ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 291, 2017-12-25 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בטבת התשע"ח, 25 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, חג מולד שמח, Merry Christmas, לאוכלוסייה הנוצרית במדינת ישראל וברחבי העולם – לאלה שחוגגים את חג המולד היום – ושתי הודעות לתשומת הלב של חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב: מייד בתום נאומים בני דקה – כפי שאתם רואים, מבחינת ההיערכות – יתקיימו כאן במליאה בחירות לוועדת הדיינים בעקבות התפטרות חבר הכנסת אייכלר מן הוועדה והצורך לבחור נציג חדש.

יולי יואל אדלשטיין: החל מסעיף 16 בסדר-היום, שזה חוק סדר הדין הפלילי, יתחיל דיון בהסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לפי הערכת המזכירות והלשכה המשפטית, סדר גודל של ההסתייגויות מספיק לכ-45 שעות דיון, כך שהישיבה הזאת כנראה תימשך ברצף גם היום, גם מחר ויכול להיות שגם ביום רביעי, עד שנשמע את הנמקת ההסתייגויות ונעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, גם ההצבעות ייקחו זמן, כי אנחנו נצטרך להצביע על כל הסתייגות והסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אלה ההודעות שלי, ועכשיו – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם, החל בהצעת חוק שמספרה פ/4881/20 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/4921/20: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אי-ניכוי הוצאות בגין עבודה בשבת), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת אזרח ותיק לשכר מינימום), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, איימן עודה, דב חנין, עאידה תומא סלימאן, ג'מעה אזברגה, חנין זועבי, מיכאל מלכיאלי, אחמד טיבי, טלב אבו עראר, זוהיר בהלול, יוסי יונה, איציק שמולי ויוסף ג'בארין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ייצוג גופים לא ממשלתיים לשמירת איכות הסביבה בוועדות ממלכתיות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מוסי רז, אחמד טיבי, תמר זנדברג, יעל כהן-פארן ודב חנין; הצעת חוק סיוע לצעירים חסרי עורף משפחתי, התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון – הרוגי עלייה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אברהם נגוסה, נאוה בוקר, נורית קורן, אמיר אוחנה, אורן אסף חזן, דוד ביטן, רועי פולקמן, מירב בן ארי, אכרם חסון וקסניה סבטלובה; הצעת חוק עסקאות בגופים ציבוריים (תיקון – מעבר לרכבים ידידותיים לסביבה בגופים ציבוריים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ומשה גפני; הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון – סייגים לעסקאות בציוד צבאי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, מיקי לוי, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ואלעזר שטרן; הצעת חוק סביבה בטוחה ונקייה מאלרגנים במוסדות חינוך (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, יפעת שאשא ביטון, קארין אלהרר, יואל חסון, יהודה גליק, איתן כבל ונורית קורן; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – תקופת שנת הלימודים וחופשות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי ורועי פולקמן; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגעים שנולדו מחוץ לישראל), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – תקרת ריבית באשראי למשק בית), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת נורית קורן ודוד ביטן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הפיקוח על תכולת מוצרי טבק, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יהודה גליק, תמר זנדברג, יואל חסון, מיקי רוזנטל, דב חנין, עליזה לביא, יפעת שאשא ביטון, יעל גרמן, שולי מועלם-רפאלי, איתן ברושי, יעקב מרגי ואיתן כבל; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכאות לדיור ציבורי להורה עצמאי המקבל מהמוסד לביטוח לאומי תשלום מזונות ואינו זכאי להבטחת הכנסה או השלמת הכנסה), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – איסור על מתן היתרים או פטורים למשרתים בכוחות הביטחון ובמשרד הביטחון), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג ואלעזר שטרן; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – פרסומת זבל), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי; הצעת חוק הארכיונים (תיקון – חומר ארכיוני בעל ערך לאומי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, מאיר כהן ואלעזר שטרן; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – שילוב עסקים קטנים ובינוניים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, נורית קורן, נחמן שי, מיקי לוי, עבד אל חכים חאג' יחיא, יחיאל חיליק בר, יפעת שאשא ביטון, מנחם אליעזר מוזס, ג'מעה אזברגה, טלב אבו עראר, עליזה לביא ורועי פולקמן; הצעת חוק יום לציון רצח העם הארמני, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, מאיר כהן, מיקי לוי, עליזה לביא, חיים ילין, יעקב פרי, יעל גרמן, קארין אלהרר, אלעזר שטרן ועפר שלח; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (פיצוי ללא הוכחת נזק לנפגעי ולנפגעות תקיפה מינית), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, מיכל רוזין, מיקי לוי, לאה פדידה, רויטל סויד ונחמן שי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ועדת איתור למינוי נציב שירות המדינה), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק-יסוד: גבולות המדינה וריבונותה, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, דב חנין ואיימן עודה; הצעת חוק השמות (תיקון – הגבלת שינוי שמו של עבריין מין),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק העונשין (תיקון – השחתת מודעות על רקע מגדר), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, לאה פדידה, עאידה תומא סלימאן, מרב מיכאלי, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, מיכל בירן, איתן ברושי, רויטל סויד, קסניה סבטלובה, יואל חסון, מיקי לוי, אלעזר שטרן, יפעת שאשא ביטון, שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, אברהם נגוסה, אורן אסף חזן, נאוה בוקר, דוד ביטן, שרן השכל, רחל עזריה ואיתן כבל; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – החרגת משתלות הנמצאות בשטחים שייעודם חקלאי), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, עודד פורר, מוסי רז, רועי פולקמן, מירב בן ארי, לאה פדידה, זוהיר בהלול, איילת נחמיאס ורבין, סאלח סעד, איציק שמולי, שרן השכל, נאוה בוקר, טלי פלוסקוב, דוד ביטן, אילן גילאון, עמר בר-לב, מיכל בירן, נחמן שי, דב חנין, מאיר כהן ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הסדרים מיוחדים עבור זרים שאינם ברי הרחקה), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – חובת יידוע חייבים על פתיחת תיק באמצעות מסרון), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (פיצויים לדוגמה בשל מעשה טרור או פגיעת איבה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור לחשמל) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, יעל כהן-פארן, לאה פדידה, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, איציק שמולי, מרב מיכאלי, עמר בר-לב וחמד עמאר; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – פרסומות מנע של חברות הטבק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, מוסי רז, דוד ביטן, אלי אלאלוף, איתן כבל, דב חנין, יהודה גליק, נחמן שי, אכרם חסון, עבד אל חכים חאג' יחיא, מרב מיכאלי, סתיו שפיר ועליזה לביא; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – הארכת הוראת שעה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכויות דייר ממשיך), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 48) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, מרב מיכאלי, איציק שמולי, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, איתן כבל, ג'מעה אזברגה, זוהיר בהלול, יוסי יונה, יעל כהן-פארן ויוסף ג'בארין; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור מחצית מגובה מס ערך מוסף על תרופות למחלות כרוניות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מיכל רוזין, יוסי יונה, חיים ילין, מיכל בירן, איתן ברושי, יעקב פרי, מאיר כהן, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, יוסף עטאונה, עבד אל חכים חאג' יחיא, עודד פורר, חמד עמאר, לאה פדידה, יעל גרמן, איתן כבל, עמיר פרץ, יחיאל חיליק בר, איציק שמולי, מיקי לוי, תמר זנדברג, מוסי רז, מנחם אליעזר מוזס, יעקב מרגי, אברהם נגוסה, נאוה בוקר, מרב מיכאלי, יואל חסון, שולי מועלם-רפאלי, יוליה מלינובסקי, עאידה תומא סלימאן, יעקב אשר, עיסאווי פריג', יעל כהן-פארן, מיקי רוזנטל, זוהיר בהלול, קסניה סבטלובה, יהודה גליק, ישראל אייכלר, טלי פלוסקוב, נורית קורן, אלעזר שטרן ויואב בן צור; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות החזקת רכב), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי ונורית קורן; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון – תשלום דמי תיווך על ידי מזמין השירות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, איתן כבל, סתיו שפיר, מירב בן ארי, יוליה מלינובסקי, מיכאל מלכיאלי, יעקב אשר, מיקי לוי ואברהם נגוסה; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – החרגה לכרטיסי חיוב מידי), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – יצירת שש רמות של גמלת סיעוד), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – יצירת שש רמות של גמלת סיעוד),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק להסדרת זכויות המגורים והרכישה לתושבי עמק התימנים בשכונת עין כרם בירושלים, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, דוד ביטן, אבי דיכטר, טלי פלוסקוב, שולי מועלם–רפאלי, מכלוף מיקי זוהר, איתן כבל, יעקב פרי, נורית קורן, יצחק וקנין, יואב בן צור, אכרם חסון, נאוה בוקר, ענת ברקו, אברהם נגוסה, יואל חסון, תמר זנדברג, נחמן שי, מיכאל מלכיאלי, איציק שמולי, מיקי לוי, אלעזר שטרן, מוסי רז, יפעת שאשא ביטון, מרב מיכאלי, מאיר כהן, יהודה גליק, רועי פולקמן, אלי אלאלוף, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, יוסי יונה, סאלח סעד, איילת נחמיאס ורבין, מיכל רוזין, קסניה סבטלובה, לאה פדידה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, אורלי לוי אבקסיס, עליזה לביא, עודד פורר, חמד עמאר, שלי יחימוביץ, יעל גרמן, יוליה מלינובסקי, בצלאל סמוטריץ, מנחם אליעזר מוזס, מירב בן ארי, יאיר לפיד, רויטל סויד, מיכל בירן, קארין אלהרר, אורי מקלב, ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, מיקי רוזנטל, דב חנין, אילן גילאון ואיתן ברושי; הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון – ניהול והקצאת הקרקע באזור יהודה והשומרון על ידי החטיבה להתיישבות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב קיש ודוד ביטן; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, אלי אלאלוף, מירב בן ארי, זאב בנימין בגין, אכרם חסון, טלי פלוסקוב, רחל עזריה ויפעת שאשא ביטון.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר כנסת), התשע"ח–2017, וכן הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117), התשע"ח–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת כדלקמן:

): בוועדה המשותפת של ועדת הכנסת וועדת הכספים לתקציב הכנסת – מטעם ועדת הכנסת, במקום חברת הכנסת מרב מיכאלי יכהן חבר הכנסת יואל חסון; מטעם ועדת הכספים, במקום חבר הכנסת לשעבר מנואל טרכטנברג יכהן חבר הכנסת מיקי רוזנטל; מטעם סיעת הרשימה המשותפת, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף יכול להצביע, לצורך ההרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, תפתח בבקשה את הנאומים האלה.

נחמן שי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, כידוע לך ולכם, מדי שבת בערב מתנהלות הפגנות בכל הארץ – גם אני השתתפתי בהן – אבל השבוע בתל אביב נפל דבר.

נחמן שי: בהפגנה של כ-10,000 איש הופיע אחד מהם כשהוא נושא משהו שנראה כמו גיליוטינה צרפתית מהסוג שראינו במהפכה הצרפתית בפעם האחרונה.

נחמן שי: הוא אומנם טען, אותו מפגין, שהוא רצה רק להביא קוטם סיגרים ויש לזה דמיון מסוים, אבל אני לא חושב שלזה הוא התכוון.

נחמן שי: אני רוצה, כמו שעשיתי גם מעל במות אחרות, לומר בצורה הכי ברורה: המאבק נגד השחיתות, המאבק לניקיון ציבורי וכדומה, הוא בעיני מאבק עליון והוא חיוני וחשוב.

נחמן שי: אני חושב שגם מה שמתרחש ברחובות הוא בסדר.

נחמן שי: בשום פנים ואופן אסור שניגרר להסתה ולאלימות.

נחמן שי: זה חל על כל מי שמשתמש בזכות הדמוקרטית הזאת – הזכות להביע את דעתךָ או דעתֶך.

נחמן שי: זו זכות בסיסית, אבל מעבר לכך, הגיליוטינה הזאת – או שבוע קודם השלט BDS, שגם הוא היה מכוער בעיניי, ממשפחה אחרת אבל באותו אופן – זכות להופיע ולהביע דעה – כן, הסתה – בשום פנים ואופן לא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לצערי, המעשה היום – המעשה הנבזי והשפל – של אורן חזן, האמת היא שהוא ראוי לכל גינוי, אבל חבר הכנסת הזה, אורן חזן, אני חושב שהוא לא שווה אפילו את הנעל של האישה שתקף וגידף, אום עבד אל-רחמן, ועליו ועל שפלים כמוהו אמר המשורר הערבי החכם: (אומר בערבית: לו היית מאכיל באבן כל כלב מיילל הרי הסלע היה שווה את משקלו בדינאר.

מסעוד גנאים: ) תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, גם בימים טרופים אלה, אדוני היושב-ראש, שבהם אנחנו לא חוסכים את שבטנו מהממשלה ומשרי הממשלה ומהקואליציה על דברים שאנחנו חושבים שיש בהם מן השערורייה, אנחנו יודעים גם לברך ולשבח כאשר נוקטים שרי ממשלה צעדי מדיניות חיוביים, ואני מתכוון להחלטתו של השר חיים כץ, שר העבודה והרווחה, להעביר לאחריותה, לניהולה ולמימונה של המדינה ושל משרדו את חסות הנוער.

יוסי יונה: אנחנו חושבים שזה צעד חיובי, ואנחנו קוראים – אני קורא מכאן – לשרי ממשלה נוספים להחזיר לשליטתה של המדינה המון מהשירותים החברתיים שהועברו בשנים האחרונות, אדוני היושב-ראש, למגזר הפרטי, ואנחנו יודעים שיש שם כשלים מבניים, עושק של עובדים, והשירותים אינם ראויים ואינם איכותיים.

יוסי יונה: לכן אני קורא שוב מכאן: ממשלת ישראל, החזירי, החזירי לרשותך את האחריות למימון, לניהול ולתחזוק של השירותים החברתיים בישראל.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עטאונה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, תרשה לי לפתוח בהשתתפות בצערו של חברנו פרופ' יוסי יונה על מות אביו.

יוסף ג'בארין: שלא תדעו עוד צער, יוסי.

יוסי יונה: תודה.

יוסף ג'בארין: בנושא אחר, היום ביקרנו יחד עם הנהגת חד"ש את הנהגת הכנסיות בנצרת כדי לאחל להם חג מולד שמח ושנה אזרחית טובה ושמחה.

יוסף ג'בארין: אני עכשיו רוצה לשלוח את האיחולים הללו לכל החוגגים את חג המולד, את השנה האזרחית.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: אני רוצה לאחל חג שמח לכל החוגגים את חג המולד והשנה האזרחית.

יוסף ג'בארין: מי ייתן והשנה החדשה תהיה שנת אושר, הצלחה, צדק ושלום לכולם.

יוסף ג'בארין: ) תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לשלוח מכאן קריאת תמיכה, עידוד וחיזוק לשני אנשים שנתונים ביומיים האחרונים, בשבוע האחרון, לרדיפה, למתקפה.

יוסף עטאונה: הראשון הוא הבמאי והשחקן מוחמד בכרי, והשני הוא שייח' סיאח א-טורי מאל-עראקיב.

יוסף עטאונה: ביום חמישי שעבר היינו בבית המשפט בלוד בשביל מוחמד בכרי, שאחרי 15 שנה של יצירה אומנותית מגישים תביעה.

יוסף עטאונה: ולא פלא – הפלא בתביעה שהיועץ המשפטי לממשלה מוצא לנכון לנצל את הסמכות שלו ולהצטרף לתביעה אזרחית, אותו יועץ משפטי שבמשך חודשים – שנה ויותר – שתק, ואנשים מפגינים מול הבית שלו שינצל את הסמכות שלו, והוא לא מנצל אותה.

יוסף עטאונה: במקרה של מוחמד בכרי הוא כן מנצל אותה.

יוסף עטאונה: אתמול בבית משפט השלום בבאר שבע נגזר מאסר של עשרה חודשים על שייח' סיאח א-טורי.

יוסף עטאונה: לצערי הרב, מערכת בתי המשפט מיישרת קו, בהחלטה של אתמול, עם מדיניות ההריסה בנגב.

יוסף עטאונה: (אומר בערבית: מפה אני רוצה לומר למוחמד בכרי ולסיאח א-טורי: אנו איתכם, ואת ההר לא תזיז הרוח.

יוסף עטאונה: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – אין חברות כנסת היום – זכריה אל-כפארנה ונביל אל-מחסן, שנהרגו ביום שישי בעזה, מעלים את מספר ההרוגים הפלסטינים בהפגנות ברצועה בשבועיים האחרונים לחמישה.

מוסי רז: בתגובה על ירי רקטות כמעט יומיומי על הנגב הפציץ חיל האוויר בעזה כמעט מדי ערב.

מוסי רז: בהפצצות אלה נהרגו שני פעילי חמאס ועובר אורח בן 54.

מוסי רז: בגדה המערבית מתה פלסטינית בת 60, שחטפה התקף לב לאחר שהתפוצץ לידה רימון הלם במהלך ביצוע מעצרים.

מוסי רז: מפגין נהרג ואחד נורה למוות כשניסה לדקור חייל.

מוסי רז: בסך הכול נהרגו 11 פלסטינים בעימותים בשבועיים האחרונים וכמעט 3,000 נפצעו, מתוכם 305 מאש חיה והיתר משאיפת גז וכדורי גומי.

מוסי רז: אדם אחד נפצע מאבנים שהשליכו מתנחלים.

מוסי רז: בכפרים קוסרא ובורין מתנחלים השחיתו 45 עצי זית, מכלי מים ולוחות סולריים.

מוסי רז: הוצאו 17 צווי הריסה.

מוסי רז: 364 פלסטינים נעצרו.

מוסי רז: די.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום בוועדת הכלכלה דנו במחלת הכלבת, מחלה קטלנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי התפתחות הדיון "הופתענו", במירכאות – כי זה לא מפתיע – שרשויות המדינה לא מטפלות בבעיה הזאת ולו באחוז נמוך ממה שהיא דורשת, אבל מעבר לזה, הנושא לא מטופל כלל ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פה במליאה העלינו לפני שנה הצעה לסדר-היום בקשר לכלביות ביישובים הערביים, שאין ולו אחת, והשר עלה וענה ואמר שהוא יטפל בזה ויהיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גם קיבלתי עדויות מאנשים שבאו רכבים ופרקו כמויות גדולות של כלבים, גם ביישובים ערביים במשולש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו רואים את הכלבים האלה משוטטים, אנחנו לא יודעים אם הם נגועים, לא נגועים, ולאנשים היום יש פחד, במיוחד לילדים, לצאת מהבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה חייב טיפול, כי אין כלביות, אין מספיק וטרינרים שיטפלו וייתנו את החיסונים, ואנשים נמצאים בפחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבוע שעבר פרסם דובר צה"ל נתונים על בוגרי קורס טיס שמסתיים השבוע.

איתן ברושי: פעם נוספת הוכח כי המרחב הכפרי – מושבים, קיבוצים, יישובים קהילתיים, המועצות האזוריות – מהווה גורם שאין שני לו בתרומתו לצה"ל ולמדינה בשירות משמעותי:

איתן ברושי: 42% מבוגרי קורס הטיס הם בני ובנות המרחב הכפרי, כמעט פי חמישה מחלקם היחסי באוכלוסייה.

איתן ברושי: זו עדות נוספת לכך שהחינוך ההתיישבותי – שאת ייחודיותו דאגתי לעגן בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך מוקדם יותר השנה כאן, בכנסת הזאת – תורם לא רק לנוער ולמרחב הכפרי אלא לצה"ל ולמדינה כולה, ויש להרחיב אותו ולהעביר אותו גם לשכבות נוספות ולציבורים נוספים.

איתן ברושי: צה"ל, שבעבר היה צבא העם, הפך להיות צבא חצי העם, כאשר אחוזי הגיוס הולכים ויורדים משנה לשנה.

איתן ברושי: חיזוק ופיתוח של החינוך ההתיישבותי, כמו גם במקומות נוספים, יתרמו לשינוי המגמה ויחזירו את ערכי ההתגייסות ותרומתה למקומם המרכזי בעולם של הנוער הישראלי.

איתן ברושי: אני רוצה להוסיף עוד משפט: עוד עולה מהנתונים ש-28% ממסיימי קורס הטיס הם בוגרי שנת השירות.

איתן ברושי: גם בנושא הזה פניתי כאן, אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים אל שר הביטחון, ואני פונה אליו שוב בבקשה להרחיב ולהגדיל את התקנים לשנת השירות ולמכינות – פרויקט חינוכי המוכיח את עצמו כגורם חשוב ביותר בהכנת הנוער לשירות תורם ומשמעותי בצה"ל, במדינה ובחברה כולה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: נשיאות הכנסת אישרה לפני שעה קלה הצעה דחופה לסדר-היום בנושא של מחסור בתקציבים למכינות, אז נוכל גם לשמוע ולהתבטא במהלך הדיונים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום חמישי יצאו לחופשה מאות אלפי תלמידים שלומדים בבתי הספר הערביים.

סעיד אלחרומי: חלק מהם, עשרות אלפים, בנגב, נמצאים ביישובים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: הם יעבירו את השבועיים הקרובים ביישובים שיש בהם מחסור בכל אמצעי של חוגים, של פעילות לא פורמלית בשבועיים האלה.

סעיד אלחרומי: נושא זה חשוב, ונושא זה – אנחנו מדברים עליו כל הזמן ומקווים שלחופשה הבאה כבר יימצא הפתרון לעשרות אלפי התלמידים שנמצאים ביותר מ-35 כפרים בדואיים לא מוכרים בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: השייח' סיאח א-טורי, בן 68, נשלח לעשרה חודשי מאסר והוטל עליו קנס של 36,000 ש"ח כיוון שהוא נאחז באדמתו ומסרב לוותר על הכפר שבו הוא רוצה לחיות.

דב חנין: הכפר הזה, אל-עראקיב, נהרס 122 פעמים מאז 2010, ובכל פעם תושבי הכפר, ובהם השייח' סיאח א-טורי, חוזרים ומקימים את הצריפים ואת האוהלים שלהם סמוך לבית הקברות שבו נקברו אבותיהם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאצלנו בעברית אומרים: עד 120, כי 120 זה הסכום העגול שבו הכול מסתיים, כולל החיים.

דב חנין: נדמה לי שכשמדובר על 122 פעמים שהרסו את הכפר, הגיע הזמן לחשוב מחדש מה רוצים לעשות, והגיע הזמן לנהל דיאלוג עם תושבי הכפר במקום לשלוח את השייח' א-טורי לכלא לעשרה חודשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: ברצוני להעלות נקודה חמה בעניין שוויוניות המחירים בתחבורה הציבורית בנגב.

טלב אבו עראר: מחיר נסיעה בת רבע שעה לתושב מרהט לבאר שבע הינו 8 שקלים ו-10 אגורות, ומאידך גיסא, המחיר לנסיעה מיישובים יהודיים כמו אופקים, המרוחקים מהמטרופולין באר שבע יותר מחצי שעה, הינו נמוך בכ-30%, והוא עומד רק על 6 שקלים.

טלב אבו עראר: לפיכך, אני דורש בזה את תשומת לב משרד התחבורה והעומד בראשו לנקודה חשובה זו ולהביא לשוויון מיידי במחיר.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כאשר אנשים שפלים וטיפוסים נאלחים מתנפלים על אימהות ועל נשים של אסירים זוהי נבזות בהתגלמותה.

אחמד טיבי: בדרך כלל מקובל בערבית שלא לענות על סוג כזה של נביחות, ולכן, לעיתים אנשים מקבלים חסינות – פתאום הופכים להיות חסינים בגלל חסינות פרלמנטרית.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: וזה מזכיר לי שלגבי זה שלוקח חסינות ומתחיל לקלל את אימהות האסירים הדגולות, אום עבד א-רחמן ואחיותיה, מתאים הפתגם שאומר: "לכל מנודַה נדנדה ולכל שממית כפכף", במובן זה שהתנהגות מעין זו היא התנהגות שאנו מחרימים פה, משום שאנחנו נעלים ממנה.

אחמד טיבי: סוליית הנעל של אום עבד א-רחמן שווה אותו ואת ראשו.

אחמד טיבי: לכן, בפעם הבאה שייתכן שתהיה, אני מייעץ לכל מי שבאוטובוס שיחלוץ את נעלו ויטיח אותה בראשו, שכן אם הוא גבר, הוא לא ישחק אותה גבר על האימהות של האסירים – הוא ילך אל הגברים שבכלא, פנים אל פנים, והם יראו לו שהרמה שלו היא אפילו פחותה מזו של כפכפי אסיר, אישה ואם של אסיר פלסטיני.

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: משפט אחרון.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ואסיים במשפט של האימאם א-שאפעי: "קלל אותי כאוות נפשך.

אחמד טיבי: שתיקתי על דברי השפֵל היא התשובה.

אחמד טיבי: אין אני חסר תשובה, אבל אריה אינו משיב על נביחות הכלבים.

אחמד טיבי: השיירה ממשיכה בדרכה, ושהכלבים ינבחו כמה שיתחשק להם.

אחמד טיבי: השיירה לא תפסיק את דרכה בגלל נביחותיהם, ונביחותיהם לא יקנו להם מעמד גבוה משל אדוניהם.

אחמד טיבי: שינבחו הכלבים, ובוא יבוא היום שנביחותיהם ישתתקו.

אחמד טיבי: ברכותיי לאום עבד א-רחמן וברכותיי לכל אימהות האסירים".

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו לב טולסטוי לא ידע לכתוב משפטים כל כך ארוכים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת סאלח סעד, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני כמה ימים הייתה לי ישיבה עם ארגון גמלאי, שוטרי וסוהרי שירות בתי הסוהר בישראל, לרבות בני העדה הדרוזית, והעלו בפניי סוגיה מאוד מאוד קשה ובעייתית: משנת 1979, אדוני היושב-ראש, יש החלטת ממשלה שנקראת ש/33, להשוות את שכרם של השוטרים לשכרם של אנשי צבא הקבע.

סאלח סעד: בשנת 2007 אכן חיילי צבא קבע קיבלו את התוספת המדוברת של 7%, ובשנת 2010 בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הכריע שאכן מגיע לגמלאי ושוטרי בתי הסוהר, השב"כ, המוסד, וגם קצין הכנסת – מגיעה להם תוספת של 7%.

סאלח סעד: מ-2010 עד עכשיו התוספת הזאת לא שולמה לגמלאים ולשוטרים.

סאלח סעד: מדובר בערך ב-35,000 שוטרים וגמלאים שצריכים לקבל 7%.

סאלח סעד: אני קורא מכאן לשר לביטחון הפנים ושר המשטרה לאמץ את החלטת ממשלת ישראל משנת 1979 ולהשוות את תנאיהם של שוטרי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר לשכרם של אנשי צבא הקבע, כמו שעלה בהחלטת בית הדין האזורי לעבודה.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, היום חג המולד.

עאידה תומא סלימאן: אצל הנוצרים בכל העולם חוגגים את חג המולד, את הולדת ישו הנוצרי.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, אנחנו היינו צריכים להיות ביום זה חוגגים, עם המשפחות שלנו, עם הקהילות שלנו, לברך את האנשים ולחגוג איתם, אבל לצערי הרב, הכנסת עדיין לא משביתה את העבודה ודווקא בוחרת להביא חוקים שיש עליהם הרבה ויכוח, אז הינה, אני התייצבתי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל עוד המשפט העיקרי של חג המולד, שאומר: (אומרת בערבית ומתרגמת:) כלומר, על האדמה שלום ובין האנשים שמחה, שמחת חיים – כל עוד המשפט הזה עוד לא התגשם, חובת כולנו לעבוד, ולהתייצב, להיות נוכחים ולהמשיך את העשייה שלנו עד שנגיע לשם.

עאידה תומא סלימאן: מצידי אני מברכת את כל הנוצרים שחוגגים: (אומרת בערבית: אני מברכת את כל בני העדה הנוצרית, שחוגגת היום את חג המולד, ומאחלת לכולם שהשלום ישכון והשמחה תשכון.

עאידה תומא סלימאן: ) מצד שני, אני אומרת, אני מגיעה לפה מבית המשפט הצבאי בעופר, שם נכחתי במשפט של בנות משפחת תמימי, עהד, נרימאן ונור, שמוחזקות במעצר – כולם מכירים את הסיפור שלהן.

עאידה תומא סלימאן: אבל עניין אותי מאוד, ככה בקיצור, כאשר הסנגורית שאלה: בתוך כמה זמן בישראל מביאים עצור להארכת מעצר?

עאידה תומא סלימאן: ענה לה התובע המשטרתי: פה זה לא ישראל.

עאידה תומא סלימאן: הוא לפחות ידע בדיוק שהוא משרת כיבוש וזה לא ישראל, ואני שמחה שהוא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: וכמו שאמרה עהד ביציאתה מבית המשפט, (אומרת בערבית: מי ייתן והכיבוש יחלוף.

עאידה תומא סלימאן: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, וגם חג שמח לך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, לפני שבועיים שלחת את יפעת שאשא ביטון ואותי במשלחת לגואטמלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצלחתם.

חיים ילין: קודם כול, בשבילי זו חגיגה גדולה – – –

יריב לוין: אני הייתי מציע לשלוח אותם – – –

יולי יואל אדלשטיין: הבוקר חשבתי שצריך לשלוח אותם לכל רחבי העולם לפני ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ברוח טובה, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל לך את השעון מחדש.

חיים ילין: לא, אני חייב להגיד לך, אני קודם כול מברך את נשיא גואטמלה ג'ימי מוראלס ואת שרת החוץ, שהבטיחה – כשישבנו איתה היא אמרה: ברגע שתהיה הכרזה של ארצות הברית אנחנו נהיה השניים; סנדרה חובל, שהיא אישה פשוט מדהימה, הייתה גם שרת החינוך.

חיים ילין: אוסקר צ'ינצ'ילה, שהוא המקביל שלך, יושב-ראש הקונגרס, נשיא הקונגרס, הבטיח את אותו דבר.

חיים ילין: בסוף נשארנו עם חואן, שהוא נשיא קבוצת הידידות.

חיים ילין: זה התחיל ממכתב של השרה, של אותה קבוצת ידידות, זה המשיך בחמישה חברי פרלמנט – קיבלתי את המכתב לפני שבוע.

חיים ילין: העיתונאים לא האמינו, אני אומר לך, לא האמינו כמעט, למעט עיתון אחד, שאמר: ואללה, אנחנו כותבים את זה, ואתמול בלילה הגיעה הבשורה.

חיים ילין: אני רוצה לברך את גואטמלה.

חיים ילין: ביקשתי מהם שיגייסו עוד מדינות.

חיים ילין: אני רוצה לברך אותך, יולי, כבוד היושב-ראש, שיש לך קשרי חוץ מדהימים, ובשיתוף פעולה יחד עם משרד החוץ הצלחנו להוציא את המשלחת, ואת ליאת המקסימה, שעשתה את כל העבודה השחורה – כי בסוף לא יעזור כלום.

חיים ילין: אנחנו יכולים להיות ייצוגיים, אבל בלי העבודה השחורה, בלי מי שבא ועושה את הכול, הדברים לא יוצאים.

חיים ילין: אני חושב שצריך למנף את זה; יש מקום לכנסת בדברים האלה – הוכח.

חיים ילין: זה לא אומר – אנחנו טיפה בים, אבל גם הטיפה הזאת חשובה.

חיים ילין: ואני מאחל לעם בגואטמלה, שיובילו את המהלך הזה – אני מאחל להם שנה טובה, שנה אזרחית טובה וחג שמח לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין, ודאי גם על תרומתכם לנושא החשוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שהודעתי בתחילת הישיבה, אנחנו עוברים לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: כזכור, בתחילת כהונתה של הכנסת העשרים בחרה הכנסת את נציגיה לארבע ועדות הבחירה של נושאי משרה שיפוטית.

יולי יואל אדלשטיין: בוועדה לבחירת דיינים מכהנים שני חברי כנסת, ולתפקיד נבחרו ישראל אייכלר ורויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר התפטר לאחרונה מן הוועדה לבחירת דיינים, ולפיכך, על הכנסת לבחור נציג חדש אחד לוועדה זו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד ממשיכה לכהן בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: רק חבר הכנסת יואב בן צור הגיש את מועמדותו, ולכן ההצבעה תהיה בעד או נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לתשומת ליבכם, אין לרשום שם או סימן מזהה כלשהו על הטופס או על המעטפה.

יולי יואל אדלשטיין: סימון שיש בו כדי לזהות את הטופס או את המעטפה יביא לפסילת הטופס.

יולי יואל אדלשטיין: אלה הם חברי ועדת הקלפי: חבר הכנסת יצחק וקנין, יושב-ראש ועדת האתיקה, ישמש יושב-ראש הוועדה, ולצידו חברי הכנסת נורית קורן, מאיר כהן ומיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחבר הכנסת יצחק וקנין לבדוק אם הקלפי ריקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מכיר היטב את הנהלים.

יולי יואל אדלשטיין: יש טפסים בקלפי, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: הכול לשביעות רצונך?

יצחק וקנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז נתחיל בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעשה לפי הנוהל שניגשים למזכירת הכנסת, מקבלים את הפתק – בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע שעורכת דין ארבל אסטרחן תלווה את פעילות הוועדה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להקדים את ראש הממשלה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, תתחילי מראש הממשלה, ואז – לפי סדר האל"ף-בי"ת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) בנימין נתניהו – מצביע טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – מצביע אמיר אוחנה – מצביע מיכאל אורן – מצביע ג'מעה אזברגה – מצביע דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – מצביע רוברט אילטוב – מצביע אלי אלאלוף – מצביע קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – מצביע זאב אלקין – מצביע דוד אמסלם – מצביע אופיר אקוניס – מצביע גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – מצביע יעקב אשר – מצביע זאב בנימין בגין – מצביע זוהיר בהלול – מצביע נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – מצביע מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – מצביע יואב בן צור – מצביע איל בן ראובן – מצביע נפתלי בנט – מצביע יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – מצביע ענת ברקו – מצביעה יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – מצביע יהודה גליק – מצביע יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – מצביעה מסעוד גנאים – מצביע משה גפני – מצביע יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – מצביע צחי הנגבי – מצביע יצחק הרצוג – מצביע קארין אלהרר – מצביעה שרן השכל – מצביעה יצחק וקנין – מצביע מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – מצביעה עבד אל חכים חאג' יחיא – מצביע ציפי חוטובלי – מצביעה אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – מצביע אכרם חסון – מצביע יואל חסון – מצביע אחמד טיבי – מצביע מרדכי יוגב – מצביע יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – מצביע איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – מצביע מאיר כהן – מצביע יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – מצביעה אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – מצביעה יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – מצביעה ירון מזוז – מצביע מרב מיכאלי – מצביעה יוליה מלינובסקי – מצביעה מיכאל מלכיאלי – מצביע אורי מקלב – מצביע יעקב מרגי – מצביע אברהם נגוסה – מצביע משולם נהרי – מצביע איילת נחמיאס ורבין – מצביעה קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – מצביע בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח סאלח סעד – מצביע איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – מצביע חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: מצביע לאה פדידה – מצביעה רועי פולקמן – מצביע עודד פורר – מצביע טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – מצביע עיסאווי פריג' – מצביע עמיר פרץ – מצביע נורית קורן – מצביעה יואב קיש – מצביע איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – מצביעה מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – מצביע יואל רזבוזוב – מצביע יפעת שאשא ביטון – מצביעה יובל שטייניץ – מצביע אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – מצביע עפר שלח – מצביע איציק שמולי – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

חמד עמאר: אבקש לקרוא שוב בשמות אלה שלא נכחו על מנת לאפשר להם להצביע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – מצביע דוד אזולאי – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח נאוה בוקר – מצביעה מיכל בירן – מצביעה מירב בן ארי – מצביעה יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – מצביע יוסף ג'בארין – מצביע יואב גלנט – מצביע יעל גרמן – מצביעה מכלוף מיקי זוהר – מצביע חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח אורן אסף חזן – מצביע יוסי יונה – מצביע שלי יחימוביץ – מצביעה איתן כבל – מצביע אלי כהן – מצביע יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – מצביע עליזה לביא – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – מצביעה יריב לוין – מצביע ז'קי לוי – מצביע מיקי לוי – מצביע יריב לוין – מצביע יעקב ליצמן – מצביע יאיר לפיד – מצביע מנחם אליעזר מוזס – מצביע קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – מצביעה בצלאל סמוטריץ – מצביע איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – מצביעה טלי פלוסקוב – מצביעה איוב קרא – מצביע מירי רגב – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח אלעזר שטרן – מצביע איציק שמולי – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – מצביעה עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

חמד עמאר: יש מישהו מחברי הכנסת שלא הצביע ורוצה להצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עליזה לביא – מצביעה איציק שמולי – מצביע

חמד עמאר: האם יש עוד מישהו במליאה שרוצה להצביע?

חמד עמאר: כולנו במתח.

חמד עמאר: אם אין, תמה ההצבעה.

חמד עמאר: אני קורא ליושב-ראש ועדת הקלפי לקחת את הקלפי עם הסדרנים.

חמד עמאר: חברי ועדת הקלפי, בבקשה להגיע, חבר הכנסת מאיר כהן ונורית קורן.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעות על החוקים, לחקיקה, בסדר-היום.

חמד עמאר: [מס' מ/1166; דברי הכנסת, חוב' ו', עמ' 24558; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 12), התשע"ח–2017.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדיי השרים, הינני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 12), התשע"ח–2017.

יעקב מרגי: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית אשר מטרתה להפוך את ההסדרים שנקבעו בחוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 7) (הוראת שעה), שנחקק בשנת 2014, להוראת קבע.

יעקב מרגי: כך, מוצע עתה לעגן כהסדר קבוע כי כספי תמיכת המועצה להסדר ההימורים בספורט יועברו ישירות לקבוצות, ולא באמצעות מרכזי הספורט, וכי זכותן של קבוצות ספורט לקבלת כספי המועצה אינה ניתנת להמחאה או לשעבוד, אולם משהועברו הסכומים לרשות הקבוצה, היא רשאית לשעבדם להבטחת תשלום בעבור שירותים מספקים, לרבות ממרכזי הספורט.

יעקב מרגי: כמו כן מוצע לקבע את ההוראה שלפיה נושאי משרה באגודות ספורט או במועדוני ספורט המקבלים תמיכה יעברו הכשרה כתנאי לקבלת תמיכה, וכי המועצה תישא בעלויות ההכשרה.

יעקב מרגי: על אף האיסור על המחאה מראש של הכספים, במהלך הליך החקיקה נוסף להצעת חוק ההסדר שעל פיו אגודת ספורט או מועדון ספורט יהיו רשאים להמחות מראש, בהסכם, את הזכות לסכומים שהם זכאים להם לארגון ספורט נתמך אם מתקיימים כמה תנאים, ובהם כי הקבוצה עומדת באמות מידה למימון מקדים מארגון ספורט נתמך הכוללות גם סדרי עדיפויות שקופים ושוויוניים, וכן כי כלל המחאות הזכות כאמור לא יעלו על 15% מסך כל סכום התמיכה הצפוי לכלל אגודות הספורט ומועדוני הספורט המקבלים שירותים מאותו ארגון ספורט בשנה שבה הומחתה הזכות.

יעקב מרגי: שר התרבות והספורט – במקרה שלנו, שרת התרבות והספורט – באישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, יקבע את תחומי הפעילות שבהם רשאי ארגון ספורט נתמך להשתמש בכספי התמיכה.

יעקב מרגי: השר גם יקבע את סוגי השירותים שארגון ספורט נתמך רשאי לספק לאגודות ספורט ולמועדוני ספורט מתוך הכספים שהועברו להם ומתוך הכספים שהומחו כאמור לעיל.

יעקב מרגי: הסדר נוסף שנקבע בהוראת השעה ומוצע להפכו להוראה קבועה הוא ההסדר שלפיו המועצה תקצה כספים לתמיכה בארגוני ספורט שלפחות 50% מהיקף פעילותם מיועד לתמיכה בספורט עממי-חובבני ולקידומו.

יעקב מרגי: עוד מוצע להפוך להוראת קבע את ההסדר שלפיו המועצה להסדר ההימורים בספורט תקצה מדי שנה סכום שתקבע המועצה הלאומית לספורט לחלוקה כתמיכה בפעילויות שמטרתן מניעת אלימות וגזענות בספורט, בהתאם לאמות מידה שייקבעו, וכן את התיקונים המשלימים להוראה זו שנקבעו בחוק הספורט.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת לכם כאן היום ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יעקב מרגי: זו ההזדמנות – שלא אצטרך לעלות שוב – להודות לכל העושים במלאכה: היועצת המשפטית של ועדת החינוך, התרבות והספורט עו"ד מירב ישראלי, צוות הוועדה, צוות הלשכה, צוות לשכת השרה וחברי אגודות והמרכזים, שבאו ושפכו אור והראו לנו את החשיבות הרבה.

יעקב מרגי: תוך כדי דיונים, מה שכולם חשבו שזה דבר ברור מאליו, כל מיני נקודות שעלו בדיון – ראית איך גם מרכזי האגודות וחברי המועדונים מביאים לשינוי מבורך.

יעקב מרגי: אני חושב שזו דרך טובה לסייע למועדוני הספורט.

יעקב מרגי: במילים פשוטות, שלא מתוך הכתב, רק כדי להבין מה אומרת הצעת החוק: הייתה הוראת שעה שמועדוני הספורט יכולים לתת המחאת זכות למועצה להימורים כדי שיעבירו את כספי התמיכה שלהם ישירות למרכזי הספורט.

יעקב מרגי: היום אנחנו הופכים זאת מהוראת שעה להוראת קבע.

יעקב מרגי: זה בא להקל על מועדוני הספורט בצורה אחת פשוטה.

יעקב מרגי: אדוני, לפעמים כספי התמיכה מגיעים באמצע השנה.

יעקב מרגי: מועדוני ספורט מתקיימים מתחילת שנה קלנדרית – מינואר, פברואר, מרס – ובינתיים צריכים להתחייב על דברים כמו ספקים, כמו הדרכות, כמו ייעוץ כזה או אחר, וצריכים לשלם.

יעקב מרגי: התמיכה תגיע רק באמצע השנה.

יעקב מרגי: לכן, המחאת זכות יכולה לעזור – מרכזי הספורט מממנים את הפעילות הזאת בינתיים, עד שכספי התמיכה יגיעו.

יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר מבורך.

יעקב מרגי: זה שילוב ידיים גם של מרכזי הספורט וגם של מועדוני הספורט, לכן אני לא חושב שיש מקום בכלל – לכן היא מוגשת בלי הסתייגויות.

יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 12), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–3 – 41 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–3 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 41, אין מתנגדים, נמנע אחד.

מנחם אליעזר מוזס: אני בטעות לחצתי על נמנע – – –

חמד עמאר: נרשום את זה לפרוטוקול.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה, ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 43 נגד – אין נמנעים – 1 חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 12), התשע"ח–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 43, אין מתנגדים, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: לפרוטוקול – רשום אצלי במסך אחמד טיבי.

חמד עמאר: אני הצבעתי במקום אחמד טיבי, לכן אני מבקש לתקן.

חמד עמאר: [מס' מ/1109; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ט"ז, עמ' 20563; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 8), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני מתכבד, ברשותכם, להציג את הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 8), התשע"ח–2017, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת החוק, שהיא הצעת חוק ממשלתית, נועדה לקבוע כי נכה לא יהיה רשאי לחנות בחניה שהוקצתה בתמרור לרכב של נכה אחר.

איתן כבל: בהתאם לחוק חניה לנכים כנוסחו כיום, מותר לנכה לחנות במקום אסור לחניה, בתנאים מסוימים.

איתן כבל: מכוח היתר זה מותר לנכה לחנות גם במקום חניה שהוקצה באמצעות תמרור לרכב של נכה אחר, למרות שחניה כזאת אסורה לכל רכב אחר.

איתן כבל: חניה במקום שיועד לרכב נכה גורמת לפגיעה בנכה שלרכבו הוקצה אותו מקום חניה, שכן אינו יכול לחנות במקום שהוקצה לו.

איתן כבל: על כן, מוצע להוסיף בסעיף 3 לחוק העיקרי חריג להיתר הנתון לנכים להחנות את רכבם גם במקומות אסורים לחניה, ולפיו נכה לא יהיה רשאי להחנות את רכבו בחניה שהוקצתה בתמרור לרכב של נכה אחר.

איתן כבל: עם זאת, אם בתמרור צוינו רק ימים או שעות מסוימים, החריג להיתר יחול רק בימים או בשעות אלה.

איתן כבל: חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת למעשה להבטיח לנכה שהוקצה לו מקום חניה בתמרור כי מקום חניה זה יהיה פנוי בעבורו – מטרה חשובה וראויה לכל הדעות.

איתן כבל: ברצוני להודות לעו"ד אתי בנדלר, סגנית היועצת המשפטית לכנסת והיועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, וכן לעו"ד נעמה דניאל מצוות הייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה, שזוהי גם הזדמנות לברך אותה על ההצטרפות שלה, המבורכת, לוועדת הכלכלה.

איתן כבל: אני רוצה, כמובן, להודות ללאה ורון, מנהלת הוועדה.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 8), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 48, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 48 נגד – אין נמנעים – אין חוק חניה לנכים (תיקון מס' 8), התשע"ח–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 48, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: [מס' מ/1113; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ט"ז, עמ' 20549; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 22), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי השרים, רשמת פרלמנטרית, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 22), התשע"ח–2017, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית, ומטרתה לתקן את פקודת ביטוח רכב מנועי בשני נושאים עיקריים: האחד, בהתאם לסעיף 2 לפקודה חל איסור להשתמש – או לגרום לאחר להשתמש – ברכב ללא פוליסת ביטוח חובה תקפה.

איתן כבל: הפרת הוראות אלה היא עבירה פלילית.

איתן כבל: בסעיף 6 לפקודה נקבעו חריגים לסעיף 2.

איתן כבל: עתה מוצע להרחיב חלק מהחריגים הקיימים ולהוסיף להם חריגים כך שהחובה לבטח לא תחול במקרים האלה: נהיגה ברכב שהוא רכוש המדינה, ובלבד שהמדינה התירה את השימוש בו או שהשימוש בו הוא לצורכי המדינה; שימוש ברכב על ידי שוטר או אדם אחר לפי הוראות השוטר ולצורכי המשטרה; שימוש ברכב על ידי עובד שב"כ או אדם אחר לפי הוראות העובד לצורכי השב"כ; שימוש ברכב על ידי עובד המוסד או אדם אחר לפי הוראות העובד לצורכי המוסד.

איתן כבל: בנוסף, מוצע להסמיך את שר האוצר, באישור ועדת הכלכלה, לקבוע בצו חריגים נוספים לכלל האוסר שימוש ברכב ללא פוליסת ביטוח תקפה, ככל שמצא שיש הצדקה לכך.

איתן כבל: הנושא השני שמוצע להסדירו בהצעת החוק שלפני

איתן כבל: כם הוא קביעת האפשרות להוציא תעודת ביטוח חובה באמצעים אלקטרוניים.

איתן כבל: משמעות הדבר היא שלא תהיה יותר דרישה להחזיק בתעודת הביטוח המקורית, המהווה גם ראיה לכך שפוליסת הביטוח תקפה.

איתן כבל: נהג שלאחר כניסת ההסדר המוצע לתוקף יידרש להציג לשוטר תעודת ביטוח יהיה רשאי לעשות כן גם באמצעים אלקטרוניים, לדוגמה, צילום של תעודת הביטוח בטלפון הנייד.

איתן כבל: עוד מוצע להסמיך את רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון לתת הוראות לגבי אופן המצאת תעודת הביטוח למבוטחים.

איתן כבל: גם חברת הביטוח תחויב לשמור עותק של תעודת הביטוח שהוציאה למבוטח באמצעים אלקטרוניים, או בדרך אחרת שאישרה הרשות ולפי הוראות שקבעה הרשות לעניין זה.

איתן כבל: בהתאמה, מוצע גם לבטל את החובה להחזיר את תעודת הביטוח המקורית לחברת הביטוח במקרה של ביטול הפוליסה.

איתן כבל: במהלך הדיונים, ולנוכח דרישות איגוד חברות הביטוח, הוחלט לקבוע כי במקרים שבהם הומצאה תעודת הביטוח לבעל הפוליסה באמצעים אלקטרוניים, רשאי המבטח להמציא הודעה על ביטול הפוליסה גם באמצעים אלקטרוניים, ובלבד שווידא שבעל הפוליסה קיבל את ההודעה על הביטול.

איתן כבל: תאריך וידוא קבלת ההודעה יהיה המועד שבו הפוליסה תתבטל, וזאת כדי למנוע מצבים שבהם נהגים ינהגו ברכב ללא פוליסת ביטוח חובה תקפה.

איתן כבל: בדיוני הוועדה עלו שאלות שונות הקשורות להשלכות של ביטול החובה להחזיק בתעודת ביטוח חובה מקורית, כך – העובדה שתעודת הביטוח המקורית שימשה ראיה לקיומה של פוליסת ביטוח תקפה.

