירב בן ארי: אבל אני תמיד טוענת שהאונייה מטריפולי עצרה בקרקוב לאיזה שבוע של חפיפה.

מיכל רוזין: לגמרי.

מירב בן ארי: למה אני מספרת את זה?

מירב בן ארי: כי כשאני באתי וסיפרתי את הסיפור האישי שלי, שהחלטתי להביא ילדה לעולם – שאני מאוד גאה בזה, שזה דבר אדיר בעיניי, ובחרתי בחבר – אני מספרת על זה כי לצערי, היום זה לא לגיטימי בהרבה מקומות; כי לצערי, היום הרבה נשים רווקות – אגב, בדקתי, אתן לא יודעות ואתם לא יודעים אבל היום יש 24,000 נשים רווקות אימהות.

מירב בן ארי: לא מגירושים – חד-הוריות יחידניות, חלקן מתרומה וחלקן עם שותף, וזה מספר עצום.

מירב בן ארי: תחשבו, זה אלפי נשים.

מירב בן ארי: זה כבר לא אותן משפחות שהתרגלנו אליהן, של אבא ואימא וילדים.

מרב מיכאלי: כמה אמרת?

מירב בן ארי: בדקתי.

מירב בן ארי: 24,000 נשים חד-הוריות יחידניות מבחירה, או עם שותף או לבד.

מירב בן ארי: תחשבו, זה אלפי נשים.

מירב בן ארי: זה כבר לא עוד אחת, או מישהי שהחליטה לעשות, אלא זה צעד מאוד משמעותי.

מירב בן ארי: ואני חייבת לומר שאנחנו חייבים להתרגל לכך שלצד המשפחה הרגילה, אבא ואימא וילדים, צצות כל יום משפחות חדשות, ואנחנו כחברה ישראלית צריכים להתגאות בחברה הליברלית שלנו ולספר על זה ולדבר על זה, ולא לחשוש, כי זה נותן לגיטימציה גם לאחרות.

מירב בן ארי: מהיום שהגעתי לכנסת לקחתי על עצמי את הקהילה הגאה כפרויקט, כי מבחינתי מי שמתעסק באוכלוסייה מוחלשת ומי שרואה לנגד עיניו את החינוך, השוויון והרווחה, לא יכול להתעלם מהקהילה הגאה.

מירב בן ארי: כי הרי מה העניין עם הקהילה הגאה?

מירב בן ארי: זה חבר'ה כמוני וכמוך, שמופלים באופן קבוע, יומיומי.

מירב בן ארי: היום שמענו – בקבלה לעבודה, למה הוא צריך להסתיר את הנטייה המינית שלו?

מירב בן ארי: מה, הוא איזה עובד פחות מוכשר?

מירב בן ארי: לא הצלחתי להבין את זה; בצבא אתה שומע – והוא עבר תהליך, אבל לא מספיק; בבית ספר.

מירב בן ארי: זאת אומרת שיש כאן חבר'ה, גברים ונשים, שמופלים יום-יום רק בגלל הנטייה המינית שלהם.

מירב בן ארי: ולכן אם אני במפלגה חברתית, אם אני אדם חברתי, אני רואה בזה משימה לאומית, לאומית: לסייע לאנשים שלא אמורים להיות חלשים, אבל אנחנו כחברה מחלישים אותם.

מירב בן ארי: ואני חייבת לומר משהו אופטימי בדקה האחרונה שנותרה לי: נכון, לא נשנה את החקיקה, כנראה לא בתקופה הקרובה.

מירב בן ארי: אולי יום אחד יגיע, נביא את היום, נשנה את החקיקה.

מירב בן ארי: אבל אנחנו בינתיים לא יושבים וקופאים על השמרים ואומרים: טוב, נו, אחרינו המבול.

מירב בן ארי: להפך, אני יכולה להגיד לך שהיום שמענו בוועדת החינוך על 1,720 פעילויות של הקהילה הלהט"בית בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: 1.5 מיליון שקל כסף ייעודי שהכנסתי – קשה לי להגיד "הכנסתי", כן, כי אני תמיד אומרת "הכנסנו", אבל הכנסתי כסף ייעודי למשרד החינוך, של האוצר, בשביל לבוא ולדבר על זה בבתי הספר.

מירב בן ארי: ולפני שבועיים הייתי בהוסטל של הקהילה הלהט"בית.

מירב בן ארי: בנינו הוסטל.

מירב בן ארי: תשמע, היו חבר'ה כאלה ברחוב; יש להם מיטה חמה, יש להם מקלחת, יש להם ארוחה.

מירב בן ארי: עוד שבועיים – אנחנו נלך גם כל השדולה, בעזרת השם, עוד איזה חודש, תבואו איתי, וחוץ מהמקום שרצינו ללכת אליו נלך לראות את השלטר החדש, השלטר שיש לצעירים וצעירות בתל אביב – כדי לבוא ובאמת לקבל סיוע.

מירב בן ארי: וכמובן, כל שאר הפניות שאנחנו מטפלים בהן באופן קבוע בקהילה הלהט"בית כל השנה, כל יום, תמיד למענם, מתוך ראייה אמיתית של החברה הישראלית.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

מירב בן ארי: רגע, אני חייבת להגיד תודה רבה לכל היועצים הפרלמנטריים שלנו, שעזרו לנו ביום החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: חד-משמעית.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, סליחה, דב.

פנינה תמנו: – – –

יחיאל חיליק בר: הסתכלתי על ההצעה לסדר-היום הקודמת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: אתם מאוד דומים, התבלבלתי, את ודב.

דב חנין: זאת מחמאה.

יחיאל חיליק בר: מחמאה בשבילך, חד-משמעית.

יחיאל חיליק בר: הסתכלתי על ציון היום הקודם.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

פנינה תמנו: קצת שיזוף.

יחיאל חיליק בר: הוא צריך קצת יותר משיזוף בשביל להיות דומה לך, אני חושב.

יעל גרמן: היה רוצה.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להעליב אותו, אבל אני מסכים.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אני קודם כול מודה לך, אדוני היושב-ראש, שאתה נותן לי מחמאה כזו ואומר שאני מזכיר לך את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שאני שמח שהיא הצטרפה אלינו, והיא תרומה לכנסת בכל דבר, ותודה לך על רשות הדיבור.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, היום הזה הוא יום מיוחד.

דב חנין: אני רוצה להצטרף להערכה ולתודה ליושבות-ראש של השדולה החשובה והמיוחדת הזו על כל הפעילות של היום, על העשייה של היום הזה, ואני רוצה להביע הערכה גדולה לפעילים ולפעילות של הארגונים, הקהילה הגאה, על המאבקים שלהם ועל העשייה שלהם לאורך כל השנה.

דב חנין: ישנם הישגים, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לא תמיד ההישגים מתבטאים בהתקדמות, לפעמים ההישגים מתבטאים ביכולת לבלום סכנות, וישנם הישגים בתחום הזה.

דב חנין: מחר, אדוני היושב-ראש, אנחנו נדבר על חוק הלאום, שאותו הממשלה מנסה לקדם.

דב חנין: במסגרת חוק הלאום הממשלה ניסתה להכניס עקרונות של עליונות המשפט העברי שיש להם השלכות קשות – גם על קהילות הלהט"ב, גם על ציבורים אחרים, גם על ציבור הנשים, גם על הציבור הערבי.

דב חנין: קהילת הלהט"ב, וגם ארגוני נשים, ארגונים דמוקרטיים וכוחות אחרים, התגייסו כנגד הסעיף הזה, והבטיח לנו יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אוחנה, שהסעיף הזה יתוקן.

דב חנין: הוא אכן תוקן, אבל אני רוצה כבר להזהיר שהתיקון שהושג רחוק מלהיות מספק.

דב חנין: כי אומנם המשפט העברי ירד, אבל במקומו נשארה מורשת ישראל, ומורשת ישראל בסעיף אחד של החוק מפורשת בסעיף אחר של החוק כמורשת ההיסטורית התרבותית והדתית של העם היהודי.

דב חנין: זאת אומרת, הוציאו לנו את המשפט העברי מהדלת והכניסו לנו אותו מהחלון.

דב חנין: זו דרכה של הממשלה הזאת, אגב, בכל הנושאים.