איתן כבל: ראיה זו שימשה למשל במקרים שבהם משטרת ישראל נדרשת לבדוק את קיומה של פוליסה בתוקף, במקרים של העברת בעלות ברכב, בעת תאונה או בכל מקרה שבו נהג מעוניין לוודא כי לרכב שבו הוא נוהג יש פוליסה בתוקף.

איתן כבל: גם נוכח דרישת נציגי משטרת ישראל, הודיעו נציגי רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון כי בכוונתם להרחיב את חובת הדיווח לקרנית, המפעילה כיום מאגר מידע המתעדכן על בסיס חודשי ובו נתונים על פוליסות ביטוח חובה, כך שבשלב הראשון הדיווח יהיה על בסיס יומי, ובעתיד יורחב הממשק כך שהדיווח יהיה און-ליין.

איתן כבל: בנוסף, בכוונת הרשות להרחיב את הגישה למאגר כך שגם המשטרה וגם הנהגים יוכלו להיכנס למאגר באמצעות שאילתות ולוודא את קיומו של ביטוח חובה בתוקף.

איתן כבל: הרחבת המאגר כאמור מחייבת התקנת תקנות על ידי שר האוצר, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איתן כבל: כמו כן, כדי להימנע ממצבים שבהם נהגים נוהגים ברכב ללא ביטוח חובה בתוקף, דרשנו להסדיר את נושא הרצף הביטוחי בעת מכירת כלי הרכב.

איתן כבל: בנוסף, נציגת משרד התחבורה והבטיחות בדרכים התחייבה בוועדה שככל שיידרשו התאמות גם בתקנות התעבורה, שר התחבורה והבטיחות בדרכים יתקין את התקנות הדרושות.

איתן כבל: כדי לאפשר היערכות לקראת ההסדרים המוצעים בהצעת החוק נקבע כי תחילתו של ההסדר הראשון, בדבר אי-החלת הוראות סעיף 2 על רכבי המדינה, ייכנס לתוקף בתום שלושה חודשים מיום פרסום התיקון המוצע.

איתן כבל: תחילתו של ההסדר השני, בעניין ביטול החובה להחזיק תעודת ביטוח חובה מקורית, ייכנס לתוקף בתום תשעה חודשים מיום פרסום התיקון.

איתן כבל: ואולם, ככל ששר האוצר נוכח כי נדרש פרק זמן נוסף להיערכות ליישום התיקון המוצע, הוא יהיה רשאי, בצו, באישור ועדת הכלכלה, לדחות את מועד התחילה לתקופה שלא תעלה על 18 חודשים.

איתן כבל: עוד אציין כי לא הסתפקנו בכל האמור, וכדי להבטיח שהממשלה תפעל בדרך המיטבית שתמנע את הבעיות שציינתי, דרשנו שהרשות תדווח לוועדת הכלכלה, בתום שישה חודשים מיום פרסומו של התיקון, על התקדמות ההליכים הנדרשים ליישומו.

איתן כבל: בנוסף, דרשתי שלפני הנחתו של התיקון המוצע במליאת הכנסת תתחייב הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון הגב' דורית סלינגר, במכתב לוועדה, שהיא תפעל לקידום כל הנושאים שציינתי בטרם ההסדר ייכנס לתוקף.

איתן כבל: המכתב אכן נשלח אליי, ומשכך, הצעת החוק מונחת לפניכם.

איתן כבל: אני מקווה שלאור כל מה שציינתי, ובמטרה להתאים את החקיקה לקִדמה הטכנולוגית ולהיטיב עם האזרחים, התיקון ייכנס לתוקף במהרה, לאחר שכל ההתאמות יבוצעו.

איתן כבל: אני מבקש להודות לעו"ד מירב תורג'מן מצוות הייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה, שעמלה על הכנת הצעת החוק, וכמובן ללאה ורון, מנהלת הוועדה.

איתן כבל: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לקבל אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית; הצעת חוק טובה וחשובה.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 22), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–7 – 47 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 47, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 46 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מס' 22), התשע"ח–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 46, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הכספים לדיון בהצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2018.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 82) (החלפת המונח "עניין לציבור" בעילה לסגירת תיק), התשע"ח–2017, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2).

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [מס' מ/1047; דברי הכנסת, מושב שני, חוב' ל', עמ' 14234; נספחות.

נאזם בדר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 56), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת רחל עזריה.

חמד עמאר: בבקשה.

רחל עזריה: תודה.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 56), התשע"ח–2017, שאותה יזמה הממשלה, לקריאה שנייה ושלישית.

רחל עזריה: מטרתה של הצעת החוק היא לאפשר למנהל כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף, התשל"ו–1975, לערוך בדיקה יעילה של סוגיות מסוימות הדורשות בדיקה נפרדת ביחס לדוח התקופתי המוגש על ידי החייב במס לפי סעיף 67 לחוק, וזאת על ידי עריכת שומה חלקית בלבד ביחס לנושא אחד או לכמה נושאים אשר נכללו או שהיו אמורים להיכלל בדוח התקופתי של החייב במס.

רחל עזריה: הסדר דומה קיים כבר היום בפקודת מס ההכנסה בעקבות תיקון לפקודה שהתקבל בשנת 2015.

רחל עזריה: במהלך הליכי החקיקה, ובעקבות הערות הוועדה, נקבע כי שומה חלקית ניתן יהיה לקבוע רק פעם אחת לגבי אותה שנת מס, וכי לא תקבע שומה חלקית לחייב במס יותר משלוש פעמים במהלך חמש שנות מס.

רחל עזריה: עוד נקבע כי המנהל יודיע לחייב במס בכתב על הנושא או הנושאים שבכוונתו לבחון בטרם יחליט אם לקבוע שומה חלקית, וכן נערכו התאמות לנוסח הקבוע בפקודת מס הכנסה.

רחל עזריה: נושא נוסף שעבר בוועדה זה הדרישה שבכל החקירות שקשורות למע"מ, נציג מטעם בעל העסק יוכל לשבת איתו.

רחל עזריה: זה נושא שעלה באופן מאוד חזק מבעלי עסקים קטנים ובינוניים, שהיו מאוד מוטרדים מהעניין.

רחל עזריה: הצעת החוק מבקשת לתת מענה לבעיה קשה של כלכלה שחורה בישראל.

רחל עזריה: בדיוני הוועדה ריכזנו מאמץ לשפר את יכולתה של רשות המיסים לגבות מס אמת ולייעל את ההליך, שנמשך לעיתים זמן רב.

רחל עזריה: השומה החלקית מציעה התייעלות משמעותית ותמנע את הקושי על העסקים הקטנים, כשהעוסק ייבדק באופן נקודתי ולא יזומן בכל פעם להגיע למשרדי רשות המיסים.

רחל עזריה: אני מאמינה שהורדת הנטל הרגולטורי על בעלי העסקים – הן הקטנים והן הגדולים, ובעיקר הקטנים – וההקלה של התהליך הביורוקרטי, לצד התייעלות גביית המס, היא צעד חשוב שהצעת החוק מביאה עימה.

רחל עזריה: ברצוני להודות למשרד המשפטים ולמשרד האוצר, למשה אשר מרשות המיסים, ללשכות השונות – לשכת רואי החשבון, יועצי המס, עורכי הדין.

רחל עזריה: תודה לחברי הכנסת החברים בוועדת הרפורמות שהיו מעורבים בהצעת חוק זו.

רחל עזריה: תודה גדולה ליועצת המשפטית ורד קירו זילברמן, שטרחה ועמלה רבות, וליועציי נחלה ליאור, נעמי נידם, נתנאל בולג ושלומית שמחון.

רחל עזריה: תודה לאריאלה מלכה, מנהלת ועדת הרפורמות, לשרי היקרה, מזכירת הוועדה, ולכל מי שסייע בחוק זה.

רחל עזריה: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

רחל עזריה: אני מבקשת שתאשרו את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

רחל עזריה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 56), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 40 נגד – אין נמנעים – 5 סעיף 1 נתקבל.

יואל חסון: פשוט מדהים.

יואל חסון: כל פעם הקואליציה סומכת על האופוזיציה שתעביר לה חוקים – – –

מירב בן ארי: אנחנו סומכים עליך, על ניסן.

יואל חסון: תיתנו לנו – – –

חמד עמאר: בעד – 40, אין מתנגדים, חמישה נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה.

חמד עמאר: אנחנו באמצע הצבעה, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 37 נגד – אין נמנעים – אין חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 56), התשע"ח–2017, נתקבל.

חיים ילין: – – –

חמד עמאר: בעד – 37, אין מתנגדים, שמונה נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי, איציק שמולי, יוסף עטאונה וטלי פלוסקוב בנושא:

נאזם בדר: שינוי מדיניות והעדר תקצוב מספק של משרד הרווחה מונע ממאות קשישים לקבל טיפול במרכזי יום.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [מס' מ/1044; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ה, עמ' 23270; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון מס' 244), התשע"ח–2017.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 244), התשע"ח–2017 – הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: עד כה השומות של היהלומנים נקבעו לפי כללי החשבונאות המקובלים.

משה גפני: בשל אופיו הייחודי של שוק היהלומים ואבני החן יש לעיתים קושי לאמוד את שווי המלאי, בעיקר כשמבקשים לקבוע ירידת ערך, כך שערכו של המלאי העסקי נקבע לפי שווי מימוש נטו של המלאי או לפי מחיר העלות שלו – הנמוך מביניהם.

משה גפני: בהתאם לניסיון שהצטבר במהלך שנים אלו הגיעה רשות המיסים למסקנה שנדרש שינוי באופן חישוב המלאי, והיא החלה בדין ודברים עם נציגי היהלומנים בישראל.

משה גפני: במסגרת זו בוצע הליך גילוי מרצון בשנה האחרונה, על מנת להקל את דרישות הבנקים מהיהלומנים ולאפשר להם להמשיך לנהל את עסקם באמצעות הבנקים.

משה גפני: במסגרת אותן ההסכמות מובאת בפניכם הצעת חוק זו.

משה גפני: ההצעה קובעת שהמלאי העסקי של יהלומן יימדד לפי עלותו, וששר האוצר יהיה רשאי לקבוע, באישור ועדת הכספים, את אופן מדידת עלות המלאי, וכן יהיה רשאי לקבוע, לסוגי יהלומים, שהמלאי העסקי יימדד שלא לפי עלותו ואת אופן המדידה.

משה גפני: בעת הדיון בהצעת החוק דנה ועדת הכספים במקביל גם בתקנות שייקבעו בהתאם להוראות החוק המוצע.

משה גפני: בתקנות אלה נקבעו אופן מדידת עלות המלאי של יהלומים, שתיקבע לפי עלותו המסוימת של כל יהלום, ואם הדבר אינו ניתן – העלות תיקבע לפי שיטת ניהול מלאי תמידי בנוסחת "נכנס ראשון – יוצא ראשון".

משה גפני: במקרה של הפחתה לירידת ערך לפי שווי שוק, ההפחתה תותר לגבי יהלום שמשקלו קראט לפחות, בסוף שנת המס, ובלבד שחלפו 13 חודשים ממועד רכישת היהלום; בעניין זה פרק הזמן קוצר לבקשת הוועדה מ-18 חודשים ל-13 חודשים, כיוון שפרק הזמן שהוצע במקור נראה לוועדה ארוך מדי.

משה גפני: שווי השוק לעניין הפחתה לירידת ערך ייקבע בהתאם למשקל היהלום: בין קראט אחד לשלושה קראט – חוות דעת של גמולוג בלתי תלוי, חוות דעת של מרכז הערכה או ראיה בלתי תלויה אחרת; לגבי יהלום שמשקלו עולה על שלושה קראט – לפי חוות דעת של מרכז הערכה או של גמולוג בלתי תלוי.

משה גפני: בתקנות ניתנת סמכות לפקיד שומה לפטור יהלומן מניהול המלאי לפי התקנה שדנה באופן מדידת עלות המלאי, למשל אם מדובר ביהלומנים שהיקף פעילותם העסקית הוא מצומצם.

משה גפני: ההוראות לעניין הפחתה לירידת ערך שוק וקביעת שווי שוק יחולו על יהלומים שנרכשו מ-1 בינואר 2017 ואילך, והחובה לנהל מלאי תמידי לפי ההוראות לעניין אופן מדידת עלות המלאי יחולו על יהלומים שיירכשו מ-1 בינואר 2019 ואילך.

משה גפני: לאור חדשנות ההסדר עם היהלומנים החליטה הוועדה להוסיף להצעת החוק סעיף דיווח של מנהל רשות המיסים על יישומו של החוק לתקופה של 30 חודשים מיום תחילת החוק המוצע, כדי שהוועדה תוכל לבחון מקרוב כיצד מיושם ההסדר המוסכם עם היהלומנים ואם נדרש לתקנו.

משה גפני: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מהפכנית במידה רבה.

משה גפני: היא משנה את מערכת היחסים בין רשות המיסים, דהיינו, המדינה, לבין היהלומנים.

משה גפני: שוק היהלומים בארץ ירד מאוד בשנים האחרונות.

משה גפני: אנחנו מקווים שזה יוסיף להעלאת השוק הזה, שהוא חשוב מאוד לכלכלה בישראל.

משה גפני: אין להצעת החוק הזאת הסתייגויות, ואני מבקש לאשר את הצעת החוק בנוסח שאישרה הוועדה.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 244), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–5 – 34 נגד – 18 נמנעים – 1 סעיפים 1–5 נתקבלו.

יואל חסון: הורדנו לכם את הלב קצת, לא נורא, שתרוצו קצת.

חמד עמאר: בעד – 34, נגד – 18, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 54 נגד – 2 נמנעים – 1 הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 244), התשע"ח–2017, נתקבלה.

קריאה: אסור לסגור איתך שום דבר – – –

יואל חסון: מה סגרת איתי?

יואל חסון: מה סגרת איתי?

זוהיר בהלול: – – –

חמד עמאר: בעד – 54, נגד – 2, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שאנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, לאלה שהיו במתח, להלן תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: פרוטוקול ועדת הקלפי למניין קולות המצביעים לבחירת נציג הכנסת לבחירת דיינים: הצביעו 107 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מספר הקולות הכשרים – 105; מספר הקולות הפסולים – 2.

יולי יואל אדלשטיין: בעד חבר הכנסת יואב בן צור היו 92 קולות, נגד המועמדות של חבר הכנסת יואב בן צור – 13 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך, חבר הכנסת יואב בן צור נבחר לכהן כנציג הכנסת בוועדה לבחירת דיינים.

יולי יואל אדלשטיין: על החתום: כל חברי ועדת הקלפי.

יולי יואל אדלשטיין: באותה הזדמנות אני מודה להם ולעו"ד ארבל אסטרחן על עבודתם.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1042; דברי הכנסת, חוב' ד', עמ' 24243; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 244), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית – סליחה, סליחה, סליחה, סליחה – הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 51), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה חברת הכנסת מירב בן ארי, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להציג בפניכם לקריאה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 51), התשע"ח–2017, שהגישה הממשלה.

מירב בן ארי: חוק הבטחת הכנסה מאפשר זכאות לגמלה ללא חובת התייצבות בלשכת התעסוקה להורה עצמאי לילד עד גיל שנתיים או לאימו של הילד בלבד, וקובע כי הגמלה לבני הזוג תועבר לחשבונו של הבעל.

מירב בן ארי: מאז נחקק החוק חלו שינויים בתפיסה החברתית בעניין התא המשפחתי ובעניין התפקידים המסורתיים של גברים ונשים בו.

מירב בן ארי: לפיכך, אף שמוצע לקבוע ברירת מחדל לגבי בני זוג שלפיה אימו של ילד שטרם מלאו לו שנתיים תהיה זכאית לגמלה בפטור מהתייצבות, מוצע לאפשר לבני הזוג לבחור שבן הזוג האחר שהוא הורה של הילד הוא שייהנה מהפטור מהתייצבות.

מירב בן ארי: הזכאות של בני הזוג תהיה מותנית בכך שהאם מתייצבת בלשכת התעסוקה או שהוכיחה עילת זכאות אחרת.

מירב בן ארי: במקרה שבו בן זוג אחד זכאי בשל היותו הורה לילד כאמור, וזכאותו של בן הזוג האחר מותנית בהתייצבות בלשכה, יוכלו בני הזוג לחזור ולשנות את בחירתם רק אם חלפו שישה חודשים לפחות ממועד הבחירה הקודם, כדי לאפשר השמה אפקטיבית בעבודה של בן הזוג שחייב בהתייצבות בלשכה.

מירב בן ארי: בשאר המקרים יוכלו בני הזוג לחזור ולשנות מדי חודש את בחירתם.

מירב בן ארי: בנוסף, בהצעת החוק מוצע לאפשר לבני הזוג לקבוע, ככלל, לחשבונו של מי תועבר הגמלה.

מירב בן ארי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

מירב בן ארי: לפני שאני מבקש מכם לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית, אני רוצה לעדכן שכיום בני זוג כבר יכולים לקבוע לאן תועבר הקצבה.

מירב בן ארי: ואני רוצה לומר לכם שבחוק הזה יש בשורה משמעותית, שהיא קטנה אבל היא חשובה: במקום שיהיה כתוב "בעל ואישה" כתוב "בני זוג".

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני אבקש לתמוך בהצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 51), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–3 – 54 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 54, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 54 נגד – אין נמנעים – אין הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 51), התשע"ח–2017, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 54, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: [מס' כ/719; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ד, עמ' 23074; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 199), התשע"ח–2017.

חמד עמאר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מירב בן ארי, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להציג לפניכם את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 199), התשע"ח–2017, שיזם חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מירב בן ארי: מטרתה של הצעת החוק היא לאפשר למי שקיבל אשרה ורישיון לישיבת ארעי בישראל מהסוגים המפורטים בהצעת החוק לקבל את זכויות הביטוח הלאומי וביטוח הבריאות הממלכתי מייד עם מועד קבלת האשרה, ולא 183 ימים לאחר מכן כפי שזה נעשה עד היום.

מירב בן ארי: תקשיב, מה זה קשה לי, אתה יכול רגע – זה – אני גם ככה רצה.

חמד עמאר: אני יכול לקבל שקט?

איתן כבל: תקריאי וזהו.

מירב בן ארי: יופי, תודה.

מירב בן ארי: אתה מדבר?

מירב בן ארי: אתה נותן נאומים בכל חוק.

איתן כבל: תקריאי.

מירב בן ארי: אני רוצה שתתחיל לחזור – כבר הצבעתי.

קריאה: עוד לא גמרת?

איתן כבל: רק תחשבי שאת מתאמנת בבית.

איתן כבל: סעיף 2א לחוק הביטוח הלאומי עוסק באלו אשר לא ייחשבו תושבים לעניין החוק, לרבות כאלה אשר קיבלו אשרה ורישיון לישיבת ארעי מהסוגים המפורטים בסעיף אך לא עומדים בתנאים הנדרשים להיחשב תושבים.

איתן כבל: עניינה של הצעת החוק היא בבעלי אשרה ורישיון מסוג א/1 – מי שזכאי לאשרה או לתעודת עולה לפי חוק השבות, א/2 – תלמידים, א/4 – קרובי משפחה של תלמידים ו-א/5 – ארעי כללי.

איתן כבל: לגבי כל אלה נקבע בחוק הביטוח הלאומי כי לא יראו בהם תושבים לעניין החוק אם התגוררו בישראל פחות מ-183 ימים בשנה אשר מתחילה ביום קבלת האשרה.

איתן כבל: מטרתה של דרישה זו היא, בין היתר, לבחון את זיקת בעל האשרה למדינת ישראל.

איתן כבל: הקביעה המחייבת המתנה של 183 ימים, כאמור, הובילה למצב שבו אנשים בעלי אשרה ורישיון כדין נאלצו לממן בעצמם את הטיפולים הרפואיים והשירותים שנדרשו להם במהלך אותם ימים ולהמתין עוד כחצי שנה עד שיוכלו לקבל את המגיע להם.

איתן כבל: הכספים הוחזרו להם בסופו של דבר רטרואקטיבית על ידי הביטוח הלאומי, אך נוצר מנגנון מסורבל של חישובים ותיאומים אשר הטיל נטל נוסף הן על בעלי האשרות והן על הביטוח הלאומי.

איתן כבל: לפיכך, מוצע בהצעת החוק לשנות את ההסדר ולקבוע לגבי אותם בעלי אשרות כי מי שהתגורר בישראל כדין 133 ימים לפני מתן האשרה והרישיון ייחשב לתושב ישראל לעניין חוק הביטוח הלאומי ויוכל ליהנות מזכויותיו מרגע קבלת האשרה והרישיון ללא צורך להמתין 183 ימים.

איתן כבל: הבנת, חבר הכנסת כבל?

איתן כבל: חבר הכנסת כבל, סליחה, חבר הכנסת כבל, אתה לא שומע.

איתן כבל: שאלתי אם הבנת.

איתן כבל: לא.

מירב בן ארי: חבל.

יריב לוין: אני אשם.

איתן כבל: זה יריב.

איתן כבל: תחזרי.

מירב בן ארי: אני אחזור.

מירב בן ארי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

מירב בן ארי: אני מבקשת שתאשרו את הצעת החוק בקריאה שנייה וקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מירב בן ארי: רגע, ועוד מילה שאני אומרת תמיד: אנחנו רוצים להודות לחבר הכנסת אייכלר, בשם ועדת העבודה והרווחה, בשם יו"ר הוועדה אלי אלאלוף, שנמצא כאן, על הצעת החוק החשובה הזאת, ואני קוראת לכולם לתמוך.

מירב בן ארי: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 199), התשע"ח–2017, בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–2 – 67 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–2 נתקבלו.

יואל חסון: אתה רואה, יו"ר הקואליציה, איך עזרתי לך להביא את כולם?

יואל חסון: אתה רואה?

יואל חסון: תראה איזה יופי.

יואל חסון: אתה צריך להודות לי.

דוד אמסלם: – – –

יואל חסון: סלח לי, אבל תסלח.

חמד עמאר: בעד – 67, נמנע אחד, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 62 נגד – אין נמנעים – 1 חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 199), התשע"ח–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 62, נמנע אחד, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: [נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת), התשע"ח–2017.

חמד עמאר: יציג את הצעת הפיצול יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודו אמסלם.

חמד עמאר: חבר הכנסת דודו אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה לפצל את הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר כנסת), התשע"ח–2017, כ/737, לשתי הצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיף 10 להצעת החוק, שעניינו תיקון עקיף לחוק מימון המפלגות, התשל"ג–1973.

דוד אמסלם: בגדול, בעצם מה שעשינו בבקשת הפיצול הזה – גם קיבלנו חלק מההסתייגויות וגם אנחנו משכנו לשם מתחילת הדרך – שמפלגה שאין לה פריימריז בסופו של דבר לא תקבל את אותו סכום שחלק מהמפלגות אילצו אותנו להכניס לתוך החוק הזה.

דוד אמסלם: אנחנו הסרנו את המכשלה הזאת, ואז, לדעתי, גם מפלגת העבודה יכולה לתמוך בחוק הזה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אני חושב שחוק הפריימריז הוא חוק מצוין, שבא בעיקרון להפריד את ההון מהשלטון.

דוד אמסלם: אני באמת מבקש, גם מהאופוזיציה, לתמוך קודם כול בפיצול.

דוד אמסלם: הפיצול הוא חשוב כשלעצמו, בלי קשר עכשיו לחוק עצמו, בגלל שאם לא נפצל, אז לכאורה גם אתם מסכימים לזה שכל המפלגות יקבלו 50,000 שקל פר חבר כנסת למרות שאין להן בכלל פריימריז.

דוד אמסלם: אז שוב אני אומר, גם אם בסוף לחוק הפריימריז אתם מתנגדים, בוודאי הפיצול מצמצם את ההתנגדות שלכם בעתיד.

דוד אמסלם: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: ההצבעה תהיה בעד החלטת ועדת הכנסת או נגדה.

יואב קיש: זה לא כנסת, זה פנים.

חמד עמאר: בוועדת הפנים, סליחה.

יואב קיש: בעד הפיצול זה בעד.

חמד עמאר: בעד הפיצול זה בעד, כן.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 16 בעד – 75 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24) (הוראות מיוחדות לעניין בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת), התשע"ח–2017, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 75, נגד – אין, נמנעים – אין.

חמד עמאר: הפיצול אושר.

חמד עמאר: לפרוטוקול, בבקשה – חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: – – –

יוסי יונה: [נספחות.

יוסי יונה: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117), התשע"ח–2017.

חמד עמאר: יציג את הצעת הפיצול יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודו אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת מחליטה לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת לאשר את החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה לפצל את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117), התשע"ז–2017, מ/1148, להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיפים 5–7, שעניינם הקמת ועדות ערר נוספות, ואת סעיף 8(2) להצעת החוק, שעניינו הקמת ועדה מרחבית, והחלק האחר יכלול את יתר סעיפי הצעת החוק.

דוד אמסלם: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אני מפעיל את ההצבעה.

חמד עמאר: בעד זה בעד הפיצול.

חמד עמאר: הצבעה מס' 17 בעד – 80 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117), התשע"ז–2017, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 80, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הפיצול של בקשת ועדת הפנים אושר.

חמד עמאר: [מס' מ/1181, פ/3076/20; דברי הכנסת, חוב' ח', עמ' 24998, מושב שלישי, חוב' כ', עמ' 21443; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצול שואה נזקקים (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

חמד עמאר: חבר הכנסת ניסן, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה של נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי השואה הוא אחד החוקים המוסריים והאנושיים החשובים ביותר, כי זה המעט שעוד נותר לנו לעשות כדי לסייע לניצולי השואה.

ניסן סלומינסקי: החברה להשבת נכסים של נספי השואה – אולי לפני כן: יש כאן

ניסן סלומינסקי: מיזוג של הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת מרב מיכאלי, והוועדה שדנה בזה זו ועדה משותפת של ועדת החוקה וועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: החברה להשבת נכסים של נספי השואה, שהוקמה על פי התיקון שהיה ב-2014, מסיימת את פעילותה ב-31 בדצמבר 2017 – סוף החודש הזה – ואז נשארים ניצולי השואה בלי מקור שיממן אותם.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה עושה כמה דברים: דבר ראשון, הוא מסדיר את כל הפעילויות של ההמשך, מבחינת זה שאת הנכסים האחרים מעבירים לאפוטרופוס, והוא ינסה לברר אם יש עדיין יורשים או מישהו שיוכל לקבל – ולהעביר אליו.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, וזה העיקר, זה מי מעכשיו מטפל בניצולי השואה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו זוכרים טוב תקופה, לא לפני הרבה זמן, שבה במשך כמה חודשים הם נשארו תלויים בין שמיים לארץ.

ניסן סלומינסקי: לא היה לחברה כסף, לא שילמו להם – דבר שלא יעלה על הדעת שיכול לקרות בעניין ניצולי השואה.

ניסן סלומינסקי: ולכן, מ-1 בינואר 2018 מדינת ישראל קיבלה על עצמה את האחריות לשלם ישירות לניצולים דרך המשרד לשוויון חברתי.

ניסן סלומינסקי: אם עד עכשיו זה היה מחולק לרבעונים, כלומר קיבלו סך הכול במהלך השנה 11,000 שקל – כל שלושה חודשים הם קיבלו – מעכשיו הם יקבלו את כל הסכום כולו בתחילת השנה באופן קבוע, בלי הוראת שעה ובלי שום דבר, דבר שהוא חשוב מאין כמוהו.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכולם לתמוך בזה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות למרב מיכאלי על הצעת החוק הפרטית שלה ולכל מי שעסק בנושא הזה – לחברי שתי הוועדות שעסקו בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: אני שוב פונה ומבקש: זה חוק חשוב מעין כמוהו, מוסרי, מצפוני, ואני לא חושב שיש לו התנגדויות.

ניסן סלומינסקי: אולי יש איזו זכות דיבור, אני כבר לא זוכר.

ניסן סלומינסקי: כן, יש בקשות לרשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אדוני, תודה.

חמד עמאר: אדוני, יש הסתייגויות ויש בקשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: יש הסתייגויות?

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: לסעיף 1 יש שבע הסתייגויות, ויש בקשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, יש לי טעות.

ניסן סלומינסקי: סליחה, יש לי טעות אחת.

ניסן סלומינסקי: החוק שהגיע אלינו – סליחה, אני הייתי בטוח שכבר הכנסנו – דיבר על הוראת שעה.

ניסן סלומינסקי: הכוונה – הוראת שעה רק לשנת 2018, בגלל נושא של הנומרטור ונושא של תקציב.

ניסן סלומינסקי: אחר כך יהיה חוק חדש, כאילו מ-2019.

ניסן סלומינסקי: אנחנו סירבנו להשאיר את ניצולי השואה בסימן שאלה, ולכן עשינו תיקון שזה לא יהיה הוראת שעה אלא הוראת קבע.

ניסן סלומינסקי: מ-1 בינואר 2018 זה רץ קדימה עד אחרון ניצולי השואה בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: זו ההסתייגות שאנחנו קיבלנו בוועדה, אם זו ההסתייגות שקיימת.

חמד עמאר: יש שבע הסתייגות לסעיף 1.

ניסן סלומינסקי: כן?

ניסן סלומינסקי: טוב, אני לא יודע.

חמד עמאר: אנחנו עוברים – יש בקשות דיבור.

חמד עמאר: יש הסתייגות לחבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד חמש דקות.

משה גפני: פחות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש הסתייגות של כמה חברי כנסת ואני בתוכם.

משה גפני: מדובר בוועדה משותפת של חוקה וכספים, ואני מודה לניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, שניהל את זה באופן יפה.

משה גפני: בסופו של דבר עשינו שזאת תהיה, כפי שהוא אמר, הוראת קבע, וגם שהמענק שניצולי השואה מקבלים לא יהיה רבעוני אלא בתחילת השנה יקבלו על כל השנה.

משה גפני: יש הסתייגות שאנחנו הגשנו.

משה גפני: ההסתייגות מדברת על כך שלפני שנת 2011 המציאות תהיה שלא מקבלים כמו שמקבלים מ-2011.

משה גפני: הייתה החלטת בג"ץ שמ-2014 האלמנות של ניצולי השואה יקבלו באופן שוטף.

משה גפני: לפני 2011 זה לא חל.

משה גפני: אנחנו הגשנו הסתייגות, ואמרתי, אדוני היושב-ראש, שאם אני לא אקבל הסכמה ממשרד האוצר – וחבריי הסכימו לכך – אנחנו מסירים את ההסתייגות.

משה גפני: אני עד לרגע זה לא קיבלתי הסכמה, אבל אנחנו נמשיך את הדיאלוג בעניין הזה, כדי להביא לכך שאלמנות – או להפך, אלמנים – לפני 2011 יקבלו גם הם את מלוא התשלום הקבוע.

משה גפני: אבל מכיוון שהתחייבנו בוועדה, ולאחר שאישרנו את החוק אמרנו שאם לא תהיה הסכמה אנחנו לא מגישים את זה, אדוני היושב-ראש, אני מסיר את ההסתייגות.

משה גפני: אני מקווה, בעזרת השם, להביא את זה.

מרב מיכאלי: – – –

משה גפני: הי, הי, התחייבנו.

משה גפני: מילה, מילה, מילה.

בצלאל סמוטריץ': אבל הם לא הסכימו.

משה גפני: מי הסכים?

בצלאל סמוטריץ': – – –

משה גפני: היה דיאלוג.

משה גפני: הוא לא הגיע לידי מיצוי.

משה גפני: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – איננו; אנחנו עוברים לבקשות רשות דיבור.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה; אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת, לא נמצאת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: לסעיפים 1 ו-2 לא הוגשו הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 1–2 – 70 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 70.

חמד עמאר: סעיפים 1 ו-2 עברו.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף 3.

חמד עמאר: בסעיף 3 יש הסתייגות של חברת הכנסת מרב מיכאלי וחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: מיקי איננו.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, את רוצה שנצביע?

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: לא – – –

חמד עמאר: היא מורידה.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים כנוסח – בסעיפים 3, 4 ו-5 אין הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 3–5 – 72 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 3–5 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 72, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 60 נגד – אין נמנעים – 1 חוק של נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 60, אין מתנגדים, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים.

קריאה: – – –

חמד עמאר: נא לבדוק.

חמד עמאר: אם לא עובד, אז נוסיף אותה להצביע.

ניסן סלומינסקי: שכחתי רק להגיד – – –

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להגיד תודה גם לאוצר – כי את האוצר איכשהו, מרוב – שהוא באמת, בתיאום, בהסכמה ובלב רחב הסכים לקבל על עצמו להעביר את הכספים דרך המשרד לשוויון חברתי, להעביר את הכספים מכאן ולהבא.

ניסן סלומינסקי: מגיע לאוצר ולסגן שר האוצר חבר הכנסת איציק שנגיד תודה, וכן להגיד תודה – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: מה את מדברת?

ניסן סלומינסקי: – – ליועץ המשפטי שלנו אלעזר שטרן, ושוב אני אומר – לכל חברי שתי הוועדות, הוועדה המשותפת.

ניסן סלומינסקי: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהחוק הזה הוא סוף של דרך ארוכה מאוד.

מרב מיכאלי: קודם כול, הוא באמת מבטיח אחת ולתמיד – אני שמחה שהורדנו מעל הפרק את הסיפור הזה של הוראת השעה, ועל כך תודה לחברי חבר הכנסת משה גפני, שעשה את זה באמת לא נתון לדיון בכלל.

מרב מיכאלי: החוק הזה מבטיח את הסיוע הנוסף שיקבלו ניצולות וניצולי השואה הנזקקים ביותר, אולי באמת החוליה הכי חלשה של הציבור, שבלאו הכי באמת חייו וחייה לא פשוטים, אבל הוא מביא לסופה את חייה של החברה להשבת נכסים לנספי שואה.

מרב מיכאלי: החוק הזה סוגר את כל הקצוות.

מרב מיכאלי: כמו שאמרתי כאן כבר מעל הדוכן בקריאה ראשונה, בהתחלה, כשהוא הוגש על ידי משרד המשפטים הוא סגר את כל הקצוות חוץ מאשר את הסיוע לניצולות וניצולים.

מרב מיכאלי: החוק שאתם הצבעתם עליו עכשיו, חברות וחברים, כולל באמת הכול, ומבחינתי, בראש וראשונה, בכל הכבוד – את הסיוע לניצולות ולניצולים.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד תודה רבה לשותפות ושותפים שלנו מהיום הראשון שלנו בכנסת במאבק על דמותה של החברה להשבה, שתהיה באמת מה שהיא הייתה צריכה להיות: לא מסדרת מקומות עבודה וכל מיני תנאים והטבות לאנשים שעובדים בה, אלא באמת תעבוד בשביל הצאצאים והצאצאיות של הנספים בשואה, תחזיר להם את הנכסים שהיא איתרה ובאמת תדאג שכל הכסף הפנוי ילך לסיוע לניצולות וניצולים.

מרב מיכאלי: אז אני רוצה להגיד קודם כול תודה לשותפתי ולשותפי, חברת הכנסת שולי מועלם וחבר הכנסת אלעזר שטרן – באמת עשינו פה דרך ארוכה – וגם לחברת הכנסת קארין אלהרר, ששותפה בעניין מאז ומעולם.

מרב מיכאלי: תודה רבה ליועצות וליועצים המשפטיים של ועדת החוקה נעמה מנחמי ואלעזר שטרן.

מרב מיכאלי: תודה לאנשים בחברה להשבה – צריך להגיד את זה, אנשים עשו עבודה רבה ביותר במשך שנים – ליושב-ראש מיכה חריש, למנכ"ל ד"ר ישראל פלג, לעו"ד אופיר פורת, היועץ המשפטי; לאנשי משרד המשפטים ארז קמיניץ וסיגל יעקובי, האפוטרופוסית הכללית; לגלי עטרין ונועה פיקול מהלשכה המשפטית; לשי סומך ולימור תוסיה מייעוץ וחקיקה; לארגונים של ניצולות וניצולי השואה – אז קודם כול לכל הארגונים, ויש הרבה כאלה.

מרב מיכאלי: ספציפית אני רוצה להגיד תודה לקולט אביטל ולאבי רוזנטל, מנכ"ל מרכז הארגונים.

מרב מיכאלי: ותודה אחרונה, באמת, גם לחברי הכנסת ניסן סלומינסקי ומשה גפני, שעמדו בראש הוועדה המשותפת, ולחבר הכנסת דוד ביטן, שצריך להגיד שבזמן שהיה צריך אותו בא ודפק על השולחן ודאג שהדבר הזה יעבור.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [מס' מ/1178; דברי הכנסת, חוב' ט', עמ' 25076; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דודו אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4) – –

מירב בן ארי: – – –

דוד אמסלם: הצבענו, הצבענו.

דוד אמסלם: דרך אגב, את יכולה – את רוצה להצביע עוד פעם?

דוד אמסלם: נעצור שנייה, נרד?

דוד אמסלם: בסדר.

קריאה: לא.

דוד אמסלם: – – התשע"ח–2017, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אמסלם: בשנת 2011 נחקק חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה), התשע"א–2011, אשר קבע, כהוראת שעה, את סמכותה של רשות מקומית לפעול ולהסדיר בתחומה עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי בנושאים, בתנאים ובסייגים שקבעו שר הפנים והשר לביטחון פנים כאחד, בהסכמת שר המשפטים.

דוד אמסלם: עוד קבע החוק האמור כי בחוק עזר הקובע הסדרים בעניינים האמורים לא יוטלו אגרה או היטל אלא בסכום שאינו עולה על הסכום שקבע שר הפנים.

דוד אמסלם: בנוסף, נקבעה הוראת מעבר שלפיה אם נקבעו אגרות או היטלים בעד שירותי שמירה או אבטחה בחוק עזר שיהיה בתוקף ערב תחילתו של החוק, תהיה רשות מקומית רשאית לגבות, בכפוף להוראת חוק העזר, את האגרה או ההיטל בעד התקופה שמיום תחילת החוק או עד המועד שנקבע בהוראות המעבר, אף אם גובה האגרה או ההיטל שנקבעו לפי חוק העזר עולה על הסכום המרבי שקבע שר הפנים.

דוד אמסלם: הוראת השעה, לרבות הוראת המעבר האמורה, הוארכה שלוש פעמים בשנים האחרונות, וכיום תוקפו של החוק הוא עד ליום י"ג בטבת התשע"ח, 31 בדצמבר 2017.

דוד אמסלם: בשל הצורך בהמשך מתן שירותים בתחום האמור על ידי הרשויות המקומיות, וכדי שבמהלך תקופה זו יהיה ניתן לשוב ולבחון את מידת הצורך בקביעת סמכותה של רשות מקומית להסדיר ענייני שמירה וסדר ציבורי ואת אופן הפעלת סמכות זו בטרם עיגונה כסמכות של קבע, מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה שבסעיף 1 לחוק בשנתיים.

דוד אמסלם: הוועדה החליטה לקיים דיוני מעקב בחודשים הקרובים כדי לבחון לעומק את הצורך בהמשך מתן הסמכויות כאמור לרשויות מקומיות ואת המנגנון לקביעת גובה ההיטלים והאגרות.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות, אך אבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות אלה ותאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על ידי הוועדה.

דוד אמסלם: בגדול, מדובר על אגרת השמירה, מה שנקרא, בז'רגון שאנחנו מכירים.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם הארכנו את זה שוב בהוראת שעה, בגלל שאני סבור שברמה העקרונית זה שירות שהמדינה צריכה לתת לא באמצעות הטלת אגרות על התושבים, אבל היות שבעצם הממשלה עוד לא הסדירה את הנושא הזה, הארכנו את זה בעוד שנתיים, לא בהוראת קבע.

דוד אמסלם: גם קיבלנו החלטה בוועדת הפנים לעשות מעקב כל שלושה, ארבעה חודשים, לראות איך הממשלה מתקדמת לכיוון – בסך הכול להעביר את הנטל הכספי אליה לאט-לאט.

דוד אמסלם: אם זה באופן חלקי או מלא זה לא חשוב, אבל בוודאי ובוודאי לא יכול להיות שהביטחון של תושבי הערים מוטל על אזרחים באמצעות אגרת השמירה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – יש לה הסתייגויות.

חמד עמאר: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אני אנצל את הזמן שמגיע לי על פי הסתייגויות שהגשתי ואתייחס לכמה סוגיות.

יוליה מלינובסקי: הסוגיה הראשונה שאני רוצה להתייחס אליה זו סוגיה כואבת מאוד, ואני מאמינה שבבית הזה, בין חברי הכנסת של כל סיעות הבית, אין מחלוקת, ואנחנו כולנו מרגישים כאבי לב ומזדהים עם המשפחות של קורבנות הטרור.

יוליה מלינובסקי: היום אנחנו בסיעת ישראל ביתנו אירחנו משפחות שהאנשים הכי קרובים, הכי יקרים שלהם, נפגעו או נרצחו בפיגועי טרור.

יוליה מלינובסקי: להגיד שזה היה קל או קשה – זו לא מילה.

יוליה מלינובסקי: זה היה קשה ביותר.

יוליה מלינובסקי: זה היה קשה עד דמעות.

יוליה מלינובסקי: האנשים האלה באו בדרישה אחת: שמי שפגע בקרוביהם – דינו גזר דין מוות.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא צריכים להיות יותר צדיקים מקדושי עולם.

יוליה מלינובסקי: מי שהרג את שלושת בני משפחת סולומון ושמשפטו ייפתח ביום רביעי – גזר דין מוות, אין פה אפילו שאלה.

יוליה מלינובסקי: ואני שומעת לאחרונה הרבה דיבורים על כך ששר הביטחון הוא שצריך לתת הנחיות.

יוליה מלינובסקי: אז אני מבהירה ומסבירה: מי שמנחה את התביעה בישראל זה פרקליט המדינה, זה הפצמ"ר, זה היועץ המשפטי לממשלה, לא השרים – וטוב שכך.

יוליה מלינובסקי: שרת המשפטים לא מנחה את השופטים בבתי המשפט איזה עונש להטיל על נאשם כזה או אחר.

יוליה מלינובסקי: גם לשר הביטחון, לצערי, אין סמכות כזאת.

יוליה מלינובסקי: אבל בהחלט, בהחלט המערכת צריכה להפנים שחל שינוי, ואנחנו נעשה את זה, בעזרת השם, ביום רביעי, כשנחוקק חוק עונש מוות למחבלים.

יוליה מלינובסקי: האירוע השני שהתרחש היום בכנסת – אירוע מאוד מרגש, אירוע שהיה צריך להתרחש עוד לפני 25 שנים, ולצערי קרה רק היום.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להודות מקרב ליבי לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהייתה פה דוגמה לשיתוף למופת, איך שני ח"כים מקצוות שונים של המפה הפוליטית, ברגע שהבינו את עומק הבעיה, פעלנו ביחד, בשילוב ידיים, כדי לטפל בבעיה הזאת.

יוליה מלינובסקי: ואני חייבת להגיד ולבשר ליושבי הבית שהצלחנו.

יוליה מלינובסקי: שלי, אנחנו הצלחנו להזיז לא קיר – הצלחנו להזיז הר, כזה ענק, מה שלא קרה, לצערי הרב – היה צריך לקרות כבר לפני 25 שנה.

יוליה מלינובסקי: אזרחי ישראל, עולים חדשים לשעבר במשך כל השנים עברו בדיקות משפילות – משרד הפנים בדק אותם על אזרחותם ויהדותם.

יוליה מלינובסקי: זה דבר פסול, זה לא חוקתי, זו פגיעה בזכויות היסוד של האזרח.

יוליה מלינובסקי: משרד הפנים והמשנה ליועצת המשפטית לממשלה הפנימו, ויצאו הנחיות, רק מה?

יוליה מלינובסקי: זה ייכנס לתוקף בעוד חודשיים.

יוליה מלינובסקי: אני מאמינה, שלי, חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שאנחנו ביחד, את ואני, נצליח לגרום לכך שהדבר הזה ייעלם מעולמנו; לא נראה את זה יותר.

יוליה מלינובסקי: אני כבר הוצאתי מכתב לשר הפנים, השר דרעי, בדרישה/בקשה שיסיים את זה לאלתר, ואני גם מבקשת ממך כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה לעשות משהו דומה, שנפעל ביחד.

יוליה מלינובסקי: ואם את חושבת שזו פעם אחרונה שאת שומעת ממני – אז לא, יש כל כך הרבה עוולות.

יוליה מלינובסקי: בנושא החברתי והאזרחי אנחנו בהחלט שותפות.

יוליה מלינובסקי: תודה, באמת תודה.

שלי יחימוביץ': תודה.

יוליה מלינובסקי: ועכשיו לנושא של אגרות שמירה.

יוליה מלינובסקי: אני נלחמת עם הדבר הזה שנקרא אגרת שמירה מעל לעשור.

יוליה מלינובסקי: אני באמת מאמינה שזה דבר לא מוסרי, לא מידתי, לא שוויוני, ואזרחי מדינת ישראל הם לא פרה חולבת כדי שיממנו שיטור עירוני או פקחי עירייה מכיסם.

יוליה מלינובסקי: לאן הגענו, חבר'ה?

יוליה מלינובסקי: יש לנו בעיר משטרות מקומיות כאלה, מיליציה מקומית שמונחית על ידי ראש הרשות.

יוליה מלינובסקי: ביטחון זה דבר בסיסי.

יוליה מלינובסקי: למשל, היום הממשלה החליטה לקחת מראשי רשויות סמכות בנושא פתיחת מרכולים בשבת.

יוליה מלינובסקי: זה גדול על ראשי רשויות; הם לא מספיק טובים כדי להחליט בנושא הזה.

יוליה מלינובסקי: בנושא הביטחון הם מספיק טובים כדי לקחת כסף מאזרחים ולהפעיל את המיליציות המקומיות האלה.

יוליה מלינובסקי: אני ביקשתי והגשתי הסתייגות מאוד פשוטה: כל מי שזכאי להנחה בארנונה – אנשים קשיי יום, ניצולי שואה, אימהות חד-הוריות, נכים, אזרחים ותיקים, מי שמקבל הבטחת הכנסה, מי שיש לו כבר הנחה בארנונה – הוא לא צריך להוכיח שום דבר, הוא יקבל את אותה הנחה באגרת שמירה.

יוליה מלינובסקי: מה אמרו לי? לא, גברתי.

יוליה מלינובסקי: אצלנו יש משק סגור, אנחנו צריכים את הכסף הזה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו נעשה להם מבחני הכנסה.

יוליה מלינובסקי: אתם יודעים מה זה מבחן הכנסה?

יוליה מלינובסקי: תוכיח שאין לך אחות; תגרור את הבן האדם המבוגר, על קצבת נכות או על קצבת הבטחת הכנסה, שיוכיח שהוא כזה.

יוליה מלינובסקי: שערורייה.

יוליה מלינובסקי: עוד דבר – יש עסקים רבים שחייבים בשמירה על פי רישוי עסקים.

יוליה מלינובסקי: בית מלון לא יכול לפעול אם אין לו שמירה, אז למה שהוא ישלם גם לאבטחה, הרבה כסף, ובנוסף ישלם את אגרת השמירה הזאת, שהוא לא מקבל מזה שום שירות, כלום וחצי?

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: גם אצלך בתל אביב, כשאת היית חברת מועצה – –

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: – – אתם גובים בתל אביב 51 מיליון שקל בשנה, בשנה, בתל אביב.

יוליה מלינובסקי: בשנה.

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: ביקשתי שעסקים שמחויבים בשמירה – יש עסק בתל אביב, עסק קטן, עצמאי, מספרה.

יוליה מלינובסקי: הוא משלם אגרת שמירה.

יוליה מלינובסקי: בנוסף, חברות ביטוח מחייבות אותו באמצעי בטיחות כאלה ואחרים.

יוליה מלינובסקי: הוא גם גר בעיר אחרת ושם הוא משלם אגרת שמירה.

יוליה מלינובסקי: האם הוא מקבל שירות?

יוליה מלינובסקי: האם יש לו תועלת מזה?

יוליה מלינובסקי: לא.

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: מה שגילינו בדיונים רבים זה שהרבה ראשי רשויות מפעילים חוק עזר שהוא לא חוקי, ובעצם שיעור אגרת השמירה לא מתאים לנוהל של משרד הפנים, זאת אומרת, הם גובים לפעמים פי חמישה או פי שישה יותר ממה שמותר להם.

יוליה מלינובסקי: כן, זה מה שמופיע בדוח ביקורת המדינה; אלה עובדות, אני לא ממציאה את זה.

יוליה מלינובסקי: מה ביקשנו?

יוליה מלינובסקי: שכל מי שמפר הנחיות של משרד הפנים – יהיה לו קנס, כי פשוט עושים את זה בדרך שרירותית, מצפצפים על משרד הפנים, אפילו לא עונים להם על מכתבים, וממשיכים לגבות מה שאסור.

יוליה מלינובסקי: מה עוד ביקשתי?

יוליה מלינובסקי: ששר האוצר יסכים לדבר כזה.

יוליה מלינובסקי: שר האוצר ידוע בכך שהוא נגד הטלת מיסים נוספים על אזרחי ישראל.

יוליה מלינובסקי: זו לא אגרה, זה לא היטל – זה מס לכל דבר ועניין, שלאזרחי ישראל אין שום דרך, אבל אין שום דרך להימלט מזה – –

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: – – כי הם מקבלים את זה בשובר הארנונה שלהם כשורה נוספת.

יוליה מלינובסקי: אז פה שר האוצר לא רוצה סמכות.

יוליה מלינובסקי: אתם מכירים הרבה שרים שנותנים להם סמכות והם לא לוקחים אותה?

יוליה מלינובסקי: ועוד דבר – אם כבר רשות מחליטה להטיל אגרת שמירה, אז אולי מן הראוי היה לשאול אזרחים אם הם רוצים בכך, אם הם צריכים שירות כזה.

יוליה מלינובסקי: והיה לזה כבר תקדים: בזיכרון יעקב ראש העיר החליט שהוא עושה משאל עם מאוד פשוט, משאל עם, שאזרחים יגידו אם הם רוצים או לא רוצים.

יוליה מלינובסקי: היה משאל עם, האזרחים אמרו את דברם, והוא פעל בהתאם.

יוליה מלינובסקי: כפי שציין יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת ויו"ר הקואליציה חברי חבר הכנסת דודו אמסלם, הסיפור הזה מתרחש כבר שנה שמינית, לדעתי.

יוליה מלינובסקי: כל פעם מאריכים את זה לעוד שנתיים ולעוד שנתיים.

יוליה מלינובסקי: פה סברתי שלאור העובדה שזה לא דבר חדש, וכל הגורמים הרלוונטיים כבר היו צריכים ללמוד את הנושא ולהביע את דעתם, אם זה הוראת קבע או אם זה חוק, צריך לקצר את הוראת השעה הזאת לשנה בלבד.

יוליה מלינובסקי: לצערי, גם פה דעתי לא התקבלה.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה למשוך את הזמן, כי היום מאוד ארוך.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, אני אסיים בכך ואני אגיד: בכל מדינה אחרת – בשווייץ, אם היו מטילים דבר כזה על האזרחים אז היו הפגנות ורעידת אדמה ציבורית וחברתית.

יוליה מלינובסקי: אצלנו, עקב המורכבות של מדינת ישראל, זה עובר כזה בשקט, אבל אני מאמינה שבסופו של דבר, בעוד שנתיים אנחנו נבטל את זה.

יוליה מלינובסקי: אזרחי ישראל לא צריכים להיות פרה חולבת.

יוליה מלינובסקי: ביטחון זה דבר בסיסי.

יוליה מלינובסקי: מי שצריך לדאוג לזה במדינה, לתקצב את זה, זה לא ראשי רשויות, כי זה גם מאוד בעייתי מבחינת החוקתיות של הדבר.

יוליה מלינובסקי: אני אמשוך את ההסתייגויות כדי לא להביך פה אף אחד.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הוגשו בקשות דיבור.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – מוותרת; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – מוותרת; חברת הכנסת סתיו שפיר; חבר הכנסת איציק שמולי; חבר הכנסת עמר בר-לב; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; חבר הכנסת איתן כבל; חבר הכנסת מיקי רוזנטל; חבר הכנסת יואל חסון; חבר הכנסת זוהיר בהלול; חבר הכנסת איתן ברושי; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; חבר הכנסת יוסי יונה; חבר הכנסת איל בן ראובן; חבר הכנסת יעל כהן-פארן; חבר הכנסת סאלח סעד; חברת הכנסת לאה פדידה; חבר הכנסת אילן גילאון; חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חברת הכנסת מיכל רוזין; חברת הכנסת תמר זנדברג; חבר הכנסת מוסי רז.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

קריאה: לא הייתה הסתייגות של יוליה?

קריאה: היא הגישה הסתייגות.

חמד עמאר: היא הורידה את ההסתייגויות שלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אחרי שחברת הכנסת יוליה הורידה את כל ההסתייגויות, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 1–2 – 48 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 48, נגד – 15, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אנחנו נצביע בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 46 נגד – 15 נמנעים – 1 החוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 46, 15 מתנגדים, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [מס' מ/1148; דברי הכנסת, חוברת זו, עמ' 25227, מושב שלישי, חוב' ל"ו, עמ' 23531; נספחות.

נאזם בדר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119), התשע"ז–2017, לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודו אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: הצעת החוק, שהגישה הממשלה, כוללת כמה תיקונים חשובים לעניינים שונים בחוק התכנון והבנייה.

דוד אמסלם: אפרט לפניכם את התיקונים המרכזיים המוצעים בהצעת החוק.

דוד אמסלם: 1: הסמכת הוות"ל – הוועדה לתשתיות לאומיות – לדון בהליכי תכנון של בתי סוהר; 2.

דוד אמסלם: קציבת קדנציות לחברי מוסד תכנון; 3.

דוד אמסלם: קציבת קדנציה לחברי ועדת ערר; 4.

דוד אמסלם: ייצוג כלל הרשויות המקומיות בוועדות המרחביות; 5.

דוד אמסלם: הוספת סמכות לוועדה המקומית לאשר שינוי ייעוד או הוספת שימושים למלונאות; 6.

דוד אמסלם: העברת הדיון למוסד תכנון אחר; 7.

דוד אמסלם: קיצור הליכים למתן הקלה או אישור שימוש חורג מתוכנית מתאר ארצית או מחוזית; 8.

דוד אמסלם: שימוש חורג שאינו למגורים; 9.

דוד אמסלם: בקרים מורשים במכון בקרה; 10.

דוד אמסלם: דחיית כניסתו לתוקף של ההסדר המחייב אישור מכון בקרה לצורך קבלת היתר בנייה.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות בודדות.

דוד אמסלם: אבקש כי הכנסת תדחה את ההסתייגויות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להנמקת ההסתייגויות.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; עיסאווי פריג' – מוותר; מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג; מוסי רז; חבר הכנסת יצחק הרצוג; חברת הכנסת ציפי לבני; שלי יחימוביץ; סתיו שפיר; איציק שמולי; עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר; מרב מיכאלי; מיקי רוזנטל; רויטל סויד; יואל חסון.

יואל חסון: רגע, רויטל עולה ואני אחריה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

חמד עמאר: עד חמש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם בתופעה שעד לפני כמה חודשים לא ממש ידעתי על קיומה.

רויטל סויד: אנחנו יודעים שכאשר זוג נמצא בהליכי פרידה וסכסוכים, יש גם קושי כאשר כל הורה סוחב את הילד לכיוון שלו – לעיתים גם באמצעים שהם לא לגיטימיים – אבל אני לא הייתי מודעת לכך שיכולה להיות תופעה שבה ילד ממש בוחר לנתק את הקשר עם ההורה שלו לאחר שהוא הוסת על ידי אחד מן ההורים נגד השני.

רויטל סויד: עכשיו, התופעה הזאת, שזכתה לכותרת ולתיאור "ניכור הורי", היא תופעה שחוצה מגזרים.

רויטל סויד: היא בוודאי לא קשורה למגדר – יש אבות שנותקו מהילדים שלהם וגם אימהות שנותקו מהילדים שלהן.

רויטל סויד: אני מקבלת סיפורים מצמררי שיער על אימהות שלא ראו את ארבעת הילדים שלהן במשך שנתיים, על אימא שלא ראתה את שתי הבנות שלה מעל לשנה, על אבות שלא זכו לראות את הילד או הילדה תקופות ממושכות – מצבים שבהם הורים חיים כמו חיים-מתים, כי אין דבר יותר נורא מזה שהילד שלך לא רוצה לדבר איתך, לא רוצה לפגוש אותך.

רויטל סויד: התופעה הזאת, שלצערי הרב הולכת ורווחת, היא תופעה שמאז שהגשתי את הצעת החוק שלי אני מתחילה לקבל טלפונים וקריאות מאנשים שממש נמצאים בסביבה שלנו.

רויטל סויד: ממש לפני דקות ספורות ניגש אליי שר במליאה שחברה של קרובה של משפחתו שמעה על הצעת החוק וניגשה אליו.

רויטל סויד: לפני שבועיים, כאשר היה פרסום בעיתון עם סיפורים אנושיים של אבות ואימהות – ואגב, יש גם סבים וסבתות – אני קיבלתי טלפונים מחברים קרובים שבאו וסיפרו על משפחות שבהן אבות ואימהות ממש גמורים.

רויטל סויד: עכשיו, מה בעצם התופעה?

רויטל סויד: התופעה הזאת קורית כי הליכי הפירוד והסכסוך הם הליכים שלצערי הרב אורכים זמן.

רויטל סויד: זה מתחיל בזה שילד לא רוצה לדבר עם אחד מההורים שלו בטלפון, אחר כך הוא כבר לא רוצה לישון אצל ההורה, ובהמשך הוא כבר לא רוצה לראות אותו.

רויטל סויד: אתם חושבים שכשילד בגיל 10, 11, 12 כבר לא רוצה לראות את ההורה שלו אפשר באיזושהי דרך להכריח אותו, אפשר באיזושהי דרך להכניס אותו להליך טיפולי?

רויטל סויד: אפשר, אבל זה כל כך קשה, כי הוא כבר מגובש; הוא כבר עם שטנה; הוא כבר בטוח שההורה נגדו, שהוא לא רואה אותו, שהוא לא רוצה אותו, שהוא מקור כל הרע.

רויטל סויד: הצעת החוק שלי באה לאחר שישבתי עם שופטים, עם נשיאי בתי משפט לענייני משפחה, עם שופטי מחוזי שיושבים בערעורים, עם עורכי דין, עם דיינים, עם הרב הראשי לישראל, שיושב בתיקים הכי קשים.

רויטל סויד: הצעת החוק הגיעה כאשר היא מביאה בשורה, כי לראשונה היא יוצרת הליך יש מאין.

רויטל סויד: אם עד עכשיו טיפלו בכל ההליכים האלה בין – – –

מאיר כהן: – – –

רויטל סויד: ואנחנו לא נמשיך רק לדבר עליה; אנחנו נמשיך לדבר עליה ואנחנו נמשיך להגיש אותה עד שהצעת החוק הזאת תעבור, כי היא יוצרת הליך חדש שלא היה קיים בכלל בשיטת המשפט שלנו – היא יוצרת הליך שלמעשה תוחם בזמן את כל הטיפול בניכור ההורי.

רויטל סויד: המשמעות שלו היא לא רק לתת לבית המשפט כלים שעד היום הוא היה צריך לאסוף אותם מן הגורן והיקב, אלא – זה לא קורה רק תוך כדי טיפול במשמורת, או הסדרי ראייה, או גירושין, מזונות, רכוש וכיוצא בזה, כאשר לעיתים יש שישה, שבעה ושמונה חודשים בין דיון לדיון.

רויטל סויד: מדיון עד דיון הילד כבר לא מדבר עם ההורה שלו, אי-אפשר כבר ללכת חזרה ואחורה.

רויטל סויד: זה הליך ייעודי, תחום בזמן.

רויטל סויד: מרגע הגשת התביעה צריך תוך שבעה ימים לקיים דיון.

רויטל סויד: בית המשפט יכול לשמוע את הילדים, אם הוא רוצה, ושולח את זה להליך טיפולי ייעודי, עם מומחים ייעודיים שיקבלו הדרכה ייעודית בניכור ההורי.

רויטל סויד: הם ידעו איך לטפל.

רויטל סויד: לא מחכים למצב שילד כבר לא רוצה לפגוש את ההורה שלו, אלא מייד מטפלים.

רויטל סויד: בית המשפט – אם אחד ההורים לא משתף פעולה עם ההליך הטיפולי, רק אז הוא יטיל את הסנקציות.

רויטל סויד: והסנקציות הן לא רק על פי פקודת ביזיון בית משפט, אלא גם סנקציות מחוק ההוצאה לפועל, כי לנו רק דבר אחד חשוב, וזה טובת הילד.

רויטל סויד: טובת הילד היא שיש לו קשר תקין גם עם אבא וגם אימא.

רויטל סויד: לכן, הצעת החוק הזאת באה ועושה הליך ייעודי, מומחים ייעודיים, תיחום בזמן.

רויטל סויד: הדגש הוא על ההליך הטיפולי.

רויטל סויד: הצעת החוק הזאת תציל נפשות של ילדים, כי ילד שלא נמצא בקשר עם אביו או עם אימו, הצלקות שיהיו לו הן צלקות בלתי הפיכות.

רויטל סויד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מה שקורה עכשיו פה, בכנסת, זה שבירת שיא שבאמת לא הייתה כאן הרבה שנים.

יואל חסון: סדר-היום משתנה פה כאילו זה איזו תוכנית של איזה מתנ"ס מקומי.

יואל חסון: משנים פה את סדר-היום של הכנסת בלי תיאום, בלי הסכמות, מכניסים חוקים; מנהלים פה סוג של איזה עסק פרטי מאחורי הקלעים – שם, מאחורי המסדרון.

יואל חסון: אני אומר לכם בצורה ברורה: קודם כול כנראה אתם מה שנקרא בורחים מבשורה, כי אתם לא ממש שלמים על חוק ההמלצות הזה.

קריאה: קראת את הספר?

יואל חסון: אתם דוחים אותו, ודוחים אותו, ודוחים אותו, ומכניסים סעיפים לסדר-היום שדוחים אותו עוד ועוד.

יואל חסון: אז אני אומר ליוזם, יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת אמסלם: אם באמת פתאום ככה אורו פניך והבנת שחוק ההמלצות הוא חוק כזה חשוך, ואתה לא ממש רוצה אותו, ואתה מתלבט, ואתה רוצה עוד זמן, אז אני אומר לך, יושב-ראש הקואליציה, דבר איתנו.

יואל חסון: נקדם פה עכשיו חוקים הרבה יותר חשובים, הרבה יותר דחופים; נסיים השבוע את מתווה הנכים.

יואל חסון: למה להתעלל בחברי הכנסת?

יואל חסון: למה לפגוע עד כדי כך בסדרי הדיון שמקובלים כאן?

יואל חסון: זה פשוט לא מקובל, מה שקורה כאן.

יואל חסון: משנים פה סדר-יום – מעלים, מורידים, משנים.

יואל חסון: אז אני אומר לך, אדוני יו"ר הקואליציה, חבר הכנסת אמסלם – השר ארדן, תן לו להקשיב.

גלעד ארדן: הוא מקשיב.

גלעד ארדן: יש לו הפרדת קשב, חבל לך על הזמן.

יואל חסון: אתה בדקת את זה?

גלעד ארדן: אני רואה.

גלעד ארדן: הוא תוך כדי זה מסביר לי מה אתה טוען.

יואל חסון: אז אנחנו נבחן את זה אחר כך, אנחנו נבדוק את הדבר הזה.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מבין שאתה מבין שחוק ההמלצות מיותר.

יואל חסון: אז בוא, אני ארד, נשב, נתכנן סדר-יום אפקטיבי לציבור הישראלי, סדר-יום של אינטרס ציבורי מלא – לא רק הנכים, יש גם דברים חשובים אחרים; נחליט על זה.

יואל חסון: חבל שאתה כרגע עושה שמות בסדר-היום של הכנסת.

יואל חסון: זה מה שאתה עושה – מוריד, משנה.

דוד אמסלם: אתה מכיר את אותו אחד שגם רוצח את ההורים שלו וגם אחרי זה בוכה שהוא יתום?

דוד אמסלם: הרי אתם עשיתם את ה-45 שעות.

דוד אמסלם: קצרו את זה ל-12 שעות – נעשה הכול.

דוד אמסלם: אז אתם גם בוכים, גם מבזבזים את הזמן של הכנסת, ואחרי זה גם בוכים שאתם בוחרים על איזה חוקים, כאילו אתם עכשיו מנהלים בכלל את הכנסת.

יואל חסון: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: אתה מבין למה אתה סתם לא טוען לעניין בכלל?

יואל חסון: אני אסביר לך למה אני טוען לעניין – כי כשעולה חוק מושחת ורעיל אנחנו נמצה כל דקה בדיון הזה.

יואל חסון: כל דקה בדיון הזה.

יואל חסון: אנחנו ניערך לזה, ואני אומר לך שנעמוד בזה.

יואל חסון: אתם לא תעמדו בזה; אנחנו נעמוד בזה.

יואל חסון: ואנחנו גם נקבע מתי תהיה הצבעה.

יואל חסון: אנחנו נוכיח לך שאתה העלית חוק רעיל.

יואל חסון: ואני אומר לך הפוך מזה.

דוד אמסלם: בסוף יש את שריקת הסיום.

דוד אמסלם: אנחנו נעמוד בה.

יואל חסון: שריקת הסיום תגיע, השאלה היא מתי היא תגיע.

דוד אמסלם: אנחנו פה איתך עד יום שישי.

יואל חסון: אני אומר לך, במקום לבזבז שעות פרלמנטריות מיותרות על חוק מיותר, שים בצד את החוק.

יואל חסון: זה בסדר, אף אחד לא יתחשבן איתך, אף אחד לא ישאל שאלות, אף אחד לא יבוא ויגיד "הבטחת".

יואל חסון: תאמין לי, אין אף אחד שרוצה את החוק הזה.

יואל חסון: לא יבואו אליך אחר כך ויגידו לך איך לא עמדת במילתך.

יואל חסון: לא יבואו אליך, אל תדאג.

יואל חסון: הציבור לא יתאכזב מזה ששמת את החוק הזה בבוידעם.

דוד אמסלם: אתה לא יודע כמה הציבור רוצה את החוק הזה.

דוד אמסלם: אתם צבועים, הרי.

יואל חסון: מה זה, הציבור נוהר.

דוד אמסלם: בוודאי.

יואל חסון: עוד ציבור נוהר.

דוד אמסלם: אז בוא, תן לנו להעביר משהו לא טוב, לשיטתכם.

דוד אמסלם: מה איכפת לך?

יואל חסון: אני לא אתן לך.

יואל חסון: אנחנו לא ניתן לך.

יואל חסון: לא ניתן לך.

יואל חסון: תקשיב, במעט מעט שיש לנו באופוזיציה לא ניתן לך, נקשה עליך, נעשה לך את החיים קשים, כמו שאמרתי לך, אדוני יו"ר הקואליציה, כי אנחנו לא עובדים אצלך.

יואל חסון: אתה צריך להתייחס לכנסת קצת יותר בכבוד; להתייחס לחברי הכנסת קצת יותר בכבוד, אדוני.

יואל חסון: אתה צריך להבין שאתה כרגע מבזבז שעות פרלמנטריות במקום לקדם נושאים שחשובים לעם ישראל.

יואל חסון: תן לי סיבה, למה עכשיו לבזבז שעות על החוק הזה?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: את מי הוא משרת, חוק ההמלצות שלך?

יואל חסון: את מי הוא משרת?

יואל חסון: מה אתה דוחה?

יואל חסון: יושבים עכשיו בבית – – –

דוד אמסלם: אני עוד מעט אסביר לך.

דוד אמסלם: כשאני אעלה את החוק אני אסביר לך.

דוד אמסלם: אתה לא יודע מה החוק.

יואל חסון: יושבים עכשיו בבית, באמת, מאות אלפי נכים שמייחלים שב-1 בינואר 2018 החיים שלהם טיפה ישתפרו.

יואל חסון: אפשר השבוע לעשות בעבורם את השינוי הזה.

חמד עמאר: – – –

יואל חסון: אין לי זמן?

יואל חסון: לא שמת שעון.

יואל חסון: אז אני אסכם ואומר – כי היושב-ראש בטעות לא שם שעון, אז אני אתחשב בך, אדוני, אני אתחשב בך ובחבריי, אבל אני אומר שאנחנו נמשיך ונעמוד ונמצה את כל הזכויות שיש לנו בדיון הזה כאופוזיציה.

יואל חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, עד חמש דקות.

מרב מיכאלי: למה חמש?

מרב מיכאלי: זה הכול?

חמד עמאר: כי אני קראתי את השם שלך לפני זה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שכל מה שאמר חברי חבר הכנסת יואל חסון, כמובן לעניין ההתנהלות הלא-ראויה של הקואליציה פה בעניין סדר-היום – הכול כפוף לחוק ההמלצות המגונה שרוצה הקואליציה משום מה להעביר – כל זה נכון, אבל אני רוצה בכל זאת להגיד כמה מילים למה החוק הזה שעכשיו עומד להצבעה, למה הוא חוק מגונה כשלעצמו, ולמה הוא חוק שלא זו בלבד שלא יעשה טוב לאזרחיות ואזרחי ישראל ולמדינת ישראל אלא ההפך – יעשה רע.

מרב מיכאלי: עכשיו, החוק הזה הוא עוד אחד מסדרה ארוכה של חוקים ושינויים בחוקי התכנון והבנייה של מדינת ישראל שממשלות נתניהו לדורותיהן מעבירות פה.

מרב מיכאלי: ומה יפה בחוקים האלה?

מרב מיכאלי: אלה חוקים שבהם הממשלה עוקפת את עצמה.

מרב מיכאלי: הממשלה, באמת, באופן הכי מטומטם, באופן הכי עקום, באופן הכי מזיק, אומרת: לא, לא נראה לי מה שעושה הזרוע הזאת שלי, אז אני אעקוף אותה, אני ארמה אותה, אני אלך מסביבה, אני אעשה מה שנוח לי.

מרב מיכאלי: הממשלה הולכת ומפצלת את הזרועות שלה וגורמת למצב שהבנייה הופכת להיות פשוט בלגן אחד גדול, צפוף ופשוט מזיק, גם למדינה, גם לשטחים הפתוחים שלה, ובעיקר – בלתי אפשרי לחיות בתוך זה.

מרב מיכאלי: אז במקום ועדות התכנון והבנייה המסורתיות והמקצועיות – שהלכו וייבשו אותן מבחינת כוח אדם, לא עדכנו את כוח האדם שלהן בשביל לעמוד בדרישות, דרישות הבנייה הרבות שיש לנו, בגלל שאנחנו הולכות ומתרבות כאן, ברוך השם, כמו שאומרות, בגלל שאנחנו מדינה שהולכת ונבנית עדיין – במקום להוסיף להן כוח אדם, לא רצו ללכת עם כל ההגבלות האלה, עם כל הצורך לשמור על איכות הסביבה, על תכנון ראוי וצופה פני עתיד, על התנגדויות של כל מיני בעלי ובעלות אינטרסים לגיטימיים, על שטחים פתוחים שכל כך דרושים ונדרשים לכולנו בשביל לנשום אוויר, אז הלכו והקימו וד"לים וותמ"לים, וב-2001 גם הקימו את הוועדה המפוארת ות"ל, שבאמת מתהדרת בשם הזה של ועדה לתשתיות לאומיות, וכל אחת מהן היא איזה אישור לעקוף את הסמכויות הישנות והמקצועיות.

מרב מיכאלי: מה שקורה זה שאנחנו רואות ורואים יותר ויותר שכונות צפופות מדי, בלי מקום לבנות בהן מוסדות ציבור הכי בסיסיים.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, כראש עיר לשעבר את ודאי יודעת כמה נדרש מקום לבנות גני ילדים, בתי ספר, מתנ"ס.

מרב מיכאלי: אנחנו רואות ורואים שכונות שבהן – הן חדשות חדשות וכבר אין בהן מקום חניה, שלא לדבר על מקום לאוטובוס לעבור ותחבורה ציבורית בשביל להיות מסוגלת לספק פתרונות תחבורה לדיירות ודיירי השכונה.

מרב מיכאלי: אנחנו רואות מצב שבו הצפיפות הזאת גורמת לבניינים, באמת, להיות אחד על השני.

מרב מיכאלי: מה שאת רואה מהחלון זה את השכנות והשכנים שלך, בשכונה חדשה לגמרי, שעל פניו הבטיחה איזו איכות חיים, מי תשמע, על איזו גבעה יפה במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: עכשיו, בחוק הזה, מה רוצים?

מרב מיכאלי: מחדשים לנו שני חידושים: מכניסים לוות"לים האלה את בתי הכלא.

מרב מיכאלי: כן, חברות וחברים, תרשמו לכם: בתי כלא לא צריכים את כל הדעות המקצועיות ואת כל ההתמחויות בשביל לדעת איפה אפשר ובאיזה אופן אפשר להקים אותם.

מרב מיכאלי: עכשיו, למה זה קרה, גברתי היושבת-ראש?

מרב מיכאלי: האם את יודעת?

מרב מיכאלי: האם הבחנת שלפני חודשים ספורים בית המשפט העליון קבע שגודל התא הקיים היום בבתי סוהר לאסירים, ובוודאי לאסירות, הוא קטן מדי ולא מספק, והמדינה צריכה לשנות את התקן ולבנות בתי כלא באופן שיעמוד בזכויות אדם בסיסיות?

מרב מיכאלי: כי גם אם אדם צריך להיענש וצריך להשתקם, מן הראוי שהוא או היא יעשו את זה, באמת, לא בצינוק, אלא בכל זאת באופן שיאפשר סיכוי שהם ישתקמו.

מרב מיכאלי: אז עכשיו המדינה באה לעקוף את הדבר הזה דרך פטור, סוג של פטור, מקריטריונים ראויים לבנייה של בתי כלא דרך הוצאה שלהם מהרשויות הרגילות וההכנסה שלהם לוות"ל.

מרב מיכאלי: אגב, אלמלא חברתי יעל כהן-פארן בוועדה, היו מכניסים לשם על הדרך עכשיו גם את בתי האבות ואת מעונות הסטודנטים; פתאום מעונות סטודנטים היו הופכים להיות תשתית לאומית.

מרב מיכאלי: לסיכום, לצערי, סיכום חמש הדקות שלי, אני רוצה להגיד, גבירותיי ורבותיי: בלי קשר להתנהלות הלא-ראויה בערב הזה עם חוק ההמלצות, לחוק הזה, לחוק הזה צריך להתנגד וצריך להצביע נגד.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בימים האלה, אתמול והשבוע, עוברת סדרה בערוץ 10 על תופעת הבולענים בים המלח ועל האיום שנשקף ממנה על היישובים לאורך ים המלח, בעיקר מצפה שלם, ועוד יותר – עין גדי, היישוב הוותיק ביותר באזור.

איתן ברושי: למעלה מ-6,000 בולענים נפערו באדמה באזור ים המלח, כחלק מהתופעות המתלוות לאובדן האזור הזה – מה שנקרא ים המוות הולך ומתממש.

איתן ברושי: והיישובים האלה, חרב עליהם עולמם, תרתי משמע.

איתן ברושי: אפשר היה לראות את זה אתמול, וזכיתי להביא את נשיא המדינה לביקור מיוחד, וישנו פה חברי דודי אמסלם, שבוועדת הפנים שהוא עומד בראשה – עמד בראשה – התקיימו הדיונים.

איתן ברושי: אני רוצה לפנות מפה לשרי הממשלה ולממשלה ולחבריי בכנסת ולומר לכם שנשקף איום רציני לקיומם של היישובים, מאחר שנוצרה שם מציאות שיש בה חוסר ביטחון וחוסר ודאות.

איתן ברושי: משאבים ואמצעים חשובים לקיום התושבים והיישובים הפכו להיות עיי חורבות, פשוט כך.

איתן ברושי: גם כביש 90 היה צריך לעבור שינויים.

איתן ברושי: ולאחר חודשים של עבודה מאומצת, שריכז אותה מנכ"ל משרד ראש הממשלה אלי גרונר והצוות שאיתו, בעיקר אמיר ברקן וחברים נוספים, גובשה תוכנית של למעלה מ-400 מיליון שקלים, שאמורה לבוא לאישור הממשלה ב-11 בינואר.

איתן ברושי: יצא לי להיות מספר ימים רב – וישנו פה חברי איציק שמולי, שעבר לגור בעין גדי, ואני מברך אותו על כך – יצא לי לבקר מספר פעמים רב ביישובים הללו, במיוחד בעין גדי, ולהיפגש עם החברים.

איתן ברושי: גם חבר הכנסת בני בגין הגיע במיוחד בערב אחד להיפגש עם החברים, גם עקב, או בזכות, היותו גיאולוג.

איתן ברושי: ממשלת ישראל – והגיע שר התיירות יריב לוין – יודעת שהיא הפקירה את האזור הזה, ובמדיניות שגויה שספק אם אפשר לתקן אותה נוצרה מציאות שמאיימת על ים המלח, שהוא אחד מפלאי הטבע כאן, באזור.

איתן ברושי: גם כנראה הייתה תרומה לממשלת ירדן ביכולת לפגוע בים המלח ובעתידו.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר פה, בזמן הקצר שעומד לרשותי, שבאתי כאן לייצג את חברי עין גדי, ומי שהיה בעין גדי יודע איזו פנינה הם יצרו שם, בתנאים הקשים ביותר, לאורך כל השנים, ואת חברי מצפה שלם, שעלו לשם אחרי מלחמת ששת הימים – –

מרב מיכאלי: – – – 25 דקות לכל אחד לפי מספר ההסתייגויות – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

מרב מיכאלי: זה לא חמש; 25.

טלי פלוסקוב: לא עצרתי אף אחד.

מרב מיכאלי: בסדר – – –

איתן ברושי: – – ולומר – –

מרב מיכאלי: – – – בשעון – – –

נחמן שי: אה, 25 יש לנו?

טלי פלוסקוב: לא עצרתי אף אחד.

איתן ברושי: שנייה, מרב.

נחמן שי: – – – עם הרשימה – – –

איתן ברושי: – – ולומר לראש הממשלה ולממשלה – –

מרב מיכאלי: – – –

איתן ברושי: – – שעין גדי היא לא פחות חשובה מעמונה.

איתן ברושי: אני חוזר: עין גדי לא פחות חשובה מעמונה.

איתן ברושי: והיום אומר לנו שר החקלאות ופיתוח הכפר שהוא מטיל ספק אם זה יעלה בממשלה.

איתן ברושי: ואני אומר כאן, מעל דוכן הכנסת, שאם הממשלה לא תמצא את המשאבים לממש את האחריות שלה לחברים ולתושבים באזור ים המלח, במקום מהקשים ביותר – אם היא לא תמצא את המשאבים לממש את האחריות שלה, להבטיח את התנאים לקיומם של חברי עין גדי ומצפה שלם, הממשלה מאיימת על המשך קיומם.

איתן ברושי: זה לא סביר שהמשבר, שלא קרה באשמתם, שהממשלה הזניחה אותו במשך שנים רבות, שפוגע באמצעי הייצור, גם לאורך חוף ים המלח וגם מטעים וגם אמצעים נוספים, עד כדי איום על ודאות קיומם של היישובים – זה לא באחריותם אלא באחריות הממשלה.

איתן ברושי: זה גם לא בכוחה של המועצה האזורית מגילות ולא בכוחה של המועצה האזורית תמר לבצע את המשימה.

איתן ברושי: זאת אחריות הממשלה.

איתן ברושי: מדובר פה על מאות מיליונים, לא פחות מ-400–500 מיליון שקלים, אבל מחצית מהסכום מיועדת לשיקום כביש 90, שהוא כביש ארצי שמשרת את האזרחים כולם.

איתן ברושי: ואני אומר פה: שלא יגידו שלא אמרנו; שלא תהיה מציאות שמישהו לא ידע; שראש הממשלה לא יגיד שלא עדכנו אותו; ששר האוצר לא יאמר שהוא לא ידע.

איתן ברושי: שרי הממשלה, מוטלת עליהם אחריות כבדה.

איתן ברושי: אם הממשלה תחשוב שאין שם מתפקדי ליכוד ואין שם מתפקדי הבית היהודי, אם הממשלה תחשוב שאין להם הישג אלקטורלי מטיפול במצפה שלם ועין גדי, היא פוגעת בתפקידה כממונה על הביטחון ועל ההתיישבות – – –

נורית קורן: – – – לא באים רק אם יש מתפקדים.

נורית קורן: זה ממש לא.

איתן ברושי: אני רוצה לראות את זה.

נורית קורן: ממש לא.

איתן ברושי: אני אומר לך – –

נורית קורן: לא נכון.

איתן ברושי: – – שמה שהם חשים – –

נורית קורן: זה לא נכון – – –

איתן ברושי: – – שלא מתעניינים בהם.

איתן ברושי: שום שר לא הגיע לבקר אותם.

איתן ברושי: שום שר לא דואג.

איתן ברושי: יש ממשלה שיכולה להתפרק על עמונה; היא לא תתפרק על עין גדי.

נורית קורן: די, מספיק – – –

איתן ברושי: צריך לרדת לשם, צריך להיות שם, צריך לדבר איתם.

איתן ברושי: זה לא באשמתם – 6,000 בולענים שמאיימים על קיומם.

איתן ברושי: מה, עין גדי לא חשובה?

איתן ברושי: היא פחות מעמונה?

איתן ברושי: צריך לקבל החלטה שהממשלה, בימים הקרובים, תבטיח את קיומם, וזה לא רק בדיבורים; זה הרבה מאוד כספים, הרבה מאוד תקציבים.

איתן ברושי: אבל הושקע שם מאמץ אדיר ואנשים קשרו את גורלם במקום הקשה ביותר במדינה, ושנים הם היו מנותקים.

איתן ברושי: ולכן אני פונה פה לממשלה ואני אומר לכם, חבריי חברי הכנסת: תתעניינו בזה, תבדקו את זה.

איתן ברושי: אם באמת זו לא השאלה של המתפקדים, אז תתעניינו, תבואו, תגלו אחריות.

איתן ברושי: זה לא מתחלק לפי מפלגות.

איתן ברושי: זאת אחריות שלנו ליצור תנאים שעין גדי לא תיפול, שמצפה שלם תוכל להתקיים.

איתן ברושי: לא הם יצרו את המציאות שיצרה את הבולענים, ואין לממשלה אפילו פתרון.

איתן ברושי: אגיד לכם יותר מזה: אם עובד מדינה ייפול לבולען, הוא מבוטח.

איתן ברושי: אם חבר קיבוץ ייפול לבולען, הוא יכול למות שם.

איתן ברושי: אף אחד לא יוציא אותו ואף אחד לא מבטח אותו.

איתן ברושי: זאת המציאות.

איתן ברושי: ולכן, יש לנו בעיה עם ים המלח וצריך לטפל, אבל לא בטוח שיש תשובה, בטח לא מחר בבוקר.

איתן ברושי: אבל יש תשובה מחר בבוקר, ולמען יום יותר טוב צריך לקבל את ההחלטה, ואני מזהיר אתכם – וזה כתוב בפרוטוקול, ואנחנו נפיץ את זה בכל מקום, וזה עולה בכתבות בערוץ 10; גם הערב יש כתבה – ארבע כתבות; לא אני הכנתי אותן.

איתן ברושי: אבל לא בא בחשבון שהבית הזה לא ידע ויתעלם מהצורך הקיומי של סיוע לשני יישובים, וקודם כול עין גדי, ששנים סובל מהתופעה הזאת עדי כדי אי-חזרתם של הבנים.

איתן ברושי: מה, עין גדי זה לא מוצב קדמי של המדינה?

איתן ברושי: לא צריך לדאוג שיהיו שם אנשים?

איתן ברושי: זה פחות חשוב מהתנחלות?

איתן ברושי: ראיתי היום בעיתון הארץ: 14 מאחזים לא חוקיים שהממשלה עזרה בהקמתם.

איתן ברושי: אני טיפלתי בזה כעוזר של אהוד ברק.

איתן ברושי: אני יודע כמה עולה מאחז לא חוקי.

איתן ברושי: מי צריך את זה בכלל?

איתן ברושי: במקום להשקיע שם משאבים וללכת לבתי משפט אין-סופיים ולאנוס את היועץ המשפטי לממשלה לקבל החלטות לא הגיוניות על קרקע פרטית פלסטינית, תדאגו לעין גדי, תדאגו למצפה שלם, תלכו למקומות שאין עליהם מחלוקת, שהם לא על קרקע פרטית, שהם יעד לאומי.

איתן ברושי: אני מזהיר את הממשלה, מזהיר את חברי הכנסת – הינה, הגיע חבר הכנסת גפני, הוא שותף: עין גדי ומצפה שלם הן לא בעיה של מפלגת העבודה.

איתן ברושי: עין גדי ומצפה שלם הן משימה לאומית.

איתן ברושי: אי-אפשר להפקיר אותן.

איתן ברושי: אני מודאג.

איתן ברושי: אומר לי אלי גרונר: אני לא יודע אם הממשלה תאשר את זה.

איתן ברושי: הוא הכין את התוכנית.

איתן ברושי: זאת אומרת, יבואו כל הלחצים של כל המפלגות שמרכיבות את הקואליציה, עוד יחלקו כספים לחברי כנסת, אולי, ועוד יעשו הסכמים קואליציוניים, ויפקירו את עין גדי.

איתן ברושי: לא בא בחשבון.

איתן ברושי: אני קורא לכם להתגייס ולשלוח את הנציגים שלכם, אם אתם לא יכולים, ולשלוח את השרים ולפנות לממשלה ולומר שהגיעו עד קצה גבול היכולת לסבול את התופעה.

איתן ברושי: למעלה מ-6,000 בולענים.

איתן ברושי: החברים לא נשארים; הבנים לא חוזרים.

איתן ברושי: זה מוטל על כתפי הממשלה, האחריות הזאת.

איתן ברושי: לשם כך יש ממשלה – שתיקח אחריות, תקבע סדר עדיפויות ותדאג להציל את היישובים במקום החשוב לאורך ים המלח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: עדכון קצר: כל מנמק הסתייגות יכול לקבל עד 25 דקות דיבור.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שלא עדכנו אתכם ואתם רוצים לקבל תוספת אם לא דיברתם.

טלי פלוסקוב: מי מכם – יואל, בבקשה, תבדוק מי מחברי הכנסת שדיברו רוצים לחזור לכאן ולהעביר לי רשימה, ואז אנחנו נזמין אותם, בסדר?

יואל חסון: אני כבר אומר: אני רוצה, רויטל רוצה, מרב רוצה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אז – – –

יואל חסון: ויוסי – – –

טלי פלוסקוב: רגע, מרב כבר דיברה כשאני דיברתי, כשאני ניהלתי, ואני לא עצרתי אותה.

יואל חסון: אה, אוקיי.

יואל חסון: בסדר.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא, מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה.

טלי פלוסקוב: אז רגע, רבותיי, אני מבקשת סדר כאן.

טלי פלוסקוב: להגיע למזכיר, לסגן מזכירת הכנסת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: יואל, יואל, כיושב-ראש האופוזיציה, נא להגיע לכאן ולמסור לנו פרטים על חברי כנסת שרוצים עוד לדבר.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: כרגע אני ממשיכה ברשימת הדוברים, ונחזור – בבקשה להגיע לסגן מזכירת הכנסת ולמסור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: טלי, יש – – – זכות דיבור.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת – – –

יעל גרמן: – – –

טלי פלוסקוב: מי שבסוף, אז את מקבלת 25 דקות שלך.

טלי פלוסקוב: בסוף, לבריאות.

יעל גרמן: זכות דיבור – – –

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: זכות דיבור זה משהו אחר.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו בהנמקת הסתייגויות, בסדר?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: כפי שהוסבר, 25 דקות לרשותך.

מיכל בירן: טוב.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אנצל את הזמן שיש לי לדבר על חברת טבע.

מיכל בירן: הרבה כבר נאמר על הציניות, על – הביאו את קאר שולץ מדנמרק כדי שיהיה מישהו שיחתוך בלי רגשות, שלא יפגוש אותנו אחר כך בסופר, שלא יפגוש אותנו בחוף הים ובשבילי הארץ.

מיכל בירן: הביאו מישהו שיכול לחתוך בבשר החי.

מיכל בירן: אבל כשמסתכלים על המשבר של טבע חשוב לא לראות בו אסון טבע.

מיכל בירן: זה לא כאילו: אוי, ירדו גשמים, לא ירדו גשמים.

מיכל בירן: את המשבר הזה ידי אדם בנו ויצרו.

מיכל בירן: בדרך כלל אני לא אוהבת להשתמש ב"הם ואנחנו", אבל במקרה הזה אני חושבת שיש.

מיכל בירן: אומרת את זה מישהי – גם דודה שלי וגם דוד שלי עבדו שנים בטבע.

מיכל בירן: אני גדלתי על הנרטיב שזה מקום עבודה ששווה לעבוד בו; שהתנאים בו טובים; שהעובדים בו, יש להם מקום חשוב, גם בקבלת ההחלטות.

מיכל בירן: ואני חושבת שטבע במידה רבה מסתמכת על הנרטיב הזה, שכולנו גדלנו עליו: טבע, באמת, כמפעל שכולנו מתגאים בו.

מיכל בירן: אבל מה שקרה כאן בשנים האחרונות שונה מאוד.

מיכל בירן: הדירקטורים של טבע, במידה רבה יש להם חלק במשבר הזה.

מיכל בירן: אחד הדברים המרכזיים שהם עשו זה לנסות ולהדיר אותנו, הציבור, בעלי המניות – שכספי החסכונות הפנסיוניים שלנו מושקעים בטבע – מקבלת ההחלטות.

מיכל בירן: הטריק הראשון שאותו הם עשו: מכיוון שרוב בעלי המניות – שזה אנחנו, ששוב, משקיעים בהן דרך קרנות הפנסיה שלנו – לא מגיעים לאספת המניות, אז בעצם הם העבירו הצעת חוק שמי שלא מגיע – הצעה, סליחה, הצעה בתקנון – שמי שלא מגיע לאספת בעלי המניות, בעצם הם יכולים להחליט בשמו.

מיכל בירן: זה היה הטריק שלהם, עד שבסופו של דבר הסעיף הזה נפסל בבית משפט, כי הוא היה בלתי סביר בעליל.

מיכל בירן: עכשיו, במקום להגיד אז ולהבין: אוקיי, היה פה מחדל חמור, אולי נתאפס ונתעשת; אחרי שבעצם תפסו אותנו שהעברנו סעיף צ'וקומוקו כדי להעביר לעצמנו משכורות של 160,000 לשנה – לא, זה לא מה שהם עשו.

מיכל בירן: כשהייתה עסקת הרכישה עם אלרגן, חלק ממה שאלרגן קיבלו היה 10% מהמניות של טבע, מתוך הסכמה שהם הולכים ליישר קו עם המדיניות של דירקטוריון חברת טבע.

מיכל בירן: כך, בעצם, אם יש – זה לא נשמע לכם הרבה, 10%, אבל זה בעל מניות מהותי; כשכל שאר בעלי המניות כל כך מפוזרים, בעצם נהיה להם כוח.

מיכל בירן: את הכוח הזה, במקום לפקח על הדירקטוריון, הם בעצם נתנו לדירקטוריון, ואז מגיעים להחלטות פשוט הזויות.

מיכל בירן: הם לקחו את הכוח שאנחנו נתנו להם בשביל לשחד פקידים ברוסיה, בשביל לתאם מחירים בארצות הברית.

מיכל בירן: עשו עסקה של 2 מיליארד.

מיכל בירן: מדברים עליה כל הזמן כאילו היא העסקה הקטנה, אבל היא 2 מיליארד שקלים.

מיכל בירן: עשו עסקה של 2 מיליארד שקלים עם חברת תרופות מקסיקנית בלי לעשות בדיקת נאותות רצינית.

מיכל בירן: ומה מסתבר אז, אחרי שהם רכשו את החברה?

מיכל בירן: שמינהל התרופות שם, במקסיקו, בכלל לא מאשר את התרופות שלהם, ויש להם בעיות באיכות של התרופות.

מיכל בירן: אז, כמובן, נכנסים למשברים חוזרים ונשנים של ניסיון להתנער מהעסקה, אבל בעצם זה לא כל כך פשוט כמו שחושבים.

מיכל בירן: זאת אומרת, את המצב הזה שיצרו חברי הדירקטוריון, בעצם כולנו – יותר בעצם מכולנו; העובדים, 1,700 ישראלים שעובדים קשה במפעלים של טבע ברחבי הארץ עלולים לאבד את מקור פרנסתם.

מיכל בירן: הם יצטרכו לספר לילדים שלהם שאין להם מקום עבודה.

מיכל בירן: בחלק מהמקומות הרחוקים יותר והפריפריאליים יותר גם נראה שיהיה ממש קשה למצוא עבודה חלופית, בטח כשכל כך הרבה אנשים מאבדים את מקום פרנסתם בו-בזמן.

מיכל בירן: הנושא הבא שאני רוצה לדון בו הוא נתן אשל.

מיכל בירן: אני רוצה להקריא לכם את המכתב ששלחתי ליועץ המשפטי לממשלה בעקבות הפרשיות האחרונות והחשיפה של בן כספית.

מיכל בירן: כתבתי את המכתב ליועץ המשפטי לממשלה, כמובן, אביחי מנדלבליט.

מיכל בירן: הנדון: פתיחה בחקירה פלילית בעניין נתן אשל.

מיכל בירן: בשנת 2012 פנו בכירים בלשכת ראש הממשלה ליועץ המשפטי דאז לאור הטרדות מיניות חוזרות ונשנות של מר נתן אשל, ראש הסגל דאז בלשכת ראש הממשלה, כלפי עובדת בלשכה.

מיכל בירן: פה אני אעשה רגע הפסקה מהמכתב.

מיכל בירן: כל מי שקרא את חשיפתו של בן כספית במעריב – רואים התנהלות אובססיבית, מדאיגה, של לצלם תמונות מתחת לחצאית, ומסתבר שלא מעט אנשים ראו את זה גם בזמן אמת.

מיכל בירן: אני חוזרת למכתב: למרות התיאורים הקשים שפורסמו בימים אלו בתקשורת, החליט היועץ המשפטי לממשלה דאז להימנע מפתיחת חקירה פלילית והגשת כתב אישום, והסתפק בהעמדה לדין בגין עבירה משמעתית בבית הדין למשמעת.

מיכל בירן: חמור מכך: במסגרת הדיון בבית הדין למשמעת נחתמה עסקת טיעון מחפירה, שהטילה על מר נתן אשל נזיפה בלבד ואיסור לעבוד בשירות המדינה.

מיכל בירן: העדויות של בכירי משרד ראש הממשלה שהתפרסמו לאחרונה מעלות תמונה קשה של הטרדה מינית חמורה ביותר.

מיכל בירן: מסתמן שמדובר בהתנהלות מתמשכת, אובססיבית, המלווה בחדירה קשה לפרטיות ורדיפה, ובירורה דורש חקירה פלילית, קל וחומר כאשר מדובר באיש ציבור שניצל את מרותו על עובדת שכפופה לו.

מיכל בירן: יתרה מכך, העונש הקל שהוטל במסגרת עסקת הטיעון מעלה חשד שהסיבה לקלות העונש נבעה מקרבתו של מר נתן אשל לראש הממשלה ומתוקף תפקידו במשרת אמון בלשכתו.

מיכל בירן: חקירה פלילית של העדויות והגשת כתב אישום יוכלו לברר אם קלות העונש נבעה מאינטרס זר.

מיכל בירן: בהקשר זה יצוין כי נוכח המקרים הרבים של הטרדות מיניות ומעשים מגונים המתפרסמים חדשות לבקרים, יש לנקוט את כל האמצעים הדרושים על מנת להרתיע ממעשים אלו ולתמוך בנשים וגברים המבקשים להתלונן.

מיכל בירן: לאור האמור לעיל, אבקשך להורות למשטרה לפתוח בחקירה פלילית בעניינו של מר נתן אשל.

מיכל בירן: אנחנו עומדים באמת בשלהי – אני לא יודעת אם זה שלהי או שיהיו גלים נוספים – של קמפיין MeToo, שבאמת חשף שכמעט אין מקום שבו הטרדות מיניות לא קיימות.

מיכל בירן: נגמרה התקופה שבה הנשים שותקות על מה שנעשה להן.

מיכל בירן: אבל דבר אחד שהוא מאוד ברור הוא שבמקומות שבהם אנשים אחרים היו עדים להתנהלות הפוגענית הזאת והעדיפו שלא לראות – שם היה המקום של ניצול ופגיעה.

מיכל בירן: אני חושבת שוודאי, אגב, שמלשכתו של ראש הממשלה מצופה להציב סטנדרט גבוה יותר.

מיכל בירן: ומה עושה ראש הממשלה אחרי שהוא כבר היה מודע לכל הדברים, והאנשים כל כך אמינים, והעדויות מתיישבות האחת עם השנייה וכל כך קוהרנטיות?

מיכל בירן: הוא ממשיך לאמץ את נתן אשל, שולח לו ברכה ליום ההולדת, כאילו לא היה שום דבר.

מיכל בירן: הרבה אנשים שואלים: מאיפה מגיעות כל העדויות האלה בדיעבד?

מיכל בירן: עכשיו נזכרתם?

מיכל בירן: יש אפילו אנשים שמרגישים כאילו הם המקופחים.

מיכל בירן: העולם שהם מכירים, עם הנורמות שהם מכירים, בא אל קיצו, ועכשיו הם צריכים להתאפס לנורמות אחרות.

מיכל בירן: אני גם חושבת שעם כל הכבוד, זה לא רק שיש פה רלטיביזם תרבותי; אדם שאנס ואדם שפגע ואדם שהטריד ידע גם בזמנו שהוא עושה מעשה לא נכון.

מיכל בירן: ולא מדובר על מי שהחמיא מחמאה ואולי היום, עם הפוליטיקלי קורקט, אי-אפשר; מדובר על מעשים מאוד חמורים שהיה ברור שהנשים אינן חפצות בהם, אינן משתפות פעולה, שהיחסים אינם בהסכמה.