דב חנין: ולכן אותו מאבק שהתנהל צריך להמשיך להתנהל.

דב חנין: ההישג הזה שהושג צריך רק להמחיש לנו שצריך להמשיך וללחוץ כדי להסיר את הסעיפים האלה וכדי להסיר את החוק הגרוע הזה, שפוגע, אגב, לא רק בקהילה הזאת, אלא פוגע בציבורים גדולים מאוד בחברה שלנו: פוגע בציבור הערבי, פוגע באנשים שדמוקרטיה חשובה להם, פוגע בציבור הנשים.

דב חנין: את החוק הזה צריך להסיר.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש כמה מהדקות שנותרו לי לדוח מצב הלהט"בופוביה, דוח חשוב ומקיף שהובא בפנינו היום על ידי מרכז ניר כץ, ואני רוצה להודות להם על העבודה הרבה.

דב חנין: הדוח הוא מדאיג.

דב חנין: הדוח מראה על עלייה של 17% באירועים הלהט"בופוביים בדרגה חמורה; הדוח מראה על עלייה של 26% במספרן של הפניות; 533 פניות נעשו למרכז, בין היתר במקרים ידועים, כמו הודעת המדינה שהיא מתנגדת לאימוץ ילדים בידי זוגות גאים, תוך נימוק שמשפחות חד-מיניות הן חריגות ועלולות להעמיס "מטען נוסף על הילד" – זה ציטוט; 27 מקרים של סירוב להשכיר דירה ללהט"ב או דרישה להסיר דגלי גאווה על ידי בעלי או בעלות הדירה; מקרים של אלימות פיזית כלפי גברים הומואים, כלפי נשים לסביות; תקיפה של הומואים בגז מדמיע בתל אביב, ושורה ארוכה של מקרים חמורים ובעייתיים נוספים.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שכאשר אנחנו מנתחים לעומק את האירועים המתוארים בדוח של מרכז ניר כץ, אנחנו רואים שמעל למחצית המקרים המדווחים הם בדרגות החומרה הקשות ביותר.

דב חנין: זה בעייתי.

דב חנין: זה בעייתי וזה מדאיג.

דב חנין: וכמובן, כאשר אנחנו בוחנים את האירועים הלהט"בופוביים במרחב הדיגיטלי והגיאוגרפי, אנחנו רואים שמעל רבע מהאירועים התרחשו בתל אביב ובגוש דן, אזורים שנתפסים לכאורה כמקבלים וכבטוחים יותר ללהט"ב.

דב חנין: מה אנחנו לומדים מכך, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: אנחנו לומדים מכך שעדיין יש לנו דרך ארוכה ללכת.

דב חנין: גם במקומות שבהם המצב הוא באופן יחסי טוב יותר, הוא עדיין צריך להשתפר, וכמובן, הוא צריך להשתפר מאוד במקומות שבהם המצב גרוע.

דב חנין: כל ארבע דקות מפורסם פוסט שנאה כלפי הקהילה הגאה ברשתות החברתיות, ולכן ניטור מרכז ניר כץ איתר השנה 133,507 ביטויי שנאה והסתה כלפי הקהילה הגאה ברשת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, המאבק הזה הוא מאבק של דרך ארוכה.

דב חנין: היום אנחנו מציינים 30 שנה להסרת האיסור הפלילי על יחסי מין בין בני אותו מין.

דב חנין: זה היה הישג חשוב והיסטורי.

דב חנין: בדרך הזאת אנחנו צריכים להמשיך עד שאנשים יוכלו לאהוב בארץ הזאת כפי שהם רוצים ולא כפי שמישהו אחר רוצה להכתיב להם.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חברת הכנסת מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: כבוד היושב-ראש, חבריי, אני רוצה לפתוח בתודות.

יעל גרמן: אני רוצה להודות בראש ובראשונה ליושב-ראש הכנסת, שנרתם למען היום הזה; אני רוצה להודות לקצין הכנסת, שעשה מאמץ גדול כדי להכניס את כל מאות החברים והחברות שהגיעו בבוקר מוקדם, וכולם נכנסו.

יעל גרמן: אבל כמו שעשו גם חברותיי וחבריי לפניי, אני רוצה להודות בעיקר ליועצים שלנו.

יעל גרמן: תמיד אני אומרת, אנחנו באמת לא יכולים לעשות הרבה בלעדיהם.

יעל גרמן: אז כל היועצים, אני לא יכולה לזכור את שמותיהם – אבל אני כן זוכרת את שמותיהם של היועצים שלי.

יעל גרמן: אני רוצה להודות בראש ובראשונה לאביבה קוגוס הנפלאה, שעשתה עבודה נהדרת, לג'ודי חזן הדוברת, לעוזרת המתלמדת שלנו בר, שגם כן טרחה ועבדה במהלך השבוע, ולאור שממלא את מקומה של דניאל שילדה, וטלי, מרחוק – לכולם אני רוצה להודות.

יעל גרמן: אלן טיורינג, אוסקר ויילד, צ'ייקובסקי, סן-סנס, אלן דג'נרס, אנג'לינה ג'ולי, ליאונרדו דה-וינצ'י, אלכסנדר הגדול, אדגר ג'יי הובר, דוד ויהונתן – ויכולתי להמשיך ולקרוא עוד שמות מפורסמים רבים ששייכים לקהילה הגאה; שהיו או הומוסקסואלים או בי או לסביות.

יחיאל חיליק בר: ג'יי אדגר הובר?

יחיאל חיליק בר: באמת?

יעל גרמן: ג'יי אדגר הובר, כן.

יעל גרמן: היה לו בן זוג.

דב חנין: אנחנו מדברים רק על אנשים טובים כרגע.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: ולמה אני קראתי?

יעל גרמן: ולמה שמתי את דוד ויהונתן ואת אלן טיורינג ואת אוסקר ויילד ואת צ'ייקובסקי יחד עם אנג'לינה ג'ולי ואלן דג'נרס?

יעל גרמן: מפני שיש כאלה שבאים ואומרים שהומוסקסואלים זה טרנד; וזה טרנד שמחקים אותו.

יעל גרמן: איזה שטויות.

יעל גרמן: הנטייה המינית הייתה מאז ומתמיד, עוד מזמן התנ"ך וגם בתקופות הקדומות לפני מאות שנים, כי זה דבר טבעי.

יעל גרמן: ככה נולדים, ואין בזה שום פגם.

יעל גרמן: אנשים מפורסמים ומוכשרים ונפלאים שתרמו לחברה ולתרבות היו בעלי נטייה מינית כזאת או אחרת.

יעל גרמן: הם רק העשירו אותנו – את החברה והתרבות.

יעל גרמן: וגם היום יש לנו כל כך הרבה חברים בקהילה הגאה: טרנסים ובי, הומוסקסואלים וקווירים ולסביות, שמעשירים את החברה שלנו בישראל.

יעל גרמן: לכן כשאני שומעת את הביטויים הנוראיים שבאים מהצד של החוגים הדתיים, אני חושבת לעצמי: מתי הם סוף-סוף יפקחו את עיניהם ויבינו שהם חיים במאות הקודמות?

יעל גרמן: שהיום צריך לקבל כל אדם כפי שהוא ושכל אחד נורמלי, בין אם הוא אוהב גבר ובין אם היא אוהבת אישה; בין אם הוא גבר בגוף של אישה או אישה בגוף של גבר – כולם נורמליים.

יעל גרמן: אבל בפועל אנחנו עומדים בפני דעות קדומות, בפני הדרה, ובעיקר אנחנו עומדים בפני מחסום לתת לכולם את מה שמגיע להם – את שוויון הזכויות.

יעל גרמן: כי אני יודעת וכולנו יודעים שיש רוב בבית הזה ויש גם רוב סביב השולחן של הממשלה, ולהערכתי יש רוב במדינה הזאת, כדי באמת לתת שוויון זכויות מלא לקהילה הלהט"בית.

יעל גרמן: ורק בגלל הסכמים קואליציוניים ורק בגלל דעות שמקומן במאה הזאת – בלתי נסבל – רק בגלל זה מחשקים את הממשלה מלהעביר חוקים כל כך אלמנטריים כמו למשל לאפשר לזוגות חד-מיניים לאמץ ילד או לאפשר להם לעשות פונדקאות או לאפשר להם להתחתן פה, במדינה הזאת, או למנוע את טיפולי ההמרה המזיקים, ועוד ועוד חוקים.