מיכל בירן: הגברים האלה, חשובים ככל שיהיו, היו מודעים היטב לעובדה שהם כופים את רצונם, ולא היה אכפת להם.

מיכל בירן: שואלים: מה הביג דיל?

מיכל בירן: למה הן לא באו קודם?

מיכל בירן: אפילו מהסיפורים, נחשף ממש לאחרונה – ברח לי שמו של המפיק – הוא סיפר שאחרי שאשלי ג'אד ומירה סורבינו סירבו לשתף פעולה עם הארווי ויינשטיין, הוא בעצם אמר שהן שחקניות בעייתיות והמליץ שלא לשבץ אותן בסרטים, ומאז באמת הן נעלמו מהמסך.

מיכל בירן: אז שואלים: מה הבעיה?

מיכל בירן: למה לא התעוררתן קודם?

מיכל בירן: כן, כי המחירים היו כבדים, גם אז וגם היום, וגם היום נשים שהולכות ומתלוננות מקבלות הרבה פעמים יחס כאילו הן האשמות.

מיכל בירן: אפילו עכשיו, בפרשה האחרונה, של אלון קסטיאל, אחת המתלוננות נאלצה לחשוף את השיחות הפרטיות שלה מספת הפסיכולוג כדי שהיא תקבל בכלל את זכותה שהוא יעמוד לדין על המעשים החמורים שהוא עשה.

מיכל בירן: אין חדירה עמוקה יותר מלחשוף את השיחות האישיות, הפרטיות, מספת הפסיכולוג.

מיכל בירן: היא נאלצה לבחור: או שהוא לא יעמוד לדין או שהיא תחשוף את החשיפה הזאת, ואני מצדיעה לה על זה שבאמת היא אזרה את האומץ וזה מה שהיא עשתה.

מיכל בירן: אני מקווה שעוד נשים אמיצות יפרצו את הדרך לנשים ולאנשים שיבואו אחריהם.

מיכל בירן: ולכל הגברים שמרגישים מקופחים ומרגישים שזה לא בסדר שהעולם השתנה בלי שעדכנו אותם אין לי מה להגיד; והתלונות האלה שאני שומעת מכל עבר בטענות על טרור פמיניסטי, אני חושבת שזה מצביע על חוסר רגישות וחוסר הבנה של הא-סימטריה ביחסי הכוח מאז ומעולם בין גברים לבין נשים, שכן נמצאו בעמדות חולשה, וטוב שדברים סוף-סוף משתנים.

מיכל בירן: אנחנו כל כך רחוקים משוויון: פערי השכר עדיין כל כך כל כך גדולים; ברמת הייצוג במשרות הבכירות עדיין הפער עצום, ויש לנו עוד הרבה דברים לעשות, לשפר ולתקן.

מיכל בירן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הבנתי שאנחנו חייבים לך 15 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עוד 15 דקות, או עד 15 דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני באמת אמרתי קודם שיש כל כך הרבה דברים חיוניים, דחופים, שהכנסת צריכה לעסוק בהם, והיא לא צריכה לעסוק בהם רק במליאה אלא גם בוועדות.

יואל חסון: אני רוצה שהציבור שצופה בנו עכשיו ידע מה מעולל לנו חוק ההמלצות הרעיל הזה.

יואל חסון: הוא גורם לשיתוק מוחלט – שיתוק מוחלט של עבודת הכנסת.

יואל חסון: שיתוק מוחלט של עבודת חברי הכנסת.

יואל חסון: כמה ועדות בוטלו השבוע, כמה ועדות בוטלו; כמה דיונים חשובים שהיו מתוכננים להיות כאן, במליאה, בוטלו.

יצחק וקנין: אתה אשם, יואל.

יצחק וקנין: אתה אשם, יואל.

יואל חסון: הכול בגלל חוק שנולד בחטא, שבא במטרה לחלץ ראש ממשלה מהחוק, מידי החוק – לא בזה שהוא יוכל להציג את חפותו, לא בזה שהוא ישכנע את חוקריו ואת גורמי אכיפת החוק בצדקתו, כי אז באמת הייתי מאחל לו שיוכיח, אלא תוך שימוש בכוח פוליטי כדי להיחלץ מידי החוק.

יואל חסון: זה דבר שכבר בגללו, בהגדרה, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו איבד את הלגיטימיות שלו להוביל את העם הזה, כי זה דבר שלא ראוי לדמוקרטיה, זה דבר שאי-אפשר לקבל אותו.

יואל חסון: זאת חציית קו כל כך קשה, כל כך קיצונית.

יואל חסון: ואת יודעת, גברתי היושבת-ראש, הוא לא המנהיג הראשון, הפוליטיקאי הראשון, ראש הממשלה הראשון שהיה תחת חקירות.

יואל חסון: אף אחד לא העז לעשות דברים מהסוג הזה, לא העלה בדעתו לעשות דברים מהסוג הזה.

יואל חסון: לאן אנחנו מגיעים?

יואל חסון: עכשיו, זה לא מספיק.

יואל חסון: הבאת חוק שנולד בחטא, אחר כך ראש הממשלה טלטל את המדינה שבועות, שבועות, ואז, תודה לאל, בעקבות פעילות האופוזיציה והמחאה הציבורית, הודיע נתניהו: לא רוצה שהחוק יחול עליי, ושינו את החוק, ופתאום החוק כאילו לא חל עליו.

יואל חסון: זה לא משנה, חברים, הוא עדיין מושחת, כי הוא חל על כל חקירה של כל פוליטיקאי שתחל מרגע שהחוק עבר.

יואל חסון: זאת אומרת, אם החוק עובר, וכמה ימים אחרי זה מתחילה חקירת משטרה על מישהו מהפוליטיקאים, או ממשפחות הפשע, או עבריינים בכירים – החוק עוזר להם, החוק מציל אותם.

יואל חסון: זאת אומרת, זה לא הפך את החוק הזה לחוק פחות מסוכן או פחות מושחת.

יואל חסון: החוק הזה הוא סימפטום של שחיתות שמעיבה באמת על כל המערכת הזאת כאן.

יואל חסון: ואני בא ואומר: לא מספיק אתה מחטיא ומרעיל את הדמוקרטיה הישראלית וגורם לחברי כנסת טובים, אנשים באמת טובים, ללכלך את ידם בהצבעה על חוק כזה מלוכלך; מילא אתה עושה את כל הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה – מה אתה עושה במקביל?

יואל חסון: ולך זה טוב, אתה אוהב את זה.

יואל חסון: אתה משתק את עבודת הכנסת.

יואל חסון: אתה מוכיח שמה שלא קשור בך, לא מעניין.

יואל חסון: לא מעניין.

יואל חסון: מה אכפת לו שנטפל פה בעיירות הפיתוח?

יואל חסון: בחינוך?

יואל חסון: בכלכלה?

יואל חסון: בתעשייה?

יואל חסון: בנכים?

יואל חסון: במחוסרי הדיור?

יואל חסון: בדיירי הדיור הציבורי?

יואל חסון: בכלכלה?

יואל חסון: במפוטרי טבע?

יואל חסון: מה זה מעניין את נתניהו?

יואל חסון: מה, זה נוגע אליו?

יואל חסון: מה, הוא מפוטר טבע?

יואל חסון: מה אכפת לו? לא אכפת לו.

יואל חסון: אז שהכנסת תעסוק רק בי, בי – נתניהו, רק בי.

יואל חסון: בי.

יואל חסון: בי, ביבי, רק ביבי.

יואל חסון: רק ביבי, ביבי, ביבי, ביבי.

יואל חסון: רק ביבי.

יואל חסון: רק בעצמי אני אטפל, נתניהו – זה מה שהוא אומר לעצמו.

יואל חסון: לא מעניין אותי עכשיו.

יואל חסון: עכשיו מה?

יואל חסון: יושבת כאן באמת חבורה של אנשים שאת רובכם אני מעריך, חברי הקואליציה.

יואל חסון: רובכם ראשי אנשי ציבור טובים – לא כולכם, אני לא חותם על כולם, אבל רובכם אנשי ציבור טובים, שבאים לתקן, לשפר, לעשות את המדינה הזאת ליותר טובה.

יואל חסון: מתי יש לכם זמן לזה?

יואל חסון: אתם כל היום, כמו עכברים בצנצנת, רצים ומסתובבים סביב גחמות ראש הממשלה.

יואל חסון: כל היום.

יואל חסון: חברת הכנסת מועלם, כמה יוזמות טובות שלך – חלק, יש לך גם טובות – –

שולי מועלם-רפאלי: הודו לה' כי טוב.

יואל חסון: – – נעצרו, הוקפאו ולא מתקדמות בגלל גחמות ראש הממשלה?

יואל חסון: כמה?

יואל חסון: ואתה, גפני, באמת חרוץ החרוצים, חרוץ החרוצים.

יואל חסון: כל דקה שלך בוועדת הכספים לרוב – לא תמיד – טובה לישראל.

יואל חסון: תראה כמה זמן הורגים לך.

יואל חסון: אתה יושב פה, בביטול זמן, מאזין – על חוקים, על חוק שיבוא עלינו לכלותינו, חוק ההמלצות, ואתה מבזבז זמן טוב, יקר, באמת.

יואל חסון: אני גם לא יכולתי להתעלם, חבריי חברי הכנסת – שזה, אגב, מוכיח את כל מה שקורה כאן – ראיתם את נאום ראש הממשלה לפני מרכז הליכוד בהדלקת הנרות.

יואל חסון: אני בחיי הייתי בהרבה אירועים מהסוג הזה של ראשי ממשלות וראשי מפלגות שמדליקים נר עם פעילי המפלגות.

יואל חסון: הייתי בהמון, וראיתי גם – לא רק הייתי צריך להיות, ראיתי גם בטלוויזיה ראשי ממשלות מגיעים להדליק נרות או לאחל שנה טובה.

יואל חסון: מה היה, חבר הכנסת גפני, בדרך כלל בכינוסים הללו?

יואל חסון: היה עולה ראש הממשלה, מנהיג המפלגה, ומדבר על החזון שלו, על איך תיראה המדינה, על החזון המדיני שלו, החזון הביטחוני שלו, החזון הכלכלי שלו, חבר הכנסת אלאלוף.

יואל חסון: היה מדבר – אני יכול לשאול אותך, חבר הכנסת בגין: כשאביך עליו השלום היה עולה לדבר בפני מרכז הליכוד ובאמת היה נותן את נאומיו הדגולים, על מה הוא דיבר, אדוני?

יואל חסון: הוא דיבר על המדינה; הוא דיבר על הדרך; הוא דיבר על האידיאולוגיה; הוא התעמת עם יריביו הפוליטיים.

יואל חסון: הוא דיבר על הדרך, על האידיאולוגיה.

יואל חסון: ומה ראינו, חבר הכנסת בגין, באירוע שאני יודע בוודאות שלא היית בו – בהדלקת הנר האחרונה של ראש הממשלה?

יואל חסון: על מה דיבר ראש הממשלה?

יואל חסון: לא למד פסיק מאבא שלך.

יואל חסון: דיבר על עצמו, על חקירותיו – – –

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת חסון, מה היית אומר אילולא במקרה הייתי נכנס לאולם עכשיו?

זאב בנימין בגין: מה היה נשאר מהנאום שלך, תגיד?

יואל חסון: קודם כול, תודה על העזרה.

יואל חסון: תודה על העזרה.

יואל חסון: מה שנקרא: תודה שבאת.

יואל חסון: תודה שבאת.

יואל חסון: ומה ראינו, חבר הכנסת בגין?

יואל חסון: את ראש מפלגתך מדבר על עצמו, על חקירותיו, על עניינו.

יואל חסון: שום חזון, שום דרך.

יואל חסון: באותו שבוע פוטרו 1,700 איש – ראש ממשלת ישראל לא אמר עליהם מילה.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת חסון, יש לי בקשה אליך.

זאב בנימין בגין: כשאני למדתי היסטוריה בבית ספר התיכון, למדתי מספר ישן.

זאב בנימין בגין: שם דיברו על נפוליאון.

זאב בנימין בגין: הוא עשה את אירופה – כך היה כתוב, בסגנון ההוא – "הדום לרגליו וסולם לעלייתו".

זאב בנימין בגין: בקשתי היא: אל נא אל תעשה אותי הדום לרגליך וסולם לעלייתך.

זאב בנימין בגין: תודה רבה.

יואל חסון: איך אני יכול לעמוד מול טקסט כזה?

זאב בנימין בגין: כשאני הייתי בכיתה ד', יותר מוקדם, היינו אומרים: אל תערב הורים.

יואל חסון: הבנתי.

זאב בנימין בגין: בלי הורים.

יואל חסון: אז אמרתי כבר את שלי, ואני לא אחזור על זה.

זאב בנימין בגין: כמה אפשר?

זאב בנימין בגין: בסדר, הבנו את הרעיון.

יואל חסון: הבנת את הרעיון, אז אני אגיד לך ולחברי הכנסת האחרים שראינו ראש ממשלה – – –

ציפי לבני: בדרך כלל אומרים: אורח לרגע רואה כל פגע.

ציפי לבני: במקרה שלך אתה האורח לרגע, ואז רואים את כל הפגע.

זאב בנימין בגין: הוא לא הפגע.

ציפי לבני: לא הוא, רואים את כל שאר הפגע.

קריאות: – – –

יואל חסון: זהבה, זהבה.

יואל חסון: רויטל.

יואל חסון: למה שיגידו רק עליזה כל הזמן?

יואל חסון: שיגידו גם זהבה.

יואל חסון: כל הזמן אומרים עליזה.

יואל חסון: שיגידו גם זהבה, נכון?

יואל חסון: אני רוצה לומר, באמת, לאזרחים שצופים בבית ושיושבים גם כאן ביציע: כשדיברתי על אירועים שבהם מנהיג, ראש ממשלה, מופיע בפני ציבור מפלגתו – הוא אמור לדבר על החזון שלו, הדרך שלו, על האמונות שלו לטובת המדינה, מה נכון.

יואל חסון: הוא יכול גם להתווכח עם יריביו הפוליטיים.

יואל חסון: אבל הוא לא יכול, כמו שעשה נתניהו במופע האחרון שלו, במופע האימים, לדבר על עצמו, על עצמו ועל עצמו ועל עצמו ועל עצמו.

יואל חסון: רק על עצמו.

מיקי רוזנטל: רק על עצמי לדבר ידעתי.

יואל חסון: רק על עצמי לדבר ידעתי – זה נתניהו, זאת הסיסמה, סיסמת הבחירות שלו.

יואל חסון: אני אומר לכם, באותו שבוע פוטרו 1,754 עובדים, חשך עליהם עולמם, פוטרו ממקום עבודתם, יושבים בבית, ובמהדורות משדרים את נאום ראש הממשלה.

יואל חסון: יושבים אותם 1,754 מפוטרים ואומרים: ראש הממשלה, דבר אליי; תגיד לי, מה אתה עושה בשבילי?

יואל חסון: וראש הממשלה לא אומר מילה, מילה הוא לא אומר לאנשים האלה.

יואל חסון: תקווה הוא לא נתן להם.

יואל חסון: את יודעת למה, גברתי היושבת-ראש?

יואל חסון: כי הוא עשה את מה שבטבע שלו.

יואל חסון: את יודעת מה בטבע שלו?

יואל חסון: בטבע של ראש הממשלה הזה זה לדבר על עצמו, ורק על עצמו.

יואל חסון: בשביל זה כל המערכת אמורה להתכוונן – עליו ועבורו.

יואל חסון: ודי, זה נמאס.

יואל חסון: זה באמת – התחושה היא תחושה של חמיצות ושל פספוס בסיטואציה שבה אתה אומר לעצמך שכל דקה שראש הממשלה הזה מוביל את המדינה זה פשוט בזבוז ופספוס של יכולות שלנו להוביל את ישראל למקומות הרבה יותר טובים, באמת.

יואל חסון: האם לעם ישראל ולמדינת ישראל מגיעה מנהיגות כזאת?

יואל חסון: אני אומר לכם יותר מזה, חברי בקואליציה – המעט שנשארו – הרי אתכם הכנסת לא מעניינת, אתם לא נמצאים פה.

יואל חסון: אני אומר לכם דבר אחד: מי שחושב היום שהעניין של נתניהו זה עניין של ימין או שמאל, חי בערפל.

יואל חסון: זה כבר מזמן לא ימין ושמאל.

יואל חסון: זה פשוט מיאוס – זה פשוט מיאוס מראש ממשלה שעסוק בעצמו, שלא מוביל לשום מקום, שאין לו דרך, אין לו אידיאולוגיה, אין לו אמונה מלבד האמונה בעצמו.

יואל חסון: משתמש פה בכולם ככלי שרת; לא מטפל בענייני המדינה ומזלזל באינטליגנציה של כולנו – גם שלך, חבר הכנסת גפני.

יואל חסון: גם שלך, לא משנה כמה תעמוד בחשכה.

יואל חסון: רואים את זה, תאמין לי, אדוני.

יואל חסון: רואים שאנשים טובים ומכובדים בקואליציה הזאת הפכו להיות כלי שרת בידי ראש ממשלה שחושב רק על עצמו.

יואל חסון: רק על עצמו.

יואל חסון: מתי ראינו איזו יוזמה מצד ראש הממשלה הזה?

יואל חסון: תזכרו שפעם כל נאום ראש ממשלה היה – אתם יודעים ששמתי לב, גברתי היושבת-ראש, כשראש הממשלה נואם כאן, אם זה ב-40 חתימות, או בפתיחת מושב, או בכל מיני סיטואציות כאלה – הלכתי ובדקתי וראיתי שיש לראש הממשלה את הפסקה המדינית – היא לא משתנה; אתה פסקה מדינית כבר עשר שנים.

יואל חסון: אומר אותו דבר עשר שנים, וכלום לא קורה.

יואל חסון: כלום כלום כלום לא קורה.

יואל חסון: נקודה.

יואל חסון: ולכן, אנחנו נמשיך בנחישות להכשיל עד כמה שניתן את יוזמות החקיקה של הקואליציה הזאת, שנוגדות את האינטרס הציבורי המובהק של מה שטוב לעם ישראל, מה שטוב למדינת ישראל.

יואל חסון: אנחנו נחושים להציג בפני הציבור הישראלי אלטרנטיבה שאפשר שיהיה פה אחרת, אפשר שיהיה פה טוב יותר, וזה בקרוב.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: 15 דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש – איפה יש שר?

טלי פלוסקוב: גילה גמליאל נמצאת פה.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה גמליאל, חבריי חברי הכנסת, תשמעו, שואלים אותי בציבור: מה המשמעות של פיליבסטר?

רויטל סויד: למה אתם הולכים לעמוד ולנאום שלושה ימים ברצף נגד חוק שסביר להניח, שיכול להיות, בגלל רוב קואליציוני, שהוא יעבור?

רויטל סויד: ואני אומרת שהנאום הזה שלנו, שלושת הימים האלה, הנאומים האלה שלנו היום, הם זעקה – הם זעקה של ציבור גדול; הם זעקה נגד אלימות ובריונות פרלמנטרית שהתחילו להנהיג פה בכנסת הזאת.

רויטל סויד: מדברים על שחיתות.

רויטל סויד: שחיתות באה לידי ביטוי בכמה מובנים ובכמה רבדים, לא רק בביצוע עבירות פליליות.

רויטל סויד: שחיתות היא גם כאשר בא הרוב בבית המחוקקים ומנסה לרמוס ברגל גסה את הדמוקרטיה ואת שלטון החוק.

רויטל סויד: אם הייתי צריכה לדמות את בית המחוקקים עכשיו, הייתי אומרת לכם: תסתכלו, דגל שחור מתנוסס מעל בית המחוקקים.

רויטל סויד: דגל שחור מתנוסס זה ההקבלה לפקודה בלתי חוקית בעליל.

רויטל סויד: כשהדגל השחור הזה מתנוסס זה כשהרוב לוקח את כוחו ורומס את הדמוקרטיה, שהיא שנתנה לו את הכוח להיות הרוב.

רויטל סויד: ולמה הכוונה?

רויטל סויד: קרו פה בכנסת זו שני תהליכים כמעט מקבילים.

רויטל סויד: חלק מסיעות הקואליציה רצו להעביר חקיקה על בסיס אידיאולוגי שהיא חקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית, אבל מה לעשות שכשיש חקיקה שהיא אנטי-חוקתית או אנטי-דמוקרטית, אז יש בית משפט העליון, בג"ץ, שבא ואומר: סליחה, עד כאן.

רויטל סויד: זה חוק שאני, היועץ המשפטי לממשלה, לא יכול להגן עליו; זה חוק ששופטי בג"ץ לא יכולים לקבל אותו.

רויטל סויד: ואז אנחנו שומעים: שופטי בג"ץ הם שמאלנים, שופטי בג"ץ הם פוסט-ציונים, בואו נחליש את בית המשפט העליון, בואו נעביר חקיקה עוקפת בג"ץ, וכל מיני דברים שהם מסע דה-לגיטימציה לבית המשפט העליון ולשלטון החוק.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי הם מנסים להעביר חקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית.

רויטל סויד: זאת הזרוע האחת.

רויטל סויד: המטרה שלה – לשים x על בית המשפט העליון, שהציבור לא יבטח בו, או בכל מערכת המשפט.

רויטל סויד: במקביל התחיל תהליך נוסף.

רויטל סויד: ראש הממשלה נמצא תחת חקירות.

רויטל סויד: אני מזכירה לכם את אותו הלילה שעמדנו פה והתחלנו לשמוע איך המשטרה – המשטרה הם שמאלנים.

רויטל סויד: אז התחיל מסע דה-לגיטימציה לכל שומרי הסף, לא רק לבית המשפט העליון וליועץ המשפטי – למפכ"ל, למבקר המדינה, למערכת המשפט, למשטרה בכלל, עם זלזול כל כך מובנה וכל כך עמוק בשלטון החוק, במשטרה.

רויטל סויד: התחילו יוזמות חקיקה מופרכות, ממש מוטציה של חקיקות: החוק הצרפתי, שכל מה שהוא נועד זה רק לאפשר לא לחקור ראש ממשלה על דברים חמורים – על רצח, על אונס, על סמים, שלכל הדעות זה מאוד חמור.

רויטל סויד: אבל הדברים ה"לא חמורים", במירכאות – את זה כן ניתן לחקור.

רויטל סויד: על מה?

רויטל סויד: על שוחד, על שחיתות, על מרמה.

רויטל סויד: מה המסר שחלחל פה לציבור?

רויטל סויד: שחיתות ומרמה זה לא חמור, זה לא כמו העבירות האחרות.

רויטל סויד: ואחר כך הגיע החוק ההמלצות – חוק ההמלצות, שיביא אותנו לפה לשעות של דיון, כי החוק הזה נועד, בהמשך למסע הדה-לגיטימציה, גם לזרות חול בעיני הציבור; הוא נועד שהציבור לא ידע על מה החשדות.

רויטל סויד: הוא בעצם חוק שנעשה בו מעשה אלים ובריוני בחסות הפרלמנט.

רויטל סויד: בניגוד לתקנון העבירו את הדיון בו מוועדת חוקה לוועדת הפנים, אף שזה בכלל לא נמצא באג'נדה או בסעיף החוק של ועדת הפנים.

רויטל סויד: זה עבר לוועדת הפנים כי מנהל הוועדה הוא מציע החוק.

רויטל סויד: אחר כך, כשחבר הכנסת בני בגין אמר שלא יתרום את ידו – את אצבעו, יותר נכון – לתמוך בחוק הזה כשהוא חל על ראש הממשלה, איך מצאנו את עצמנו?

רויטל סויד: מצאנו את עצמנו שמאיימים עליו וגורמים לו ומוציאים אותו, בניגוד לעמדתו ודעתו, מחברות בוועדה.

רויטל סויד: אם זאת לא אלימות ובריונות פרלמנטרית, אלימות ובריונות פרלמנטרית מה הם?

רויטל סויד: אתם זוכרים את המפכ"ל עם השכר שלו?

רויטל סויד: אתם זוכרים את החמגשיות?

רויטל סויד: אתם זוכרים את כל הנושאים האלה שבאו להגחיך את המשטרה, את השוטרים, את המפכ"ל בעיני הציבור?

רויטל סויד: כל זה כדי שבבוא היום, כשיגיעו ההמלצות, הציבור כבר לא יראה, הציבור כבר לא יקשיב, הציבור כבר לא יאמין לגופים האלה.

רויטל סויד: כך קרה שיד אחת רצתה לגדוע ורוצה לגדוע ולהחליש את בית המשפט העליון ואת מערכת המשפט, כי יש לה יוזמות לחקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית, והיד השנייה רוצה להחליש בדיוק את אותה מערכת – את בית המשפט העליון, את המשטרה, את המפכ"ל, את מערכת המשפט ואת שלטון החוק – כדי להסתיר חקירות וכדי להסתיר מהציבור וכדי לטשטש ולתת גוון לא מחמיר לעבירות חמורות מאוד.

רויטל סויד: וכשאני רואה את שני הדברים האלה וכשהציבור רואה את זה, אי-אפשר שלא לומר: זה אותו הדגל השחור שמתנוסס מעל בית המחוקקים.

רויטל סויד: ואז קרו שני דברים.

רויטל סויד: הציבור אמר: עד כאן.

רויטל סויד: במוצאי שבת התארגנו בהפגנות ומחאות בכל רחבי הארץ, ובעיקר בהפגנות ברוטשילד, מה שמכונה "הפגנות רוטשילד", כשהציבור זועק: די.

רויטל סויד: וכל המלעיזים שבאו ואמרו: אלה הפגנות פוליטיות, הן משתייכות רק לצד אחד של המפה – תסתכלו מה קרה במוצאי שבת האחרון – הפגנת הימין, אנשים מהימין שבאו ואומרים: עד כאן.

רויטל סויד: איך הגענו למצב שזורקים במדינה שלנו את כל הערכים שגדלנו עליהם, את כל הערכים שינקנו, את שלטון החוק, את הדמוקרטיה, הנהגה אחראית שרואה את העם; הנהגה אחראית שלא מאפשרת חודשים על גבי חודשים לנכים למחות ולסגור כבישים, לשכב על כבישים, אלא מייד מטפלת בהם, לא נותנת להם להגיע להם להגיע למצב הזה, לא רק כשהיא בשפל; הנהגה שבאה ואומרת:

רויטל סויד: אנחנו נעביר חוקים לילות שלמים, בסערה, תוך כדי דיוני מרתון, אבל אלה יהיו בעד קשישים, בעד ניצולי שואה, בעד ילדים חולי סרטן, בעד בעלי מוגבלויות, בעד משפחות צעירות.

רויטל סויד: זה לא יהיה מרתון של חוקים פרסונליים להגן על ראש הממשלה ועליו בלבד.

רויטל סויד: הציבור הזה, שכבר לא קשור לימין ולא קשור לשמאל ולא קשור למרכז, אומר: די.

רויטל סויד: וזאת הסיבה שאנחנו עומדים פה היום, וזאת הסיבה שאני וחבריי נעמוד פה שעות על גבי שעות – כי אנחנו לא ניתן לדבר הזה לעבור בקלות.

רויטל סויד: אנחנו נמחה, אנחנו נודיע ונזעק.

רויטל סויד: כשאומרים לכם שחוק ההמלצות לא חל עכשיו על ראש הממשלה – אז מה אם הוא לא חל על ראש הממשלה?

רויטל סויד: הוא בטח ובטח לא נוגע עכשיו לכל הציבור.

רויטל סויד: הוא נוגע אך ורק לשתי קבוצות: לנבחרי הציבורי ולראשי ארגוני הפשיעה.

רויטל סויד: לציבור הקטן, זה שנחקר, זה שאולי אפשר לרמוס אותו באמת, עליו הוא לא חל.

רויטל סויד: על 15,000 תיקים הוא לא יחול.

רויטל סויד: הוא יחול על בין 200 ל-400 תיקים, רק של פשיעה חמורה של ארגונים ואך ורק של נבחרי ציבור, רק מי שיש לו פרקליט מלווה.

רויטל סויד: פרקליט מלווה, מה לעשות, יש רק בתיקי פרקליטות ורק בתיקים החמורים.

רויטל סויד: אז זה מה שאתם רוצים להעביר פה?

רויטל סויד: זה החוק שכל כך חשוב?

רויטל סויד: והנהגה, אני אגיד לכם איזו הנהגה אנחנו צריכים: הנהגה שהיא לא מפלגת, הנהגה שהיא לא משסה, הנהגה שהיא לא לועגת לאנשים רק כי הם חושבים שונה; הנהגה שלא לועגת לא לאנשי תקשורת ולא לציבור ולא לזרמים בציבור; הנהגה שלא עושה במדינה כבשלה; הנהגה שאכפת לה מהאזרח.

רויטל סויד: כי מה שקורה פה עכשיו זה שהקואליציה הזאת, הממשלה הזאת – ראש הממשלה הזה בטוח שכולנו שחקנים במשחק ההישרדות שלו.

רויטל סויד: הראשונים לשחק ולשלם את המחיר זה הציבור.

רויטל סויד: הדבר הזה לא יכול לקרות יותר.

רויטל סויד: אז דגל שחור מתנוסס מעל בית המחוקקים.

רויטל סויד: אנחנו פה כדי להתריע עליו.

רויטל סויד: אנחנו פה כדי לומר: עד כאן.

רויטל סויד: אנחנו פה כדי לומר את החשוב מכול: מערכת שלטון החוק, מערכת המשפט, משטרת ישראל, הפרקליטות, ספגו פגיעה קשה.

רויטל סויד: הציבור היום נוטה לא להאמין בהם.

רויטל סויד: הציבור היום – זה עבד.

רויטל סויד: בואו נודה על האמת, הסיפור הזה עבד.

רויטל סויד: צריך להחזיר את אותו אמון.

רויטל סויד: להחזיר את האמון לא יהיה פשוט, כי זה כבר חלחל לעומק, אבל אנחנו נעמוד ואנחנו נזעק, כי מדינה דמוקרטית בלי מערכת משפט עצמאית, מערכת משפט שלא תלויה לא בפוליטיקאים ולא בחסדיהם, היא לא באמת מדינה דמוקרטית.

רויטל סויד: כי מערכת המשפט ובית המשפט העליון היום מגינים על המיעוט, על זכויות הפרט ועל החלשים, ומחר הם יגנו בדיוק על מי שרוצה לדרוס אותם היום.

רויטל סויד: לכן המערכת צריכה להיות בלתי תלויה ולא עצמאית.

רויטל סויד: לסיכום, הימים האלה הם ימים מאוד מורכבים, הם ימים מאוד קשים.

רויטל סויד: אני יכולה לשתף שרבים בציבור פונים אליי ואומרים: מה קורה אצלכם שם, בבית המשוגעים?

רויטל סויד: מה קורה אצלכם בכנסת?

רויטל סויד: הם נושאים אלינו את עיניהם והם מצפים מאיתנו לשיח אחר; הם מצפים מאיתנו להנהגה אחרת; הם מצפים מאיתנו להוביל את המדינה בעיתות שבהן המזרח התיכון בוער, ואנחנו רואים גם מה קורה באירופה ובארצות הברית.

רויטל סויד: במקום להתעסק בהובלת המדינה ובמקום להתעסק באמת עם מה שצריך, אנחנו נאלצים להתמודד עם העברת חוקים פרסונליים.

רויטל סויד: אנחנו פה כדי לומר: עד כאן.

רויטל סויד: אנחנו פה כדי לומר לציבור: סבלנות.

רויטל סויד: יבוא יום, והוא לא רחוק; הממשלה הזאת תמלא את ימיה ואו-אז תגיע הנהגה אחראית.

רויטל סויד: הנהגה שרואה את הציבור, בטח ובטח לא הממשלה שיש היום.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אדוני, עד 25 דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו בפתחם של שלושה ימים אינטנסיביים של דיונים.

נחמן שי: אנחנו רק מתחממים ומתכוננים לשלושת הימים האלה.

נחמן שי: יהיו בוודאי אנשים שיתמהו: על מה הם מבזבזים את הזמן שלהם בכנסת?

נחמן שי: על מה הם מבזבזים את הכסף שלנו?

נחמן שי: שילכו לעשות משהו יותר פרודוקטיבי.

נחמן שי: אולי, אבל אני חושב שהמאבק הזה שאנחנו הולכים לנהל בשלושת הימים הקרובים – ואני מקווה שלא נעצור אותו בדרך – הוא מאבק עקרוני וחשוב מאין כמוהו, כי הוא מאבק על היסודות, על העקרונות, על הערכים, על הבסיס שעליו קמה ומתנהלת מדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו לא חיפשנו את המאבקים האלה; אנחנו לא זקוקים להם.

נחמן שי: אנחנו מאמינים שמדינת ישראל היא מדינה יציבה, מדינה שתתקיים לנצח, ולא כמו שראש הממשלה קצב לה לאחרונה, 100 שנה, כי הוא השווה אותה עם מדינת החשמונאים ששרדה רק 70 שנה ואמר: אני מקווה שנגיע ל-100.

נחמן שי: אני מקווה שנגיע ל-1,000.

נחמן שי: לאן אנחנו ממהרים – נכון, חבר הכנסת פרי?

נחמן שי: אנחנו מקווים שמדינת ישראל תחיה לנצח; לא תשרוד – תחיה לנצח.

נחמן שי: אבל היא לא תחיה והיא לא תשרוד והיא לא תתקיים אם היא תאבד את הערכים המוסריים שהם לחם חוקה, שבלעדיהם היא לא מדינת העם היהודי.

נחמן שי: והוויכוח הזה והדיון הזה הוא לב-ליבה של המציאות שאנחנו חיים בה היום בכנסת ישראל.

נחמן שי: זה לא היה כך.

נחמן שי: אני כבר הגעתי לבית הזה לפני למעלה משמונה שנים.

נחמן שי: אני זוכר דיבורים שהיו אז, אבל בשנה, שנה וחצי האחרונות השתנה הכיוון שהכנסת מתנהלת בו.

נחמן שי: מדי יום אנחנו נחשפים לחוקים חדשים שאני רק תמה מאין הם לקוחים.

נחמן שי: מי הביא אותם?

נחמן שי: מי חשב עליהם?

נחמן שי: בואו נדבר, למשל, על החוק שרוצה עכשיו שר הביטחון להוביל בעניין עונש מוות למחבלים.

נחמן שי: אגב, לידיעתו של השר ליברמן, גם היום בית משפט צבאי יכול, פה-אחד, להטיל עונש מוות, והינה, כבר 50 שנה שאין מטילים עונש מוות.

נחמן שי: אולי יודעים משהו שאין השר ליברמן יודע.

נחמן שי: אולי.

נחמן שי: והינה, התשובה היא: כן – שדווקא האנשים שמדינת ישראל הציבה בחוד של המאבק בטרור – חברי יעקב פרי היה אחד מהם במשך שני שלישים מחייו ונלחם בטרור; הארגון שהוא עמד בראשו, שירות ביטחון כללי – עמד בראשו – עושה קסמים בעבודתו, צריך לומר.

נחמן שי: אתמול פגש ראש השב"כ נדב ארגמן את חברי ועדת חוץ וביטחון של הכנסת.

נחמן שי: אני לא אדליף לכם מה היה בפגישה, אבל אני יכול להגיד לכם בכל זאת, מפני שהדברים כן יצאו בדרך כזאת או אחרת, שנדב ארגמן מתנגד להטלת עונש מוות על מחבלים.

נחמן שי: האיש שמדינת ישראל האצילה לו את הסמכות ואת האחריות – ושם, אגב, סמכות ואחריות נושקות האחת לאחרת – הטילה עליו את האחריות והעניקה לו את הסמכות להילחם בטרור – הוא לא רוצה עונש מוות.

נחמן שי: זה לא שיש לו איזושהי סימפתיה יתרה למחבלים ולטרור.

נחמן שי: אל תחשדו.

נחמן שי: האנשים שלו חשפו בשנה האחרונה למעלה מ-1,000 ניסיונות פיגוע; מאות מקרים שבהם תושבים ביהודה, שומרון וגם בעזה תכננו פיגועים, והם חשפו אותם.

נחמן שי: אז זה לב-ליבו של השב"כ, ועם זאת, הוא נגד, מפני שהוא יודע את מה שידעו קודמיו; את מה שידעו הרמטכ"לים, כולל הרמטכ"ל הנוכחי; את מה שידעו ראשי מוסד; את מה שידעה כל הקהילה הזאת – שלא שהמחבלים האלה הם לא בני מוות – הם בני מוות – אבל אם אפשר, תוך כדי וכדומה – לא נחזור לכל המגבלות – כאשר הם נתפסים, וכאשר הם עומדים לדין הם יקבלו חמישה מאסרי עולם כמו ברגותי, אולי יותר, והם לא יצאו לעולם מהכלא, אבל לא גוזרים את דינם למוות.

נחמן שי: אבל עכשיו יש איזשהו טירוף מערכות, טירוף מערכות, וכל אחד מקבל את החוק שלו.

נחמן שי: כמו בסיפור על הדובים, שבוודאי חברתי מכירה אותו: זה קיבל, ההוא קיבל, ולמי לא נשאר?

נחמן שי: למי לא נשאר?

נחמן שי: לא נשאר לזהבה, או לדובים – אני כבר לא זוכר את כל סיפורי האגדות האלה, אני צריך לחזור וללמוד אותם.

נחמן שי: לא נשאר.

נחמן שי: אז לא נשאר לחבר הכנסת ליברמן ולסיעה שלו שום דבר, אז הם אמרו: למה לא נביא חוק לעונש מוות?

נחמן שי: והיום כשהממשלה חלשה ושברירית, והכול עובר, אמרו: יאללה, למה לא? בואו נעביר, נראה מה יקרה.

נחמן שי: אני רוצה לראות את הדיון בממשלה, להיות הזבוב על הקיר כשהנושא הזה יעלה לסדר-היום.

נחמן שי: אני רוצה לשמוע מה יגידו שם אנשי קהילת הביטחון.

נחמן שי: אני יודע מה הם יגידו.

נחמן שי: הם לא יתקפלו, ולא יעזור שום דבר, כי הם אנשים שעומדים על דעתם, ויש להם קו מחשבה סדיר ועקבי, ולא משנה להם, לצורך העניין, מה אומר השר הממונה, כי הם אנשי מקצוע, והם מגישים חוות דעת מקצועית.

נחמן שי: והם יגידו שעונש מוות הוא דבר רע.

נחמן שי: אני מניח שהממשלה לא תוכל להתעלם מדעתם, כי אם היא תתעלם מדעתם אז בסוף החוק הזה ימצא את דרכו שוב – לצערי, אני צריך לציין – לבית המשפט העליון, ובג"ץ ידון בו, ואני ממש לא רוצה לראות יותר חוקים שבג"ץ משגר אותם בשיגור ישיר מהגבעה הסמוכה אל הבית הזה ואומר: החוק לא חוקתי, ועכשיו תבדקו אותו מחדש.

נחמן שי: לא רוצה.

נחמן שי: אני לא רוצה לעלות כל פעם לרגל לבית ההוא.

נחמן שי: אני חושב שהבית הזה יודע לקבל את ההחלטות שלו לבד, ואני חושב שההחלטה צריכה להיות: להתמיד בקו הנוכחי.

נחמן שי: כי למה הם מתנגדים לעונש מוות?

נחמן שי: הם מתנגדים מפני שהם יודעים שהוא לא ירתיע.

נחמן שי: עונש – תכליתו להרתיע; תכליתו להבטיח שמחר או מוחרתיים – ככל האפשר להבטיח – לא יופיע עוד מישהו וינסה להרוג ולטבוח, אם אפשר.

נחמן שי: אז אם הם היו חושבים שעונש מוות סוגר את השורה הם היו עושים את זה.

נחמן שי: אבל האנשים המנוולים האלה שבאים לרצוח – פעם בסכין ופעם בירי, פעם במכונית ופעם בדחפור, באיזה כלי שהם בוחרים – הם לא חוששים למות.

נחמן שי: המוות לא מרתיע אותם.

נחמן שי: ההפך.

נחמן שי: לפי אמונתם הוא אפילו משהו מושך, ואולי כדאי למות – מי יודע מה מחכה לנו בחיים שאחרי?

נחמן שי: אז בואו נעשה את המאמץ.

נחמן שי: ואם אנחנו זוכים בזכות גדולה והישראלים הורגים אותנו תוך כדי או אחרי – איזה הישג, איזו שליחות, גאווה גדולה, המשפחה, הסביבה; כולם יעריצו אותנו.

נחמן שי: אנחנו לא צריכים לשחק לידיהם.

נחמן שי: אנחנו לא צריכים לתת להם את ההנאה הזאת, את הכבוד הזה.

נחמן שי: ולכן, לא יהיה עונש מוות.

נחמן שי: ואני אומר עוד פעם: מבחינתי, דינם מוות, אבל זה תוך כדי ביצוע מעשה ההרג והטבח שהאנשים האלה מעורבים בהם, אם אפשר, לא אחרי, לא עשר דקות אחרי; בזמן, תוך כדי, ואם זה לא, אז לא, ואז נשארים איתם.

נחמן שי: אגב, גם מדינות אחרות בעולם לא מוציאות להורג.

נחמן שי: רוב מדינות העולם.

נחמן שי: אלה שאנחנו מתייחסים אליהם – בואו נגדיר את עצמנו באיזו קבוצה מסוימת.

נחמן שי: אני באמת לא יודע, לא הייתי משווה את עצמנו לאיראן.

נחמן שי: שם, כנראה, כן.

נחמן שי: אולי עוד כמה – אולי גם בצפון קוריאה.

יהודה גליק: בארצות הברית?

נחמן שי: בארצות הברית לא מוציאים מחבלים.

נחמן שי: מוציאים רוצחים של ילדים ושל נשים ושל גברים, אבל לא מחבלים.

נחמן שי: אם תזכור אחורה – תסתכל, ידידי חבר הכנסת יהודה גליק, הם לא הוציאו להורג טרוריסטים, גם כשיש להם אותם.

נחמן שי: ראה את האירוע במרתון בבוסטון: הם תפסו אותם – הם לא דנו אותם למוות.

נחמן שי: ולא רק בבוסטון.

נחמן שי: תזכור.

נחמן שי: אני הלכתי ללמוד את זה.

נחמן שי: וגם אותו שייח', ששכחתי את שמו כרגע, שהיה אחראי לאותה מכונית שנכנסה מתחת לתאומים בפיגוע הראשון בתאומים, וניסו לפוצץ איזו משאית – גם כן.

נחמן שי: ואני לא חושב שארצות הברית לא רוצה להיפטר מהאנשים האלה.

נחמן שי: אז אם הלכו שם מעבר להרי החושך כדי לחסל איזה מנהיג טרור – זה סיפור אחר לגמרי, ואנחנו לא יודעים באמת מה קרה בדיוק כשהם נכנסו הביתה.

נחמן שי: הם מוציאים להורג – ארצות הברית מובילה בעולם – אבל סוגים אחרים – –

יהודה גליק: מי שרצח ילדה ישנה במיטה שלה?

יהודה גליק: זה כן – – – עונש מוות?

נחמן שי: אני אומר – אני לעולם לא אצדיק.

נחמן שי: להפך, אני אשב יחד איתך, ואני אבכה, והיינו יחד באותה שבעה כשבאנו לבכות על אותם מעשי טבח.

נחמן שי: אבל אם הייתי חושב שעונש המוות הזה ימנע את המחבל הבא הייתי מוכן לשבת ולדון בכך; הייתי אומר: זה שווה.

נחמן שי: אבל אני רחוק מלחשוב, וכל העבודות שנעשו בעניין – ותאמין לי, אנחנו כבר 50 שנה בסיטואציה הזאת.

נחמן שי: אגב, היה טרור גם קודם, ומיטב המוחות שקלו וחשבו, כולל, אני משוכנע שגם מנדלבליט, שהיום הוא היועץ המשפטי לממשלה, ובתפקידו הקודם היה פרקליט צבאי ראשי שנים ארוכות, והנושאים האלה עלו על שולחנו – אני יותר ממשוכנע שבסוף השורה התחתונה הייתה: לא ממליצים לקיים או להוציא אנשים להורג.

נחמן שי: לא ממליצים.

יהודה גליק: וגירוש?

נחמן שי: מה?

יהודה גליק: גירוש?

נחמן שי: אם זה אפשרי מבחינת החוק – עשינו את זה הרבה שנים.

נחמן שי: אני זוכר.

נחמן שי: היינו מגרשים ללבנון, היינו מגרשים לעזה, היינו מגרשים לטורקיה, היינו מוציאים מגבולות המדינה.

נחמן שי: מבחינתי, למה לא?

נחמן שי: הבעיה שגם זה נפסל – הפתרון הזה להביא אותם לגבול, לתת להם בעיטה ולשלוח אותם מאיתנו.

נחמן שי: וגם זה, אני לא בטוח שזה חכם, מפני שבחלק גדול מהמקרים האנשים האלה חזרו לפעילות טרור, כמו שאנחנו יודעים.

נחמן שי: אז את זה כבר לא הייתי ממליץ במיוחד.

נחמן שי: עדיף שהם ישבו בכלא ויירקבו בכלא וזה יהיה סוף חייהם.

נחמן שי: ולא נצטרך להוציא אותם להורג.

נחמן שי: זו דוגמה רק לחוק אחד.

נחמן שי: אנחנו מתמודדים בכנסת עם שורה ארוכה של חוקים – גם אותו חוק המלצות מפורסם, שאנחנו כנראה נגיע אליו בהמשך היממות הקרובות, ושמקומו לא יכירנו בספר החוקים של מדינת ישראל, כי קודם כול הוא נולד רע, הוא יצא עקום; הוא יצא כשהוא מכוון באופן פרסונלי, וכולנו יודעים שחקיקה פרסונלית היא חקיקה מגונה.

נחמן שי: לא צריך לאפשר אותה.

נחמן שי: ואז ראש הממשלה קם ואמר: תשחררו אותי מהחוק ותשחררו את החוק ממני.

נחמן שי: אין יותר זיקה בינינו.

נחמן שי: וזו הייתה הנקודה שאם לא הייתה בעיה אולי של כבוד, אולי שמישהו יסמיק, אז עדיף ככה מאשר להמשיך במסלול המגונה הזה ולכפות בסופו של דבר גם על כנסת ישראל וגם על ספר החוקים את החוק הזה.

נחמן שי: צריך היה לעצור בנקודה הזאת.

נחמן שי: אבל, כמובן, אנשים לא עמדו בפיתוי, ולא יכלו להתמודד עם זה, ואמרו: נמשיך, כי היינו כבר בדרך, אנחנו לא יכולים לעצור, וכך החוק הזה מגיע אלינו.

נחמן שי: והוא חוק מיותר, אין בו טעם.

נחמן שי: הוא חוק שנולד בחטא וימשיך כך את חייו.

נחמן שי: אני גם מקווה שבסוף הוא לא ישפיע לא על המשטרה בעבודתה, לא על הפרקליטות בעבודתה, לא על היועץ המשפטי לממשלה שיצטרך להתייחס לדברים האלה; פשוט יהיה עוד חוק מיותר אחד שהכנסת חוקקה והעבירה.

נחמן שי: אנחנו צריכים להבין: הרבה עיניים מסתכלות אל הבית הזה.

נחמן שי: הרבה עיניים תולות תקווה בנו ובעבודה שלנו.

נחמן שי: ראינו את הסקר האחרון של המכון הישראלי לדמוקרטיה: 20% מהציבור בערך מאמין, נותן אמון בכנסת.

נחמן שי: זה כמעט הכי נמוך.

נחמן שי: המפלגות – עוד יותר נמוך.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: כי יש גם קשר בין המפלגות לבין הכנסת.

נחמן שי: זו נפילה, כי כבר היו שנים יותר טובות.

נחמן שי: אבל ממה זה נובע?

נחמן שי: מכך שאזרחי ואזרחיות ישראל שמסתכלים על הבית הזה – קודם כול הם מצפים לראות את החברים בו, מה שהם לא יראו, כנראה; יראו רק בצד הזה, לא יראו בצד הזה, כמובן; וב.

נחמן שי: הם רוצים להתרשם שהאנשים בבית הזה הם ישרים, הם פועלים באופן ישר, על פי ערכים, ושהם רואים את טובתם של אזרחי מדינת ישראל לנגד עיניהם.

נחמן שי: זה מה שהם רוצים.

נחמן שי: ושהעבודה שנעשית נועדה לקדם, להוביל קדימה את מדינת ישראל לעבר עתיד יותר טוב.

נחמן שי: אני לא רואה את זה.

נחמן שי: אם אני לא רואה את זה מתוך הבית הזה, אז איך הם יראו את זה?

נחמן שי: איך הם יתייחסו לדברים שנעשים פה בבית הזה?

נחמן שי: חברות וחברים, אנחנו עוברים את התקופה הזאת.

נחמן שי: אני מאמין שנעבור אותה בהצלחה.

נחמן שי: אני מאמין שאסור לנו לאבד את התקווה, כי בלי תקווה אין טעם ואין ערך לחיינו.

נחמן שי: אני חושב שאם אנחנו נתמיד בדרך שאנחנו הולכים בה גם במאבק הזה – למרות שבהצבעה, יכול להיות שבקצה הדרך נפסיד, אבל זה לא אומר שהמאבק הוא לא רלוונטי, הוא לא חשוב, הוא לא מוצדק.

נחמן שי: היחסים המספריים לא קובעים; אולי טכנית הם קובעים, אבל הם לא קובעים מי צודק ומי לא צודק.

נחמן שי: ביתרת הדקות שיש לי, אני רוצה להתייחס בקצרה לנושא אחד שאני עוקב אחריו: המאבק המדיני.

נחמן שי: זה מתחיל בכך שהגוף שעליו הטילה מדינת ישראל לנהל את מאבקיה המדיניים, הגוף הראשי, משרד החוץ, נמצא במצוקה גדולה.

נחמן שי: המחזה המביש שבו צפינו בשבוע שעבר, לפני חמישה ימים – מאות עובדי נציגויות ישראל בערים שונות בעולם הפגינו בגלל עיכוב הרפורמה על תנאי העסקתם.

נחמן שי: הם הפגינו על רפורמה.

נחמן שי: זאת אומרת, מי שעבר ליד הנציגויות של ישראל בשורה ארוכה של ערים – ניו יורק, וושינגטון, בוסטון, סן פרנציסקו, יוסטון, לוס אנג'לס, טורונטו, בוגוטה, ברלין, מינכן, פריז, לונדון, רומא, בריסל, טוקיו, צ'אנג דו, טשקנט – עמדו שם אנשים וצעקו: די לניצול; דורשים שכר הוגן; ציונים ועניים, ציונים ועניים.

נחמן שי: עכשיו, זה לא BDS, זה לא BDS.

נחמן שי: זה לא הלוחמים שהם בעד הטלת חרם על מדינת ישראל או עיצומים נגדה מסוגים כאלה ואחרים, שאני יכול לדבר על זה אם יישאר לי זמן – אם יש לי רק 25 דקות זה קצר, אבל אני מבטיח שבסיבוב הבא אני אתייחס בהרחבה לנושאים האלה של BDS, אבל אני רוצה לדבר על משרד החוץ.

נחמן שי: חברתי ציפי לבני עמדה בראש המשרד הזה תקופה ארוכה והכירה אותו מקרוב.

נחמן שי: המשרד הזה הורק.

נחמן שי: עיקרו אותו.

נחמן שי: לקחו מתוכו, עקרו מתוכו, סמכויות ותחומים מרכזיים, והעבירו אותם לכל מיני משרדים אחרים או שחקני חיזוק.

נחמן שי: למשל, את הנושא של המאבק באותה תנועת חרם נגד ישראל הטילו על המשרד לעניינים אסטרטגיים.

נחמן שי: והינה, אותם תקציבים שמשרד החוץ – שהוא משרד מקצועי ממדרגה ראשונה, עם אנשים טובים, נאמנים, פטריוטים אמיתיים, שהם חיילי הקו הראשון המדיני שלנו, הם הלוחמים בקו המדיני הראשון שלנו, שמשוועים לאמצעים כספיים.

נחמן שי: לאחרונה שלחו אותם לשנורר כסף לחגיגות יום העצמאות.

נחמן שי: אני יודע את זה ממקור ראשון.

נחמן שי: טלפנו אליי מאחת הפדרציות של הקהילות היהודיות בארצות הברית, אמרו: תקשיב, היה אצלנו היום הקונסול הכללי של ישראל, ובא לבקש מאיתנו כסף.

נחמן שי: הסתכלנו עליו ואמרנו לו: הלוא בדרך כלל זה ההפך – אנחנו באים ונותנים לכם כסף כדי לשלוח אותו למדינת ישראל, עכשיו אתה מבקש כסף מאיתנו כדי לעשות אירוע בקהילה שלנו למען ישראל?

נחמן שי: את חגיגות ה-70 של מדינת ישראל העצמאית, הסוברנית, עם תקציב של 500 מיליארד שקל, שולחים את השגרירים ואת הקונסולים הכלליים של ישראל לבקש טובות מפדרציות יהודיות, ממנהיגים יהודים, לשנורר כסף, נציגים רשמיים של מדינת ישראל?

נחמן שי: זה מראה את עומק הנפילה של אנשי משרד החוץ.

נחמן שי: אין להם ברירה.

נחמן שי: הוא רוצה לעשות אירוע בעיר שלו – הוא הולך לבקש מהפעילים בקהילה שייתנו לו כסף לעשות אירוע.

נחמן שי: הם אומרים: ניתן לכם – לא ניתן לכם; ניתן למדינת ישראל, אנחנו מכבדים אותה, אבל לעשות אירוע בעיר שלנו – בשביל זה אני אתן לכם כסף?

נחמן שי: המשרד איבד את המאבק המדיני, שזה לב העניין, המאבק המדיני – נקרא לו "האזרחי" – ועוד השאירו אותם לטפל במדינות, אבל לקחו מהם את כל התפקיד שהולך ונעשה חשוב יותר ויותר של מאבק בתוך החברה האזרחית, עם החברה האזרחית, על החברה האזרחית.

נחמן שי: לקחו מהם, העבירו את זה למשרד אחר, והעמידו לרשות המשרד הזה מאות מיליוני שקלים.

נחמן שי: משרד החוץ, שהוא מקצוען, מבקש הרבה פחות כדי לעשות את העבודה.

נחמן שי: אמרו לו: לא, אתם תזוזו הצידה.

נחמן שי: אנחנו נעשה את העבודה הזאת.

נחמן שי: והם עושים אותה אחרת, והם עושים אותה בלעדיהם, פה ושם בצורה מוצלחת, ופה ושם בצורה מוצלחת פחות.

נחמן שי: נדבר על זה, הבטחתי.

נחמן שי: אני עוד אחזור לזה, יש לי הרצאה ארוכה ומוכנה בסוגיה הזאת.

נחמן שי: אבל אני שואל: מה יהיה על משרד החוץ?

נחמן שי: היחסים עם ארצות הברית – לא בידיהם; היחסים עם ירדן – לא בידיהם; היחסים עם מצרים – לא בידיהם; כל מיני סוכנויות וגופים כאלה ואחרים או משרד ראש הממשלה או ראש הממשלה עצמו.

נחמן שי: הם כולם לקחו את זה מתוך משרד החוץ, והוציאו את התפקידים האלה החוצה, ואחר כך עוד כל מיני פונקציות ותחומים שמשרד החוץ היה אמון עליהם, והוא איבד אותם.

נחמן שי: זאת אמירה.

נחמן שי: דווקא כשראש הממשלה מחזיק את משרד החוץ, והייתם אומרים, זה הזמן להקפיץ ולהעלות ולדחוף את המשרד הזה למקום הראוי לו כבר הרבה שנים, וקורה בדיוק ההפך – המשרד מוסט הצידה.

נחמן שי: נכון, ראש הממשלה נוסע בעולם, פוגש – פה ושם אפילו בהצלחה – ראשי מדינות.

נחמן שי: מאה אחוז, יפה.

נחמן שי: אבל מה עם המשרד?

נחמן שי: מה עם המשרד?

נחמן שי: העובדים שלו עומדים מחוץ למתקנים וצועקים ואומרים: 1,500 עובדי הנציגויות לא יחתמו על חוזה ההעסקה שלהם לשנת 2018 עד שלא תאושר אותה רפורמה.

נחמן שי: ותאמינו לי, אני כבר זוכר חמש שנים לאחור שמדובר על הרפורמה הזאת, והיא לא יוצאת לפועל.

נחמן שי: ולא אמרנו שום דבר על העובדים המקומיים בנציגויות של ישראל, שרבים מהם נמצאים איתנו בקשר, והם מקבלים שכר רעב.

נחמן שי: אז יש להם הכבוד, באמת, לעבוד בנציגות של ישראל, והם רוצים ומאמינים, באמת, והם אנשים טובים וגם בעלי יכולת – חלק מהם הם בעלי יכולות מקצועיות ממדרגה ראשונה, והם תורמים תרומה אמיתית וחשובה לעבודת הנציגויות.

נחמן שי: אבל אומרים להם: אתם לא שליחים.

נחמן שי: גם השליחים מקטרים, גם לשליחים רע.

נחמן שי: אז אומרים: אתם אפילו לא הם, לכן לא נוכל לתת אותם תנאים שמגיעים לכם, שיכבדו אתכם, שיאפשרו לכם להתקיים בכבוד במקומות שאתם משרתים את הנציגויות, כי אם אפשר לדפוק אתכם אז אפשר, למה לא? זה משהו מאוד ישראלי, מאוד טיפוסי.

נחמן שי: וכך, כל המערך החיוני הזה, שהוא זרוע חשובה ממדרגה ראשונה למדינת ישראל, מתנהל כבר כמעט שלוש שנים ללא שר.

נחמן שי: אין שר חוץ.

נחמן שי: ובאופן טבעי המשרד הזה שוקע.

נחמן שי: המאבק המדיני שמדינת ישראל כל כך זקוקה לו – הינה, רק עכשיו הייתה הצבעה בעצרת האו"ם.

נחמן שי: ראינו, בעקבות ההצהרה של טראמפ – והמשרד עשה כמיטב יכולתו, ואיכשהו היו אפילו כמה הישגים, אני לא אומר שלא, אבל אני רק חושב לעצמי מה היה קורה אם היה משרד חוץ מתפעל מלא; אם היו האנשים שלו מלאי רוח קרב כמו שהם צריכים להיות; אם היה שר שהיה מתמקד רק בענייני המשרד, ולא ראש ממשלה שהתחום הזה הוא רק אחד מהתחומים שהוא מטפל בהם.

נחמן שי: מה לעשות?

נחמן שי: יש הרבה על השולחן של ראש הממשלה.

נחמן שי: לא נדבר כרגע על החקירות, כי זה בנאום השלישי, לא השני; יש לי עוד נאום ועוד נאום, נגיע גם לכך.

נחמן שי: אז אני אומר:

נחמן שי: גם למשרד החוץ מגיעים הכבוד והאמצעים כדי שהאנשים שנמצאים בו יוכלו לעשות את עבודתם.

נחמן שי: ואומר ועד העובדים: לא נהיה שקופים יותר.

נחמן שי: על המדינה לעבוד בהתחייבותה אלינו.

נחמן שי: הובטחה לנו רפורמה עד סוף השנה, נשאר לנו שבוע, ולא נעצור עד שנקבל אותה.

נחמן שי: "כל רצוננו" – אני מצטט – "הוא להשתכר בכבוד על עמלנו ומסירותנו למדינה שכה יקרה לנו".

נחמן שי: אין רפורמה, אין חוזים – אין נציגויות לישראל.

נחמן שי: את זה אומרים.

נחמן שי: אני מסתכל פה על התמונות המבישות האלה, של עובדי משרד החוץ שעומדים מחוץ לנציגויות וצועקים: תנו לנו לשרת בכבוד את מדינת ישראל, תנו לנו להיות האנשים שלכם בכל מקום שאנחנו יכולים, אבל גם תנו לנו את הכלים כדי שנוכל למלא את התפקיד הזה.

נחמן שי: חברים וחברות, יש לפנינו לילה ארוך – ועוד לילה, ועוד לילה ואני מקווה שעוד לילה – אבל אני אומר לכם, אחרי החושך של הלילה והאור והחושך והלילה, אני רואה אור גדול.

נחמן שי: אני מאמין בעתידה של המדינה, ואני מאמין שהמאבקים האלה שאנחנו נעשה פה יובילו אותנו בסופו של דבר להצלחה שאני מאמין בה – לא רק להכשיל את החוקים האלה, אלא באמת להביא בסופו של דבר את השינוי השלטוני המקווה במדינת ישראל, והוא יגיע.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, עד 25 דקות גם לרשותך.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום בדיון בוועדת העלייה והקליטה שהוקדש לנושא ההסדרה סביב מלון דיפלומט, אותו מלון שמעניין כרגע את כולם מסיבה אחת פשוטה, ודווקא הסיבה הפחות נכונה: מה יקרה עם השגרירות האמריקנית?

קסניה סבטלובה: האם היא תעבור לשם?

קסניה סבטלובה: האם היא לא תעבור לשם?

קסניה סבטלובה: האם המקום הזה יוקצה כדי שהאמריקנים יעבירו לשם את השגרירות המדוברת כל כך, ומתי זה יקרה, אם בכלל?

קסניה סבטלובה: מי אחראי לזה?

קסניה סבטלובה: מאיזה חומרים יבנו את השגרירות?

קסניה סבטלובה: איפה יניחו את אבן הפינה?

קסניה סבטלובה: אבל מה יעלה בגורלם של אותם ישראלים, כ-500 במספר, שמתגוררים במלון דיפלומט – שהוא, כידוע, פסק מזמן מלהיות מלון, אלא מדובר עכשיו בעצם במקבץ דיור לקשישים, שהצעיר בהם בן 62 והמבוגר ביותר כמעט בן 100.

קסניה סבטלובה: אותם עולים, רובם מחבר המדינות, אבל יש גם ממדינות אחרות – יש בודדים ויש זוגות – כבר כמה שנים חיים במתח ובחרדה, מכיוון שאינם יודעים מה יעלה בגורלם.

קסניה סבטלובה: גילוי נאות: את דרכי במדינת ישראל – בירושלים, שלשם עלתה משפחתי באוגוסט 1991 –עשיתי במלון דיפלומט.

קסניה סבטלובה: את החודש הראשון העברתי באותו מלון; לשם שלחו אותנו ממשרד העלייה והקליטה בנמל התעופה בן-גוריון, כי כמו לעולים אחרים לא היה לנו לאן ללכת; העבירו אותנו לשם, למרכז הקליטה שהיה בירושלים בשכונה הירושלמית תלפיות.

קסניה סבטלובה: אז עוד לא ידענו את ההיסטוריה הארוכה של אותו בית מלון, שכאמור, הוקם זמן קצר לאחר מלחמת השחרור על ידי כמה חבר'ה שהשתחררו אחרי המלחמה, ואמרו: רוצים לעשות קצת דברים טובים, גם למשפחה שלנו וגם למדינת ישראל, והקימו במקום בית הבראה.

קסניה סבטלובה: כך הכול התחיל.

קסניה סבטלובה: אז בית הבראה אמרנו, אבל מה שכן, הגבולות, כמו שאנחנו יודעים, הולכים ומשתנים.

קסניה סבטלובה: גם עכשיו הם עדיין לא קבועים.

קסניה סבטלובה: מי חשב אז, ב-1949, ומי חשב אז, ב-1952, שתהפוכות הגורל, התהפוכות המדיניות, יהיו כל כך גדולות?

קסניה סבטלובה: אבל זה מה שקרה, והתברר שבעצם השטח שעליו בנו את המלון בלי שהם בדקו כל כך במפות של הישראלים ושל הירדנים זה היה השטח המפורז, השטח הבין-לאומי בין ישראל לבין ירדן, הממלכה ההאשמית.

קסניה סבטלובה: אז בית ההבראה לא ממש התקדם לשום מקום ולא ממש הלך, ואז הסבו אותו לבית מלון, ואז הסבו אותו לבית מלון אחר, ונתנו לו את השם "דיפלומט", כי קיוו שימשכו לשם את התיירים הזרים.

קסניה סבטלובה: אבל עם בואה של העלייה מחבר המדינות, שגם אני וגם גברתי היושבת-ראש חלק ממנה – במהלך הזה הרבה בתי מלון ירושלמים הוסבו לצורך קליטת עלייה.

קסניה סבטלובה: כשאני מדברת על קליטת עלייה, גבירותיי ורבותיי, אז אני קודם כול רוצה להגיד שלמרות כל הקשיים הרבים מאוד שכל עולֶה וכל עולָה עוברים ועוברות ועברו בעבר ועוד יעברו בעתיד – זה אף פעם לא קל.

קסניה סבטלובה: עלייה זה שווה ערך להגירה, למרות המשמעות הרוחנית שאנחנו מעניקים לזה.

קסניה סבטלובה: אבל הקשיים הם אותם קשיים, וההתאקלמות היא קשה מאוד.

קסניה סבטלובה: אבל למרות שבאו כמיליון עולים כמעט בבת-אחת במהלך שנים ספורות, אף אחד לא גר ברחובות; אף אחד לא היה זקוק לפת לחם.

קסניה סבטלובה: אנשים קיבלו את המעט שהם קיבלו, אבל התמודדו וגם התקדמו וגם בנו פה את הבית שלהם, ובנו את עצמם ואת המשפחות שלהם.

קסניה סבטלובה: ככה בעצם עד היום.

קסניה סבטלובה: אנחנו רואים את אלה שהגיעו כאנשים צעירים בתחילת שנות ה-90, ועכשיו לכולם יש ילדים ואף נכדים, והם כבר מגדלים דור של צברים – של נכדים שלהם או של ילדים שלהם, בני עולים, דור של כאלה שכבר נולדו כאן בארץ ישראל ובמדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז כשבאו עולים בירושלים היה מלון שלום, אני זוכרת, והיו עוד כמה מלונות בסביבות השוק.

קסניה סבטלובה: ליד הדוידקה היו כמה מלונות שלשם העבירו את העולים.

קסניה סבטלובה: כששמענו בשדה התעופה, ושאלו אותנו: לאן אתם רוצים ללכת?

קסניה סבטלובה: אימא שלי אמרה: אך ורק לירושלים.

קסניה סבטלובה: זה המקום היחיד שאנחנו רוצים ללכת אליו.

קסניה סבטלובה: למה ירושלים?

קסניה סבטלובה: כי קודם כול הידע על ישראל היה כל כך מועט באותם ימים בברית המועצות.

קסניה סבטלובה: ידענו שירושלים היא בירת ישראל – כן, כן, הרבה שנים לפני דונלד טראמפ אנחנו ידענו שזאת בירת ישראל; ידענו גם שקיימת תל אביב; ידענו גם על חיפה, וכולם אמרו לאימא שלי: תקשיבי, עדיף לך לנסוע לחיפה, כי שם יש תעשייה, ואת כמהנדסת ודאי תסתדרי יותר מהר שם או באזור המרכז.

קסניה סבטלובה: אימא שלי התעקשה על ירושלים.

קסניה סבטלובה: תשאלו למה?

קסניה סבטלובה: בגלל האוניברסיטה העברית.

קסניה סבטלובה: זה החינוך, אפשר לומר הרוסי, האשכנזי, הפולני, אבל ככה זה היה: כשילד נולד כבר רושמים אותו לאוניברסיטה.

קסניה סבטלובה: אז אימא שלי, עוד לפני שעלינו בכלל, בדקה אילו אפשרויות לימוד יש פה במדינת ישראל, ומה שהיא גילתה – שיש פה אוניברסיטה טובה מאוד שנקראת האוניברסיטה העברית בירושלים.

קסניה סבטלובה: והיא אמרה: מה שלא יהיה – אני הייתי אז בת 12 וחצי כשהיא בכלל התחילה לחשוב על עלייה – אני רוצה שהבת שלי תלמד שם.

קסניה סבטלובה: אז ככה עלינו לירושלים.

קסניה סבטלובה: בשדה התעופה, אחרי 12 שעות של המתנה – אני זוכרת, באו שני "בואינגים" גדולים, אחד הגיע מרומניה, ואנחנו באנו דרך בודפשט – כששאלו אותנו ממשרד הקליטה: אולי אתם רוצים לעלות לדימונה?

קסניה סבטלובה: כן, הציעו את דימונה – כי יהיה לכם יותר קל להיקלט בעיר קטנה שקולטת הרבה עלייה והכול.

קסניה סבטלובה: ואימא שלי אמרה: אני לא מכירה את דימונה, אבל אני מכירה את ירושלים.

קסניה סבטלובה: תנו לי, אם זה אפשרי.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לעלות לשם, כי עליה חלמתי.

קסניה סבטלובה: זאת העיר שלנו, זאת הבירה שלנו, כאמור – שלום לדונלד טראמפ; הוא הגיע לזה הרבה שנים אחרי זה – ואנחנו עלינו לירושלים.

קסניה סבטלובה: לא הכרנו שם איש, לא ידענו לאן ללכת, וקיבלנו מין שובר כזה.

מאיר כהן: גם אנחנו, אני זוכר, כשעלינו ביקשנו לירושלים.

מאיר כהן: אמרו: נביא אתכם למקום קרוב לירושלים, ובאנו לדימונה.

טלי פלוסקוב: דימונה קרוב לירושלים?

קסניה סבטלובה: אני כמובן מזכירה לך את הסרט – סרט כואב, סרט יפה אבל כואב, "סוף העולם שמאלה", ששם בדיוק מתואר הסיפור של אותם עולים שבאו ופתאום גילו להפתעתם שהם נמצאים בנתיבות, בכל אותן עיירות הפיתוח.

קסניה סבטלובה: אנחנו – בלי לדעת את הסיפור הזה, וכן, היה הרבה יותר חופש ואפשרויות לבחור.

יהודה גליק: – – – את דימונה?

קסניה סבטלובה: חס וחלילה.

קסניה סבטלובה: חס וחלילה.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה להגיד לך שגם בירוחם, גם בדימונה ובכל עיירות הפיתוח יש לי חברים שעושים חיל ועובדים בהייטק, גם במקומות האלה.

קסניה סבטלובה: אבל אני אומרת שאנחנו, אתה יודע, יהודה יקר, עלינו לישראל כשאנחנו יודעים שיש בערך שלוש ערים בישראל: ידענו על ירושלים, הכרנו את תל אביב וידענו שגם קיימת חיפה; קצת נתניה, כי ראינו אותה באיזושהי חוברת יפהפייה של משרד התיירות הישראלי.

קסניה סבטלובה: כמעט עלינו לשם, דרך אגב, כי הטיילת הייתה פשוט מהממת בצילום.

קסניה סבטלובה: זו גם עיר שקלטה המון עלייה, והיא עיר מדהימה.

קסניה סבטלובה: אבל אנחנו הגענו לירושלים, ואני חושבת שכל החיים שלי נגזרו מזה שאני ירושלמית הרבה שנים; עכשיו מודיעינית, אבל ככה זה היה.

קסניה סבטלובה: קיבלנו פתאום שובר.

קסניה סבטלובה: לאן אנחנו נוסעים אם אין לנו קרובי משפחה, אין לנו חברים, אין לנו אף אחד?

קסניה סבטלובה: אנחנו על מזוודות, סבתא, אימא ואני, בדיוק בת 14.

קסניה סבטלובה: הייתה לי יום הולדת שבועיים לפני שעשינו עלייה, ואימא שלי אמרה שזאת המתנה שלי: אנחנו נוסעים לישראל – זאת המתנה ליום ההולדת ה-14.

קסניה סבטלובה: אז אתם נוסעים למלון, קודם כול.

קסניה סבטלובה: מה מלון עכשיו?

קסניה סבטלובה: שמענו כל מיני סיפורים שאנשים מתגודדים בחדרים קטנים והכול.

קסניה סבטלובה: מה מלון?

קסניה סבטלובה: זהו, פתאום מביאים אותנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו נוסעים במונית, שגם היא סופקה מהסוכנות היהודית או ממשרד הקליטה, אני כבר לא זוכרת, ואנחנו מגיעים ממש למלון, מלון במלוא מובן המילה, מלון דיפלומט, שאומנם לא היה הרבה זמן בשימוש כמלון, ואחרי זה הוא הוסב; מבנה יחסית מרשים, ואכן דומה לבית מלון, אבל בתוכו מתנהלים חיים של עולים מקהילות שונות, וזה היה דבר שהדהים – הדהים כאילו איך בתוך מבנה לא כל כך גדול יחסית יש המון אנשים שבאו זה מכבר – באו מחבר המדינות, מאתיופיה, ממקומות שונים מחבר המדינות, ושם התחלנו את דרכנו.

קסניה סבטלובה: העברנו שם חודש ראשון, ואני אגיד לכם שכן התגוררנו בחדר אחד שלושה אנשים וכו', אבל זה היה מקום לגור בו, ואני בטוחה שהרבה אנשים היו חולמים גם על דבר כזה כשהם מהגרים למדינה אחרת ומגיעים למדינה שהיא לא ביתם.

קסניה סבטלובה: במהלך השנה האחרונה קיבלתי המון תלונות וקיבלתי ממש שאלות וגם זעקות מהציבור שמתגורר עד היום במלון דיפלומט, ורובם אנשים קשישים, שנמצאים ממש במצב חרדה, כי הם התבשרו שהם יצטרכו להתפנות מאותו מלון במהלך שנתיים; ב-2020 כולם יצטרכו לעזוב את הבית הזה, שהיה ביתם מהיום הראשון של העלייה וכמעט עד עכשיו, לחלקם זה 25 שנה ולאחרים זה 20 שנה.

קסניה סבטלובה: לאנשים האלה אין עוד לאן ללכת.

קסניה סבטלובה: הם תלויים בחסדו של משרד העלייה והקליטה, וכמובן, אחרי שאת כל החיים שלהם בארץ הם העבירו בירושלים, הם היו רוצים לשמוע שהם גם יישארו בירושלים ויסיימו את החיים שלהם בירושלים בכבוד.

קסניה סבטלובה: מדובר על גיל ממוצע של 89–90 – אלה החבר'ה שם.

קסניה סבטלובה: אלה לא צעירים שאפשר עכשיו לתזז אותם ולהגיד להם: חבר'ה, בואו תכירו קצת את מדינת ישראל, יש לנו פה גם את ראש העין, מטולה ועפולה וערים מדהימות.

קסניה סבטלובה: הכול טוב ויפה, אבל אנחנו מדברים על קשישים, קשישים שאין להם איש, או שכן יש להם קצת משפחה אבל כולה מרוכזת במקום אחד.

קסניה סבטלובה: וזה ענייננו באותה ועדה.

קסניה סבטלובה: לפני שבאתי וביקשתי מכבוד היושב-ראש של ועדת העלייה והקליטה דיון על מלון דיפלומט, קודם כול פניתי בשאילתות אל הגברת השרה, שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר, ושאלתי אותה מהם הפתרונות שיעמדו לרשות אותם עולים שמתגוררים היום במלון דיפלומט.

קסניה סבטלובה: הם 500 במספר, ויכול להיות שבגלל סיבות טבעיות, מצערות מאוד, הם יהיו קצת פחות, אבל לא הרבה פחות; עדיין אנחנו מדברים על כ-450 נפש שיזדקקו לפתרון בתקופה שלא עולה על שנתיים.

קסניה סבטלובה: מה זה שנתיים מבחינת דיור ציבורי?

קסניה סבטלובה: מה זה שנתיים מבחינת פתרונות דיור במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים, ואתה, אדוני מאיר כהן, אתה ודאי יודע, ואנחנו עוסקים בפרויקטים של דיור.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב אנחנו יודעים שזה לוקח הרבה זמן, אחרת – התור הזה של משרד העלייה והקליטה, ועכשיו יותר מ-20,000 איש עומדים בו שהם עולים, רובם קשישים, יותר מ-20,000 איש, 23,500, אחרת היינו מרווים את הצמא הזה כבר מזמן.

קסניה סבטלובה: מה מונע?

קסניה סבטלובה: מה מפריע לבנות?

קסניה סבטלובה: מה הבעיה?

קסניה סבטלובה: כנראה יש בעיות; כנראה יש בעיות מהותיות עם העניין הזה, כי אחרת אנחנו כבר היינו יודעים מזמן למצוא את הפתרונות.

קסניה סבטלובה: אבל לפחות עכשיו אנחנו יודעים שאין.

קסניה סבטלובה: אני אישית, והמפלגה שלי, אנחנו לא בשלטון, ואולי היינו עושים דברים אחרים, אבל כפי שזה מתבצע היום אנחנו יודעים שהדברים האלה עומדים במקומם ולא זזים כל כך, והאנשים שעומדים בתור של משרד העלייה והקליטה ורוצים לקבל את הפתרון שלהם בתחום הדיור הציבורי ממתינים, לפעמים 15 שנים ולפעמים 20 שנים – כן, אלה זמני ההמתנה.

קסניה סבטלובה: האם זה הגיוני?

קסניה סבטלובה: האם במדינה מתוקנת זה צריך לקרות?

קסניה סבטלובה: לא. לדעתי לא.

קסניה סבטלובה: אז השאלה היא, אם אנחנו עכשיו מדברים על צורך נוסף של כ-500 איש ואישה, האם אנחנו יכולים לחשוב על זה שמשרד העלייה והקליטה פתאום ימצא פתרונות יש מאין?

קסניה סבטלובה: מאיפה הם, סליחה, יקריצו את 500 הדירות האלה?

קסניה סבטלובה: מאיפה הם ימציאו אותן?

קסניה סבטלובה: מה, הם יזיזו את האנשים שעכשיו נמצאים בתור, שהמתינו 15 שנה ושעכשיו הם עומדים לקבל דירה?

קסניה סבטלובה: זה לא נראה הגיוני בכלל.

קסניה סבטלובה: כשאומרים לי "יהיה בסדר" – זה כמעט הדבר הראשון שלמדתי במדינת ישראל: יהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: "יהיה בסדר" זה נפלא, אבל זה לא תוכנית פעולה.

קסניה סבטלובה: אני לא יכולה לסמוך על "הכול בסדר", במיוחד לא כשמדובר בחבר'ה האלה, כשמדובר בקשישים שחרדים.

קסניה סבטלובה: וכן, בצדק הם חרדים, כי הם יודעים שהרבה דברים אחרים, לצערי, לא נפתרים כפי שהיינו חולמים וכפי שהיינו רוצים.

קסניה סבטלובה: בגלל זה הם פנו אליי ובגלל זה הם שולחים את השאלות, שולחים את האנשים שלהם, והם מבקשים תשובה: תגידו לנו, תספרו לנו, תעדכנו אותנו.

קסניה סבטלובה: זה, רבותיי וגבירותיי, הפירוש של המילה "שקיפות".

קסניה סבטלובה: הם דורשים שקיפות, הם רוצים לדעת מה יעלה בגורלם, מה מתכננים מבחינתם.

קסניה סבטלובה: האם יעבירו אותם כולם ביחד?

קסניה סבטלובה: האם ימצאו להם פתרונות בפרויקטים קיימים של הדיור הציבורי?

קסניה סבטלובה: האם יפזרו אותם במקומות אחרים?

קסניה סבטלובה: ומתי כל זה יקרה?

קסניה סבטלובה: עוד פעם אני אומרת, שנתיים – זה יכול להיות מעט מאוד זמן ולפעמים זה הרבה מאוד זמן.

קסניה סבטלובה: במקרה שלנו זה מעט מאוד.

קסניה סבטלובה: היום, בדיון שיזמתי, גם שמענו מנציגים של עיריית ירושלים.

קסניה סבטלובה: הם אמרו: אנחנו יודעים שהייתם צריכים להתחיל – אתם במשרד העלייה והקליטה – כבר לפני שנתיים; לא לחכות לרגע האחרון, כי ידענו שהרגע הזה יגיע, עם טראמפ ובלי טראמפ.

קסניה סבטלובה: ידענו שב-2020 הקרקע הזאת והבניין הזה יימסרו לרשות האמריקנים, שרכשו את המקום הזה, וזה מה שיהיה.

קסניה סבטלובה: אם זה מה שיהיה, למה לא התכוננו?

קסניה סבטלובה: הלכנו ובדקנו עוד קצת חומרים.

קסניה סבטלובה: מה שבדקנו ומה שעלינו עליו הוא שכבר ב-2008 מבקר המדינה, ששם לב לכך שיש בעיה מסביב למקום הזה שנקרא "דיפלומט" – גם העלויות נורא גבוהות וגם צריך להאריך את החוזה הזה בכל שלוש שנים, ארבע שנים, ואף פעם אי-אפשר לדעת מתי הם יצטרכו להתפנות – כבר אז הוא אמר: תדאגו לפתרונות חלופיים.

קסניה סבטלובה: ב-2008.

קסניה סבטלובה: אנחנו עכשיו נכנסים ל-2018, ממש בעוד ימים ספורים.

קסניה סבטלובה: כבר לפני עשור מבקר המדינה דרש שיהיו תשובות ופתרונות, ועד עכשיו אין.

קסניה סבטלובה: אני נמצאת היום בוועדת העלייה והקליטה, ואנחנו שומעים את האדון הנכבד, המנכ"ל של משרד העלייה והקליטה, שבא לסבר את אוזנינו בפתרונות שהם עומדים להציע ובמה שיהיה, ואז אני שומעת ממנו שהתוכנית שיש להם כרגע זה "יהיה בסדר".

קסניה סבטלובה: הם אמרו: תסמכו עלינו, זה בסדר, ואני, בפורום הזה לא אגיד לכם מילה נוספת על זה – בפורום שהוא ועדה סטטוטורית של הכנסת; אני לא אספר לכם ואני לא אגיד לכם.

קסניה סבטלובה: זה סוד, סוד כמוס.

קסניה סבטלובה: למה זה סוד כמוס?

קסניה סבטלובה: למה אנחנו כחברי כנסת לא יכולים לדעת מה מתכנן משרד העלייה והקליטה שיקרה בעוד שנתיים?

קסניה סבטלובה: מה הייתם רוצים שיקרה?

קסניה סבטלובה: מה הצעדים שאתם נוקטים?

קסניה סבטלובה: הרי בשביל זה אנחנו פה.

קסניה סבטלובה: אז אם הממשלה רוצה שאנחנו, כחברי כנסת, נזכיר לה שהעבודה שלנו זה לא להיות חותמת גומי על כל דבר שהם רוצים וכל דבר שהם מציעים; זה לא להגיד להם: כן, תודה, בטח, בוודאי, הכול בסדר, אם אתם אומרים שבסדר, אז יהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: כן, בטח, אנחנו סומכים, אנחנו סומכים על כולם.

קסניה סבטלובה: תרבות הסמוך זרה לי מאוד.

קסניה סבטלובה: היא זרה לי מאוד כי אני רוצה קודם לדעת שב"סמוך" הזה יש בשר, יש לנו תוכנית ממשית.

קסניה סבטלובה: התוכנית הזאת לא הוצגה לנו, וזה, למרות שבמשרד העלייה כבר ידעו לפני שבועות רבים שקבענו את הדיון הזה, ואף ביקשו לדחות את הדיון בשבועיים.

קסניה סבטלובה: דחינו את הדיון בשבועיים, ועכשיו עדיין אין תשובות.

קסניה סבטלובה: התפתח מצב מאוד לא נעים, כאשר המנכ"ל אומר: לא משנה לי שיש פה עוד אנשים שצריכים להגיד את דברם – יש פה עוד חברי כנסת ויש פה עוד משתתפים שהוזמנו מאותו מלון, יש העובדים הסוציאליים, יש עיריית ירושלים.

קסניה סבטלובה: לא אכפת לי.

קסניה סבטלובה: אני את שלי אמרתי, אני עוזב, אני הולך, אני חתכתי מפה.

קסניה סבטלובה: ככה לא מתנהגים נציגי הממשלה, ככה לא מתנהגים נציגי המשרדים.

קסניה סבטלובה: סליחה, אתם פה צריכים לתת תשובות לנבחרי הציבור.

קסניה סבטלובה: זה תפקידנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו באים ומבררים את הדברים האלה לא בשביל עצמנו.

קסניה סבטלובה: לא, אני כבר לא גרה במלון דיפלומט, אני לא צריכה את הפתרונות האלה בשבילי.

קסניה סבטלובה: אין לי שם אף אחד שאני צריכה בשבילי, ולא ספציפית את הפתרון הזה, אבל אני נציגה של הציבור.

קסניה סבטלובה: יש שם כ-500 איש שתלויים בנו.

קסניה סבטלובה: הם תלויים בכל אחד ואחת מאיתנו.

קסניה סבטלובה: הם רוצים לדעת מה יקרה להם.

קסניה סבטלובה: אז אחד מהדברים שאני דרשתי זה כמובן קודם כול לעדכן את הדיירים ושזה יהיה נוהל קבוע.

קסניה סבטלובה: אם הם נשארו כבר שנתיים, אז בכל שלושה חודשים תעדכנו בכתב, כדי שהדיירים האלה לא יצטרכו לקושש מידע, לא יצטרכו עכשיו ללכת ולחפש, לא יודעת איפה, את העדכונים של משרד העלייה והקליטה.

קסניה סבטלובה: אין להם גישה לאינטרנט, אין להם סמארטפונים.

קסניה סבטלובה: אלה האנשים שזקוקים לעזרה שלכם; לא רק לעזרה – לזה שתבצעו, תבצעו את העבודה שלכם נאמנה.

קסניה סבטלובה: לבצע את העבודה שלכם נאמנה זה לעמוד בקשר עם הציבור שאותו אתם משרתים.

קסניה סבטלובה: לא הם משרתים אתכם, אתם משרתים את הציבור הזה.

קסניה סבטלובה: ובגלל שכך הדבר, והיום אנחנו לא קיבלנו בעצם שום תשובה מספקת, רק שמענו מעיריית ירושלים שאכן המצב קשה מאוד – ואמרו כמה נציגים, פיני מעיריית ירושלים, מרינה קונצביה מעיריית ירושלים אמרו: תדברו איתנו.

קסניה סבטלובה: למה משרד העלייה והקליטה לא קובע איתנו?

קסניה סבטלובה: כמה פעמים כבר ביקשנו להיפגש איתכם, ואתם פשוט מסרבים לקבוע?

קסניה סבטלובה: למה אתם מסרבים לקבוע?

קסניה סבטלובה: למה אתם לא רוצים לדבר איתנו?

קסניה סבטלובה: למה אתם לא רוצים לשמוע מאיתנו מה יש לנו בעיר, איפה יש לנו מקומות, איפה אין לנו מקומות, מה אפשר לעשות, מה אי-אפשר לעשות?

קסניה סבטלובה: מה שאמרו כולם, ובזה הייתה תמימות דעים – שאין פתרונות קסם.

קסניה סבטלובה: זה לא שפן שאפשר להוציא מהכובע עכשיו ולהגיד: ואללה, יש לנו פה איזה מקבץ דיור חדש לגמרי שבתוך שנתיים יהיה מוכן, וזהו, אנחנו מעבירים את כולם.

קסניה סבטלובה: זה משהו בלתי מתקבל על הדעת שככה יתנהל וככה יתנהג נציג של משרד ממשלתי, שהוא אמור לספק תשובות לוועדות סטטוטוריות של הכנסת.

קסניה סבטלובה: הוא בא לפה כדי לא לתת תשובות.

קסניה סבטלובה: על מה אנחנו מדברים בכלל?

קסניה סבטלובה: ואחרי זה עוד התלהמות של: מה, ואתם לא סומכים עלינו, ואתם לא מאמינים לנו.

קסניה סבטלובה: סליחה, אבל אנחנו לא בעסק הזה, אנחנו בעסק של עובדות מדויקות.

קסניה סבטלובה: אז מבחינת עובדות מדויקות, מה שדרשנו כוועדה ממשרד העלייה והקליטה זה שעד סוף המושב הזה אנחנו נקבל את העדכון לגבי התוכניות שלהם, ושגם הדיירים יקבלו את העדכונים האלה בכתב, וכמובן שאנחנו, עם חברי וחברות הוועדה לעלייה וקליטה, אנחנו גם ניזום סיור, נגיע לאותו מלון, נדבר עם אותם תושבים ומהם נשמע, מאזרחים ומאזרחיות; מהם אנחנו נשמע כיצד מעדכנים אותם או לא מעדכנים אותם, איך מתנהלים מולם, האם פתאום קוראים להם לסיור בזק של השרה, שבבוקר היא קבעה אותו ופתאום בערב היא מגיעה.

קסניה סבטלובה: אני בעד ספונטניות, אני עצמי מאוד ספונטנית, אבל אי-אפשר, אי-אפשר שהשרה עכשיו תחליט שהיא עושה משהו, ופתאום בערב אנשים, עוד פעם, שהם מבוגרים, שהם צריכים להתכונן לכל דבר – אני רואה את זה על קרובי משפחה מבוגרים שלי – לכל דבר שקורה הם צריכים זמן מראש לדעת, להתכונן, בשבילם זה אירוע גדול, בשבילם זה אירוע ענק – הדברים פה לא צריכים להתנהל בספונטניות.

קסניה סבטלובה: ספונטניות במקרה הזה לא מתאימה.

קסניה סבטלובה: תכנון ראוי – בהחלט כן.

קסניה סבטלובה: עוד פעם, אני אגיד לכולם שנבחרי הציבור ומשרדי הממשלה נמצאים פה בשביל הציבור, ולא בשביל עצמם.

קסניה סבטלובה: אף אחד פה לא יכול לשבת מדושן עונג על הכיסא שלו, כשהוא יודע שהבעיות שהמשרד שלו אמון על הטיפול בהן – הבעיות האלה לא נפתרו אז.

קסניה סבטלובה: כשהבעיות האלה כן ייפתרו, אנחנו כולנו נמחא כף ונגיד "כל הכבוד לכם, כי באמת עשיתם עבודה ראויה", אבל זה – כשיגיע.

קסניה סבטלובה: אם מגיע כפיים, אנחנו נעשה, אין שום בעיה עם זה, אבל אם לא מגיע, אז בינתיים אנחנו מצפים לתשובות ואנחנו מצפים לדרכי פעולה.

קסניה סבטלובה: ככה זה בכל דבר.

קסניה סבטלובה: אני אגיד עוד משהו לגבי אותם הדיירים במלון דיפלומט.

קסניה סבטלובה: כיוון שכרגע הם עדיין נמצאים שם – ודרך אגב, מה שאני שומעת זה בכלל גרוע מאוד.

קסניה סבטלובה: כשאנחנו בעצם יודעים שבעוד שנתיים כולם יפונו, משום מה עד החודש האחרון המשיכו להכניס לשם דיירים חדשים.

קסניה סבטלובה: בשביל מה להכניס דיירים חדשים אם יודעים שהסיפור הזה של דיפלומט גמור?

קסניה סבטלובה: בשביל מה להכניס אנשים חדשים לשם – כדי שבעוד שנה וחצי הם יצטרכו לקחת את המיטלטלים שלהם ולזוז למקום אחר?

קסניה סבטלובה: אי-אפשר למצוא להם עכשיו מקום קבוע?

קסניה סבטלובה: הרי היציבות זו מילת מפתח בגיל הזה, ואנחנו כולנו יודעים.

קסניה סבטלובה: אז מבחינת היציבות ומבחינת חיי היום-יום של העולים – שעושים הרבה מאוד שעות טלוויזיה ומעט מדי שעות של פעילויות ופעילויות חברתיות וכו' – אני מצדיעה לאותו צוות שמטפל נאמנה בעולים, לא משנה מאיפה הם באו.

קסניה סבטלובה: מדברים שם בשלל שפות, אנגלית, צרפתית, כמובן גם רוסית, אמהרית קצת.

קסניה סבטלובה: אני מצדיעה להם כי הם עושים מעל ומעבר.

קסניה סבטלובה: אין לי שום טענה אליהם.

קסניה סבטלובה: אבל מה שכן, אפשר היה כמובן לעשות כל דבר כדי להוסיף שעות לאותה עובדת סוציאלית, לצוות שיעשה להם קצת חוגים, קצת הפעלה.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים עד כמה אנשים מבוגרים מרגישים בודדים, במיוחד במקומות כאלה – בתי אבות, מקבצי דיור.

קסניה סבטלובה: אם הם יושבים שעות על גבי שעות במועדונית ששם הם צופים בטלוויזיה ואחרי זה לאט-לאט עם ההליכון הם נעים לכיוון החדר שלהם, שגם שם הם צופים בטלוויזיה, אז מה הם מרגישים בסוף?

קסניה סבטלובה: מה הם מרגישים בסוף?

קסניה סבטלובה: הם מרגישים בדידות, הם מרגישים דיכאון, הם מרגישים שהם נטושים.

קסניה סבטלובה: מדוע אנשים מבוגרים בערוב ימיהם במדינת ישראל צריכים להרגיש כך?

קסניה סבטלובה: אז כל הכבוד על הפעילות ההתנדבותית שיש במקום הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו, ככה אנחנו מתנהגים כשיש איזה חלל, כשיש איזה void, כשהמשרדים הממשלתיים לא עושים, אז אנחנו – כן, יש אנשים שמתנדבים; זו ישראל היפה.

קסניה סבטלובה: אבל אני תמיד אומרת שלפני שיש פעילות התנדבותית, צריכה להיות תוכנית ממשלתית, צריכה להיות התערבות של המשרדים הרלוונטיים, צריכים למצות את כל האפשרויות שלא מוצו.

קסניה סבטלובה: ובהחלט, אם צריך להוסיף עוד כמה שעות של פעילויות לאותם אנשים, שלא ירגישו נטושים, שלא ירגישו לבד, שמישהו ידבר אליהם, שמישהו יעביר להם הרצאה, שמישהו יקרא להם חדשות ויסביר להם מה קורה במדינת ישראל, הרי זה דבר משובח.

קסניה סבטלובה: הרי אלה אנשים שעשו עלייה, נטשו את החיים שלהם, וכאן במדינת ישראל, כן, לפעמים הם מרגישים: למה באנו?

קסניה סבטלובה: למה באנו אם אנחנו מרגישים בדידות כל כך גדולה?

קסניה סבטלובה: אז לא רק מקום מגורים, לא רק רפואה טובה – זה הדברים הבסיסיים, זה פת לחם, זה משהו שצריך להיות תמיד – אבל זה גם כל מה שמסביב: זו ההרגשה שהמדינה לא נוטשת אותך, אלא שהיא מסייעת, שהיא עוזרת, שהיא מושיטה יד.

קסניה סבטלובה: ואני יודעת שיש הרבה מקומות בארץ שדווקא המצב הוא הרבה יותר טוב, ומרוב הפעילויות החברתיות אנשים כבר אומרים: טוב, די, באמת, רוצים קצת להיות לבד.

קסניה סבטלובה: הלוואי, הלוואי שזה יהיה המצב גם כאן בירושלים, גם במלון דיפלומט.

קסניה סבטלובה: ואני באמת פונה היום לכל הגורמים הרלוונטיים, משרד העלייה והקליטה קודם כול, עיריית ירושלים – אני יודעת שאתם ערים למצב הזה – משרד התרבות והספורט: למה לא?

קסניה סבטלובה: תשקיעו קצת בתרבות של הגיל השלישי.

קסניה סבטלובה: כן, השרה גילה גמליאל שהייתה פה, ראיתי אותה, אני קוראת גם לך, השרה לשוויון חברתי.

קסניה סבטלובה: תעשו את מרב המאמצים לעזור לאותם אנשים ישראלים, ישראלים וישראליות.

קסניה סבטלובה: הם נמצאים פה כבר רבע מאה, תעזרו להם, הם תלויים בכם.

קסניה סבטלובה: הם לא צריכים הרבה; הם צריכים קצת אכפתיות, קצת כבוד.

קסניה סבטלובה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד 25 דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרה – אני לא רואה שרה.

טלי פלוסקוב: השרה נמצאת.

איילת נחמיאס ורבין: היא מתחבאת?

טלי פלוסקוב: הינה היא, שם.

איילת נחמיאס ורבין: השרה נמצאת שם, אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: אני בלי המשקפיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם קודם כול, לפני שאנחנו ממשיכים בדיון הארוך, הממושך והחשוב הזה, צריך להגיד – אני רוצה לספר לכם שרובי המרשלג דיווח שלוטרה נדירה התגלתה הערב בשירותים במועצה האזורית גולן.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, כשאנחנו נמצאים בימים האלה שאנחנו כמו באקווריום – הרבה פעמים דימיתי את זה לאיזה אקווריום – אנחנו נתלים מדי פעם בדברים כאלה שמעוררים חיוך.

איילת נחמיאס ורבין: והלוטרה הזאת, אני מוכרחה להגיד, אני מאוד ממליצה לכם להסתכל על זה ביקום המקביל של הכנסת שנקרא הטוויטר.

איילת נחמיאס ורבין: תסתכלו, פשוט לוטרה אדירה ומדהימה, והיא קצת גרמה לי לחייך.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסך הכול רוב הזמן, צריך להגיד, בשבועות האחרונים במיוחד, אנחנו מרגישים איזה מין עוגמת נפש, עננה; הייתי אומרת אפילו בצורה יותר ציורית: חשרת עננים עומדת מעל הכנסת, באמת מין תחושה שגם אם בחוץ יש שמש – והיום לא הייתה שמש בחוץ, אבל גם אם בחוץ יש שמש, פה קודר ועצוב ותחושה קשה מאוד שלא מתעסקים בדברים שבהם צריך להתעסק.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה לדבר איתכם רגע על מתווה הנכים.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול הניחה הממשלה – סוף-סוף הממשלה נזכרה להתעורר.

איילת נחמיאס ורבין: בזכותה של האופוזיציה הממשלה נזכרה שהיא הבטיחה לפני כמה חודשים לעשות מתווה לנכים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו, ואני רוצה שכל אחד מאיתנו ינסה להיזכר בימים האחרונים, בחודשים האלה שבהם אנחנו ראינו כאן את הנכים מסתובבים, את חברותיי שמחה בניטה והילית שמואלי, נשים אדירות, שהיו ממובילות המאבק.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי אותן מסתובבות פה ובימים מאוד מאוד קשים, בין טיפולים, ראיתי אותן עוצמות עיניים, רגע מכבות את האנרגיה שלהן, האנרגיה שנועדה למאבק, ושנייה נחות פה בצד, באחת הפינות בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק הן – את כל הנכים ראיתי פתאום נעצרים, מכבים את הכול – נכון, חבר הכנסת כהן?