יעל גרמן: אז אנחנו היום הבטחנו, ואני מנצלת את ההזדמנות הזאת ומבטיחה שוב: אנחנו לא נוותר.

יעל גרמן: אנחנו נמשיך להילחם שוב ושוב; נשים את החוקים הצודקים האלה על השולחן של הכנסת, שוב ושוב נעלה אותם להצבעה עד שננצח.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

מרב מיכאלי: איזה שקט ביום שלישי אחר הצוהריים במליאה.

מרב מיכאלי: תענוג.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להודות לך על דברי הפתיחה שלך, וגם אני רוצה להצטרף לתודות ליועצות וליועצים הפרלמנטריות שלנו, וספציפית במקרה שלי – ליבי צ'יפסר, אורלי לאופולד, ניר רוזן.

מרב מיכאלי: וגם אני רוצה לחגוג את העובדה שאנחנו היום 30 שנה מאז הביטול של האיסור של משכב זכר, או כמו שקראו לזה, יחסי מין שלא כדרך הטבע.

מרב מיכאלי: קודם כול, תרשמו לפניכם – גם זה היה במחטף; פשוט לא שמו לב.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, מי שהלכה לחפש בפרוטוקולים של ועדת החוקה לא מצאה את האזכור הזה.

מרב מיכאלי: זה בא בגרסה ראשונה בלי ביטול הסעיף הזה, ואיכשהו זה הוצבע בשנייה ושלישית עם ביטול הסעיף הזה, בלי שדיברו על זה בקול רם.

מרב מיכאלי: משום שכשדיברו על זה בקול רם הייתה התנגדות.

מרב מיכאלי: הייתה התנגדות, וזה בא כמה פעמים עד שזה עבר.

מרב מיכאלי: זה היה יום היסטורי, היום שבו זה בוטל, אבל כמה עצוב להבין שגם אז זה לא באמת היה בהצהרה בפה מלא של כל חברות וחברי הבית.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה, ברשותכן וברשות

מרב מיכאלי: כם, להתעכב על הביטוי הזה, "כדרך הטבע".

מרב מיכאלי: את אמרת, יעל, שזה כדרך הטבע.

מרב מיכאלי: אני מסכימה איתך.

מרב מיכאלי: עובדה, זה קיים, זה כדרך הטבע.

מרב מיכאלי: אבל מה שמטריד אותי, ברשותך היושב-ראש, זה מי קובע או קובעת מה בדרך הטבע?

מרב מיכאלי: עם כל הכבוד לנו, מתי בפעם האחרונה פגשנו טבע?

מרב מיכאלי: אולי פה מר ברושי פוגש טבע קצת יותר מאיתנו, אבל גם הוא פוגש טבע, איך להגיד, חרוש, מעובד, מטופל ומתווך לנו.

מרב מיכאלי: באמת, ציוויליזציות שלמות הטבע מתווך לנו על ידי התרבות.

מרב מיכאלי: התרבות והדת והחוק מספרים ומודיעים לנו מהו הטבע, ומה כדרך הטבע ומה לא כדרך הטבע.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, החוק מתיימר לקבוע מה כדרך הטבע.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, למשל, לפני 30 שנה, כשביטלו את האיסור על המשכב הזה, שכאילו לא בדרך הטבע, הטרדה מינית עוד בכלל לא הייתה דבר אסור, זאת אומרת היא הייתה לגמרי כדרך הטבע; או לחלופין היום, כאן ועכשיו, זנות עדיין איננה אסורה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, החוק מכיר בה כדבר שהוא כאילו כדרך הטבע.

מרב מיכאלי: ועדיין יש גם כאלה שחוזרים ואומרים את המילים המזעזעות האלה: הכי עתיק בעולם, וכל מיני דברים כאלה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת עד היום אנחנו במקום שבו בעלי הכוח – וכשאני אומרת, בהקשר שלנו, "בעלי הכוח" אני מדברת על הממשלה הזאת והקואליציה הזאת – מתיימרות ומתיימרים לקבוע מה כדרך הטבע, מה הם מרשים למי לעשות.

מרב מיכאלי: כי עד היום הממשלה הזאת והקואליציה הזאת מסרבות בעקביות, באופן אקטיבי, באופן אפילו כמעט אלים לפעמים – לאסור, לא רק לא להכיר אלא לאסור על דרך חיים, על רבייה, על אהבה, על קשרים שמתקיימים.

מרב מיכאלי: ולא זו בלבד שמתקיימים, אלא שמעל 80% מהציבור הישראלית תומכת בהם, מחבקת אותם.

מרב מיכאלי: הרי בכל משאל על נישואים לבני/בנות אותו מין, הציבור הישראלית, בידיים וברגליים, תומכת בכל הכוח.

מרב מיכאלי: אבל הממשלה והקואליציה?

מרב מיכאלי: לא ולא.

מרב מיכאלי: לא נישואים, לא אימוץ, לא רישום, אפילו, של ילדות וילדים שנולדים לזוגות.

מרב מיכאלי: כל כך הרבה דברים עדיין אסורים באופן מפורש בחוק לבני/בנות אותו מין, ואם לא אסורים, אז הולכים במין דרכים עקלקלות.

מרב מיכאלי: ובאמת יש חברות, כמו חברותיי לשדולה, קודם כול מירב בן ארי, אבל גם שרן השכל, שמביאות כספים, מביאות תקציבים, עושות מאמצים, ואנחנו מנסות לפתח נהלים, והכול במין התפתלויות כאלה, מעוותות, בגלל שיש מי שמתעקש שהוא יודע מה דרך הטבע והוא יקבע מה דרך הטבע, והוא לא יאפשר לאחרות ולאחרים לחיות אחרת.

מרב מיכאלי: אז חבריי וחברותיי חברות וחברי הכנסת, הסיפור הזה של האהבה וההכרה והקבלה של הציבור מצד אחד את הקהילה הגאה, והאי-נכונות העיוורת, האלימה, העוינת של הממשלה והקואליציה הזאת להכיר בחיים האלה, הכל-כך טבעיים, זה עוד פער אחד שמצטרף לפערים רבים שיש בין הממשלה הזאת לבין הציבור שאותו היא אמורה לשרת.

מרב מיכאלי: וביום הזה אנחנו מקדישות את כל האהבה שלנו ואת כל התמיכה הציבורית ואת כל המחויבות שלנו, כמחוקקות ומחוקקים – כי אם תספור ראשים, יש פה עדיין רוב שמחויב לקהילה הזאת ולשוויון הזכויות שמגיע לה; ולכן, חד-משמעית, לא ננוח עד שלא נוודא שהשוויון הזה נמצא בספר החוקים שלנו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי, חברת הכנסת מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: אני רואה שחברת הכנסת שרן השכל לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: יש הבעת דעה מהצד לחבר הכנסת שמולי, בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: ראשית, אני רוצה לברך את חברותיי להובלת השדולה על היום המצוין שהובלתן כאן היום, יום חשוב, שבמהלכו נחשף גם הדוח, דוח שמפרט לנו כל שנה על מספר התקריות נגד הקהילה הגאה.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו צריכים לשאול, אדוני היושב-ראש, את השאלה מאיפה זה מגיע, וזה מגיע קודם כול מתוך גיבוי מהבית הזה, כאשר רבנים, ובראשם הרב לוינשטיין בשבוע שעבר – הוא מפיץ את דברי הזוהמה והבלע שלו בציבור, מרעיל את השמיים של מדינת ישראל.

איציק שמולי: איך נאמר, לא מצליחים להדביר את דבריו כמו שהדבירו מחלות, ואף אחד לא פוצה פה ואף אחד לא אומר שום דבר.

איציק שמולי: למעשה, לא רק שמדינת ישראל, שממשלת ישראל, לא עוצרת אותו, אדוני היושב-ראש – היא ממשיכה להעביר לו כסף ולשלם את משכורתו.

איציק שמולי: זה דבר הזוי ודבר בזוי.

איציק שמולי: זה מתחבר גם לעובדה שבמשרד הרווחה כנראה יש עדיין גורמים שחיים בתקופת האבן, וכפי שאמר חבר הכנסת חנין, לא חושבים שזה יהיה נכון וישרת את טובת הילד לתת למשפחות חד-מיניות לאמץ – שלא לדבר על פונדקאות, שאנשים צריכים להשכיב משכנתה של חצי מיליון שקל כדי להיות הורים.

איציק שמולי: כל הדברים האלו מתחברים לכדי תמונה עגומה במיוחד של אפליה ממוסדת בחסות הבית הזה, שחייבים למגר אותה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, לכן אני מציע להעביר את הדיון שהיה כאן, קל וחומר כשאין תשובת ממשלה, לדיון בוועדת העבודה והרווחה, שתמשיך לדון בנושאים הללו ולא תיתן להם לרדת מסדר-היום.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, ובאמת אין לנו שר שישיב, ועל כן אנחנו נצביע.

יחיאל חיליק בר: המציעות מסכימות להעביר את הדיון לוועדת העבודה והרווחה?

מרב מיכאלי: חוקה.

יחיאל חיליק בר: חוקה.

יחיאל חיליק בר: איציק?

איציק שמולי: מה שהן רוצות.

יחיאל חיליק בר: לא, צריך הסכמה, אחרת נעביר לוועדת הכנסת, חבל.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת שמולי מסכים – חוקה.

יחיאל חיליק בר: חוקה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד להעביר לוועדת החוקה את ההצעה לסדר-היום בנושא ציון יום זכויות לקהילה הגאה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, 11 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום תעבור לדיון בוועדת החוקה של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אמירותיו של הרב יגאל לוינשטיין מהמכינה הקדם-צבאית עלי

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמולי הזכיר את אמירותיו של הרב יגאל לוינשטיין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום דחופה של חברת הכנסת פדידה, בנושא אמירותיו של הרב יגאל לוינשטיין מהמכינה הקדם-צבאית עלי, מס' 9572.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות, גברתי.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, תודה לחברות הכנסת מיכל ויעל ומרב ושרן ומירב בן ארי על כנס מדהים ועל דבקות במטרה והנאה של כולנו.

לאה פדידה: אבל עד מתי נאפשר ליגאל לוינשטיין להתבטא בצורה פוגענית נגד קהילות שלמות?

לאה פדידה: ביולי 2016 הוא כינה את חברי הקהילה הגאה "סוטים" ותקף את צה"ל בחוסר בושה.

לאה פדידה: במרס 2017 הגדיל – ואמר שנשים לוחמות, זה הופך אותן ללא-חמות; ביטוי אומלל, אמירה מבזה, פגיעה מחפיצה ופוגענית.

לאה פדידה: אבל זה הזמן שנגיד לרב לוינשטיין: לא עוד.

לאה פדידה: ואף לאחרונה הוא טען שהלהט"בים – או: חד-מיניות הם עיוות מיני.

לאה פדידה: אני חושבת שכנסת ישראל אמורה להגיד לו: עד כאן, הרב לוינשטיין, חצית כל גבול, את הגבול הדק שבין חופש הביטוי להסתה.

לאה פדידה: בוא לא נתבלבל, במכינה הקדם-צבאית אני בטוחה שיש אנשים בעלי ערכים, אבל אתה מנחיל ערכים שאף אדם במדינת ישראל לא אמור להעריך אותם, ובטח שמשלמי המיסים לא אמורים לשלם את זה.

לאה פדידה: חברי הקהילה הגאה עכשיו זכו ממנו לתואר חדש: בעיה.

לאה פדידה: ולא סתם בעיה, בעיה שצריך להדביר.

לאה פדידה: תגידו לי אתם, איך נשמעות המילים האלה כשהן יוצאות מפיו של מחנך מכובד לכאורה?

לאה פדידה: לי הן נשמעות כקריאה לפעולה, כהסתה, כהסתה ברורה.

לאה פדידה: מה ביקשה הקהילה, מלבד לחיות בכבוד, בשוויון, זכות המגיעה לכל אדם, ובטח ובטח לכל אזרח במדינת ישראל?

לאה פדידה: אל תטעו, אי-אפשר לאפשר לו, בשם חופש הביטוי, להתבטא כך, כי האמירות האלה הן אמירות פוגעות בכבוד האדם, והאמירות האלה פוגעות בדמוקרטיה וקוראות להסתה.

לאה פדידה: אני קוראת לכם להצטרף, קואליציה ואופוזיציה, לגינוי נחרץ של דבריו של הרב לוינשטיין, לפני שיהיה מאוחר מדי.

לאה פדידה: שירה בנקי שילמה את המחיר.

לאה פדידה: אתה מוביל להסתה, אתה מוביל לקריאה לפעולה.

לאה פדידה: חובה עלינו לתת לחברי הקהילה הגאה את היחס שלו הם ראויים – אזרחים, וזה אומר שיווי חובות וזכויות במדינת ישראל.

לאה פדידה: אי-אפשר להתעלם מציבור כה גדול.

לאה פדידה: ולך אני אומרת:

לאה פדידה: שכחת את המשפט הכי חשוב בתורה, "ואהבת לרעך כמוך".

לאה פדידה: אני מפצירה בך להפסיק את מילות ההסתה והגנאי, לכבד; ואני מפצירה ומבקשת מהמדינה ומכל חבר וחברת כנסת שעומדים כאן, ביום הזה, להפסיק את האמירות הפוגעות.

לאה פדידה: חברי הקהילה הגאה, מכאן אני רוצה לפנות אליכם ולומר לכם: אתם לא עיוות ולא שום דבר.

לאה פדידה: המשיכו להיות גאים במי שאתם ותתרמו את חלקכם למדינה כמו עד עכשיו.

לאה פדידה: היום הזה הוא יום חשוב, וכולי תקווה שביום הזה גם שר החינוך וכל חבר וחברת כנסת במדינת ישראל יפסיקו את ההקצבה ואת הזכות של הרב הזה לחנך במדינת ישראל.

לאה פדידה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי, על המילים החשובות.

יחיאל חיליק בר: איתן ברושי, אתה רצית – אתה בעצם רצית להציע להעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון, אז אנחנו נעלה את ההצעה הזאת אחרי זה.

יחיאל חיליק בר: איציק שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הבעת עמדה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: בהמשך לדברים שאמרתי קודם, אני חושב שהדבר הנכון לעשות יהיה להתחיל לקדם את הצעות החוק, גם שלי וגם של אחרים כאן, למנוע שכר מאנשים כאלו, שבעצם יוצאים גם נגד קבוצות בתוך החברה הישראלית, ובהקשרים אחרים – גם כנגד היותה של מדינת ישראל מדינה שהיא גם יהודית אבל בהחלט גם דמוקרטית.

איציק שמולי: אין דרך אחרת להתמודד עם האנשים האלה, שמביעים דעות שלא שונות מהדעות של האייטולות באיראן.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר מה שמתדלק את המשך האמירות הללו זה השתיקה של הממשלה, שחייבים לשים לה סוף.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לפי ההצעה של איתן ברושי, אנחנו נעביר את הדיון הזה לוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: הציע איתן – את מתנגדת?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז אני לקחתי את העצה הזו קדימה.

לאה פדידה: אני מקבלת את הצעת היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אז אני אצביע על העברת ההצעה לסדר-היום בנושא אמירותיו של הרב לוינשטיין לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום של חברת הכנסת פדידה תעבור לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לדובר ולדוברים, בעיקר, באייטם הקודם.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/759); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק להגנת הצומח (נזקי עיזים) (תיקון) (ביטול החוק), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה, של חבר הכנסת של ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות להציג את החוק.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, הרבה נכתב והרבה ייכתב על סיפורה של העז השחורה המקומית.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שיש בחורה אחת לפחות שעושה עבודת דוקטורט על העז השחורה ועל היחס לעז השחורה.

ג'מאל זחאלקה: היא עושה את הדוקטורט בברלין.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שפרופ' אפשטיין המנוח עוד בשנות ה-70 המוקדמות ובסוף שנות ה-60 עשה עבודות מחקר חשובות, שבהן הזם את הקמפיין נגד העז השחורה.