איילת נחמיאס ורבין: ופתאום היית רואה אחד מהם באיזו פינה פה, בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה להגיד לך, ברגעים האלה אני פשוט התביישתי, פשוט התביישתי ודמעתי, כי אמרתי לעצמי: איך אנחנו, כנסת ישראל, מגיעים למצב כזה שאנשים שהם הנכים הקשים ביותר שיש לא יכולים לקבל את הסעד שהובטח להם, קיום בכבוד, והם פשוט מוצאים את עצמם מסתובבים כמו פורפרה, יום ולילה פה, שלא לדבר על השעות הארוכות שהם בילו בכבישים?

איילת נחמיאס ורבין: ובכל פעם שהם חסמו את הכבישים, אני זוכרת אותנו מדברים פה במליאה, אמרנו – רבים מאיתנו לפחות אמרו: אנחנו לא כועסים עליהם, אנחנו מבינים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אנחנו עומדים יותר בפקקים, אבל אנחנו מבינים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מסתכלת על עוגמת הנפש האיומה שנגרמה להם ואני אומרת לעצמי: גם אם היה להם אתמול איזשהו רגע של קורת רוח, במאבק היומיומי הקיומי שלהם זה היה מאוחר מדי, ואולי אפילו מעט מדי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מודה לממשלה על הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים, אתם יודעים, יש מין נוהג פרלמנטרי מקובל להודות לממשלה על הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני לא מודה להם, כי אני לא מודה לממשלה על כך שהיא הביאה את האנשים האלה להסתובב פה בכנסת הרבה יותר זמן מכפי שהם היו אמורים, הרבה יותר זמן מכפי שהם היו אמורים, ומצאתי אותם כל פעם בפינה אחרת פה בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: והעובדה שאנחנו נהיינו קהים, שנהיינו עיוורים במידה רבה לחולשות ולקושי של אנשים אחרים, העובדה שהחמלה יצאה דרך השומרים מהבניין הזה, דרך שער פלומבו, עזבה אותו לבלי שוב, היא אחד הדברים הכי גרועים שיכולים לקרות למקום שבו מתקבלות החלטות שנוגעות לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כי הרי מהי הנכות?

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה נכים.

איילת נחמיאס ורבין: לנכים יש לקות, מהלקות הזאת יש להם מוגבלות, ומהמוגבלות הזאת אנחנו כחברה רואים בהם נכים.

איילת נחמיאס ורבין: הם עצמם לא רואים בעצמם נכים.

איילת נחמיאס ורבין: הם יודעים שיש להם לקות והלקות הזאת גורמת למוגבלות, שמחייבת אותם להשתמש בקביים או בכיסא גלגלים, או בכיסא גלגלים ממונע; היא גורמת לכך שהם יצטרכו, הם יזדקקו לכל מיני אמצעים וטיפולים וכל מיני דברים מהסוג הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו אלה שהופכים אותם לנכים, ואנחנו אלה שמהם החמלה ניטלה, ואני לא מבינה איך זה קרה לנו.

איילת נחמיאס ורבין: לא איך זה קרה לנו – באמת, העניין הזה זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל באמת באמת אני נושאת עיניים בכל פעם לממשלה, שהיא גם הממשלה שלי, הגם שלא בחרתי בה, ואני בכל פעם מסתכלת ותוהה לעצמי איך החמלה הזאת יצאה מהשער והיא לא חוזרת לבניין.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רואה את זה לא רק אצל הנכים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו, חבר הכנסת עפר שלח, חברת הכנסת מירב בן ארי ואני, עומדים בראש שדולת כחול-לבן של כנסת ישראל, גאים בעומדנו בראשות השדולה, עושים כל מה שאנחנו יכולים למען התעשייה הישראלית, עם עוד חברי כנסת רבים ומעולים בבית הזה, שיודעים לומר בצורה מאוד ברורה שבלי תעשייה ישראלית אין כלכלה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו נערכנו – עפר, כמה?

איילת נחמיאס ורבין: חצי שנה בערך?

איילת נחמיאס ורבין: חצי שנה שאנחנו נערכים ליום התעשייה, יום שבו היינו אמורים – המילה "לקדש" היא מוגזמת, כמובן, אבל להעלות על נס את הדבר המדהים הזה שקרה לנו, והוא החדשנות הישראלית, היזמות הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: רבים קוראים לזה "הגניוס היהודי", ואני אומרת: לא, זה הגניוס הישראלי, כי רק בגלל שאנחנו חברה שיש בה הכלה, ויש בה קבוצות שונות ושבטים, כמו שקורא לזה נשיא המדינה, רק בגלל זה יש תעשייה ישראלית כל כך משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו, בגלל חוק ההמלצות ההזוי הזה, החוק הזה שמעסיק את הבית הזה כבר שבועות, בגלל החוק הזה נאלצנו לבטל את יום התעשייה הישראלית, יום שהתכוננו אליו, אנחנו והצוותים המעולים שלנו, חצי שנה, יחד עם התאחדות התעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: היו אמורות להגיע לכאן חברות שממצות – ככה, בהרף עין, הייתם רואים מהו היופי של התעשייה הישראלית, בשבועות שבהם אנחנו שומעים רק על פיטורי עובדים בתעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: בחצי השנה האחרונה בוועדת הכספים היו לפחות חמישה-שישה דיונים שונים, כולל כאלה שכבר עסקו בגל הפיטורים הראשון של עובדי טבע, ומחר היינו אמורים להגיד: לא, התעשייה הישראלית אמורה לצמוח; אנחנו חייבים מהבית הזה להוציא את הבשורה של צמיחה כחול-לבן; אנחנו לא רוצים רק חד-קרן אחד שנקרא מובילאיי.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים כמה שנים לקח להמציא את מובילאיי, לפתח את מובילאיי?

איילת נחמיאס ורבין: למעלה מעשר שנים.

איילת נחמיאס ורבין: ואיך פיתחו את מובילאיי?

איילת נחמיאס ורבין: בשיתוף פעולה עיקש ויסודי של אקדמיה, ממשלה ויזמים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו הרי לא יכולים להסתפק רק בחד-קרן הזה שנקרא מובילאיי, ובכלל, אנחנו לא יכולים להסתפק בחדי-קרן מתעשיית ההייטק.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לחזק את התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא, בגלל חוק ההמלצות נאלצנו לבטל את היום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מאות תעשיינים שהיו אמורים להיות בבית הזה מחר לא יגיעו לכאן.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אגלה לכם עוד סוד: גם את יום המשטרה, את יום ההוקרה לשוטרי ישראל, ביטלו מחר.

איילת נחמיאס ורבין: יש בזה משהו, הייתי אומרת, קצת סאטירי.

איילת נחמיאס ורבין: זה קטע טוב בשביל ארץ נהדרת, שבימים שבהם אנחנו דנים בעבודתה של משטרת ישראל, היינו גם אמורים לציין את יום ההוקרה לשוטרי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אז כיוון שאנחנו מנסים לסרס את משטרת ישראל, לפחות הם לא יצטרכו לבוא לכאן, לראות אותנו במלוא הבושה שלנו, כשאנחנו מנסים לנטרל אותם ולהגיד להם שהעבודה שלהם לא טובה מספיק ושהם לא יודעים מה הם עושים.

איילת נחמיאס ורבין: כי איך אמר ראש הממשלה בשבוע שעבר?

איילת נחמיאס ורבין: מה עושים עם ההמלצות האלה?

איילת נחמיאס ורבין: ככה, זורקים אותן, ועוד הוסיף גבות של משה נוסבאום.

איילת נחמיאס ורבין: איזה בושה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו, במקום להתעסק באמת בדברים החשובים של הבית הזה, שבועיים אחרי שאנחנו שומעים על הפיטורים האיומים בטבע, ושבועות שאנחנו מתעסקים בכך ששוטרי משטרת ישראל למעשה לא יודעים לעשות את עבודתם, אז כמובן, גם את מעט הנחת שיש בבית הזה, גם את זה אנחנו נאלצנו לבטל, כי צודק יושב-ראש הכנסת: לא ראוי שוועדות הכנסת יתכנסו במקביל למליאה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו, מה לעשות, עם כל הכבוד, האופוזיציה תעשה את תפקידה, והיא תעשה את מלוא מלוא מלוא תפקידה, אל תתבלבלו.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא הולך פה הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי, אני מדמה את זה לעצמי כמו מערכת של כוכבי לכת.

איילת נחמיאס ורבין: את יודעת, היושבת-ראש, יש מערכת שמש, אבל מערכת כוכבים לא חיובית, כי במערכת הכוכבים הזאת, במערכת כוכבי הלכת הזאת שהצליחה הקואליציה ליצור בכישרון רב, יש שמש אחת.

איילת נחמיאס ורבין: לשמש הזאת קוראים חוק ההמלצות.

איילת נחמיאס ורבין: היא חזות הכול.

איילת נחמיאס ורבין: זה הדבר היחיד שחשוב בבית הזה – זה ואולי קצת חוק הפריימריז.

איילת נחמיאס ורבין: בואו באמת נממן לעצמנו את הפריימריז.

איילת נחמיאס ורבין: אלה באמת הדברים הכי חשובים – הכי חשובים לישראלים שפוטרו מטבע, הכי חשובים לנכים שהיו נרדמים פה בקרן זווית, הכי חשובים לכל אחד מהדיונים פה בבית.

איילת נחמיאס ורבין: הרי בתוך הוועדות אנחנו מקיימים דיונים על דברים שהם באמת באמת נוגעים לכל ישראלי וישראלית, ואנחנו מוצאים את עצמנו, תסלחו לי, מתעסקים בשטויות האלה שאתם מביאים לנו.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שהכי גרוע באמת באמת באמת באמת זה הצביעות, הצביעות.

איילת נחמיאס ורבין: כי יושב-ראש הקואליציה בשבתו כיושב-ראש ועדת הפנים, שעשה כל מניפולציה אפשרית כדי שחוק שהוא המציא יבוא אליו לוועדה ללא הצדקה, הרי התחיל מנקודת פתיחה שבה הוא אמר שמי שזקוקים לחוק ההמלצות הם בעצם אותם ישראלים אנונימיים, אותם אלה שאנחנו לא מכירים, אותם אלה שאנחנו לא יודעים שבגלל חקירה שנפתחה הם איבדו את מקום עבודתם, הם איבדו את משפחתם, הם איבדו את כל מה שהיה להם; כי המשטרה התחילה לחקור, לא הגישה המלצות, ולחלופין כן הגישה המלצות, ואז לא הוגש כתב אישום.

איילת נחמיאס ורבין: 14,000 תיקים, אם אני לא טועה, הוא אמר שיש כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: נדמה לי שהפרקליטות אמרה שמדובר בפחות.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן, למותר לציין שגם הפרקליטות התנגדה לחוק ההזוי הזה, משום שבמקום חוק שבאמת דואג לאותו אזרח אנונימי, לאותו אחד שבאמת מאבד את כל עולמו ביום אחד, אנחנו דואגים רק לאותם בני-מזל, לאותם 200 תיקים של הסלבים ונבחרי הציבור, לאותם תיקים שבגללם עשרות אלפי אנשים צועדים ברוטשילד מדי מוצאי שבת.

איילת נחמיאס ורבין: וזה בכלל לא משנה, אגב, אם יש שם 20,000 או 30,000 או 5,000.

איילת נחמיאס ורבין: זה בכלל לא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא מקשיבים לקולות?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא מקשיבים לקולות שאומרים לכם: מושחתים, נמאסתם?

איילת נחמיאס ורבין: כי החוק הזה הוא חוק מושחת.

איילת נחמיאס ורבין: משום שאם החוק הזה היה מובא בדיוק בצורה ההפוכה, שבה נבחרי הציבור הם אלה שמוצאים החוצה, שהסלבריטיז עם הפרקליט המלווה מוצאים החוצה, שתיקי הפשע המאורגן מוצאים החוצה, היינו אומרים: רגע, רגע, רגע, אולי ראוי לדון בסוגיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו – אולי באמת כדאי לעסוק בזה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש עומדת עכשיו בראש ועדה מאוד מאוד חשובה של תוכנית אב לטיפול בזקנה במדינת ישראל, אבל בואי נגיד את האמת, חברת הכנסת פלוסקוב: מה שמעניין את הקואליציה הזאת זה לא תוכנית האב לקשישי מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מה שמעניין אותה.

איילת נחמיאס ורבין: מה שמעניין אותה זה להעביר את חוק ההמלצות, כי זאת ממשלת הישרדות.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שאפשר לעשות על זה תוכנית ריאליטי, באמת, "ממשלת הישרדות".

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שזה מה שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: כי אין ספק, אם יש דבר אחד מעוות שקרה פה זה שחוק ההמלצות הובא בדיוק בצורה ההפוכה מזאת שבה הוא היה אמור להיות מובא.

איילת נחמיאס ורבין: במדינה ראויה כמו ישראל – ואני עדיין מחשיבה את עצמנו למדינה הכי ראויה, בוודאי במזרח התיכון, אבל בוודאי אחת הראויות בעולם – איך קרה לנו הדבר הזה?

איילת נחמיאס ורבין: איך קרה לנו הדבר הזה שהחוק המעוות הזה בא לעולם בצורה הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: ותסלחו לי שאני אומרת, קואליציה יקרה, יש כל מיני מרכיבים לקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: הינה, עכשיו, הערב, אנחנו מבינים: בקואליציה שבה מושכים את החוטים של הסוודר לכל המקומות, אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: חברי כנסת – אני לא אציין מי – אומרים: רגע, רגע, רגע, רגע, לכם חשוב חוק ההמלצות?

איילת נחמיאס ורבין: לנו חשוב חוק ברכה מנוחה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו קוראים חוק ברכה מנוחה?

איילת נחמיאס ורבין: אתם בוודאי רוצים לדעת: לחוק שעות עבודה ומנוחה.

איילת נחמיאס ורבין: זה החוק עכשיו שהכי חשוב לעבוד עליו; הכי חשוב לסדר שמסורת ישראל תהיה אחד השיקולים שהשרים יכולים לשקול אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה?

איילת נחמיאס ורבין: האם זה בגלל שבאמת מסורת ישראל היא כל כך חשובה, או שמא זה משיקולים קואליציוניים של ממשלת ההישרדות?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני חושבת שהתשובה היא די ברורה: כל אחד לוחץ איפה שלשני כואב.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: אהה, ככה לוחצים כל הזמן, לוחצים אחד לשני: בוא נלחץ, לך כואב פה, לי כואב פה, לך כואב פה, לי כואב פה.

איילת נחמיאס ורבין: איפה הבושה?

איילת נחמיאס ורבין: איפה הבושה?

איילת נחמיאס ורבין: אין.

איילת נחמיאס ורבין: אין.

איילת נחמיאס ורבין: אין.

איילת נחמיאס ורבין: לבושה, באמת, אין לה מקום, אין לה מוצא.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, יכול להיות שיחד עם החמלה היא יצאה משער פלומבו.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני צריכה לנסות למשוך אותה בחזרה, את הבושה.

איילת נחמיאס ורבין: אולי זה יעזור, אבל לא נראה לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם דבר נוסף.

איילת נחמיאס ורבין: לפני – אנחנו היום ביום שני – לפני שבועיים, קצת פחות משבועיים, הכריז הנשיא טראמפ את ההכרזה – החשובה מאוד, צריך להגיד, בלי טיפת ציניות – שירושלים היא בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שיושב כאן באולם יודע שלא היינו זקוקים לאמירה הזאת מהנשיא טראמפ.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, כולנו משוכנעים שירושלים היא בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אז באה לעולם תזכורת מאוד מאוד כואבת, ואתם יודעים מה התזכורת הזאת?

איילת נחמיאס ורבין: התזכורת הזאת היא הפיטורים של עובדי טבע וסגירת המפעלים בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני מוכרחה להקדיש כמה דקות יחד איתכם לעניין שבוער בי מיום שנכנסתי לכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: ירושלים היא בירת ישראל על הנייר, חברות וחברים, בכתובים, בספרי הקודש שלנו, אבל לא בפועל ולא במציאות, ואת זה צריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: עמדתי עם עובדי טבע ממפעל מהמפעלים בירושלים, עמדתי איתם מול משרד האוצר, ופתאום הכתה בי ההכרה, היושבת-ראש: הם לא נלחמים רק על מקום עבודתם; הם נלחמים על הזכות לגור בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם יפטרו אותם, האם יש להם חלופות עבודה?

איילת נחמיאס ורבין: את מגיעה מערד.

איילת נחמיאס ורבין: במקום מגבות ערד, האם נפתח מפעל חדש?

איילת נחמיאס ורבין: ככל הזכור לי, לא נפתח מפעל חדש במקום מגבות ערד.

איילת נחמיאס ורבין: מי אמר שיהיה כל כך קל לפתוח מפעלים חדשים במקום מפעלי טבע שייסגרו כאן?

איילת נחמיאס ורבין: מי אמר?

איילת נחמיאס ורבין: והאנשים המדהימים האלה, אני עמדתי עם הילדים שלהם – זה היה בעיצומו של חנוכה, הילדים האלה לא הלכו לשום פסטיגל, תאמינו לי.

איילת נחמיאס ורבין: הם באו להפגין עם ההורים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: והילדים האלה הסתכלו בעיניים דומעות על ההורים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: כי אתם יודעים, אני רוצה להגיד לך – ברוך הבא חברי חבר הכנסת מאיר כהן, היושב-ראש – אני מוכרחה להגיד לך, האנשים האלה, הילדים, היו מבוהלים.

איילת נחמיאס ורבין: זה נורא קשה לראות את ההורים שלך במצב שבו אתה מבין שהם איבדו שליטה על החיים שלהם, במצב שבו הם מרגישים אבודים.

איילת נחמיאס ורבין: והייתה שם משפחה עם שתי בנות קטנטנות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עובד שש שנים בטבע, ואתם יודעים מה הדבר המדהים?

איילת נחמיאס ורבין: הרי מה היה בטבע?

איילת נחמיאס ורבין: בטבע, הדבר הכי משמעותי שהיא יכלה לתת לעובדים זה ודאות תעסוקתית.

איילת נחמיאס ורבין: ופתאום גם טבע היא לא מקום בטוח.

איילת נחמיאס ורבין: פתאום העובדים איבדו גם את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני הסתכלתי על המשפחה הזאת – היא לא הייתה המשפחה היחידה באותו יום – ואני ליטפתי את הבנות, ואני הרגשתי את תחושת האובדן שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל תחושת האובדן, חברי חבר הכנסת כהן, היושב-ראש, אני מוכרחה להגיד לך, נבעה לא רק מהעובדה שהם מאבדים את מקום העבודה שלהם אלא מהאופק התעסוקתי שלהם, מהעובדה שהם לא ידעו לומר לעצמם: רגע, אם המפעל נסגר בירושלים, יהיו לי אפשרויות אחרות – יש כאן עוד מפעלים, יש מפעלי תעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני אומרת שירושלים היא בירת ישראל על הנייר, היושב-ראש?

איילת נחמיאס ורבין: משום שאתה יודע כמה משרדי ממשלה יוצאים מכאן?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע שהתאגיד לא עבר לעבוד מכאן למרות שיש בניין שכבר הוכן לו?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע שרשות החדשנות, רשות החדשנות, לא יושבת בירושלים?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע שאגף החקירות של רשות ההגבלים העסקיים גם היא יצאה מירושלים?

איילת נחמיאס ורבין: לכולם יש משרדים מפונפנים בתל אביב.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד לכם כתל אביבית: אני רוצה מקומות עבודה בירושלים, תאמינו לי.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לדאוג לזה שיהיה קל להגיע מירושלים לתל אביב.

איילת נחמיאס ורבין: אלוהים יודע – חבר הכנסת כבל לא נמצא כאן, אבל אלוהים יודע שאלה מאיתנו שעושים את הדרך הזאת לעיתים קרובות, אנחנו נהיינו בני כבודי של הרשתות – אנחנו מדווחים אחד לשני מתי יש פקקים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה לא משנה את העובדה ואת העיקרון שירושלים חייבת ליהנות סוף-סוף מחלופות של מקומות עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים, יש כאן גם שתי אוכלוסיות שהן מאוד מאוד מורכבות וצריך גם אותן לרתום לשוק התעסוקה – גם החרדים וגם הערבים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל החרדים, ברור לכם שאם יהיו כאן עוד הזדמנויות – אנחנו הרי רואים מה קורה אצל הנשים החרדיות, אנחנו רואים איזה שינויים חברתיים.

איילת נחמיאס ורבין: אם בירושלים יהיו יותר הזדמנויות, ירושלים באמת תהיה בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין, ירושלים היא כרגע בירת ישראל על הנייר.

איילת נחמיאס ורבין: זה נורא נורא נחמד – באמת, בלי ציניות – זה נורא נחמד שגם גואטמלה הכירה בירושלים כבירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מזלזלת בדברים האלה, אני לא מזלזלת, אבל כולנו כאן בבית הזה יודעים שאנחנו לא באמת היינו זקוקים לחיזוקים מבחוץ.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אתם יודעים מה, נניח שקיבלנו את החיזוקים מבחוץ.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו בואו נוכיח שבאמת ירושלים היא בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נראה שאנחנו משקיעים בה ונותנים לה את מה שהיא זקוקה לו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, באמת התחלתי להתעסק עם זה הרבה לפני שהיה סיפור התאגיד, ואתם יודעים, כל הנושא של רשות השידור – האם תשדר מירושלים או ממודיעין – והרבה לפני שהתעסקנו בנושא של סגירת המפעלים של טבע.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה לסמן לכם, שימו לב: המפעלים של טבע בירושלים נסגרים רק ב-2019.

איילת נחמיאס ורבין: ממשלה יקרה שלי, תתעוררי.

איילת נחמיאס ורבין: תתעוררי לפני שכל העובדים פה בירושלים הולכים הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: ובאים אליי ומספרים לי אנשים מטבע: אל תשאלי, המפעלים האלה הפסידו המון המון שנים.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה?

איילת נחמיאס ורבין: זאת הייתה האחריות שלכם, מנהלים יקרים בטבע, אבל אני לא מתכוונת כרגע להתעכב עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: אני כרגע רוצה להתעכב על העובדים ועל איך מצילים את טבע ועל איך מצילים גם מקומות עבודה, ואיך דואגים לחלופות תעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: מעת לעת יש לי ויכוח עם שר התעשייה אם מקומות בתעשייה הישראלית – אתה היית פה, היושב-ראש, אז אתה יודע שאני בכאב מאוד מאוד גדול דיברתי על ביטול יום התעשייה מחר.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני דיברתי איתו – לפני כחצי שנה נסגר קו ייצור של סוגת בקריית גת – והיה בינינו ויכוח האם זה חשוב והאם זה משנה או לא משנה שנסגר קו ייצור, שבדרך כלל העובדים, לפחות בשלב הראשון הם עובדים בשכר מינימום, אבל די מהר מתקדמים, כי התעשייה לא יכולה להרשות לעצמה להעסיק עובדים בשכר מינימום, משום שהתעשייה זקוקה לעובדים.

איילת נחמיאס ורבין: והיה בינינו ויכוח – אנחנו רוצים הרי בכל זאת להגיע למצב שעובדים עובדים בעבודות יותר איכותיות, גם בתעשייה, כמובן.

איילת נחמיאס ורבין: זה יעד מבורך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסוף אני אומרת: הרי אם אין לאותו אדם שגר בקריית גת עכשיו חלופת תעסוקה, אז ממה נפשך?

איילת נחמיאס ורבין: מה עשינו בעניין הזה?

איילת נחמיאס ורבין: ואם לא תהיה חלופת תעסוקה למישהו בירושלים, למישהו עם משפחה בירושלים, הוא לא יחיה בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אז איזו בירת ישראל זאת בדיוק אם אנחנו לא נדאג לאנשים שרוצים לחיות כאן?

נחמן שי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: שרוצים להתנהל כאן?

נחמן שי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: איך אנחנו נעשה את זה?

איילת נחמיאס ורבין: זה עניין חיוני.

נחמן שי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה תומך בדבר הזה, ואנחנו חייבים לעשות עם הדבר הזה משהו בדחיפות, כי זה לא עניין של מה בכך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כל פעם – אני כל פעם נדהמת מחדש מכך שהממשלה כל פעם מוציאה עוד משרדים מירושלים ומקימה משרדים מפוארים בכל מיני מקומות אחרים באזור המרכז.

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה לכם?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה לכם?

איילת נחמיאס ורבין: איפה סדרי העדיפויות שלכם?

איילת נחמיאס ורבין: רגע, סליחה, סדרי העדיפויות – אתם זוכרים שקודם יצאה החמלה משער פלומבו?

איילת נחמיאס ורבין: אחרי זה יצאה הבושה, אחרי זה גם סדרי העדיפויות העקומים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: הם נשארים פה, וסדרי העדיפויות של הדברים שבאמת צריך לטפל בהם, שנוגעים באמת לאנשים – אגב, המעולים – שהביא לכאן בשבוע שעבר חבר הכנסת יהודה גליק בכנס שהוא יזם, "עושים טוב", שזכינו, חלק מאיתנו, ליטול בו חלק – את כל האנשים המדהימים האלה, אותם היה צריך להביא לכאן לבית הזה כל שבוע.

איילת נחמיאס ורבין: אולי חוקים כמו חוק ההמלצות בכלל לא היו באים לעולם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו נבלה פה בימים הקרובים ונדבר על כל הדברים הטובים שאנחנו יכולים לעשות כאן אם לא היינו מתעסקים בשטויות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: איזה דברים מדהימים היינו יכולים לעשות כדי לטפל בשוויון ההזדמנויות במדינת ישראל; איזה דברים מדהימים היינו יכולים לעשות כדי להוסיף מקומות תעסוקה במדינת ישראל, מקומות תעסוקה איכותיים; איזה דברים מדהימים היינו יכולים לעשות כדי להאכיל את 840,000 הילדים העניים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אתם זוכרים את דוח העוני?

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי מי זוכר את דוח העוני?

איילת נחמיאס ורבין: זה כבר לפני שבועיים.

איילת נחמיאס ורבין: כי דוח העוני, יחד עם החמלה שיצאה משער פלומבו, שאחריה יצאה הבושה, שאחריה יצאו סדרי העדיפויות – גם דוח העוני נמצא שם.

איילת נחמיאס ורבין: וואו, הייתה שם ירידה, צריך להגיד, הייתה שם ירידה של 3% בקרב הקשישים.

איילת נחמיאס ורבין: בקרב הגמלאים העניים הייתה ירידה, אבל במספר הילדים הייתה עלייה, וגרוע מכך, שבמספר הילדים לזוג הורים עובדים הייתה עלייה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו, במקום לקום נסערים ולהגיד: לא יכול להיות שבמדינת ישראל קרה הדבר הזה, לא יכול להיות שזה קרה לנו, האירוע הקשה הזה – במקום זאת אנחנו מתעסקים בחוק ההמלצות ובחוק הפריימריז ובחוק המרכולים.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, אני בעצמי לא זוכרת.

איילת נחמיאס ורבין: בעצמי לא זוכרת.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, באופן מדהים הממשלה הזאת, שיודעת להעביר כל חקיקת בזק שהיא רוצה – בא בג"ץ ואמר לה: נו נו נו, את לא יכולה להחזיק – –

מאיר כהן: חבריא, צד ימין, המחנה הציוני.

איילת נחמיאס ורבין: – – את לא יכולה, את לא יכולה – תודה רבה, ברושי, על העזרה.

מאיר כהן: אני מבקש.

אופיר אקוניס: בואי הנה, איילת, בואי הנה.

אופיר אקוניס: אני הייתי – – – תרדי כבר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא יכול להחזיק – אני לא ארד, יש לי עוד דקה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם שהממשלה הזאת, שיודעת להעביר כל חוק בזק, את החוק שבג"ץ התחנן לפניה: תעבירי, בבקשה, ממשלה יקרה, תעבירי את החוק שמאפשר לך להחזיק בגופות מחבלים, כדי שתוכלי לשאת ולתת אל מול גופותיהם של אורון שאול – שיציינו ביום שישי הקרוב יום הולדת 24 שלו – עדיין זהבה לא יכולה להתנחם בכך שהיא יודעת שהוא הגיע למקומו.

מאיר כהן: זהבה זאת אימו.

איילת נחמיאס ורבין: זהבה שאול, כמובן.

איילת נחמיאס ורבין: למקומו.

איילת נחמיאס ורבין: ולאה גולדין לא יכולה לישון בלילה.

איילת נחמיאס ורבין: והן מגיעות לכאן כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: איך אנחנו יכולים לסלוח לעצמנו על זה שהם כל הזמן מסתובבים כאן הלוך וחזור?

איילת נחמיאס ורבין: אבל בממשלה שבה מה שחשוב זה חוק ההמלצות, למה שנעביר את זה בחוק בזק?

איילת נחמיאס ורבין: את זה ניקח לדיון נוסף.

איילת נחמיאס ורבין: את זה ניקח לדיון נוסף.

איילת נחמיאס ורבין: כי אם אתם זוכרים, כל מה שיצא דרך שער פלומבו – החמלה, הבושה, סדרי העדיפויות – את זה אנחנו רואים כאן בימים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מאיר כהן: גם לרשותך הוקצו 25 דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, כרגיל, שולחן הממשלה בכנסת הזאת הוא ריק בדיונים, גם אם יש שר תורן במליאה, ואני לא בטוח שזה המצב.

דב חנין: האומנם יש שר תורן במליאה?

דב חנין: לא, אין שר תורן אפילו.

מאיר כהן: אדוני ידבר, אנחנו נוסיף לך את הזמן.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אז לא על חשבון הזמן.

דב חנין: אז אני כבר מודה לך מראש.

דב חנין: אבל אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, שזה המצב הרווח בכנסת הזאת, שלמרות שיש כאן ממשלה מאוד מאוד נרחבת, והמקום של הכיסאות מסביב לשולחן מאוד מאוד צפוף, השולחן הזה בדרך כלל ריק.

דב חנין: השרים לא מגיעים לכנסת, לא מרגישים שזו חובתם לשבת כאן בדיונים ולהקשיב, ואפילו החובה הבסיסית הזאת של ייצוג הממשלה בפני הכנסת בדיון שנערך כאן בכנסת – אפילו החובה הזאת איננה מקוימת.

דב חנין: אז אדוני היושב-ראש, ממשלה נעדרת ועמיתיי חברי הכנסת, אני מתכוון לדבר על החוק שאנחנו עוסקים בו, התיקון המיותר, הבעייתי והמסוכן האחרון לחוק התכנון והבנייה.

דב חנין: אבל לפני שאני אגיע לעסוק בחוק הזה, אני רוצה לומר כמה מילים על הפיל שניצב במרכז החדר.

דב חנין: כי במרכז החדר הזה, כאן, ממש מולנו – –

יהודה גליק: אין פה אף פיל.

דב חנין: – – ניצב פיל גדול.

יהודה גליק: איפה הוא?

דב חנין: פיל ענק.

יהודה גליק: איפה הוא?

דב חנין: ואני אתאר לך אותו, חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: – – –

דב חנין: אני אתאר לך את הפיל הזה.

דב חנין: הפיל הזה שנמצא במרכז החדר הוא הדבר החשוב ביותר לממשלת נתניהו.

דב חנין: הדבר החשוב ביותר לממשלת נתניהו – אני רוצה לאכזב אותך, חבר הכנסת גליק – זה לא ארץ ישראל השלמה, וזה אפילו לא בניית בית המקדש השלישי.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, השרה נכנסה.

מאיר כהן: אתה תקבל עוד שתי דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אם כן, חבר הכנסת גליק, הדבר החשוב ביותר לממשלת נתניהו איננו ארץ ישראל השלמה, ואפילו לא הקמת בית המקדש השלישי על הר הבית, שאתה כל כך, אני יודע, חולם עליו.

דב חנין: הדבר הכי חשוב לממשלה הזאת זה להציל את בנימין נתניהו מהמשטרה.

דב חנין: איך אני יודע את זה?

דב חנין: אני יודע את זה כי אני פשוט מסתכל על התנהלותה של הממשלה הזאת, ואני רואה מה באמת חשוב לממשלה הזאת ומה פחות חשוב לממשלה הזאת.

דב חנין: אז בואו נדבר על הפיל שנמצא במרכז החדר – חוק ההמלצות.

דב חנין: אולי יש עדיין כמה אנשים שמאמינים לנתניהו שחוק ההמלצות לא יחול עליו.

דב חנין: אז לטובת האנשים האלה צריך לומר את הדברים בצורה מאוד מאוד ברורה: ראש הממשלה נתניהו מקדם את חוק ההמלצות במלוא הקצב, בראש סדר העדיפויות, ותוך דחיקה הצידה של כל הנושאים האחרים, מכיוון שחוק ההמלצות מאוד רלוונטי לראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: נכון, החוק הזה אומנם לא יחול על חקירות שכרגע מתקיימות אלא רק על חקירות חדשות.

דב חנין: אבל מה לגבי חקירת הצוללות, למשל?

דב חנין: חקירת הצוללות, אומר לנו פרקליט המדינה – עדיין לא נפתחה חקירה נגד ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: מה קורה עם פרשת בזק?

דב חנין: פרשת בזק – אני מזכיר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, נפתחה חקירה נגד מנכ"ל משרד התקשורת, ששר התקשורת בנימין נתניהו מינה, בחשד שהוא העביר מידע פנימי למר אלוביץ', הבעלים של בזק, תמורת סיקור אוהד לראש הממשלה נתניהו, שר התקשורת בנימין נתניהו.

דב חנין: האם יעלה על הדעת שבפרשה כזאת לא תיפתח חקירה משטרה כנגד מי שלכאורה קיבל את התמורה על אותו מידע פנים שהועבר למר אלוביץ'?

דב חנין: חקירה כזאת צריכה להיפתח.

דב חנין: היא עדיין לא נפתחה.

דב חנין: זו, אגב, לא חקירה של הרשות לניירות ערך, זו חקירה של המשטרה, זו מערכת אחרת, והיא עדיין לא נפתחה.

דב חנין: ועל החקירה הזאת, אדוני היושב-ראש, כמו על חקירת נתניהו בפרשת הצוללות, יחול החוק הזה גם יחול.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, אולי החוק הזה לא רלוונטי לתיק 1000, אבל הוא רלוונטי – והוא לא רלוונטי אולי גם לתיק 2000, אבל הוא בהחלט רלוונטי לתיק 3000, והוא רלוונטי מאוד לתיק 4000, והוא, אני מעריך, רלוונטי גם לתיקים 5000 ו-6000, אותם תיקי חקירות שאנחנו עדיין לא יודעים עליהם, אבל אני מעריך שראש הממשלה נתניהו יודע עליהם היטב, כי אחרת הוא לא היה נכנס ללחץ כל כך מטורף ומכניס את הקואליציה למסע כל כך מזורז כדי להעביר עכשיו, השבוע, על חשבון כל הנושאים האחרים, את חוק ההמלצות הבעייתי הזה.

דב חנין: אז דבר ראשון שצריך לומר על חוק ההמלצות זה שהחוק הזה נועד להגן על נתניהו מהמשטרה, להבריח את נתניהו ראש הממשלה מאימת החוק ומשלטון החוק.

דב חנין: אנחנו זוכרים את הטיעונים שהושמעו על חוק ההמלצות בתחילת הדרך.

דב חנין: אנחנו זוכרים איך הסבירו לנו שהחוק הזה בעצם נועד להגן על האזרח הקטן, אותו אדון רבינוביץ או גב' מזרחי שנגדם נפתחה חקירת משטרה, אבל אחר כך החקירה הזאת הגיעה להמלצות, ובעקבות ההמלצות התיק נסגר, אבל חייהם של אותו אדון רבינוביץ וגב' מזרחי כבר נהרסו בגלל ההמלצות.

דב חנין: אם כן, עמיתיי חברי הכנסת, בין האדון רבינוביץ וגב' מזרחי לבין חוק ההמלצות בצורתו הנוכחית אין שום קשר.

דב חנין: החוק הזה בכלל לא עוסק באזרח הקטן.

דב חנין: האזרח הקטן הושלך לשולי הדרך, כי הוא לא מעניין אף אחד.

דב חנין: החוק הזה עוסק רק בתיקים הגדולים, רק בתיקים החשובים, רק בתיקים שבהם יש פרקליט מלווה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, צריך לומר את זה בצורה ברורה: החוק שהגיע לכאן לכנסת הוא פשוט חוק הפוך.

דב חנין: הוא לא מטפל בבעיות שבהן הוא צריך לטפל – הגנת האזרח הקטן מפני המלצות מיותרות שאולי עלולות לפגוע בו, אבל הוא כן פוגע באופן קשה באותם עניינים שבהם חשוב שהמשטרה תגיש המלצות – התיקים הגדולים, התיקים המשמעותיים, התיקים נגד אנשי ציבור, התיקים נגד פשע מאורגן, התיקים המסובכים, התיקים שבהם יש פרקליט מלווה.

דב חנין: כאשר אוסרים על המשטרה להגיש בתיקים האלה המלצות עושים שני דברים: האחד – פוגעים בהליך.

דב חנין: מה, אתם מצפים שעכשיו הפרקליטות תתחיל ללמוד מהתחלה את כל עשרות הקלסרים שהצטברו בתיקים המסובכים האלה?

דב חנין: אתם מאמינים באמת שהפרקליטות יכולה להיכנס לעורם של חוקרי המשטרה ששמעו בעצמם את הנחקרים ולהגיע למסקנות במקום האנשים ששמעו את הנחקרים בעצמם?

דב חנין: לכן, ללא ספק, עמיתיי חברי הכנסת, יש כאן פגיעה בהליך החקירתי ובהליך המשפטי.

דב חנין: אבל יש בעיה נוספת במהלך הזה.

דב חנין: הבעיה הנוספת שיש במהלך הזה היא שבכך אנחנו מאריכים עוד יותר את הטיפול בתיק.

דב חנין: אם הפרקליטות עכשיו צריכה להתחיל ללמוד את כל החומר מהתחלה, זה ייקח הרבה יותר זמן.

דב חנין: אבל, עמיתיי חברי הכנסת, האינטרס של הציבור הוא בדיוק האינטרס ההפוך; האינטרס של הציבור הוא שהתיקים המסובכים ייחקרו במהירות, ושגם הפרקליטות תגיע לגביהם במהירות להמלצה, להחלטה, להגשת כתב אישום או לסגירת התיק.

דב חנין: משיכת התיקים הגדולים היא דבר שמנוגד בתכלית לאינטרס הציבורי החיוני והבסיסי ביותר.

דב חנין: ולכן, החוק הזה של הברחת בנימין נתניהו מהמשטרה הוא חוק מסוכן לא רק בהיבט האישי שלו, לא רק בהיבט השערורייתי הזה של ראש ממשלה שמקדם חקיקה כדי להגן על עצמו, אלא גם בהיבט העקרוני הרוחבי.

דב חנין: זה חוק שפשוט פוגע במערכת בצורה קשה במקום הלא-נכון ובמתכונת הכי בעייתית.

דב חנין: אבל, עמיתיי חברי הכנסת, השבוע למדנו שזה הדבר הכי חשוב לממשלה הזאת, ואני חוזר ומחדד לכם עד כמה הדבר הזה היה חשוב לממשלה הזאת.

דב חנין: הם היו מוכנים להביא את החוק הזה לשולחננו.

דב חנין: הם ידעו כמובן שאנחנו נילחם; שאנחנו נגיש הרבה הסתייגויות; שאנחנו נמצה את הזכות שלנו לנמק את ההסתייגויות האלה; שאנחנו ננהל כאן דיוני מליאה של יום ולילה ויום ולילה ויום, כי יש לנו זכות כזאת, והזכות הזאת מעוגנת בתקנון הכנסת.

דב חנין: הם ידעו את כל הדברים האלה.

דב חנין: והם גם ידעו היטב שאם הדבר הזה יקרה, בעצם הכנסת לא תוכל לבצע את העבודה הרגילה שלה; שבוע העבודה הרגיל של הכנסת ייפגע, ייפגע קשות, כתוצאה מהמהלך הזה של הממשלה.

דב חנין: אבל האמת, אדוני היושב-ראש, זה ממש לא היה חשוב להם.

דב חנין: וכך נוצר מצב שאנחנו – וצריך הציבור לדעת את זה – אנחנו השבוע נתעסק רק בחוק הברחת נתניהו מהמשטרה, וכל הדברים האחרים יידחקו לשוליים.

דב חנין: בואו נספר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, על כמה מהדיונים שיתבטלו ממחר ומוחרתיים בוועדות, כי פשוט הם לא חשובים לממשלה הזאת.

דב חנין: מה שחשוב לה זה רק להבריח את נתניהו מהמשטרה.

דב חנין: היה צריך להתקיים דיון על מצוקת שוכרי הדירות – את מי זה מעניין?

דב חנין: נתניהו לא שוכר דירות, הוא לא מתעניין במצוקתם של שוכרי הדירות; היה צריך להתנהל דיון על הטיפול בתאונות עבודה – מה זה מעניין?

דב חנין: נתניהו לא נפגע בתאונות עבודה, והוא גם, אני מניח, לא מכיר באופן אישי מישהו שנפגע בתאונות עבודה; היה צריך להתנהל דיון על הפיקוח על היצוא הביטחוני, סוגיה חשובה ביותר עם שאלות קשות – לא מעניין את בנימין נתניהו, נדחק הצידה; היה צריך להתנהל דיון על מצב התעשייה – דיברו לפניי על המשבר של טבע, אבל טבע לא לבד, התעשייה הישראלית במשבר, מפעלים נסגרים בצפון, בדרום, יש בעיות, היינו צריכים לקיים דיון על כך – זה ממש לא מעניין את ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: גם הדיון הזה יכול להימחק, כי צריך לקדם את חוק הברחת נתניהו מחקירות המשטרה; היה צריך להתנהל דיון על הטרדות מיניות בתעשיית הבידור, בקולנוע, בטלוויזיה, דיון חשוב ביותר, מעלה שאלות קשות, נושא טעון וחשוב וחיוני לבירור – גם הוא בוטל, כי מה זה חשוב כשצריך להבריח את נתניהו מחקירות המשטרה; היה צריך להתנהל דיון על שיקום הקשישים הסיעודיים – גם הוא בוטל.

דב חנין: מצב הביטוח הסיעודי, הטיפול הסיעודי, הזנחת הקשישים – זה מעניין את בנימין נתניהו?

דב חנין: מעניין אותו לברוח מהמשטרה, ולזה הוא מוכן לגייס את הממשלה, את הקואליציה, ולדרוס את הכנסת כולה; היה צריך להתנהל דיון על סגירת היחידות להתפתחות הילד – זו שערורייה קשה, פורסמה בידיעות אחרונות, מעוררת הרבה הרבה בעיות והרבה שאלות – אז גם הדיון הזה בוטל, כי צריך להבריח את בנימין נתניהו מחקירות המשטרה, וזה הדבר החשוב.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני לא אעבור על כל הרשימה – זו רשימה חלקית – אבל אני רוצה לומר לחברי הקואליציה שעוד שני דברים ראש הממשלה נתניהו היה מוכן לדחוק הצידה כדי לקדם את הברחתו מחקירות המשטרה.

דב חנין: כדי לקדם את הברחתו מחקירות המשטרה הוא היה מוכן אפילו לבטל דיון על חוק הלאום.

דב חנין: חוק הלאום, אדוני היושב-ראש, הרי רק לפני כמה ימים אמר בנימין נתניהו שזו המשימה הכי חשובה והכי דחופה של ראש הקואליציה החדש.

דב חנין: נכון, זה היה סלע קיומנו, כך הוא הסביר לנו.

דב חנין: אין קיום למדינת ישראל בלי חוק הלאום.

דב חנין: אפילו את הדיון על חוק הלאום מוכנים לדחות כדי לקדם את הברחת ראש הממשלה מחקירות המשטרה.

דב חנין: חוק המרכולים, אדוני היושב-ראש, אתה יודע שגם חוק המרכולים היה ספינת דגל של הממשלה.

דב חנין: הסבירו לנו שצריך ללכת לקראת החרדים, כי אוי ואבוי, נפתחים מרכולים בשבת.

דב חנין: אז גם את חוק המרכולים הקואליציה הזאת מוכנה לדחות, כי צריך ודחוף להבריח את נתניהו מחקירות המשטרה.

דב חנין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, כמה מילים על החקירות האלה שמהן נתניהו כל כך משתדל לברוח.

דב חנין: אני כמובן לא יודע את כל הפרטים, וכולנו שומעים על כך שחוץ מתיקי 1000, 2000, 3000 ו-4000, יש גם טענות על 5000 ועל 6000 שבדרך.

דב חנין: נתניהו ראש הממשלה כנראה מאוד מאוד חושש אם הוא נמצא בלחץ כל כך גדול ומגייס את הקואליציה למהלך כל כך דורסני וכל כך לוחמני כדי להעביר את חוק הברחתו מחקירות המשטרה.

דב חנין: אבל צריך לזכור, אדוני היושב-ראש: המשטרה הזאת שנתניהו כל כך משתדל לברוח ממנה – בראשה עומד מפכ"ל שהוא מינוי אישי של ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: אבל נתניהו לא סומך.

דב חנין: הוא גם לא סומך על היועץ המשפטי לממשלה מר מנדלבליט, שגם הוא אגב מינוי אישי של ראש הממשלה נתניהו – האיש שהיה הקרוב אליו ביותר, מזכיר הממשלה, המוציא והמביא, האיש שבין ראש הממשלה לבין השרים, האיש שנמצא ושותף בכל הסודות ובכל המהלכים, אביחי מנדלבליט; האיש הקרוב ביותר לראש הממשלה, שבמאמץ אדיר ראש הממשלה גם מינה אותו להיות יועץ משפטי לממשלה.

דב חנין: אז האם המצב של נתניהו עד כדי כך גרוע שאפילו על מר מנדלבליט, המינוי האישי שלו, הוא לא סומך עד הסוף?

דב חנין: האם המצב של ראש הממשלה נתניהו עד כדי כך גרוע שאפילו על מפכ"ל המשטרה מר אלשיך, שגם הוא מינוי אישי שלו, אפילו עליו הוא לא סומך עד הסוף?

דב חנין: צריך לומר, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה לא סומך, למרות שעד עכשיו בחקירות האלה הוא מקבל את כל הנחות הסלב האפשריות והבלתי-אפשריות; את כל הנחות הסלב שאפשר היה לדמיין, וגם כאלה שלא היה אפשר לחשוב עליהן מראש.

דב חנין: החקירות, אדוני היושב-ראש, נעשות בהפרשים של חודשים.

דב חנין: זמן רב מאוד עובר בין חקירה אחת של ראש הממשלה נתניהו לבין חקירה נוספת.

דב חנין: אין חקירות מקבילות.

דב חנין: גם בתיק 1000 אנחנו שומעים שנתניהו לא נחקר במקביל לרעייתו ולבני משפחה נוספים.

דב חנין: ככה צריכה להתנהל חקירה, כך אנחנו כולנו למדנו.

דב חנין: הדבר הראשון, האלף-בית של חקירה הוא שאתה מעמיד את כל הנחקרים בפני חקירה באותו זמן.

דב חנין: חקירות מקבילות זו הדרך היחידה להבטיח שלא יהיה תיאום גרסאות, ולהבטיח שהחקירה לא תיכשל בגלל שהנחקרים ידעו מראש, כל אחד, מה אמרו או אמר הנחקר האחר.

דב חנין: אבל לא ככה התנהלה החקירה הזאת – לא רק לגבי ראש הממשלה, גם לגבי נחקרים אחרים.

דב חנין: זמן עובר בין חקירה של נחקר אחד לנחקר שני.

דב חנין: מישהו מצפה שאנחנו נחשוב שבאמת ככה המשטרה מנהלת חקירות, שככה המשטרה מנהלת חקירות בתיקים שחשובים לה?

דב חנין: אני לא ראיתי חקירות כאלה כאשר באמת הן חקירות שחשובות לממשלה.

דב חנין: גם בתיק הצוללות, אדוני היושב-ראש, ההתנהלות מעוררת הרבה מאוד שאלות.

דב חנין: האדון שמרון נחקר ואז נוסע לחוץ לארץ, וגם מר מולכו נוסע לחוץ לארץ.

דב חנין: את זה מתירים בזמן חקירה?

דב חנין: זה לא מאפשר תיאום גרסאות ותיאום עדויות?

דב חנין: אני לא רוצה חס וחלילה לטעון שהיה תיאום גרסאות כזה, כי אני לא הייתי שם; אני לא יכול להעיד על דבר שלא הייתי.

דב חנין: אני יכול לומר שהתנהלות כזאת של מערכת החקירה היא התנהלות לא אופיינית.

דב חנין: לא כך מתנהלים כאשר רוצים להבטיח שהחקירה באמת לא תזדהם מתיאומי גרסאות ומשיבושים שונים ומשונים מסוגים שונים.

דב חנין: וצריך לומר, אדוני היושב-ראש, שגם כאשר ראש הממשלה נתניהו מקבל את כל הנחות הסלב האלה, הוא לא נרתע מלהתגולל על המשטרה – הוא לא נרתע מלהתגולל על המשטרה, ואז אנחנו צריכים לשאול את השאלה: מה קורה כאן?