ג'מאל זחאלקה: החוק משנת 1950 הטיל מגבלות קשות מאוד על גידול עז שחורה, ובעצם מי שרצה לגדל 100 עיזים היה זקוק ל-4,000 דונם מרעה, ובשביל להעביר עז ממקום למקום היה אסור לעבור בשדות פתוחים והיו מגבלות רבות.

ג'מאל זחאלקה: היישום של החוק הזה בשנות ה-70 דרך הסיירת הירוקה היה בעיקרון לא נגד העיזים עצמן, אלא נגד בעלי העיזים.

ג'מאל זחאלקה: באו לאנשים, לקחו להם את העיזים ומכרו אותן בשוק.

ג'מאל זחאלקה: הענישו אותם, ואט-אט הקמפיין והמלחמה, תרתי משמע, שהאלוף יפה בזמנו הכריז על העז השחורה, הצליחו יותר מדי.

ג'מאל זחאלקה: למה יותר מדי?

ג'מאל זחאלקה: כי בשנים האחרונות או ב-20 השנה האחרונות בוכים על כך שאין עז שחורה, והעז השחורה – דווקא יש לה תפקיד טוב באיזון האקולוגי ובאיזון הטבעי.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אפילו בכמה מקומות נתנו סובסידיה ותמיכה למגדלי עיזים כדי שיכניסו אותן ליערות, כי העז אוכלת צמחייה שבעלי חיים אחרים לא אוכלים, והיא בעצם לועסת אפילו צמחים עציים, ובעצם מביאה לכך שהשרפות לא תתפשטנה.

ג'מאל זחאלקה: מטרת החוק היא קודם כול לבטל את חוק העז השחורה מ-1950, לבטל אותו כליל.

ג'מאל זחאלקה: ודבר שני, לפתוח פתח כדי לתת סובסידיה למגדלי עיזים – מי שרוצה לגדל עיזים, כי מבחינה כלכלית זה לא כל כך מכניס – כדי שיגדלו עיזים סמוך ליערות, ואז אפשר להכניס את העיזים ליערות ולמנוע התפשטות של שרפות באופן משמעותי.

ג'מאל זחאלקה: על התפיסה המעוותת של איזון אקולוגי ואיזון טבעי אני לא רוצה להרחיב את הדיבור.

ג'מאל זחאלקה: אבל התפיסה הקולוניאליסטית – אין לי מילים אחרות להגיד – בעצם לא מבינה איך דברים מתרחשים בארץ, כי העז הזו קיימת יותר מ-4,000 שנה, והיא נהפכה לחלק מהאיזון האקולוגי.

ג'מאל זחאלקה: בעצם, הוצאת העז הביאה להפרת האיזון האקולוגי.

ג'מאל זחאלקה: האיזון האקולוגי והיערות התקיימו בארץ, לא כפי שנטען בשנות ה-50 וה-60, שהעז השחורה הרסה הכול, והעז השחורה, שהיא פלסטינית, היא אשמה בכל מה שקורה.

ג'מאל זחאלקה: הדברים הגיעו עד כדי כך שייבאו עיזים לבנות משווייץ, למרות שהעיזים הלבנות באזור, כבוד היושב-ראש, הרבה יותר טובות, הרבה יותר מניבות.

ג'מאל זחאלקה: אבל עיזה אירופאית לבנה היא טובה.

ג'מאל זחאלקה: הקימו אגודות למגדלי עיזים לבנות.

ג'מאל זחאלקה: הפליגו בשבחה של העז הלבנה המתורבתת, שלא עושה בעיות, מניבה חלב ויושבת בשקט, לעומת העז השחורה, המקומית, הפראית, שאוכלת הכול, שאי-אפשר להשתלט עליה ושבעצם היא, איך אומרים, עז אצילה לעומת עז לא מתורבתת ופראית.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר דברים שאני מוכן להביא אותם בפני הכנסת בדיוני התקציב המשעממים, לקרוא מה כתבו על העז השחורה לעומת מה כתבו על העז הלבנה.

ג'מאל זחאלקה: אני מוכן לעשות זאת אם תיתנו לי זמן, לתת שיעורים בכל מיני נושאים, ובהם העז השחורה והעז הלבנה, וגם על קנאביס, כל מיני דברים מעניינים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אני מוכן לתת הרצאות כאן בכנסת בדיוני התקציב המשעממים, שאין בהם שום תועלת.

ג'מאל זחאלקה: בחזרה לעז השחורה – – –

רויטל סויד: כשאתה מדבר על עיזים, אנחנו שמחים לשמוע אותך.

רויטל סויד: כשאתה מדבר על הטבע ועל הקנאביס, אנחנו שמחים לשמוע אותך.

קריאה: זה מטפורה.

קריאה: העז הזאת זה של ביבי.

מסעוד גנאים: – – –

ג'מאל זחאלקה: כמובן, המלחמה בעיזים לא הייתה בעז עצמה אלא בבעלי העיזים ובמגדלי העיזים, וכמובן כל מגדל לוקח חלק מהתכונות בתפיסה הקיימת, בתפיסה המעוותת הקיימת, חלק מבהמתו – אדם דומה לבהמתו.

ג'מאל זחאלקה: מגדל העז הלבנה הוא אדם מתורבת, הוא מערבי, הוא מסודר, הוא לא עושה בעיות, יודע את גבולותיו, לעומת מגדל העז השחורה, שגם הוא פרא אדם, כמו העז הפראית שהוא מגדל, לא אכפת לו מהטבע, לא אכפת לו מכלום.

ג'מאל זחאלקה: כשהטילו האשמות קשות בעז השחורה, הטילו האשמות גם במגדלי העיזים.

ג'מאל זחאלקה: למרות זאת, אני מאוד שמח שהחוק הזה עבר, ואני מבקש מחברי ומחברות הכנסת לתמוך בכך – להחזיר את כבודה האבוד של העז השחורה ולתת תמיכה בגידול עיזים שחורות.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, החלב משובח מאוד.

ג'מאל זחאלקה: היא דלת חלב, אבל חלב משובח מאוד, שאין כמוהו.

סאלח סעד: – – –

איציק שמולי: היית מביא טעימות לפחות.

קריאה: נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע איפה להשיג.

יחיאל חיליק בר: – – – מהגמל של אתמול, החלב יותר – – –

ג'מאל זחאלקה: כן, כן.

סאלח סעד: – – – חבל על הזמן.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת סעיד אלחרומי מתנדב להביא.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני אומר, בעצם צריך להחזיר את כבודה האבוד של העז, וצריך להפוך את הקללה, כאילו קללה, לברכה: לתמוך בחקלאים, במגדלים, שיגדלו עיזים.

ג'מאל זחאלקה: זה יכול לחסוך הון תועפות בשמירה על היערות ובמניעת שרפות, וגם כמובן מקור לגידול פרוטאין מן החי, אם זה חלב ואם זה בשר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, על הצגת החוק והנושא.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת ישראל אייכלר; מירב בן ארי; מיכאל מלכיאלי.

יחיאל חיליק בר: סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את חברי ג'מאל על הצעת החוק.

סעיד אלחרומי: אני חושב שזה תיקון לעוול של שנים רבות, כבר, עשרות בשנים, לעז השחורה ולמגדלי העז השחורה בעיקר, לאנשים שהסיפור הזה העיק המון שנים על פרנסתם ועל אופן החיים שלהם.

סעיד אלחרומי: אני חושב, חבריי חברי הכנסת, שאנחנו צריכים ללכת בכיוון של להכיר ברב-תרבותיות במדינה – –

ג'מאל זחאלקה: של העיזים, לפחות.

סעיד אלחרומי: – – ולהכיר באחר, ולהכיר בכך שלא כולם בעצם רוצים לחיות את החיים שאולי רוב חבריי חברי הכנסת מאמינים שאלה הם החיים הטובים, זאת היא הקדמה וזהו המצב האופטימלי.

סעיד אלחרומי: לכן היה אתמול דיון מאוד רציני בנושא הגמלים.

סעיד אלחרומי: אמרתי בדיון שבעצם הכוונה בהצעת החוק כפי שהובאה היא לחסל את הענף.

סעיד אלחרומי: כאן אני מצטרף לג'מאל בהצעה בנושא העדרים ובנושא פתיחת הענף הזה באופן רחב, בעיקר בשטחים הפתוחים באזור הנגב.

סעיד אלחרומי: ישנם שטחים שלא הגיעו אליהם אנשים וגם לא הגיעה אליהם חיה, ובעצם שנים על גבי שנים אף אחד לא משתמש בשטחים האלה, וזה בזבוז אחד גדול.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, עד שלוש דקות, אדוני.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש – אני לא רואה שר כאן, זה בסדר.

סאלח סעד: חבריי חברי הכנסת, מכיוון שאני פלאח בן פלאח, ידידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני מכיר את הנושא הזה ממש היטב.

סאלח סעד: אפילו, כשהייתי צעיר, איציק שמולי, האמן לי, הייתי רועה עיזים.

סאלח סעד: ומאוד מאוד יפה וסימפטי, האמן לי, לצאת למרעה עם העיזים האלה.

סאלח סעד: אני אומר לך, ג'מאל, שההצעה הזאת די טובה, חשובה.

סאלח סעד: א.

סאלח סעד: לשמור גם על הטבע, על המראה עצמו, גם על שבילי השרפות.

סאלח סעד: אני גר בשמורת טבע הר מירון, כולכם מכירים את בית ג'ן.

סאלח סעד: אני גם יוצא להליכות בימי שישי, שבת, כשיש לי זמן.

סאלח סעד: אני עושה ממש הליכה בשמורת הטבע.

סאלח סעד: אני רואה שאיפה שיש עיזים – עדיין בשמורת הטבע בבית ג'ן יש עיזים שחורות והמראה עדיין קיים, ג'מאל – אני רואה עד כמה איפה שיש עיזים, תאמינו לי, השמורה נראית מצוין.

סאלח סעד: למה?

סאלח סעד: כי העיזים מקצצות את כל העצים, עצי האלון במיוחד.

סאלח סעד: אז יש לך מראה כל כך יפה ומיוחד בשמורת הטבע.

סאלח סעד: עצי האלון שנמצאים, החקלאים או בעלי העיזים רועים שם, יוצאים למרעה.

סאלח סעד: תאמינו לי, המראה הזה כל כך יפה, ואפילו נדיר.

סאלח סעד: ובמיוחד מה שאמר ג'מאל קודם: החלב של העיזים השחורות, תאמינו לי, אני מכיר את זה מצוין.

סאלח סעד: אני אומר לכם, החוק הזה די טוב.

סאלח סעד: תבורך על כך, ג'מאל, ואני בעד החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תמר זנדברג; עיסאווי פריג'; איל בן ראובן.

יחיאל חיליק בר: איציק שמולי, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

איציק שמולי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת זחאלקה, אני מצדיע לך על שני דברים.

איציק שמולי: 1.

איציק שמולי: שהצלחת לעמוד פה ולדבר שמונה דקות על העז השחורה; אני לא יודע כמה חברי כנסת יכלו לעמוד באתגר הזה.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר שיש לו הרצאה של שעתיים.

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אנחנו פה, בזכותך – אומנם שוויון בין בני האדם עדיין לא הצלחנו להשיג במדינת ישראל, אנחנו מתקדמים אבל עדיין יש מה לעשות לשפר, אבל בשוויון בין העז השחורה ללבנה, אני מקווה שאנחנו עושים פה דבר טוב היום, ומסייעים לך לקדם את החוק החשוב הזה, אז בהחלט תבורך וכל הכבוד.

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את שתי הדקות, אדוני היושב-ראש, כדי לדבר לא על העז אלא על הפיל שהיה פה היום במליאה – לא במליאה, בכנסת – וזה בעצם הדיון השערורייתי, הזוועתי, שהתחולל בוועדת הפנים.

איציק שמולי: פשוט עולם הפוך.

איציק שמולי: ראש ממשלה חשוד, בעצם יש כלפיו האשמות מאוד מאוד חמורות, ובמסגרת העולם ההפוך שמנסים לסרטט לנו כאן בכנסת, מי שמוזמן למשפט שדה זה לא פחות ולא יותר גורמי אכיפת החוק.

איציק שמולי: נכון, יכול להיות שיש טעם לבדוק את האמירות ואת החשדות שהעלה המפכ"ל לאוויר בריאיון לעובדה; החשדות שהעלו, כאילו הופעלו חוקים פרטיים כנגד חוקרי המשטרה, זה דבר שחייב להיבדק.

איציק שמולי: אבל לכל דבר יש עת ויש זמן.

איציק שמולי: האופן שבו חברי כנסת בבית הזה, וגם שרים, רודפים ומהלכים אימים על גורמי אכיפת החוק, זה דבר חמור מאוד, שלקוח אולי מסרטי פשע וממקומות אחרים בעולם.

איציק שמולי: את הדבר הזה חייבים לעצור.

איציק שמולי: אנחנו רואים שיש עוד תיק ועוד תיק ועוד תיק, וערמת החשדות רק הולכת וגדלה.

איציק שמולי: גם היום אנחנו – כן, אנחנו אומרים בקול ברור ובלי להתבלבל: לראש הממשלה, כמו לכל אזרח, אכן עומדת חזקת החפות; מה שלא עומד לו זאת החזקה והזכות, לא לו ולא למקורביו, להלך אימים ולפגוע בגורמי אכיפת החוק, בלגיטימיות שלהם וביכולת הפעולה שלהם.

איציק שמולי: לדבר הזה אנחנו כמובן לא ניתן יד.

איציק שמולי: את הדבר הזה אנחנו ננסה לעצור בכל כוחנו, כי הדבר הזה הוא בנשמת אפה של הדמוקרטיה.

איציק שמולי: אין לנו שלטון חוק אחר, אין לנו משטרה אחרת, אין לנו פרקליטות אחרת, וגם אין לנו יועץ משפטי לממשלה אחר.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה שנצליח כולנו להתעלות מעל הפוליטיקה הזאת, הקטנה, ונאפשר לגורמי החוק לבצע מלאכתם נאמנה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טלב אבו עראר; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; עליזה לביא; יעל גרמן; מיקי לוי; יהודה גליק; יואל חסון; יעל כהן-פארן; עבד אל חכים חאג' יחיא; מאיר כהן; מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: דב חנין, בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שלושה דברים.

דב חנין: ראשית, ברכות לחברי חבר הכנסת ד"ר ג'מאל זחאלקה על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: זאת הצעת חוק חשובה.

דב חנין: היא חשובה גם ברמה הסביבתית כי היא עושה את המעשה הנכון מבחינה סביבתית: היא מייצרת איזון אקולוגי נכון יותר.

דב חנין: איזון אקולוגי בעולם המציאות נשען גם על בעלי החיים, כולל העז השחורה, שכמו שאמר חבר הכנסת זחאלקה בצדק, מלווה את הארץ הזאת ונמצאת בה הרבה הרבה שנים, והיא חלק מהאיזון האקולוגי של המקום הזה.

דב חנין: מעבר לכך, הצעת החוק הזאת היא חשובה מבחינה היסטורית.

דב חנין: זה לא רק סיפור אקולוגי וסביבתי, זה גם סיפור היסטורי שצריך לעשות בו את הצדק.

דב חנין: המאבק נגד העז השחורה היה מאבק נגד השחורים לא רק בבעלי חיים.

דב חנין: את הצדק הזה צריך לעשות, וטוב שאנחנו מתחילים לעשות אותו בכנסת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שלא במקרה החוק הזה מגיע יחד עם חוק ההסדרים, כי בחוק ההסדרים יש לנו תמיד את ההרגל שיש שלב שבו מוציאים את העיזים.

דב חנין: אז אני שמח שהפעם מוציאים את העז השחורה, וברכות לחבר הכנסת זחאלקה על כך.

דב חנין: ושיהיה לכולנו בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לאה פדידה; אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שאנחנו נמצאים בימים קשים מאוד, ומה שקורה כאן, שחלק ממנו ראינו היום בוועדת הפנים של הכנסת, זה ממש "תמות נפשי עם פלשתים".

רויטל סויד: מישהו החליט פה לשרוף את המועדון על יושביו.

רויטל סויד: ראש הממשלה נתון בחקירות.