דב חנין: האם זה פשוט ראש ממשלה שלא מסתפק בהנחות הסלב שהוא מקבל ורוצה עוד קצת הנחות סלב, או שאולי ההתגוללות הזאת על המשטרה היא סוג של ספין כפול שמטרתו היא לסמן את המשטרה כמי שעושה דווקא עבודה נמרצת, כדי שאם בסופו של דבר ההמלצות תהיינה חמורות פחות יוכל ראש הממשלה לבוא ולהגיד: הינה, תראו, אפילו המשטרה הזאת שהתגוללתי כלפיה ובאתי אליה בטענות שונות ומשונות, אפילו היא לא הגיעה כלפיי למסקנות החריפות המתבקשות?

דב חנין: צריך, אדוני היושב-ראש, להגיד כמה מילים על אובדן הנורמות, כי כל ההתנהלות של הממשלה הזאת בכל הנוגע לפרשות נתניהו ולפרשות הברחת נתניהו מהמשטרה מתאפיינת בעיקר באובדן מוחלט של הנורמות.

דב חנין: בואו נתחיל בפרשת המתנות.

דב חנין: האם מישהו מאיתנו מעלה על הדעת שמותר לאיש ציבור לקבל מתנות בשווי של מאות אלפי שקלים?

דב חנין: זה מותר?

דב חנין: מישהו באמת חושב שמותר לקבל מתנות במאות אלפי שקלים?

דב חנין: מישהו באמת חושב שיש הבדל אם מקבלים את המעטפה בכסף מזומן או שמקבלים את המתנה בשווה כסף מזומן, במוצרים שעולים המון כסף, כמו סיגרים יוקרתיים או בקבוקי שמפניה מופלאים בארגזים?

דב חנין: מישהו באמת חושב שהדבר הזה מותר?

דב חנין: אבל הנורמות האלה, המקולקלות, שראש הממשלה נתניהו ומקורביו מנסים עכשיו להנחיל לציבור, משחיתות את המערכת הציבורית כולה.

דב חנין: היכן הימים שבהם היו כאן מנהיגים שסירבו לקבל שי צנוע שמגיע מאזרח או מאזרחית כדי שלא ייחשב הדבר לקבלת מתנה?

דב חנין: מתעוררות כמובן לגבי התיק הזה, תיק 1000, שאלות נוספות, כי לכאורה מר נתניהו לא רק קיבל, מר נתניהו גם נתן, ואז השאלה הקשה שעולה היא: האם יש קשר בין הנתינה לבין הקבלה?

דב חנין: וזו כמובן השאלה של השוחד, שכפי שאנחנו מבינים מתיקי המשטרה המתנהלים עכשיו, זוהי ההאשמה שמועלית היום כנגד ראש הממשלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, פעם היינו בימים שבהם פוליטיקאי שנחשד היה אומר מייד: אני קודם כול רוצה להביע אמון ברשויות החוק, ואני קורא למשטרה לחקור את התיק במרץ ובמהירות כדי שהאמת תצא לאור.

דב חנין: איך הגענו לימים כל כך שונים וכל כך הפוכים, שבהם נחקר שמולו עומדות האשמות קשות בשוחד בא בטענות כלפי מי שחוקר אותו, בא בטענות כלפי מערכות השלטון, וטוען שהם לא בסדר והוא בעצם מייצג את הצדק ואת המוסר?

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, הגענו לתמונה אורווליאנית לגמרי של המציאות.

דב חנין: ואני רוצה לומר בהקשר הזה כמה מילים דווקא לחברי סיעת הליכוד, שדווקא לא נמצאים כאן כרגע באולם – הצטרפו, הצטרף השר שטייניץ ונמצאת השרה גילה גמליאל, אבל הם המייצגים היחידים של סיעת הליכוד.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתיי מסיעת הליכוד, שהמפלגה שלכם דווקא במשך שנים רבות התגאתה במנהיגים שהנורמות שלהם היו הפוכות לגמרי.

דב חנין: אני לא שייך לליכוד, אני גם לא שייך לממשיכי דרכו של ז'בוטינסקי ולא לתלמידיו של מנחם בגין, אבל אני בהחלט זוכר את הבית שבו מנחם בגין גר בתל אביב – זה היה לא רחוק מבית מגוריי – בית צנוע בקומת קרקע ברחוב רוזנבאום בתל אביב.

דב חנין: איש שלא העלה על דעתו, לדעתי, בשום סיטואציה, לקבל ארגזי שמפניה ורודה.

דב חנין: באמת, פשוט הדרך שהמפלגה הזאת עברה לאורך השנים מדהימה אותי.

דב חנין: ואחרי מנחם בגין היה יצחק שמיר – איש ששוב, ביני לבינו ברמה האידיאולוגית והפוליטית מפרידות שנות אור, לא רק מאות קילומטרים אלא שנות אור, אבל בן אדם שבכל התנהלותו האישית התאפיין בצניעות מרחיקת לכת וקיצונית.

דב חנין: ואני שואל אתכם: אתם לא מתביישים שככה עושים למפלגה שלכם?

דב חנין: אתם לא מתביישים שככה עושים למפלגה שלכם?

דב חנין: אתם לא מתביישים שממפלגה שיש לה אג'נדה אידיאולוגית – שאני לא מסכים איתה, אני נמצא איתה בוויכוח – הפכו אתכם למפלגה שהאג'נדה המרכזית שלה היא להבריח את ראש הממשלה נתניהו מחקירות פליליות?

דב חנין: אתם לא מתביישים בזה?

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר לך שמתוך היכרות אישית עם אנשים שהיו באצ"ל והיו אחר כך בתנועת החרות, אני יכול לומר לך שיש רבים מהם שמסתכלים על הדיון הזה היום ושואלים: איפה הנציגים שלנו שיעלו כאן על הדוכן הזה ויגידו פשוט: לא בשמנו, לא בשמנו?

דב חנין: אנחנו נשארנו עם האידיאולוגיה שלנו, אנחנו פשוט לא רוצים שחיתות, אנחנו לא רוצים גנבות, אנחנו לא רוצים שוחד; אנחנו רוצים להיות מפלגה אידיאולוגית ולהיאבק על האידיאולוגיה שלנו, ולא לשמש כמשרתים וכשמשים של אנשים מושחתים ושל אנשים שמבקשים להתחמק מחקירות משטרה ומכתבי אישום פליליים.

דב חנין: כואב לי, אדוני היושב-ראש, שבימים האלה אנחנו בכנסת מתעסקים בדבר שבכנסת ראויה בכלל לא היה צריך להתחיל לדבר עליו.

דב חנין: אלה הם הדברים שכמו שאומרים באנגלית, It's not done – לא עושים זאת וזהו.

דב חנין: אפשר היה בימים האלה לעסוק בשאלות האמיתיות: אפשר היה לעסוק במצוקה של עובדי טבע; אפשר היה לעסוק במצוקת שוכרי הדירות; אפשר היה לעסוק בשאלת הביטוח הסיעודי, שהיום אנחנו מציינים חצי שנה להחלטה ההיסטורית של הכנסת על הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי, ועדיין הממשלה לא הציגה בפנינו את הצעדים המעשיים שהיא מתכוונת לנקוט בעניין.

דב חנין: כל כך הרבה נושאים אמיתיים שהיה צריך לעסוק בהם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: וזה מה שהממשלה גורמת לנו לדון בו.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת איל בן ראובן, עד 25 דקות, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, כשהייתי ילד בקיבוץ נצר סירני, שם גדלתי, אני זוכר כילד את שידורי הרדיו.

איל בן ראובן: אני זוכר כילד – – –

קריאה: מה זה?

לאה פדידה: היושב-ראש, נשבר משהו?

זוהיר בהלול: הכול מתפרק אצלך.

זוהיר בהלול: הכול מתפרק.

איל בן ראובן: אני זוכר כילד את שידורי הרדיו שבהם דיבר ראש הממשלה שלנו דאז דוד בן-גוריון.

איל בן ראובן: החוויה שלי כילד לא הייתה כל כך מהתוכן.

מאיר כהן: חבריא, אני מבקש שקט.

איל בן ראובן: חיים ילין, אתה מפריע.

מאיר כהן: חברים, חברים.

חיים ילין: אני לא מפריע פה.

מאיר כהן: חברים בצד ימין, אני מבקש שקט.

לאה פדידה: איך אנחנו בצד ימין?

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

יעל גרמן: אם יש מישהו בצד שמאל – – –

חיים ילין: מה את רוצה?

חיים ילין: לאה – – – עכשיו את בימין.

מאיר כהן: כן, אדוני.

איל בן ראובן: אני זוכר, כילד לא כל כך עסקתי בתוכן, אבל אני זוכר את ההתרגשות של ההורים שלי.

איל בן ראובן: אני זוכר אנשים באים, יושבים ומקשיבים לדברי ראש ממשלת ישראל, לדברים שיש לו לומר להם, התרגשות גדולה.

איל בן ראובן: נזכרתי בעניין הזה לפני שבוע וחצי או שבועיים, כשראיתי את ראש הממשלה שלנו עומד בכנס מול אנשי הליכוד ומדבר.

איל בן ראובן: וחשבתי לעצמי מה אומרים עכשיו אזרחי מדינת ישראל שמסתכלים ורואים את ראש הממשלה שלהם, ואני מניח שרבים הרגישו כמוני.

איל בן ראובן: מה שאני ראיתי מולי זה אדם, במידה מסוימת מבוהל, אדם נפחד שמנסה להגן על כיסאו, אבל באיזו צורה, באיזו צורה מבישה של ניסיון למצוא כל מיני ביטויים, מגוחכים בעיניי – מול מי?

איל בן ראובן: מול שומרי הסף, מול האנשים שאנחנו כמדינה והוא כראש ממשלה, תפקידנו – אנחנו מינינו אותם לעשות את תפקידם, ואחד מתפקידיהם החשובים ביותר הוא למשל להילחם בשחיתות.

איל בן ראובן: ואני רואה ראש ממשלה עומד ותוקף מול מצביעיו, בצורה שבעיקר מגחיכה את עצמו, את המפכ"ל, את חוקרי המשטרה, אנשים שבעצם קמים בבוקר והולכים לעשות את תפקידם, פשוט לעשות את תפקידם.

איל בן ראובן: חשבתי גם לעצמי מי הציבור שמקשיב ורואה את הדברים המבישים האלה, ופתאום נזכרתי בהיסטוריה שלי.

איל בן ראובן: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, אני בשנים האחרונות נפגש אחת – לכל אחד מאיתנו אני מניח יש הפרלמנטים שלו.

איל בן ראובן: אחד מהפרלמנטים שלי אלו חברים טובים שלי שלחמו איתי במלחמת יום כיפור.

איל בן ראובן: כולנו סרוטים מאותה מלחמה; כולנו, כל מי שעבר את המלחמה הזאת, בעיקר בחיל השריון, שאיבד כל כך הרבה לוחמים וחברים, כולנו סרוטים במידה מסוימת.

איל בן ראובן: כל אחד סוחב איתו את הסריטה.

איל בן ראובן: ואחרי השיח הזה של ראש הממשלה קיבלתי כמה טלפונים מהאנשים האלה ששאלו אותי שאלות קשות, שאלות של כאב, של מה זה הדבר הזה.

איל בן ראובן: מה זה הדבר הזה.

איל בן ראובן: בחור שאיבד את אחיו במלחמה, נפצע מאוד קשה, שניהם על יד אותו מוצב, התקשר אליי, שאל אותי: תגיד, מה זה הדבר הזה?

איל בן ראובן: איך זה יכול להיות?

איל בן ראובן: איך יכול להיות שעכשיו מה שאנחנו חווים במדינת ישראל, מה שהוא חווה, זה חוויית מנהיגות שכל עיסוקה בחודשים האחרונים הוא נושא אחד, והוא נושא השחיתות?

איל בן ראובן: לפני שבועיים פגשתי ברמת הגולן מפקדי צה"ל – עליתי לסיור לראות את הדברים, פגשתי מפקדים, חיילים.

איל בן ראובן: חשבתי עוד פעם על החבר'ה הצעירים המקסימים האלה, מה עובר להם בראש כאשר הם פותחים כל יום את הרדיו בשעה 07:00 או ב-06:00, כאשר הם עושים את הטיפול לפני תנועה לטנקים והם מקשיבים לרדיו.

איל בן ראובן: מה הם שומעים ברדיו?

איל בן ראובן: כל יום את אותה כותרת, את אותן מילים: שחיתות, שחיתות, שחיתות ושחיתות.

איל בן ראובן: פשוט אפשר להשתגע מהדבר הזה.

איל בן ראובן: ואני מנסה לחשוב, אנחנו הלילה ומחר בלילה – אנחנו הולכים לבלות פה שלושה ימים, כאשר על מה אנחנו מדברים?

איל בן ראובן: במה נעסוק?

איל בן ראובן: בחוק הזוי, בעיניי.

איל בן ראובן: חוק ההמלצות, במקרה הזה, ונדבר עליו עוד בהמשך, אבל הוא חוק שכל-כולו עניינו הוא להגן על השחיתות, להגן על המושחתים, ובכך בעצם לעודד שחיתות.

איל בן ראובן: זאת בעצם תכלית החוק כפי שאני מבין אותה, ואנחנו, 120 נבחרי עם ישראל, הולכים לעסוק בנושא הזה.

איל בן ראובן: אני מודה שיש פה דבר מוזר.

איל בן ראובן: עיסוק בשחיתות הפך להיות למאבק בין ימין ושמאל.

איל בן ראובן: מטורף.

איל בן ראובן: שחיתות.

איל בן ראובן: היש מישהו במקום הזה, בקרב 120 החברים שיושבים פה, שאם הייתי שואל אותו ברחוב: מה אתה אומר על שחיתות, לא היה אומר שזה אחד מהאיומים הגדולים ביותר על חברה בכלל ועל החברה הישראלית בפרט?

איל בן ראובן: היש אחד שלא היה אומר את הדבר הזה?

איל בן ראובן: ותראו מה קורה לנו כאן עכשיו.

איל בן ראובן: אנחנו הולכים לדבר על חוק מגן שחיתות, ומדבר עליו רק צד אחד של האולם, וגם זאת שאלה מאוד מעניינת.

איל בן ראובן: ומהיכרותי עם חבריי שיושבים כאן לשמאלי, אין לי ספק בכלל שרבים מהם, לא אחד, רבים מהם היו מעדיפים לעמוד כמוני כאן ולדבר על השחיתות, ולדבר על המלחמה בשחיתות, ולדבר על הצורך בחיזוק כל הגופים שעוסקים בנושא הזה.

איל בן ראובן: מה שאנחנו היינו מצפים, מה שאני הייתי מצפה מכל הבית הזה, זה לקום ולהגיד: אדוני מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך – שאני מכיר אותו ממקום של עבודה בשטח, וזה לא סוד שהאיש הזה גדל בשב"כ, והאיש הזה, אפשר להגיד עליו הכול: ישר, אמיץ, ועוד תארים רבים.

איל בן ראובן: ואני חושב עליו, על הצורך שלו היום להתמודד מול ראש ממשלה שתוקף אותו, מעליב אותו; אני מנסה לחשוב מה חושב רוני כאשר הוא שוכב, כשהוא יושב בחדרו, כשאנחנו פה, כל תפקידנו הוא באמת באמת לחזק את האנשים האלה, לחזק את המפכ"ל, לחזק את החוקרים שלו, לחזק את מבקר המדינה.

איל בן ראובן: אתה יודע, אני נזכר, כבוד היושב-ראש, נדמה לי שגם אתה, כולנו ראינו את דוח מבקר המדינה בנושא צוק איתן; דוח כל כך חשוב.

איל בן ראובן: ראינו שוב את הצבא לוקח את הדוח הזה, עוסק בו, מדווח על מה הוא הולך לעשות איתו, מתקן.

איל בן ראובן: מולו ראינו ראש ממשלה שבא לוועדות השונות, ומה הוא מסביר לנו?

איל בן ראובן: שהבעיה בצוק איתן הייתה מבקר המדינה.

איל בן ראובן: מבקר המדינה הוא הבעיה: איך הוא בודק אותנו, איך הוא עושה לנו את זה.

איל בן ראובן: זה כבר עניין של תפיסה.

איל בן ראובן: ישבנו בוועדת החוץ והביטחון, ומי שהוביל את העניין זה חברך, כבוד היושב-ראש, עפר שלח, וכתבנו ביחד דוח מאוד חשוב בנושא תר"ש גדעון, התוכנית הרב-שנתית של צה"ל – דוח ענייני כולו, שעוסק באמירה מה חושב הפרלמנט, ועדת החוץ והביטחון, על תוכנית חשובה מאוד של צה"ל, ללא שום הקנטה, כל כך מסודר וכל כך רציני.

איל בן ראובן: אפילו הדוח הזה הפך בעיני חלק מהאנשים לדוח פוליטי.

איל בן ראובן: במקום לקחת נייר כזה, להסתכל בו, להתבונן בו וללכת לעבוד, גם את זה הופכים לדוח פוליטי, שעניינו בעצם: בואו נשים אותו בצד.

איל בן ראובן: אלו שכתבו אותו הם אנשים לא רציניים, אלו אנשים שמה שמעניין אותם זה להקניט – זה מה שמעניין.

איל בן ראובן: כמה עצוב.

איל בן ראובן: כמה חבל שזאת דרך הפעולה שמובלת על ידי ממשלת ישראל הנוכחית.

איל בן ראובן: ובעיניי יש קשר בין הדברים, כי אנחנו עוסקים פה בערכים.

איל בן ראובן: אז בימים האחרונים בא שר הביטחון עם המלצה – היום נדמה לי שהתראיינתי כבר פעמיים בסוגיית עונש המוות.

איל בן ראובן: אם לא היה לנו הדיון הזה, נדמה לי שביום רביעי היינו צריכים ואמורים להצביע על עונש המוות – שוב, סוגיה שיש בה ערכים, סוגיה שגם היא – תשאל את עצמך, כבוד היושב-ראש, איך בסוגיית עונש המוות אנחנו מגיעים לדיון של ימין ושמאל?

איל בן ראובן: שאלה מעניינת.

איל בן ראובן: ואני אומר לכם, ואני אומר לציבור בישראל, ואולי גם יש כאלה שיושבים ומסתכלים עלינו עכשיו: אנחנו עם, אנחנו צבא, אנחנו מדינה שהיא במידה מסוימת נס.

איל בן ראובן: נס; מדינה צעירה, ותראו לאן הגענו בהיבטים כלכליים, בהיבטים ביטחוניים, בטכנולוגיה, ביצירתיות.

איל בן ראובן: פשוט מדהים.

איל בן ראובן: אנחנו נאבקים באויב, אין ספק.

איל בן ראובן: מאז שהגענו הנה, לאזור הזה, אנחנו הולכים ומתחזקים, והתמודדנו במלחמה אחר מלחמה, במלחמה נגד צבאות.

לאה פדידה: מה, זו שיחה אישית עם היושב-ראש?

איל בן ראובן: כן.

איל בן ראובן: אני נורא אשמח שתצטרפו.

לאה פדידה: אם היינו שומעים היינו מצטרפים.

איל בן ראובן: תקשיבו, דברים מעניינים, נכון, כבוד היושב-ראש?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: הגברת פדידה, אנחנו רואים רק את הגב שלך, אז – – –

לאה פדידה: – – –

איל בן ראובן: אנחנו בעלי עוצמה שהיא שילוב של כוח ושל מוסר, של כוח ושל ערכים.

איל בן ראובן: זאת עוצמתנו האמיתית.

איל בן ראובן: ואני שואל במקרה הזה את שר הביטחון ואת ממשלת ישראל – שלהערכתי אם היא מביאה את זה להצבעה כנראה היא גם מוודאת שיש לה רוב לעניין הזה – אני שואל בשביל מה.

איל בן ראובן: בשביל מה?

איל בן ראובן: עונש מוות – מה התכלית שלו?

איל בן ראובן: אתם רוצים להשיג הרתעה?

איל בן ראובן: שטות מוחלטת.

איל בן ראובן: עונש מוות בגזרתנו, במלחמה כנגד הטרור ובכלל, אין בו שום הרתעה.

איל בן ראובן: יש בו רק ההפך – הוא רק מעודד אנשים שבלאו הכי באים בשביל למות, אז אנחנו רוצים להרתיע אותם באמצעות עונש מוות.

איל בן ראובן: שטות מוחלטת מבחינה מבצעית ועניינית.

איל בן ראובן: וכשכך, מה נשאר?

איל בן ראובן: אנחנו רוצים לייצר עונש מוות בשביל מה?

איל בן ראובן: בשביל נקמה?

איל בן ראובן: זוהי דרכנו?

איל בן ראובן: יותר מכך, מדינת ישראל, צה"ל, היא המדינה היחידה בעולם שהתמודדה ומנצחת טרור.

איל בן ראובן: תסתכלו על ההישגים שלנו.

איל בן ראובן: אני מזכיר לכולם את מרס 2002, כשאנחנו עם 150 הרוגים בחודש, תל אביב ריקה, ירושלים ריקה, ובתהליך ארוך של הרבה מחשבה, הרבה מוסר לחימה, אנחנו מגיעים למצב שאפשר לחיות איתו.

איל בן ראובן: אז בשביל מה?

איל בן ראובן: בשביל מה עונש מוות?

איל בן ראובן: נדמה לי שאחד מהדברים החשובים שעלינו כמדינה, כציבור, כצבא, ככוח, לעשות תמיד – למצוא תמיד את ההבחנה שבינינו לבין אויבינו.

איל בן ראובן: יש הבדלים גדולים, ואנחנו צריכים לשמור עליהם.

איל בן ראובן: אסור לנו לרדת לרמה הזאת של מלחמה באמצעות נקמה.

איל בן ראובן: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, כשאני מדבר על הדברים האלה עולות בי כל מיני מחשבות מניסיוני.

איל בן ראובן: ואני אומר לך שכאשר שגיתי כמפקד, כמוביל חיילים, ולרגע נתתי לעצמי לאבד את הערך הערכי המוסרי שלנו, גם אם ניצחתי באותו רגע, אני מסתובב עם בטן כואבת על הדברים האלה לכל ימי חיי.

איל בן ראובן: כל ימי חיי.

איל בן ראובן: גם אם אני יכול למצוא לזה המון המון הצדקות.

איל בן ראובן: אבל כאשר מצאתי את עצמי יורה על כפר בלבנון ומוריד עליו מטוסים, ורואה אחר כך את מה שגרמתי – שאלות קשות מאוד, שאני נושא אותן בתוכי, ועסקתי בלימוד חייליי שחינכתי בהמשך בשאלות האלה.

איל בן ראובן: לכן, בסופו של דבר, כשאני רואה השבוע את אותו סרטון של אותו מ"פ וחייל שמוצאים את הדרך להתאפק ולא לרדת לרמה של אויבינו, אני אומר: יש בנו משהו.

איל בן ראובן: אני רוצה לסיים את דבריי.

איל בן ראובן: לאחר שאמרתי את כל הדברים היפים האלה, אני אומר לעצמי: לא מגיע לנו, לאזרחי מדינת ישראל, שנקום כל בוקר ונעסוק בנושא המאיים כל כך עלינו כחברה – השחיתות הזאת, השחיתות שפוגעת בנו.

איל בן ראובן: אתה יודע מה, אולי אני אסיים עוד פעם עם איזושהי דוגמה מהמגרש שממנו באתי.

איל בן ראובן: אנחנו שומעים את ראש הממשלה שלנו חוזר ואומר פעם אחר פעם: לא היה כלום, לא יהיה כלום.

איל בן ראובן: לאחרונה נוסף המשפט: אז מה?

איל בן ראובן: זה חידוש, המשפט, המושגים האלה.

איל בן ראובן: אתה יודע, בזמנו עשיתי עבודה וניסיתי להגדיר את המושג אחריות.

איל בן ראובן: יש בעיה במושג, בהבנה ברמות שונות של המושג אחריות, מהי אחריות.

איל בן ראובן: אני לא יודע אם אתם זוכרים את צאלים ב'.

איל בן ראובן: בצאלים ב' הייתה סוגיה מאוד קשה: נהרגו חמישה חיילים והיה ויכוח בין מפקדים, אנשים מדהימים, על האחריות.

איל בן ראובן: אחד מהדברים שהגענו אליהם שם, תובנה בנושא האחריות, הוא שכאשר בארגון מסוים יש אדם אחד שפועל שלא כשורה, אזיי הבעיה היא באדם המסוים הזה; כאשר בקבוצה קטנה ישנה בעיה מסוימת, אז הבעיה היא בקבוצה הקטנה.

איל בן ראובן: אבל כאשר הארגון, הסביבה כולה כושלת, אזיי הבעיה היא בראש הארגון.

איל בן ראובן: כמובן, אני לוקח את זה למקומו של ראש ממשלתנו, שמסביר לנו: לא היה כלום, לא יהיה כלום; אז מה?

איל בן ראובן: ואתה מסתכל על סביבתו, ואתה מסתכל על עוזריו, ואתה מסתכל על אלה שיושבים מסביב לשולחנו, כולם מבלים את ימיהם סביב שולחנות בחקירות כל כך לא נעימות, ואני אומר לעצמי דבר מאוד פשוט: משהו שם רקוב ללא ספק.

איל בן ראובן: אם לא ידעת, כשלת.

איל בן ראובן: אם ידעת, אזיי מקומך במקום שבו יושבים אלה שעושים פשעים.

איל בן ראובן: אני כמובן מדבר כרגע לכאורה – כי אנחנו עדיין בלכאורה – אבל כאשר סביבה כושלת, אין ראש ארגון שיכול להגיד: הסביבה שלי כושלת, אני מעל העניין, לא היה כלום ולא יהיה כלום.

איל בן ראובן: ולכן, בסיום דבריי – יש לנו זמן עד ההצבעה על חוק ההמלצות.

איל בן ראובן: אני מציע לחבריי, בעיקר בימין, לעשות מחשבה נוקבת, מה הם הולכים לומר ועל מה הם הולכים להצביע, ואולי הכי חשוב – מה עובר בתוך ראשם בעניין הזה, כי אני חושב, כמו שאמרתי קודם, שאין ימין ושמאל בעניין הזה.

איל בן ראובן: שחיתות היא שחיתות היא שחיתות, וצריך להילחם בה בכל העוצמה האפשרית ולתת את כל הכלים ללוחמים בשחיתות על מנת שגם את הדבר הזה ננצח.

איל בן ראובן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עד 25 דקות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: לדעתי יש לי 30 דקות, כי הייתה לי עוד הסתייגות אחרונה שהגשתי, אבל בסדר, נסתפק ב-25 דקות.

יעל כהן-פארן: שלום, תודה.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, לשם שינוי אני אדבר על החוק שאנחנו הולכים להצביע עליו עכשיו ואנחנו מסתייגים לגביו, תיקון 117 – כך קראנו לו, והבנתי שבינתיים הוא נהיה 119 אולי – לחוק התכנון והבנייה.

יעל כהן-פארן: אז אם תהיתם מה פשר החוק ומה יש בו, אני אנסה להבהיר את זה בזמן הקצר שעומד לרשותי.

יעל כהן-פארן: אבל לפני שאני אדבר על מהות השינויים שהכניסו בחוק התכנון והבנייה בחקיקה הזאת, אני אדבר על אופי החקיקה שהיה לנו כאן מיום רביעי שעבר, בסך הכול לפני ארבעה-חמישה ימים, ועד היום.

יעל כהן-פארן: בעצם החוק הגיע לוועדת הפנים רק ביום רביעי; עבר קריאה ראשונה והגיע ביום רביעי לוועדה.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים, זה לא מפתיע, אבל זה מה שהפכו להיות נוהלי החקיקה של הכנסת, כמו שראינו גם בחוקים אחרים.

יעל כהן-פארן: אני מקווה מאוד שהכנסת תשפר, תשנה את דרכיה, אבל כמו שזה נראה כרגע, מה לעשות – ככה זה עובד.

יעל כהן-פארן: אבל באמת, הליך חקיקה כמו שראיתי וכמו שחוויתי בחוק הזה הדהים אותי יותר מכולם.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאפילו יושב-ראש הוועדה, שהיום הוא כבר יושב-ראש הקואליציה, די נדהם היום בבוקר.

יעל כהן-פארן: אז אני אספר לכם.

יעל כהן-פארן: ביום רביעי הגענו לדון בחוק, ועל הנייר הייתה תוכנית להכניס את בתי העלמין לתוך הוועדה לתשתיות לאומיות, להגדיר אותם תשתית לאומית.

יעל כהן-פארן: לשמחתנו זה לא קרה, זה פוצל מהחוק, זה יצא; הבינו שיש גבול, שבתי עלמין לא יכולים להיות תשתית לאומית.

יעל כהן-פארן: יש כאן כמה רשויות שצריך לתת להן מקום להחליט אם יהיה בית עלמין לצידן או לא, וראשי הרשויות ומרכז השלטון המקומי מאוד התנגדו – יש דבר טוב אחד שהוא עשה – והוציאו את זה מהחוק.

יעל כהן-פארן: אבל מכאן ואילך ההתגלגלות הביאה לכך שקיבלנו דברים אחרים בלי שידענו, בלי שהם היו בכלל כתובים.

יעל כהן-פארן: הם בעצם נאמרו לחלל האוויר, לחלל הוועדה.

יעל כהן-פארן: הפלא ופלא: בתי כלא.

יעל כהן-פארן: אז כולם יודעים שבתי כלא הם מצרך נדיר בישראל ויש חקיקה – לא חקיקה; פסיקה מבורכת של השופט העליון לשעבר, הפורש, אליקים רובינשטיין, שאמרה להגדיל את מרחב המחיה של האסירים.

יעל כהן-פארן: מבורך, כולנו בעד.

יעל כהן-פארן: פתאום כולם בלחץ להוסיף מרחבים של בתי כלא.

יעל כהן-פארן: לאור הפסיקה ולאור ההחלטה החליטו ביום רביעי בבוקר, כשאנחנו יושבים לתומנו בוועדה, לעשות איזשהו סעיף קטנטן – הגדרות: להגדיר בית כלא בתוך ההגדרות של תשתית לאומית.

יעל כהן-פארן: זה משהו שלא נדון מעולם.

יעל כהן-פארן: מעולם לא עלה, לא בחוק הזה ולא בחוקים אחרים, אם זה ראוי או לא ראוי.

יעל כהן-פארן: תכף נספר לכם מה קורה בבתי כלא, אבל זה פשוט הגיח לאוויר העולם תוך כדי דיון.

יעל כהן-פארן: כמו שאתם מכירים את תהליכי החקיקה, זה נשמע קצת לא בסדר, ויש מה שנקרא בוועדות: נושא חדש.

יעל כהן-פארן: אז אני קראתי לנושא חדש.

יעל כהן-פארן: אני וחברת הכנסת לאה פדידה לפניי הלכנו לוועדת הכנסת לגבי נושא חדש.

יעל כהן-פארן: מה שקרה שם – תארו לעצמכם, מגיעה היועצת המשפטית של הוועדה ואומרת ליושב-ראש ועדת הכנסת: אכן יש כאן נושא חדש.

יעל כהן-פארן: הנושא לא עלה קודם, לא היה בקריאה הראשונה.

יעל כהן-פארן: זה לחלוטין הגיע הבוקר, ואפילו לא היה כתוב.

יעל כהן-פארן: היא הסכימה לכל מה שאמרתי.

יעל כהן-פארן: בכל זאת, כמו שכולנו יודעים, כשמצביעים – כמו שעובדת הדמוקרטיה של הכנסת הנוכחית שלנו והקואליציה שלנו, לפי העיקרון של הרוב קובע, זאת דמוקרטיה, הרוב קובע, אז הצביעו למרות הייעוץ המשפטי.

יעל כהן-פארן: מי סופר אותם בכלל?

יעל כהן-פארן: יושב-ראש הוועדה אפילו לא הטריח את עצמו לדיון, אבל הוא דיבר עם יושב-ראש ועדת הכנסת, ואנחנו הצבענו על כך שזה בעצם לא נושא חדש.

יעל כהן-פארן: טוב, עברנו את המדוכה הזאת והגענו היום לוועדה.

יעל כהן-פארן: הצבענו גם על הסתייגויות ועל חקיקה שהייתה, בחוק, שתכף אגיע אליה.

יעל כהן-פארן: היום בוועדה, שוב ברגע האחרון, בשליפות מהמותן, יושב שם לא פחות מאביגדור יצחקי, ראש מינהל התכנון, שבא והציע להוסיף שם: עוד מעונות סטודנטים חסרים לנו, נכניס גם אותם לתשתיות לאומיות, ודיור מוגן לקשישים.

יעל כהן-פארן: הכול טוב ויפה.

יעל כהן-פארן: בשליפה, בבוקר יום ב' – בסך הכול הדיון השני בחוק הזה – החוק עבר.

יעל כהן-פארן: זה יצא משם רק כי אמרתי: סליחה, זה נושא חדש, והבינו שזה לא יעבור אז ירדו מהעסק.

יעל כהן-פארן: אבל מה שהיה הכי מעניין הוא שתוך כדי סעיפים, הכול משתנה.

יעל כהן-פארן: מביאים סעיפים לדיון בלי שהם כתובים אפילו, וממש תוך כדי הצבעה אנחנו מקבלים את הסעיף מודפס על נייר לפנינו.

יעל כהן-פארן: בואו נגיד כך: זה מקרה די שכיח בכנסת העשרים, אבל לא כך צריך להתנהל.

יעל כהן-פארן: אני בטוחה שכולכם תסכימו איתי.

יעל כהן-פארן: חברים, אם אפשר, אני יודעת שהנאום ממש מרגש, אבל זה קצת – הכי מדהים, אני הסתכלתי על הדיון הכאוטי הזה, ואתם יודעים, יושב-ראש הוועדה כבר פורש מתפקידו, היה הבוקר בוועדות אחרות, בדיוני הסכמות וכו', אז כל הדיון נדחה והיינו צריכים ב-20 דקות לסגור את כל הפערים.

יעל כהן-פארן: פשוט, היועץ המשפטי של מינהל התכנון יושב שם ומביא עוד שליפות ומכניס תיקונים.

יעל כהן-פארן: פתאום, במקום שהיה כתוב שלושה חודשים, התווכחנו אם זה יהיה חודשיים או שלושה, והוא פתאום רצה ארבע שנים – תכף נדבר על מה זה היה; אבל כך התנהל הדיון.

יעל כהן-פארן: אפילו יושב-ראש הוועדה, שהיום הוא יו"ר הקואליציה, היה בשוק.

יעל כהן-פארן: אבל – וזו אולי האמירה הכי מדהימה שהייתה בחדר – גם כשהפתיעו אותו ושינו לו על הדרך, תוך כדי הליכה, את כל הסעיפים, הוא אמר: טוב, זה מה שהממשלה רוצה, אז זה מה שאנחנו נאשר.

יעל כהן-פארן: כך אמר יושב-ראש הוועדה בדיון הבוקר, בדיון המאוד-מאוד לחוץ ודחוק.

יעל כהן-פארן: מה אני אגיד לכם, בובות על חוט, זה מה שאנחנו כאן.

יעל כהן-פארן: אנחנו מתנגדים, אז אנחנו לא מוכנים להיות בובות על חוט, אבל זה מה שכל הצד הזה של הקואליציה מהווה כנראה בעבור הממשלה הזאת: בובות על חוט.

יעל כהן-פארן: אם זה מה שהממשלה רוצה, אז זה מה שנעשה.

יעל כהן-פארן: זהו.

יעל כהן-פארן: בלי שום הסתכלות, בלי שום בדיקה, בלי שום בקרה, שזה המינימום של תפקידנו כאן, גם כשאנחנו מקדמים חקיקה שאנחנו מסכימים לה – נגיד, לדעתכם.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לדבר על המהות – יש לי עוד די הרבה זמן – מה באמת אנחנו מכניסים לחוק הזה.

יעל כהן-פארן: כמו שאמרתי, מעבר לתהליכי החקיקה הכאוטיים – תרתי משמע כאוטיים, זה פשוט היה מדהים – אנחנו רואים שתיקוני החקיקה שיש כאן הם מין חוק של כלבו.

יעל כהן-פארן: כל מה שאפשר להכניס, ככה, על הדרך, שקשוק כזה, זה מה שיש בחוק הזה.

יעל כהן-פארן: אז יש בזה גם את מה שהזכרתי, את הפיכת בתי הכלא לתשתית לאומית; ויש בזה גם התייחסות למה שנקרא מכוני בקרה, ותכף אני אתייחס אליהם, שאמורים להתחיל ב-1 בינואר 2018 – והם כמובן לא יתחילו, אבל על זה היה הלחץ להעביר את החוק היום, כי ב-1 בינואר 2018 הם צריכים להתחיל לעבוד; ועל הדרך הם הכניסו עוד כל מיני דברים: סמכויות לוועדות ערר, סמכויות לכהונה של נציגים בוועדות כאלה ואחרות – מי ממנה.

יעל כהן-פארן: הכול הכול – בואו נאמר את האמת: לא לטובת הציבור, במחשכים, במחטף, מתחת לרדאר.

יעל כהן-פארן: תשומת הלב הציבורית – מרוב שזה עבר מהר, אף אחד אפילו לא יכול היה להתייחס לזה מבחינת שיח ציבורי והתייחסות ראויה.

יעל כהן-פארן: אבל תאמינו לי ששר האוצר, כמי שאחראי למינהל התכנון, קיבל הרבה סמכויות לידיים שלו, ואני לא כל כך בטוחה שזה לטובת הציבור ולטובת האינטרס הציבורי.

יעל כהן-פארן: אבל, אתם יודעים, זה מה שהממשלה רוצה, אז זה מה שניתן להם.

קריאה: רק לטובת הציבור.

יעל כהן-פארן: רק לטובת הציבור.

יעל כהן-פארן: עכשיו, בתי כלא.

יעל כהן-פארן: התחלתי בכלל מזה.

יעל כהן-פארן: למה הם באו להפוך בית כלא לתשתית לאומית?

יעל כהן-פארן: כי יש פסיקה ורוצים להגדיל את מספר בתי הכלא, כדי שיהיה יותר מרחב.

יעל כהן-פארן: אוקיי.

יעל כהן-פארן: האם זה מצדיק להפוך בתי כלא לתשתית לאומית?

יעל כהן-פארן: מה?

יעל כהן-פארן: בשביל מה?

יעל כהן-פארן: הרי מה זה תשתית לאומית?

יעל כהן-פארן: תשתית לאומית נדונה בוועדה לתשתיות לאומיות.

יעל כהן-פארן: הוועדה לתשתיות לאומיות היא ועדה שיש בה 11 חברים מטעם הממשלה, מטעם נציגים של משרדי ממשלה.

יעל כהן-פארן: אין אף חבר לרשויות מקומיות, לרשויות אזוריות; אין להם שם נציגות.

יעל כהן-פארן: יש שני נציגי ציבור, אחד של הארגונים הירוקים ואחד נוסף של הארגונים החברתיים, וזהו.

יעל כהן-פארן: אלה נציגים שבדרך כלל קולם לא נשמע בוועדה; אולי הוא נשמע טכנית, אבל לא באמת, וברור שמי שמכריע זו הממשלה.

יעל כהן-פארן: אז כמו שאמרנו, הממשלה רוצה, אז הכנסת עושה; הממשלה רוצה, אז גם הוועדות לתשתיות הלאומיות עושות.

יעל כהן-פארן: האם יש הצדקה שבתי כלא יהיו בוות"ל, יהיו בתשתית לאומית?

יעל כהן-פארן: אז באים ואומרים שצריך לתכנן, צריך להזיז עניינים מהר.

יעל כהן-פארן: תגדירו את זה בהוראת שעה שנתיים, שלוש שנים, אבל אל תגדירו מעכשיו ועד עולם שבתי כלא הם תשתית לאומית.

יעל כהן-פארן: אגב, אמרתי את זה בוועדה ולנציגי השר לביטחון הפנים שפנו אליי כדי שלא נקשה עליהם קשיים; התשובה הייתה: נו, באמת, אבל לוקח לתכנן כלא עשר שנים.

יעל כהן-פארן: אז סליחה, חברים, אם לוקח עשר שנים לתכנן כלא, תואילו, תלכו בדרך המלך, תלכו לוועדות המקובלות, ועדה מחוזית, ועדה ארצית, אחת מהשתיים, לפעמים צריך את שתיהן, כי נכון, כלא זה משהו די כבד להקים.

יעל כהן-פארן: האם באמת יש לנו תוכניות?

יעל כהן-פארן: יש תמ"א שנקראת תוכנית מתאר ארצית 24 לבתי כליאה.

יעל כהן-פארן: כיום היא עוברת איזשהו ריענון במועצה הארצית לתכנון ובנייה.

יעל כהן-פארן: תוך כדי הריענון – לא מספיק טוב: צריך כנראה לאשר עוד כמה בתי כלא בוות"ל, בהליך שהוא כביכול יותר מהיר אבל בפועל כולנו יודעים שהוא פשוט עוקף רשויות מקומיות ועוקף ציבור.

יעל כהן-פארן: זה הליך שיש בו הרבה פחות מקום לציבור להשמיע את עמדותיו ולהתנגד.

מאיר כהן: חבריי, על פי תקנון הכנסת, אני מבקש, לא נהוג להחזיק כוסות קפה, אז אנא, תשבו בצד או שתצאו לפרסה ותשתו שם.

מאיר כהן: גם אתה, חבר הכנסת סאלח.

מאיר כהן: אפשר לשבת בצד.

מאיר כהן: זה מאוד לא נעים שעומדים עם כוסות קפה.

יעל כהן-פארן: אז האם באמת ראוי שבתי כלא יהיו תשתית לאומית ויעברו ככה, בחטף?

יעל כהן-פארן: לא, זה לא ראוי, זה לא צריך להיות כך, אין לזה הצדקה.

יעל כהן-פארן: יש תוכנית בתי כלא ארצית, שמתוכה מקודמות כיום התוכנית של כלא נפחא, שאושרה כבר ב-2006 – לפני 11 ועוד מעט 12 שנים – ותוכנית במגידו למתחם של בתי כלא, שגם נמצאת בתהליך של קידום.

יעל כהן-פארן: זה לא שיש איזה ואקום, שוועדות התכנון לא מקדמות כמו שצריך, מתנהלות בעצלתיים, תוקעות את בתי הכלא.

יעל כהן-פארן: לא, פשוט יש איזה גל ורוכבים עליו.

יעל כהן-פארן: זה פשוט לא ראוי ולא נכון.

יעל כהן-פארן: בעיניי זו תהיה בכייה לדורות, כי אם ראש עיר לא ירצה שיוקם לידו בית כלא, לא תהיה לו באמת אפשרות להתנגד ולהביע את עמדתו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר עכשיו על מכוני הבקרה.

יעל כהן-פארן: גם שם, החוק שעשה פה, כמו שאמרתי, איזושהי סמטוחה של המון נושאים, זה היה העניין השני המרכזי בו – הדחייה של כניסתם לפועל, אבל יותר מדחייה; הייתי אומרת שזה מסמוס.

יעל כהן-פארן: נתחיל במהם מכוני בקרה, יש לי זמן.

יעל כהן-פארן: לפני לא מעט שנים, אני חושבת שזה היה ב-2001, לפני 16, עוד מעט 17 שנים, קרה אסון ורסאי הידוע, שבו הלכו לעולמם עשרות אנשים בקריסה של תקרה, תקרת הפל-קל המפורסמת באולמי ורסאי.

יעל כהן-פארן: בעקבות אותו אסון הוקמה ועדה ממשלתית, ועדת זיילר, מי שמכיר, שעמדה על כשלים בפיקוח וביישום של תוכניות בנייה ועל כך שאין באמת פיקוח ראוי על תכן הבנייה, על עצם זה שהתוכניות עומדות במה שבונים בסוף.

יעל כהן-פארן: אף אחד לא מפקח: מגישים תוכנית בנייה, מאשרים לך אותה, אתה הולך לבנות, ואף אחד לא באמת מסתכל אם עמדת בתקן כזה או אחר, כי אין היום רגולציה מספקת בתחום.

יעל כהן-פארן: לאור זה הוחלט על מהלכים, והם לקחו הרבה שנים – וזו עוד חקיקה של הכנסת הקודמת, אם לא הקודמת לקודמת, על הקמת מכונים שיפקחו בצורה יותר משמעותית על הבנייה.

יעל כהן-פארן: החליטו לעשות אותם פרטיים – לא ניכנס לזה, זאת אחת הביקורות הקשות עליהם, בעצם למה להפריט משהו שהמדינה צריכה להיות זו שמפקחת ותפקח הכי טוב – אבל גם אלה החלטות עבר.

יעל כהן-פארן: מכאן ועד ליישום – זה הפער.

יעל כהן-פארן: תמיד הפער הוא במשילות, נכון?

יעל כהן-פארן: אתם מדברים על זה פה הרבה.

יעל כהן-פארן: אז היה חוק.

יעל כהן-פארן: היו ועדות ממשלתיות, היו החלטות ממשלה והיה חוק.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אפילו מכון בקרה אחד עדיין לא הוקם, בגלל התנהלות כזאת או אחרת של גופי הממשלה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר החוק הזה הוא כרגע אות מתה.

יעל כהן-פארן: אולי הוא הולך לעבור איזושהי החייאה, אבל כנראה שלא כל כך מהר.

יעל כהן-פארן: אז היום, אחד הסעיפים של החוק שאנחנו מצביעים עליו הוא הכנסה לתוקף של ועדות הבקרה בעוד שלושה חודשים.

יעל כהן-פארן: להזכירכם, תוך כדי הדיון רצה היועץ המשפטי של מינהל התכנון שזה יהיה עוד ארבע שנים.

יעל כהן-פארן: אמר היושב-ראש: מה זה, תגידו לי, אתם משגעים אותנו, החלטנו שלושה חודשים, וזה יהיה שלושה חודשים.

יעל כהן-פארן: נראה למישהו כאן שיהיו מכוני בקרה בתוך שלושה חודשים?

יעל כהן-פארן: הרי ברור שלא.

יעל כהן-פארן: לא יהיה מכון אחד בעוד שלושה חודשים וגם לא רבע.

יעל כהן-פארן: אז מה יקרה?

יעל כהן-פארן: תקראו את השפתיים שלי: בעוד חודש, חודש וחצי, אנחנו נשב כאן שוב ונתקן את תיקון 120 לחוק התכנון והבנייה, כי יחזרו אלינו ממשרד האוצר ומינהל התכנון ויבקשו לדחות בעוד כמה חודשים או שנה או שנתיים את היישום של החוק.

יעל כהן-פארן: כרגע כתבנו בחוק, בסעיף אני לא זוכרת כמה, כי הם משתנים כל הזמן, שלושה חודשים.

יעל כהן-פארן: זה לא יהיה שלושה חודשים.

יעל כהן-פארן: כבר ברור וידוע שמשרד האוצר, מינהל התכנון, יגיע לפה להאריך גם את זה.

יעל כהן-פארן: אבל כדי שאולי יהיה משהו, איזה דרדלה של מכון בקרה במסגרת זמן סבירה, אז נכנס סעיף – וגם זה משהו ששונה באופן דרמטי בוועדה ברגע האחרון, ממש לפני ההצבעה – שבעצם נותן סמכויות לשר האוצר, שאחראי למינהל התכנון, די לעשות כל מה שהוא רוצה מבחינת מכוני הבקרה: לעשות אותם וולונטריים – לפני כן הם היו אמורים להיות חובה; להחליט שלא חייבים להיות בהם מומחים כאלה ואחרים לנושאי סביבה, לנושאי תכן הבנייה, לנושאי כבאות; כל מיני דברים שמכון פיקוח על בנייה אמור להיות אחראי להם והם אמורים להיות בתוכו.

יעל כהן-פארן: הרי מהם מכוני הבקרה האלה?

יעל כהן-פארן: כל מי שעושה תוכנית בנייה צריך לעשות checklist אצל המון רשויות, אז הם אמורים לעשות את כל העבודה במקום אחד.

יעל כהן-פארן: רעיון טוב.

יעל כהן-פארן: זה אמור לייעל, אמור לשפר את הבנייה ואת הפיקוח על תוכניות הבנייה, אבל לא כשעושים אותו כמו שמתכננים לעשות אותו כרגע.

יעל כהן-פארן: אז קודם לא עושים אותו, ואז כשכבר מתכננים כן לעשות אותו, עושים אותו גרוע.

יעל כהן-פארן: זה לא יהיה אפקטיבי; זה לא יהיה יעיל; זה יהיה כל כך גרוע שאנחנו רק נשמע על יותר ויותר תאונות של מרפסות נופלות.

יעל כהן-פארן: הרי זה בדיוק החוק שבא לתקן את המרפסות הנופלות, שלא יהיו דברים כאלה, שלא יהיו תקרות פל-קל שנופלות על אנשים.

יעל כהן-פארן: אז מתוך רצון לשפר יצא הרבה יותר גרוע.

יעל כהן-פארן: זהו, אז על הדברים האלה, בגדול, אנחנו מצביעים כאן היום.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שמעבר לכך שהתיקון לחוק שאנחנו מצביעים עליו לא יעשה טוב לתכנון והבנייה, הוא בעצם מגדיל את הזילות שלנו כאן, בכנסת, כמחוקקים, כמי שאמורים לפקח על הליכי העבודה של הממשלה, על תכנון, על הליכים של ביצוע של תוכניות עבר, וכמובן על חקיקה.