רויטל סויד: ערב פרסום המלצות התשתית הראייתית שהמשטרה מצאה, מה שאנחנו קוראים "המלצות המשטרה", מכנס יושב-ראש ועדת הפנים דיון, שהכותרת שלו היא: חקירות ראש הממשלה.

רויטל סויד: זה שימוש ציני, לא ענייני, בכוח פרלמנטרי, שהוא ממש אסור.

רויטל סויד: ואחר כך הוא משנה את הכותרת לכותרת שאומרת: התבטאות ראש הממשלה.

רויטל סויד: אבל הגענו היום לדיון, וראינו מה קרה.

רויטל סויד: מה שקרה זה לינץ' תקשורתי במפכ"ל; מה שקרה זה שחברי כנסת מקורבים לראש הממשלה ישבו ותחקרו את המפכ"ל.

רויטל סויד: התבלבלתם.

רויטל סויד: התבלבלתם, מי החוקר ומי הנחקר.

רויטל סויד: התבלבלתם, את מי צריך לחקור ועל מה.

רויטל סויד: היה שם ממש שיבוש מהלכי חקירה.

רויטל סויד: לא רק ניסיון להטות את דעת הקהל ולהמשיך את מסע הדה-לגיטימציה שעושים למערכת אכיפת החוק ולשלטון החוק, היה ניסיון להוציא מידע על החקירות.

רויטל סויד: כל זה בחסות ועדת הפנים.

רויטל סויד: זה דבר שהוא חמור מאוד.

רויטל סויד: אין שום כוח פרלמנטרי שיכול לתת לחבר כנסת, ליושב-ראש ועדה ולחבריו, את הזכות לעשות את זה למפכ"ל, כאשר ראש הממשלה, המקורב להם, נמצא תחת חקירות.

רויטל סויד: זה היה – אנחנו ישבנו שם ואנחנו הזדעזענו.

רויטל סויד: אנחנו הזדעזענו מכך שכשהכותרת של הדיון הייתה "התבטאות ראש הממשלה בתוכנית עובדה", יושב-ראש הוועדה הוציא אותנו אחד אחרי השני משם אבל לחבריו הוא נתן לשאול שאלות לא ענייניות.

רויטל סויד: זאת רק ההתחלה, ותראו מה קורה.

רויטל סויד: ואנחנו נמצאים במדרון, ואנחנו לא יודעים – כשנתגלגל במורד הזה, אנחנו לא יודעים לאן נגיע.

רויטל סויד: אני קוראת גם ליושב-ראש הכנסת וגם ליועץ המשפטי של הכנסת: אל תאפשרו שימוש בוועדות הכנסת ובכוח הפרלמנטרי שיש, לניצול, לשבש את הליכי החקירה ולפגוע בגורמי אכיפת החוק ולהסית נגדם; כי יבוא יום, והוא לא רחוק, שהכנסת הזאת תתפזר, והממשלה הזאת תלך, וראש הממשלה ייפרד מאיתנו לשלום.

רויטל סויד: אבל הנזק שגורמים לאמון הציבור במשטרה, במפכ"ל, במערכת אכיפת החוק ובשלטון החוק לא יתוקן כל כך מהר.

רויטל סויד: והיום נעשה לינץ' במפכ"ל, והיום נעשה ממש שימוש כוחני בכוח פרלמנטרי.

רויטל סויד: ואסור לתת לזה יד.

רויטל סויד: ואם אנחנו לא נעצור את זה עכשיו, זו רק ההתחלה.

רויטל סויד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת שרן השכל; איימן עודה; מיכל בירן; אמיר אוחנה; אורלי לוי אבקסיס; יוסי יונה.

יחיאל חיליק בר: איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: חברי היושב-ראש, חברי הכנסת, כבר היו ימים קשים בישראל, אבל לא כאלה רעים כמו הימים האחרונים.

איתן ברושי: בכל אופן, אני בחרתי לדבר על העיזים.

איתן ברושי: לא אתפלא שהחוק הזה הוא לא של קבוצה אלא הוא של כולם, ואני מברך עליו.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר, שלא תהיה אי-הבנה: הבעיה העיקרית של גידולים של בעלי חיים כמו העיזים בשטחים פתוחים היא מגבלת שטחי המרעה.

איתן ברושי: זה לא נכון – פה נאמר שיש שטחים פתוחים שלא הגיעו אליהם; אנחנו יודעים שמגבלת שטחי המרעה היא המגבלה העיקרית לגידול של בעלי חיים – ואני ארחיב על זה מילה – לא רק של העיזים.

איתן ברושי: נכון, המאזן האקולוגי, נכון, היערות, אבל צריך לומר שהמבחן של הממשלה – – –

ג'מאל זחאלקה: אמרתי יערות.

ג'מאל זחאלקה: הורסים יערות – – –

איתן ברושי: כן, כן, אני יודע, אני יודע.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר שאנחנו כנראה בפתחה של שנת הבצורת החמישית, וככל שאנחנו עוסקים בנושא המים והחקלאות, שטחי המרעה נפגעים משנות הבצורת ואנחנו כנראה נעמוד בפני קיצוץ בקרוב גם במכסות המים.

איתן ברושי: זה לא קשור לעיזים דווקא, זה קשור למשפט שאני רוצה לומר על התמונה הכללית.

איתן ברושי: בכל אופן, אנחנו יודעים שאנחנו יודעים לנצל גם שטחי אש וגם שטחים שהם סגורים בעונות שניתן.

איתן ברושי: ואני מכיר לא מעט בעיות של נדידת עדרים בגלל מגבלת שטחי המרעה, בעיקר בדרום, שהוא אזור יותר שחון.

איתן ברושי: אני רוצה לומר כאן, לכנסת ריקה, שאם היה צריך להצביע אי-אמון, ולא על הממשלה, שיש לה רוב, אלא על משרד כמו משרד החקלאות ומדיניות הממשלה בתחום החקלאות, כולל במגזר הערבי, אני מניח שהיינו משיגים רוב לאי-אמון על מדיניות כושלת של ממשלה, ולא בשנה הראשונה, מול החקלאות והחקלאים.

איתן ברושי: ואני חושב שהעניין של הגידול לצרכים של מדינת ישראל, כולל שמירת השטחים הפתוחים והירוקים, הוא לא מוסכם ולא מובן, ואין לנו כמעט שום מכנה משותף עם מקבלי ההחלטות, שחלקם הגדול זה פקידות מתחלפת, מול חקלאים ומתיישבים, שלא מתחלפים בקצב של הפקידים.

איתן ברושי: אני חושב שצריך לומר שביכולת לספק את הצרכים גם בתחום של חלב וגם בתחום של שמירת השטחים וגם בתחום של הבשר – אנחנו עדים לפגיעה קשה במגדלי הבשר בגלל יבוא פרוע, שמתחשב בסוחרים יותר מאשר במגדלים.

איתן ברושי: ולמרות ההבטחות של שר האוצר, קודם כול, והחקלאות, העניין לא משתנה.

איתן ברושי: ולצערי, כשהבאנו לכאן את החוק של המשלוחים החיים, שבא לתת עדיפות ליבוא מאזורים קרובים, ולא בצער בעלי חיים, כפי שנטען על משלוחים מאוסטרליה – גם הכנסת לא התאחדה על זה.

איתן ברושי: ואנחנו עדים לכך ש-450 משקים של המשק המשפחתי, ובנאום של 60 שניות תיארתי את המשבר במשק החלב, שהולך ומגיע כתוצאה ממדיניות של מחיר מטרה יורד.

איתן ברושי: בסופו של דבר, המדיניות הכוללת של החקלאות בשנים האחרונות מעודדת את היבוא, גם בירקות, גם בפירות וגם בבשר; והיום אני יכול לומר, כשהמדיניות גם מובילה לחיסול הרפת המשפחתית – גם במוצרי חלב.

איתן ברושי: ולכן, אני רואה את היוזמה הזאת כיוזמה נכונה, אבל צריך לראות בה, חבריי במשותפת, חלק מהצורך בחיזוק החקלאות.

איתן ברושי: שמירת השטחים הפתוחים, המאזן האקולוגי, השאלות של היכולת גם להתפרנס מזה ולא רק לדבר על זה, הן שאלות משותפות, וצריך לשנות את המדיניות כבר בתקציב הקרוב, ב-2019.

איתן ברושי: המדיניות של הממשלה היא מדיניות שאיננה מובנת, לא מוצדקת והיא לא מתחשבת – לא בשורשים ובהיסטוריה וגם לא בעתיד של ההתיישבות והחקלאות, על כל גווניה ומרכיביה.

איתן ברושי: בכל מקרה אנחנו נתמוך בחוק הזה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

רויטל סויד: לפני שנעבור להצבעה, חבר הכנסת זחאלקה, תרצה לסכם את הדיון?

ג'מאל זחאלקה: לא, נצביע.

רויטל סויד: נעבור להצבעה, אוקיי.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה: מי בעד, מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להגנת הצומח (נזקי עיזים) (תיקון) (ביטול החוק), התשע"ח–,2018 לוועדת הכלכלה נתקבלה.

רויטל סויד: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת חוק להגנת הצומח (נזקי עיזים) (תיקון) (ביטול החוק), התשע"ח–2018, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

רויטל סויד: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/761); נספחות.

נאזם בדר: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 75) (השוואת הענישה וההתיישנות בעבירת האינוס לדין האזרחי והחלת חוק זכויות נפגעי עבירה), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

רויטל סויד: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: איסמחו לי, ג'מאעה.

מסעוד גנאים: תפדלי – – –

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש.

מרב מיכאלי: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, הצעת החוק שיש לי הזכות להביא לקריאה ראשונה מתקנת עיוות שהיה בחוק שלנו הרבה מאוד זמן, וזה שהיה פער בין העונשים וההגדרות של עבירות המין בחוק האזרחי שלנו, חוק המדינה, לבין חוק השיפוט הצבאי.

מרב מיכאלי: בהצעה הזאת אנחנו מתקנות את העיוות הזה ומשוות גם את ההגדרות וגם את הענישה בחוק השיפוט הצבאי כך שיהיו זהות לחוק האזרחי.

מרב מיכאלי: מי שעובר עבירת מין בצבא או מי שעובר עבירת מין והוא איש צבא יהיה כפוף לאותו חוק, לאותם עונשים, כמו מי שעושה את זה באזרחות.

מרב מיכאלי: אז באופן מעשי, מבחינת חקיקה, מה שעשינו, מחקנו את עבירת האינוס מחוק השיפוט הצבאי, שגם ההתיישנות עליה הייתה קצרה יותר, גם העונש עליה היה פחות, וגם צריך להגיד שעונשי מינימום על עבירות מין לא חלו בדין הצבאי, ועכשיו יחולו.

מרב מיכאלי: זה חלק אחד של הצעת החוק.

מרב מיכאלי: אבל החלק השני חשוב לא פחות, ואני חייבת לספר ולשתף אתכן ואתכם שאני ממש מתרגשת שהצלחנו להביא למצב שקרוב ל-20 שנה מאז חקיקתו של חוק זכויות נפגעי ונפגעות עבירה במדינת ישראל, לראשונה הוא יחול גם על צבא ההגנה לישראל.

מרב מיכאלי: דבר מדהים, כי כשחוקקו אותו הוא לא חל על הצבא, אבל עכשיו, במאמץ משותף – והאמת היא שצריך להגיד שמבחינה מהותית לא היה צורך בשום מאמץ, כולם רצו להחיל אותו: גם משרד המשפטים, גם הצבא רצה להחיל אותו, כי כך ראוי.

מרב מיכאלי: נפגעות ונפגעים, מה זה משנה איפה הם נפגעו ועל ידי מי, מגיעות להם אותן הזכויות בדיוק.

מרב מיכאלי: אבל נדרש מאמץ כדי להביא את הסכום הפנטסטי של 9 מיליון שקלים על פני שלוש שנים כדי ליישם את החוק.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, כדי להתאים את המערכות, להביא את כוח האדם, להביא למצב שבו באמת אפשר יהיה להפעיל וליישם את חוק זכויות נפגעות ונפגעי עבירה בצבא במלואו.

מרב מיכאלי: מילה צריך להגיד – גם היום התביעה בצה"ל עושה כל מאמץ כדי לפעול ברוח החוק וכמיטב יכולתה, בעיקר ברגישות רבה לנפגעות ונפגעי עבירות מין, אבל מן הראוי שהחוק הזה יחול על כל מי שהוא התכוון לחול עליו – כל נפגעי ונפגעות עבירה.

מרב מיכאלי: ועכשיו לשמחתי זה יוכל לקרות.

מרב מיכאלי: אני רוצה להודות ליועץ המשפטי של ועדת החוץ והביטחון, שעשה עבודה מדהימה, עידו בן יצחק; לתובעת הצבאית הראשית אל"מ שרון זגגי-פנחס; לפצ"ר, תת-אלוף שרון אפק; לאנשי ונשות משרד המשפטים, בעצם נשות: עמית מררי, המשנה ליועמ"ש וכל הצוות שלה בייעוץ וחקיקה – לילך וגנר, ליאנה בלומנפלד וגבי פיסמן; לדפנה וצוות ועדת החוץ והביטחון; לאבי אבוחצירא, היועץ של שר הביטחון; לרומן, חברנו, מנהל סיעת ישראל ביתנו; לענת גולן מאגף תקציבים במשרד הביטחון; לספיר איפרגן ממשרד האוצר וליו"ר הוועדה אבי דיכטר, שצריך להגיד שהזכיר למשרדי הממשלה מי מייצג את העם במדינת ישראל לפי סדר הפרדת הרשויות, למי יש הזכות לקבוע מה כאן החוק ומי יכול ויכולה וצריכה לקדם חקיקה ראויה כשהיא עומדת לפני כזאת.

מרב מיכאלי: לסיום אני כמובן רוצה להודות לצוות שלי: אורלי ליאופולד, ליבי צ'יפסר וניר רוזן.

מרב מיכאלי: אני מאוד מאוד אשמח, חברות וחברים, שתתמכו בהצעת החוק.

מרב מיכאלי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים: חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מרב מיכאלי: יאללה, יאללה – – –

מיכל רוזין: רציתי לברך אותך על ההישג.

רויטל סויד: יש לי תחושה שתהיי הדוברת היחידה, אז תבואי.

רויטל סויד: שלוש דקות בגג.

מיכל רוזין: לא, לא, אני אקח הרבה פחות.

מיכל רוזין: אני רק רוצה להגיד, מרב מיכאלי, חברתי היקרה, זה הישג מדהים, הישג לא ייאמן.

מיכל רוזין: באמת, החלת חוק זכויות נפגעי עבירה על הצבא הוא הישג מטורף.

מיכל רוזין: אני חושבת שמעכשיו, אחרי שהחוק הזה יחוקק, נתחיל לעקוב אחרי היישום, ואין לי ספק שהצבא ישאיר את שאר הרשויות – את הפרקליטות, והשב"ס וכל הרשויות, המשטרה וכדומה, מאחור, ואנחנו נתחיל להגיד להם: תסתכלו על הצבא ותראו איך הוא מיישם את החוק.

מיכל רוזין: אז כל הכבוד, זה הישג מדהים ביותר.

מיכל רוזין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: חברת הכנסת פנינה תמנו – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – מוותר.

רויטל סויד: זה רגע היסטורי, דב.

יחיאל חיליק בר: לרשום בפרוטוקול – – –

רויטל סויד: ממש חייבים להנציח את זה.

יחיאל חיליק בר: זה צירוף מילים שאינו – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 75) (השוואת הענישה וההתיישנות בעבירת האינוס לדין האזרחי והחלת חוק זכויות נפגעי עבירה), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 75) (השוואת הענישה וההתיישנות בעבירת האינוס לדין האזרחי והחלת חוק זכויות נפגעי עבירה), התשע"ח–2018, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

רויטל סויד: 11 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים, הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 75) (השוואת הענישה וההתיישנות בעבירת האינוס לדין האזרחי והחלת חוק זכויות נפגעי עבירה), התשע"ח–2018, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

רויטל סויד: תם סדר-היום.

רויטל סויד: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ו' באדר התשע"ח, 21 בפברואר 2018, בשעה 11:00.

רויטל סויד: ישיבה זו נעולה.