יעל כהן-פארן: הפכו אותנו לבובות על חוט, שכל מה שהממשלה רוצה – יקרה, כי כך הקואליציה הזאת מתנהלת.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה.

מאיר כהן: עד 25 דקות, אדוני.

סאלח סעד: בגלל הקול שלי והגרון כנראה זה לא ייקח 25 דקות.

סאלח סעד: אני אשתדל לעמוד בדקות האלה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, את הצד הימני אני רואה, ממול.

סאלח סעד: בצד השמאלי אין אף אחד, וזה בסדר.

סאלח סעד: אני תמה, אדוני היושב-ראש, על ממשלת ישראל – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט בצד ימין.

סאלח סעד: – – על הקואליציה הזאת, שמנסה את כל הדברים האפשריים, את כל החוקים האפשריים, בשביל לפגוע באזרח הפשוט, באנשים שצריכים עזרה יום-יום, למעשה בעם ישראל, כי הממשלה הזאת, הקואליציה הזאת, מעבירה חוקים, והחוקים שהיא מעבירה – אך ורק בשביל לפגוע באזרחי ישראל.

סאלח סעד: מעניין, עוד לא ראיתי – הרבה זמן עוד לא ראיתי חוק אחד שיכול להיטיב עם האזרחים, עם העניים, עם האנשים הנזקקים שצריכים את העזרה מהממשלה, מאיתנו כאן בכנסת.

סאלח סעד: ואני אומר: ריבונו של עולם, בואו נדבר קצת על החוק שעולה עוד מעט, חוק ההמלצות.

סאלח סעד: הממשלה הזאת מנסה לעשות כל דבר כדי לחוקק חוק שבאמת מיטיב עם ראש הממשלה, עם הנחקרים היום, חלקם חברי כנסת.

סאלח סעד: ולמה?

סאלח סעד: כי הם מפחדים.

סאלח סעד: ממה הם מפחדים?

סאלח סעד: מהמלצות המשטרה.

סאלח סעד: תנו למשטרה לחקור, תנו למשטרה לעשות את העבודה שלה.

סאלח סעד: תאמינו לי, לא יעזור לאף אחד, הרי אם המשטרה תמליץ להעמיד לדין את פלוני או אלמוני, זה ייקח עוד חודש, עוד חודשיים, עוד שלושה חודשים, ובסופו של דבר ההמלצה תגיע.

סאלח סעד: תמשוך עוד זמן, ובסופו של דבר כל מי שעובר על החוק במדינה הזאת ייענש, יבוא על עונשו.

סאלח סעד: כי זה מה שצריך לעשות, למעשה – צריך לקבל את הדין: כל מי שעובר עבירה במדינה הזאת חייב להיענש, לא משנה מיהו, ראש ממשלה או אזרח פשוט.

סאלח סעד: אנחנו כולנו חיים במדינה הזאת, מדינה דמוקרטית, וחייבים לכבד את חוקי מדינת ישראל.

סאלח סעד: לא עוברים עבירות.

סאלח סעד: מי שעובר עבירה, צריך לצפות שהוא כן יקבל את העונש.

סאלח סעד: אנחנו רואים שגם חברי כנסת היו בכלא, גם נשיא המדינה בכלא – נשיא מדינת ישראל, עאידה, נכון?

סאלח סעד: וגם ראש ממשלה; כל מי שעובר עבירה על החוק.

סאלח סעד: אז חברים, הממשלה הזאת, אני חושב שהגיע זמנה, וחייבים לשים את המפתח וללכת הביתה.

סאלח סעד: עאידה, אני רוצה לדבר קצת על חוק הלאום, מה את אומרת?

סאלח סעד: רוצים להעלות אותו עוד מעט, מנסים להעלות אותו עוד מעט.

סאלח סעד: תאמינו לי, בושה.

סאלח סעד: אני מרגיש – אני שירתי את המדינה, אתם יודעים, 12 שנים הייתי בזרועות הביטחון.

סאלח סעד: אני אומר לכם, נשבע לכם, אני מתבייש; אני מתבייש בזה שהחלק השמאלי שלי כאן, שלא נמצא כרגע כאן, הקואליציה, רוצה לקחת ממני, אדוני היושב-ראש, את המילה שוויון.

סאלח סעד: אזרח מדינת ישראל ששירת במדינת ישראל את ביטחון המדינה, 12 שנים, משפחה שכולה, שני ילדים שלי, אחד עכשיו בצבא ואחד סיים לפני שנתיים, והמחוקקים שיושבים כאן – –

מאיר כהן: אני שוב מבקש בצד ימין שקט.

מאיר כהן: אני מבין שמתרגשים, אבל אני מבקש שקט.

סאלח סעד: – – המחוקקים בקואליציה, רוצים לקחת ממני את המילה שוויון.

סאלח סעד: אז היום אני מרגיש מקופח.

סאלח סעד: הרי היום ישנה המילה "שוויון" בחוקי מדינת ישראל, לפי מגילת העצמאות – מדינה דמוקרטית, יהודית-דמוקרטית, עם שוויון לכלל אזרחיה.

סאלח סעד: אז רוצים לקחת ממני את המילה שוויון.

סאלח סעד: תארו לעצמכם איך אנחנו נרגיש כבני מיעוטים דרוזים, גם בדואים, שמשרתים את המדינה – אה, סעיד, גם בדואים שמשרתים את המדינה, מה יגידו אחרי שהחוק הזה יעבור?

סאלח סעד: תאר לעצמך, סעיד, אתה בטח שירת בצבא, יש לך ילדים בצבא, או בני משפחה.

סאלח סעד: עכשיו הם כביכול – – –

מאיר כהן: אתה רוצה לקלקל לו את הפריימריז?

מאיר כהן: תעזוב אותו.

סאלח סעד: לא, לא, בני משפחה, בוודאי, הכול בסדר, הרי הבדואים משרתים בצבא.

סאלח סעד: מילת השוויון קיימת היום בחוק, ואתה יודע כמה אנחנו מרגישים מקופחים, כמה אנחנו לא מקבלים את הזכויות שלנו, ויש מילת שוויון בחוק.

סאלח סעד: אז תאר לעצמך שלא תהיה המילה "שוויון" בחוק – מה יעשו אחרי זה?

סאלח סעד: עם הקואליציה הזאת, יכול להיות שיתחילו אולי להתערב לנו בשעות השינה שלנו.

סאלח סעד: יכול להיות.

סאלח סעד: עם הקואליציה הזאת, תאמין לי, הכול אפשרי.

סאלח סעד: צריך לצפות לכל דבר.

סאלח סעד: אבל אני אומר שחוק הלאום הוא חוק שיכול להיות בעיה רצינית מאוד במדינה דמוקרטית.

סאלח סעד: הרי מדינה נאורה חייבת לכבד את המיעוט שבתוכה.

סאלח סעד: מדינת ישראל – העם היהודי חווה שנים קשות מאוד באירופה, ואני חושב שחוק הלאום הזה – הקואליציה הזאת תתקשה מאוד להעביר אותו, ובושה שהחוק הזה אכן יעבור.

סאלח סעד: ועוד התערבות יפה שבה הממשלה מנסה להיכנס לחיים שלנו, של אזרחי ישראל: יכול להיות שבסח'נין לא תצטרך – בעצם, לא שלא תצטרך; הם רוצים למנוע ממך לפתוח מרכולים בשבת, בסח'נין, בית ג'ן, ירכא.

סאלח סעד: זה החוק שמנסים להעביר.

קריאה: – – –

סאלח סעד: אה?

סאלח סעד: זה אפשרי, אם החוק יעבור.

סאלח סעד: תשמע, בקואליציה הזאת רוצים לעשות כל דבר.

סאלח סעד: כל דבר הם רוצים לעשות.

סאלח סעד: החוק הבעייתי הזה, חוק המרכולים – האמינו לי, לאה, אני לפעמים מגיע בשבת לביג ביוקנעם, כשאני מבקר בדאליה.

סאלח סעד: אולי המרכולים בשבת לא יפתחו אז.

סאלח סעד: אז נצטרך מה לעשות?

סאלח סעד: תגידי, איפה נקנה בשבת?

סאלח סעד: אז גם זו התערבות.

סאלח סעד: בכל דבר מנסים להעמיק את השסעים בחברה שלנו.

סאלח סעד: מה לכם ולזה?

סאלח סעד: עזבו את זה, תנו לנו לחיות את החיים שלנו, חילונים עם דתיים, מזרחים עם אשכנזים.

סאלח סעד: עם ישראל הוא עם יפה, עם שיודע לחיות.

סאלח סעד: לא צריך להכביד על אזרחי ישראל.

סאלח סעד: האמינו לי, הממשלה הזאת, ממשלת ישראל, והקואליציה הזאת, מנסות לעשות כל דבר כדי להעמיק את השסעים בחברה, חברה כל כך נאורה וכל כך יפה.

סאלח סעד: שנת 2017, אז הגיע הזמן שהממשלה הזאת וראש ממשלת ישראל, שמפחד מכל דבר, שיודע רק לדבר ולהבטיח דברים ולא לקיים שום דבר – הגיע הזמן שהממשלה הזאת אכן תלך הביתה – – –

חיים כץ: באיזה שעה אתה רוצה שנלך?

חיים כץ: תגיד באיזה שעה – נלך.

סאלח סעד: אדוני השר, אנחנו פה עד יום חמישי.

חיים כץ: אז – – – תשלח אותנו ביום רביעי בערב.

סאלח סעד: שר הרווחה חיים כץ, אותך – תאמין לי, לדעתי אתה לא נמנה עם הממשלה הזאת, כי אתה בסדר.

סאלח סעד: עד עכשיו אתה עושה כל מה שצריך למען הנכים, למען העניים.

סאלח סעד: האמן לי, אני שומע ברחוב הישראלי שאתה נמצא בטעות בממשלה הזאת, נשבע לך, אז בוא, אל תקלקל את החגיגה שלך.

סאלח סעד: לכן, אני אומר דבר אחד: הממשלה הזאת – הגיע זמנה.

סאלח סעד: שתפנה את דרכה, תלך הביתה, וניערך לימים יותר טובים, לימים שאכן החברה לא תהיה משוסעת, כולם יחיו ביחד, חילונים ודתיים, אשכנזים ומזרחים, יהודים וערבים על כל עדותיהם, אלה שמשרתים בצבא ואלה שלא משרתים בצבא; שתהיה חברה הוגנת, חברה צודקת, חברה שאכן תחיה חיים בשקט ובשלווה למען שהמדינה הזאת תהיה מדינה נאורה כמו שאנחנו מכירים אותה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהקואליציה הזאת אכן סיימה את דרכה – כל החוקים שהיא מנסה להעביר, החוקים הבעייתיים האלה, שמנסים תמיד לקחת מהעניים, משכבות הביניים, ולתת יותר לעשירים.

סאלח סעד: אנחנו רואים מה קרה גם במפעלים לאחרונה, אם זה בנגב קרמיקה – ואדוני היושב-ראש ואנוכי היינו שותפים למהלך הזה, שהממשלה הזאת והבנקים העניקו חצי מיליארד שקל לבעלים של מפעל ואחרי ארבעה חודשים סגרו אותו; ראינו מה קרה בטבע, יוסי יונה, חברי – 22 מיליארד שקל נתנו לטבע.

יוסי יונה: 20 מיליארד.

סאלח סעד: 22 מיליארד שקל.

סאלח סעד: מה קרה עכשיו?

סאלח סעד: כמה מפטרים?

סאלח סעד: רצו לפטר 3,000 עובדים, ואחרי לחץ של ההסתדרות ושל הכנסת ושל כולנו – כולנו, לא המפלגה, כולנו זה אנחנו – אז מה קרה?

סאלח סעד: הורידו 1,300 עובדים ומפטרים עכשיו 1,750.

סאלח סעד: אז 1,750 עובדים הולכים הביתה.

סאלח סעד: זה מקום עם בעלים – אומנם זה מפעל פרטי, אבל 22 מיליארד שקל נתנו לו הנחה במס, העלימו.

סאלח סעד: זו גנבה לאור יום.

סאלח סעד: זה בדיוק גנבה לאור יום.

סאלח סעד: כמה שנים טובות לא שילמו מס הכנסה.

סאלח סעד: אנחנו הפראיירים, העסקים הקטנים והעסקים בישראל, שילמו ומשלמים מס, ומי שלא משלם מס נקנס, ואלה מקבלים הנחות.

סאלח סעד: כן, מפטרים עובדים על שמאל ועל ימין.

יוסי יונה: – – –

סאלח סעד: אה, אתם מאפשרים לי לרדת?

סאלח סעד: יופי.

זוהיר בהלול: – – –

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, רציתי דווקא לדבר הרבה.

סאלח סעד: עוד יותר.

סאלח סעד: אז אני אומר, הממשלה – זה קץ דרכה, הגיע זמנה.

סאלח סעד: אני אומר לכם, אנחנו חייבים לעשות הכול כדי שהקואליציה הזאת תתפורר כמה שיותר מהר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, הבאה בתור – חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, כשהייתי נערה ופתחתי טלוויזיה והסתכלתי על המסך לראות את כנסת ישראל, הייתי בטוחה שיש 120 חברי וחברות כנסת שכל היום וכל דקה ביממה עושים ופועלים למען האזרח.

לאה פדידה: למעני ולמען כל עם ישראל.

לאה פדידה: אבל בשבועות האחרונים עצוב בכנסת ישראל.

לאה פדידה: כשאתה נמצא בוועדה שמתקיים בה דיון אמיתי על פערי רווחה – ודוח טאוב אומר שברשויות חזקות משקיעים פי שלושה מאשר בחלשות – אין זמן, אין מענה ואין תקציב.

לאה פדידה: כשאתה נמצא בוועדה על הוסטלים שנסגרים, אתה שומע את התשובה: אין מענה, אין תקציב, אולי בפעם הבאה.

לאה פדידה: וכשאתה נמצא היום בדיון ואתה רואה שהתכנון הוא חלם ושמים מאגר גז שפולט את הקונדנסט בלב מתחם יישובים ואף אחד לא עושה כלום, אתה מבין שאין עם מי לדבר.

לאה פדידה: וכשמדברים על חינוך, וכשמדברים עלה הדברים הכואבים באמת, אז לפעמים אני תוהה אם באמת ובתמים מישהו פועל לטובת האזרח, או באמת רוצים להשאיר את אותו עובד או עובדת ממש בתוך המים, רק עם האף טיפה למעלה, כדי שלא יהיה לו מספיק זמן לחשוב אם ולמי הוא צריך להצביע אלא יהיה עסוק בהישרדות.

לאה פדידה: התפקיד שלנו כחברי כנסת הוא לדאוג לחלש, ולא לחזק את החזק.

לאה פדידה: בתוך כל הכאוס הזה, בתוך הברדק הזה, אני מוצאת שיש גם גופים מחוץ לכנסת ישראל, שהם גופים ציוניים, ארגונים שעושים טוב למען עם ישראל.

לאה פדידה: אני רוצה לשתף אתכם בסיפור על ארגון שקם מתוך אמונה, מתוך רצון של אנשים להתאחד, להתארגן ולהקים את מדינת ישראל.

לאה פדידה: כן, זה היה ב-1901, 47 שנה לפני קום המדינה.

לאה פדידה: הקימו את קרן קיימת לישראל.

לאה פדידה: האנשים שם מאמינים.

לאה פדידה: אדון צבי קלמן עשה קופסה כחולה שמסתובבת בכל העולם, אצל כל היהודים, בלי קבלה, בלי אחריות – תארו לכם שהיו דופקים אצלכם היום בבית – אבל אנשים האמינו ואספו פרוטה לפרוטה וקנו אדמות למען המדינה שבדרך.

לאה פדידה: ב-1948, כשמכריזים על מדינה ישראל, קרן קיימת לישראל משנה את הייעוד שלה מקניית קרקעות לגאולת קרקעות.

לאה פדידה: גם פה יש קוריוז וסיפור של תעוזה, כי הקרן הקיימת החליטה לפעול בכמה מישורים ובכמה צבעים: כחול – לפעול למען משק המים במדינת ישראל, לבנות מאגרים ולסלול שבילים; אנחנו מדברים על ירוק – נטיעת עצים; ואנחנו מדברים על חום – התיישבות על הקרקע ועשייה.

לאה פדידה: זה גוף שפועל למען עם ישראל ודואג לו.

לאה פדידה: וגם פה אנחנו שומעים לפעמים קולות מיותרים שמדברים נגד הארגון.

לאה פדידה: היום הוא מציין יום מיוחד, עם הסכם עם העובדים שקובע תקדים של פנסיית מינימום.

לאה פדידה: אולי אנחנו, ככנסת ישראל, נוכל גם לחוקק את החוק הזה, שאדם במדינת ישראל לא יצא עם פחות מפנסיית מינימום של 6,000 שקלים, על מנת שיוכל להתקיים בכבוד.

לאה פדידה: הרי אנחנו, ציבור שעובד כל החיים ומגיע לגיל פנסיה, רוצים להתפרנס בכבוד.

לאה פדידה: כאן אנחנו, כמדינה – תראו מה אנחנו עושים: על אותם אנשים אנחנו כופים בעצם פערים גדולים מאוד בבריאות.

לאה פדידה: השבוע נפגשתי עם גמלאים וגמלאיות שכל הבקשה שלהם הייתה: אנחנו רוצים את מה שכתוב בביטוח בריאות ממלכתי: טיפול סביר, במרחק סביר ובזמן סביר.

לאה פדידה: אבל גם זה לא ניתן להם, כי אם אישה צריכה MRI והוא נמצא בבית החולים הסמוך לביתה, אבל שולחים אותה לבית חולים במרחק ארבע שעות נסיעה, אז איפה אנחנו?

לאה פדידה: אדם שרוצה לפרוש לפנסיה צריך את המחיה שלו בכבוד, צריך שמערכת הבריאות תוכל לטפל בו, ושאנחנו נוכל לתת לו בכבוד אחרי שהוא השקיע במדינה הזאת.

לאה פדידה: היום אנחנו נמצאים בערב שמבחינתי הוא קשה.

לאה פדידה: אנחנו נמצאים כאן הלילה, ובמקום לחוקק חוקים חברתיים, חוקים שמצמצמים את הפערים, חוקים שמביאים לשוויון, אנחנו עוסקים או בחוקי כפייה, כמו חוק השבת וחוק המרכולים, או בחוק ההמלצות, שהוא חוק אנטי-דמוקרטי.

לאה פדידה: אז איזו מדינה אנחנו רוצים להיות?

לאה פדידה: איזו מדינה?

לאה פדידה: מה נגיד לאותה נערה שמסתכלת עכשיו בטלוויזיה ואומרת: 120 חברי כנסת, הייתי בטוחה שהתפקיד שלכם הוא לשמור עליי, להגן עליי ולצמצם את הפערים.

לאה פדידה: אז איך אתה ישן בלילה, חבר כנסת קטן שלי?

לאה פדידה: הייתי אומרת לאלה שיושבים בצד הזה.

לאה פדידה: או איך את ישנה, חברת כנסת, אם אתם נותנים יד לחקיקה כזאת ולא מסתכלים בעיניים של אותה נערה ואומרים: אנחנו נעשה הכול כדי לצמצם את הפערים?

לאה פדידה: כי זו לא חוכמה לחזק את החזקים ולהחליש את החלשים.

לאה פדידה: בואו, תסתובבו איתנו.

לאה פדידה: ואיפה הייתם?

לאה פדידה: כשהייתי בטבע ביום חמישי, צעק לי שם יו"ר הוועד: את יודעת, פדידה, אני ליכודניק, אבל אף אחד מהליכוד לא הגיע.

לאה פדידה: אז במה אתם עוסקים?

לאה פדידה: במה?

לאה פדידה: בהישרדות?

לאה פדידה: במלחמות פנימיות?

לאה פדידה: אולי פעם אחת גם תוכיחו לבוחרים שלכם שאכפת לכם מהם.

לאה פדידה: אז אני לא מצליחה להבין, ולי קשה מאוד להסביר לאותה נערה שרואה אותנו בטלוויזיה – ואני רוצה להגיד לכם שאני וחברים רבים פה, בצד הזה, ישנים בשקט, מסתכלים במראה ואומרים: ניסינו, עשינו.

לאה פדידה: אתם לא יכולים להגיד את זה.

לאה פדידה: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה והשרים שיושבים איתנו כאן בשעות הלא-כל-כך-מאוחרות של הלילה, השר שטייניץ, השרה שקד והשר חיים כץ.

חיים כץ: אל תפריע לנו לעשות דברים טובים.

יוסי יונה: אני רוצה להתחיל איתך.

יוסי יונה: כשאתם ראויים לביקורת, אז אנחנו לא חוסכים את שבטנו מכם, השר חיים כץ, אבל אני רוצה להתחיל דווקא בדברי ברכה על הפעולה שביצעת.

יוסי יונה: אדוני השר, אדוני השר – – –

איילת שקד: מדברים על מעונות החסות – – – תאמין לי, זה יותר חשוב.

יוסי יונה: אני בטוח שהשרה איילת מדברת על הדבר הזה, אבל אני רוצה לומר מילה יפה לגבי העניין הזה, העובדה שאתה העברת את 59 המעונות של חסות הילדים לניהולה של המדינה – – –

איילת שקד: אז על זה אנחנו מדברים.

יוסי יונה: אני אומר שזה צעד מאוד מאוד יפה.

יוסי יונה: ראי, השרה שקד, כאשר נעשה צעד יפה, אז אנחנו גם נדבר בשבחכם.

יוסי יונה: לכן אני אומר באופן חד-משמעי, ובחיוב לגבי הצעד הזה:

יוסי יונה: אני מקווה שלשר חיים כץ תהיה גם היכולת להשפיע על משרד האוצר כדי לספק את 400 התקנים שנדרשים כדי לקיים את המעונות הללו.

יוסי יונה: אז הינה, אתגר לא פשוט ולא קל.

יוסי יונה: אנחנו בוודאי נתמוך במהלך הזה, אבל אנחנו מצפים בקוצר רוח לראות אם תהיה נכונות מצד משרד האוצר לממן את ההעסקה של 400 התקנים הללו, או את המימון של 400 התקנים, שאכן יועסקו בהעסקה ישירה.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: כפי שאמרתי, כשמגיע לתת מחמאות, אדוני היושב-ראש, אנחנו מרעיפים אותן על הממשלה, אבל בימים אלה עיקר הדברים שלנו ומה שיש לנו לומר על הממשלה הם דברי ביקורת, והממשלה אכן ראויה לדברי הביקורת שאנחנו משמיעים נגדה.

יוסי יונה: והינה, יש לנו את החוקים המופלאים שמובאים לפתחנו ואנחנו מתבקשים להצביע עליהם: חוק ההמלצות, חוק הלאום.

יוסי יונה: הדברים אכן מכוונים לגברתי שרת המשפטים איילת שקד.

יוסי יונה: מדינת ישראל, במשך המון המון שנים, ידעה להסתדר עם הצהרת העצמאות שלה והחוקים שנבעו מתוך הצהרת העצמאות שלה.

יוסי יונה: והינה, בימים אלה, בימים טרופים אלה, מישהו מהממשלה – או, בואו נאמר, ממשלת ישראל חושבת שאין לנו הצהרת עצמאות יפה; חושבת שחוקי-היסוד שלנו אינם טובים מספיק.

יוסי יונה: הם רוצים לשנות את האיזון.

יוסי יונה: דרך אגב, האיזון הוא איזון מאוד מאוד יפה שנוצר – ולא דרך אגב, דרך המלך – איזון מאוד יפה שנוצר בין זהותה של ישראל כמדינה יהודית ובין זהותה של ישראל כמדינה דמוקרטית.

יוסי יונה: אמרנו ואנחנו אומרים: "כי מציון תצא תורה".

יוסי יונה: חשבנו שהדבר הזה מעודכן לעת המודרנית, ו"מציון תצא תורה", זאת אומרת שאנחנו יכולים להראות לעולם כיצד מדינה יהודית ודמוקרטית מתפקדת בצורה ראויה, בצורה יפה, שילמדו מאיתנו.

יוסי יונה: ראש הממשלה בנימין נתניהו לא מפסיק לדבר על כך שאנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

יוסי יונה: הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון הייתה ב-1948, ב-1950, ב-1960, 1970, ולא היה לנו צורך בניסיונות מצידו של ראש הממשלה ועושי דברו בכנסת לשנות את האיזון שקיים בין היהדות של המדינה הזאת לבין הדמוקרטיה של המדינה הזאת.

יוסי יונה: והינה, אנחנו רואים למול עינינו המשתאות שמצד אחד ראש הממשלה, חלק משריו, חלק מעושי דברו כאן, בכנסת, חברות וחברי כנסת, חושבים שצריך לשנות את האיזון הזה.

יוסי יונה: השינוי הזה, יש בו פגיעה מהותית בדמוקרטיה הישראלית, וזה בא לביטוי, בוודאי, בחוק ההמלצות – חוק ההמלצות הנורא והאיום, שאנחנו מכנים אותו, בצדק, "חוק החרפה", לא פחות ולא יותר; חוק החרפה, שבא להגן על ראש הממשלה ועל שריו מפני חקירותיה של המשטרה.

יוסי יונה: כמה אמרו לנו: הביטו, אין לזה קשר, אנחנו רוצים להגן על האזרחים; אנחנו רוצים להגן על האזרחים הרבים, אלפי אזרחים שהוגשו נגדם המלצות מטעמה של המשטרה להעמידם למשפט, ובסופו של דבר מאום לא יצא – כי לא היה כלום ולא יהיה כלום.

יוסי יונה: לא היה כלום ולא יהיה כלום.

יוסי יונה: כולנו יודעים – למול עינינו המשתאות הביקורים התכופים בחדרי חקירות של משטרת ישראל, והמלצות של העמדה לדין יבואו בקרוב – ואנחנו יודעים שהיה הרבה ויהיה הרבה.

יוסי יונה: ולכן חוק ההמלצות הוא חוק החרפה, כי בסופו של דבר הוא נועד להטיל חיל ומורא על משטרת ישראל.

יוסי יונה: מעצם העובדה שהחוק הזה בא בהקשר שבו נערכות החקירות הללו הוא כבר שולח מסר למשטרת ישראל: היזהרו בחקירותיכם; היזהרו פן יבולע לכם.

יוסי יונה: זה בסופו של דבר מה שהחוק הזה בא ואומר: משטרת ישראל, היזהרו פן יבולע לכם.

יוסי יונה: אם תחקרו – חקירה שנתפסת כאילו כרדיפה: אם תחקרו ותבררו ותבקשו לגבש ראיות נגד ראש הממשלה ונגד שריו, אתם על הכוונת.

יוסי יונה: זה דבר נורא.

יוסי יונה: זה דבר נורא ואיום.

יוסי יונה: לא ניתן לדבר על מדינת ישראל כעל הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון ולהעביר את חוק ההמלצות.

יוסי יונה: לא ניתן לדבר על מדינת ישראל על מדינת ישראל כעל דמוקרטיה היחידה במזרח התיכון ולהביא את חוק הלאום.

יוסי יונה: לא ניתן, לא הגיוני, לא סביר.

יוסי יונה: הסתירות הן פנימיות, הן בעצם מקריסות את כל הדיבור הזה ויוצרות עיוות נורא.

יוסי יונה: אנחנו מחוזרים במקרים רבים על ידי מדינות – לא היינו שמחים כל כך להימנות עם קהילת המדינות הללו שמחזרות אחרינו ומחפשות את הקשרים איתנו.

יוסי יונה: לכן יש לנו הזדמנות, לקואליציה יש הזדמנות, לחברי הקואליציה יש הזדמנות, לשותפים של הקואליציה יש הזדמנות, לבוא ולהגיע לראש הממשלה: לא.

יוסי יונה: החוק הזה לא יעבור.

יוסי יונה: מפלגת כולנו – האיש שהציג את עצמו כנוטר של הדמוקרטיה הישראלית, מר משה כחלון, זו ההזדמנות שלו.

יוסי יונה: לפעמים ישנם קווים אדומים, וכאשר יש קו אדום, השר, האישיות הציבורית, צריך לבוא ולומר: עד כאן, ואתם יודעים מה, גם אם אצטרך ללכת לבחירות מיידיות, אעשה זאת, משום שאני באמת ובתמים חרד לדמוקרטיה הישראלית.

יוסי יונה: אבל אנחנו לא שומעים.

יוסי יונה: אנחנו שומעים הצטדקויות; אנחנו שומעים הסברים; אנחנו שומעים רציונליזציה שהינה, כן, החוק הזה כבר לא כל כך נורא כפי שהוא היה בהתחלה, ואנחנו נדאג שהוא עוד ישתנה וישתפר.

יוסי יונה: וכל זאת, בשביל השרידות הפוליטית.

יוסי יונה: הקואליציה הזאת, סוד קיומה הוא החשש שלה ללכת לבחירות.

יוסי יונה: סוד יציבותה מתבסס בעצם על הרעיעות שלה.

יוסי יונה: היא רעועה ולכן היא יציבה.

יוסי יונה: היא רעועה ולכן היא יציבה.

יוסי יונה: זה דבר מופלא.

יוסי יונה: כולנו יודעים זאת.

יוסי יונה: כולנו יודעים שבעצם היכולת של ממשלת הקואליציה להמשיך ולהתקיים היא בגלל שהיא רעועה, בגלל שהם פוחדים ללכת לבחירות, בגלל שהם פוחדים ללכת אל הציבור ולומר לו: בואו ונראה אם במצב הנוכחי אתם תיתנו בנו אמון.

יוסי יונה: לא, לא ייתנו בכם אמון.

יוסי יונה: זה סוד קיומה המתמשך של ממשלת הקואליציה הנוראה הזאת.

יוסי יונה: פה אנחנו מבקשים לבוא ולומר לציבור: אנחנו פועלים, אנחנו עושים את הפיליבסטר הזה, ואנחנו נישאר כל הלילה

יואב קיש: איזה כיף.

יוסי יונה: איזה כיף, נכון.

יוסי יונה: אתה יודע מה, יואב קיש – – –

יואב קיש: שבת אחים גם יחד.

יוסי יונה: נכון, ובסופו של דבר, אנחנו כל הזמן מייחלים: איפה בסופו של דבר תהיה החוליה החלשה אצלכם, ותגידו: המצפון שלנו לא מאפשר לנו – – –

יואב קיש: – – –

יוסי יונה: אני לא שומע אותך.

יוסי יונה: תגיד שוב בקול רם.

יואב קיש: יש שעשועון שנקרא "החוליה החלשה".

יואב קיש: לזה אתה מתכוון?

קריאה: היה.

קריאה: היה שעשועון – – –

יוסי יונה: האמת היא שאם זה היה שעשועון היינו צוחקים.

יוסי יונה: אתה בעצמך יודע, יואב קיש, כמה חוליות חלשות יש לכם בתוך הקואליציה – –

יואב קיש: – – – אופוזיציה.

יוסי יונה: – – ואתה יודע היטב איזה פעולות של תחזוקה יומיומית אתם צריכים לעשות כדי שהקואליציה הזאת תשרוד.

יוסי יונה: אתה יודע היטב.

יוסי יונה: לכן, אין אנו מדברים על שעשועון.

יוסי יונה: אנחנו מדברים אולי, במקרה הטוב, על בדיחה רעה, יואב קיש.

יוסי יונה: אתה יודע זאת.

יוסי יונה: חילופי התפקידים התכופים שאנחנו רואים אצלכם בוועדות ובראשי הוועדות מעידים טוב מכל דבר אחר על חוסר היציבות המהותית, הכרונית, המבנית, של ממשלת הקואליציה הנוכחית.

יוסי יונה: אנחנו מייחלים שיקום מישהו, שותף בקואליציה, שיבוא ויאמר: עד כאן.

יוסי יונה: זו המילה, זהבה?

יוסי יונה: עד כאן.

יוסי יונה: שיבוא ויאמר עד כאן ומי ייתן ונלך לבחירות.

מאיר כהן: רומזים לך.

יוסי יונה: סליחה?

מאיר כהן: רומזים לך: עד כאן.

יוסי יונה: כן, אני יודע, אנחנו בשיח של רמיזות של "עד כאן".

חיים ילין: עד כאן.

יוסי יונה: אז אם כן, בואו ונייחל שהחוליות הללו, שהן החלשות – אני מסיים – שהחוליות החלשות שנמצאות בממשלת הקואליציה, בסופו של דבר יתגלו דווקא כחוליות מצפוניות ויביאו לקריסתה של הממשלה הזאת.

יוסי יונה: נלך לבחירות, נבקש את אמון הציבור ונחליף את הממשלה סוף-סוף.

יוסי יונה: עד כאן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו ממשיכים ועוברים למפלגת הרשימה המשותפת.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה – לא נמצא; מסעוד גנאים – לא נמצא; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; אחמד טיבי – לא נמצא.

מאיר כהן: עאידה תומא סלימאן, גברתי.

עיסאווי פריג': לעאידה היום יש חג, לעדה הנוצרית.

מאיר כהן: היום יש?

עאידה תומא סלימאן: חג, חג.

עיסאווי פריג': ועאידה הפרה את הכללים, כי הכרחתם אותה להישאר במליאה ביום כזה.

עיסאווי פריג': זה לא – – –

מאיר כהן: כן, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני שמחה שהשר חיים כץ עדיין נשאר איתנו.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני שמחתי היום – – –

חיים כץ: אני כאן כל הלילה.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: היום אישרה הנשיאות דיון מהיר שיזמתי והצטרפתי לחברת הכנסת מיכל רוזין בעניין המוסדות לנוער, ושמחתי לשמוע אחר כך על ההחלטה של השר לקחת אחריות על המוסדות האלה ועל העובדים במוסדות ולהעביר את הניהול שלהם לידי המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה, כמישהי שעברה את כל הנושא של המכרזים לניהול מוסדות כאלה ויודעת עד כמה זה עלול לפגוע ביציבות – גם המקצועית וגם הכלכלית – של אנשי המקצוע שעובדים במקומות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שההחלטה הזאת גם תדחף את השר לעוד החלטות דומות, למשל לקחת תחת חסותו את הנושא של מנהלות המשפחתונים – שהן בעצם לא מנהלות, אלא הנשים שעובדות בתוך המשפחתונים האלה ומשתכרות פחות משכר מינימום; לבוא ולקרוא לילד בשמו ולהעסיק אותן בהעסקה ישירה, ולא לשים עליהן עצמן את העול של יישום החלטות מדינה והחלטות ממשלה וחוק לחינוך לגיל הרך.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר הנשים האלה, בתנאי התעסוקה שלהן, תחת הכותרת שהן עצמאיות, בקושי מצליחות להשתכר בסביבות 4,000 שקל בכל חודש.

עאידה תומא סלימאן: הן בעיקר נשים חרדיות ונשים ערביות – רוב המשפחתונים האלה מופעלים בשתי האוכלוסיות האלה.

עאידה תומא סלימאן: חבל שהשר לא שמע את פנייתי זו.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, היום גם התקיים בוועדה לביקורת המדינה דיון מאוד מעניין בנושא של שלילת אזרחות ובדיקת אזרחות של אזרחים שהגיעו מברית המועצות לשעבר וכיום רוצים, דרך זה שהם מתחתנים או בונים חיים חדשים עם בני זוג, לקבל את האזרחות לבני הזוג שלהם, ואז הם בעצמם עוברים בדיקה של האזרחות שלהם ולפעמים נשללת מהם האזרחות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת גם את יושבת-ראש הוועדה, במיוחד, את יושבת-ראש ועדת הביקורת חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שלקחה על עצמה את הדיון הזה ומנסה לקדם פתרון אמיתי לבעיה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני שואלת את עצמי: איך יכול להיות שבכנסת הזאת, ובמיוחד בממשלה הזאת, היחס הוא יחס שכל כך מסתכל בעין שונה על אותה בעיה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שחברת הכנסת שלי יחימוביץ בדיוק נכנסת, ואני פונה אליה כיושבת-ראש ועדת הביקורת.

עאידה תומא סלימאן: שלי, אני בדיוק מעלה את הדיון שהיה לך היום בנושא של אזרחות ומתן אזרחות.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר מעל שנה וחצי מטפלת בבעיה מאוד דומה, של האזרחים הערבים הבדואים בנגב, שאנשים פונים למשרד הפנים כדי לחדש את הדרכון שלהם, כדי לחדש את תעודת הזהות שלהם, ופתאום – הם נכנסים כאזרחים לתוך הלשכה של משרד הפנים ויוצאים משוללי אזרחות.

עאידה תומא סלימאן: שוללים מהם במקום.

שלי יחימוביץ': אדוני היו"ר, אתה מאפשר לי להשיב לה מהמקום?

יצחק וקנין: מהמקום, ודאי.

שלי יחימוביץ': כן, כן.

שלי יחימוביץ': אני לחלוטין מודעת לבעיה ולחומרה שלה.

סעיד אלחרומי: דיברנו על זה עם שלי, כן.

שלי יחימוביץ': נכון, דיברנו על זה.

שלי יחימוביץ': אני מודעת לכך שיש ציבור שלם, ציבור ערבי שלם, שסובל מבעיה – לא זהה אבל דומה.

שלי יחימוביץ': אנחנו בחרנו לייחד את הדיון היום ולפני שלושה שבועות באופן נקודתי לעולים מחבר המדינות – –

עאידה תומא סלימאן: להפך, אני בירכתי על זה שעשית.

שלי יחימוביץ': – – כיוון ששם הייתה מעורבת לשכת הקשר נתיב, שזה מאוד ספציפי ליוצאי חבר המדינות.

שלי יחימוביץ': אבל בשני הדיונים – ויעיד גם חבר הכנסת סעיד אלחרומי, שהעלה את הנושא – אני התחייבתי לקיים דיון נפרד על סוגיית הבדואים בנגב או בכלל, ולכן את מתפרצת לדלת פתוחה.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח להיות שותפה לזה – –

שלי יחימוביץ': בסדר גמור.

עאידה תומא סלימאן: – – כי לפני שנה וחצי התחלתי לטפל בבעיה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי עדויות, יש לי אנשים שנשללה מהם האזרחות כאשר ההורים שלהם אזרחים, אחים שלהם אזרחים, והם, פתאום, שללו מהם את האזרחות באמתלה הזאת.

שלי יחימוביץ': אנחנו נקיים על זה דיון.

עאידה תומא סלימאן: הפניתי שאילתות לשר הפנים, דיברתי עם האנשים הקשורים בנושא, ואנחנו אפילו בתהליך של הכנת בג"ץ בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח אם נשב ונדבר, כי לא ייתכן שהמדינה תתייחס בצורה כל כך מפלה; ייתכן, זה קורה יום-יום, אבל בבוטות הזאת לשלול אזרחות, ועוד לקבל תשובה ממשרד הפנים ש-2,600 אנשים מועמדים לשלילת אזרחות – זה לא מתקבל על הדעת שפקידים זוטרים לוקחים על עצמם ליישם את השלילה, כאשר בחוק זה ברור שזה לא בסמכות שלהם, לא בידיים שלהם, ויש תהליך שהם עוקפים, ופשוט משאירים אנשים במצב של חסרי מעמד.

שלי יחימוביץ': את צודקת, ואנחנו נקיים על כך דיון.

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: ואם כבר אנחנו מדברים על דברים שהם אבסורדיים, אתמול היה לי הכבוד לסייר בבית שמש.

עאידה תומא סלימאן: הייתי עם הוועדה לקידום מעמד האישה שבראשותי.

עאידה תומא סלימאן: תכננו סיור בבית שמש כדי להתרשם מהתלונות שקיבלנו בנושא הדרת נשים מהמרחב הציבורי והעלבתן.

עאידה תומא סלימאן: רצינו לדעת מה קורה בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: נסענו לשם למרות – אני חייבת להגיד שהיו פניות והיה בהן, אפשר להבין, גם כן איזשהו סוג של איומים על עצם העובדה שאני אישרתי את הסיור הזה ותכננתי את הסיור הזה לבית שמש.

עאידה תומא סלימאן: כשהגעתי לשם, להגיד לכם את האמת, אני חשבתי שאני בסרט בדיוני.

עאידה תומא סלימאן: אני חשבתי שלא יכול להיות שישנו מצב כזה, שנשים צריכות ללכת במדרכה אחת וגברים מופרדים במדרכה שנייה, שיש שלטים שקוראים לנשים – אפילו על מעבר חציה כתוב: המעבר בלבוש צנוע.

עאידה תומא סלימאן: היו אנשים שהאשימו אותי שאני מנסה להתערב באורח חיים של קבוצה או קהילה מסוימת, ואני באה ואומרת באופן הכי ברור: אנחנו לא מנסים להתערב בשום חיים אישיים של אף אחד.

עאידה תומא סלימאן: לפי החוק המדינה אפילו נתנה לעצמה את הזכות להתערב במה שנקרא אורח חיים כאשר הוא עובר על החוק, כלומר, בתוך הבית, בתוך המשפחה, אם יש מקרים של אלימות, המדינה כן מתערבת.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, לבוא בטענה: אל תתערבו באורח חיים של מישהו, כאשר אורח החיים הזה כופה על קבוצות ועל נשים צורת חיים שהיא לא מקובלת עליהן והיא לא לפי החוק אנחנו חייבים להתערב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כמחוקקים, אנחנו כיושבים בבית הזה, עושים גם בקרה על רשויות הממשלה והמדינה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבות לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: יותר מזה – מדובר על המרחב הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נכנסנו לתוך הבתים ובדקנו מה מצווים על הנשים ללבוש.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הלכנו ברחוב הראשי של בית שמש וראינו שיש ניסיון, כוחני ביותר, להשליט נורמות שהן מנוגדות לחוק שהבטיח אי-הדרת נשים מהמרחב הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: כאשר המרחב הציבורי הופך למקום שיש בו מאבקי כוחות – ובעיניי זה לא רק סיפור של נשים.

עאידה תומא סלימאן: מה שראיתי אתמול בבית שמש זה מאבק כוח אדיר של קהילה שרוצה להשתלט על טריטוריה מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה לנכון שכל אדם יחיה איפה שהוא רוצה, כמו שהוא רוצה, למרות שאני באה מקבוצה – מהאוכלוסייה הערבית – שלא ניתנת לה האפשרות הזאת על ידי המדינה, לחיות איפה שהיא רוצה ואיך שהיא רוצה.

עאידה תומא סלימאן: אפילו לא נותנים לנו לבחור את בן הזוג כפי שאני רוצה, אם הוא במקרה, נגיד, בן זוג פלסטיני מהשטחים הכבושים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בין זה לבין לנסות להשליט בכוח נורמות שהן לא מקובלות לפי החוק, זה מאוד מצער.

עאידה תומא סלימאן: ציער אותי מאוד שהעירייה עומדת באוזלת יד טוטלית, כמעט לא מתערבת במה שקורה.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שעל מעברי חציה כותבים: מעבר בלבוש צנוע, על המעבר עצמו.

עאידה תומא סלימאן: איך זה יכול להיות?

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה עמד על הדוכן הזה ודיבר על מדינה בתוך מדינה.

עאידה תומא סלימאן: רק אתמול הבנתי על מה הוא דיבר, למרות שהוא לא התכוון לזה.

עאידה תומא סלימאן: הוא לא התכוון למדינה בתוך מדינה שאני ראיתי; הוא לא התכוון למדינה שמתנהלת בעצמאות, כנראה טוטלית, בתוך בית שמש.

עאידה תומא סלימאן: הוא דיבר על המדינה שכאילו האוכלוסייה הערבית מתנהלת בעצמה ולא מרשה התערבות בתוכה.

עאידה תומא סלימאן: אז איפה הוא כאשר מדובר על הדרת נשים?

עאידה תומא סלימאן: איפה ראש הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: האם מתקבל על דעתו שתתקיים מדינה כזאת בתוך מדינה?

עאידה תומא סלימאן: ואם כבר מדברים, אז גם מה עם המשטרה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדבר על זה ביום רביעי, בשאילתות, אם נגיע לשם ביום רביעי ולא נתעסק בחוק ההמלצות.

עאידה תומא סלימאן: מה שניסיתי להראות ומה שמאוד לא מקובל עליי זה היחס המפלה הזה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר שרים – נכון, זו חובתם לקבוע את סדר העדיפויות, אבל כאשר סדר העדיפויות מפלה כל כך, לא יכול להיות שבמדינה שמפלה אוכלוסיות שלמות, כאשר הממשלה הזאת עסוקה בלחוקק חוקים שייצרו מדינה שונה ממה שהכרנו – הרי מה קורה בקדנציה הזאת?

עאידה תומא סלימאן: בסוף הקדנציה הזאת תהיה מדינה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: נוצרת מדינה תוך כדי חקיקה שאף אחד מאיתנו לא יכיר אותה, ועל זה עוד נדבר הלאה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; חנין זועבי – איננה; טלב אבו עראר – איננו; יוסף ג'בארין – איננו; ג'מעה אזברגה – איננו.

יצחק וקנין: סעיד אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשעת לילה מאוחרת זו, כשאנחנו דנים בנושא חשוב של תכנון ובנייה – נושא שבעצם מסדיר את החיים שלנו ואת ההתרחשויות במרחב שאנחנו חיים בו – חשוב מאוד להגיד שתכנון ובנייה וועדות תכנון ובנייה זה מקום שמתרחשים בו המון דברים שאנחנו, כאנשים שמובילים את החברה, לא תמיד רוצים לשמוע; מנסים לטאטא את זה מתחת לשטיח.

סעיד אלחרומי: אבל כשאנחנו נותנים לגורמים זרים, מפריטים לאט-לאט נושא חשוב מעין זה, אנחנו בעצם מזמינים את השחיתות; אנחנו בעצם אומרים: בואו, מושחתים, תשתתפו בחגיגה.

סעיד אלחרומי: אנחנו בעצם, אדוני היושב-ראש, אנשים שחושבים שזו פרה קדושה, הנושא הזה של תכנון ובנייה, אנחנו בעצם נותנים להם ואומרים להם: בואו, תשתתפו – בנושא שהם חלמו להיות חלק ממנו.

סעיד אלחרומי: תכנון ובנייה וועדות תכנון ובנייה הם הדבר המרכזי בעשייה של הרשויות המקומיות ובעשייה של נבחרי הציבור.

סעיד אלחרומי: ככל שאנחנו מרחיקים את זה מהאנשים שאנחנו מפקחים עליהם – היום ראש רשות, יושב-ראש ועדת תכנון ובנייה, מפוקח, העבודה שלו מפוקחת, וכל הפעילות שלו בעצם שקופה באופן מלא בפני הציבור.

סעיד אלחרומי: אבל לא על זה אני רוצה לדבר, אלא יותר על מה זה תכנון ובנייה ומהי חקיקה שבאה להסדיר את חיינו, ובִמקום זה, ברוב המקרים, או אצל אוכלוסיות מסוימות, היא ממררת את חייהם; היא ממררת את חיינו, ובעצם גורמת לקרע שאי-אפשר יהיה לאחות אותו בעתיד.

סעיד אלחרומי: כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות שיש בהן 1,000 מבנים שנהרסים בשנה – זוהיר, 1,000 מבנים, 1,000 משפחות נשארות כל שנה ללא קורת גג – זה הדבר המינימלי.

סעיד אלחרומי: לפעמים אנחנו עוברים ל-1,100 ולפעמים ל-1,200.

סעיד אלחרומי: ולמה כל זה?

סעיד אלחרומי: כי אנחנו לא רוצים את השונה.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא רוצים תרבות שונה.

סעיד אלחרומי: המדינה לא רוצה לשמוע דבר שונה.

סעיד אלחרומי: המדינה מקבעת את כל המחשבה רק בכיוון אחד: לראות אוהל בדואי זה כבר לא בפורמה; זה כבר לא המרחב שרוצים לראות.

סעיד אלחרומי: זה לא מדבר לחלק מהאנשים, התרבות הבדואית, התרבות הדרוזית, התרבות הערבית – זה לא.

סעיד אלחרומי: בעצם רוצים להדיר אותם.

סעיד אלחרומי: עאידה דיברה על בית שמש ועל הסיור שלה בבית שמש.

סעיד אלחרומי: עאידה, יש כאלה שמעבר להדרת נשים רוצים להדיר אוכלוסיות שלמות, לא רק נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

סעיד אלחרומי: לא רק נשים.

סעיד אלחרומי: וההדרה הזאת מהמרחב הציבורי, ממה שקורה במדינה, בעצם גורמת לקרע עמוק וגורמת לשנאה, רבותיי; גורמת לכך שציבור שלם, מאות אלפים גדלים על הרגשה של קיפוח, של שנאה, של ידיעה ברורה שמישהו בעצם מנסה להשפיל את האוכלוסייה הזאת.

סעיד אלחרומי: חברים וחברות, חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על הרס של 1,000 בתים בשנה אנחנו מדברים על הכפרים הלא-מוכרים בנגב, אנחנו מדברים על אופן חיים חקלאי בדואי שאנשים התרגלו אליו מאות שנים.

סעיד אלחרומי: וכשאנחנו רוצים לעשות את השינוי המיוחל – אם מישהו רוצה לעשות שינוי – אי-אפשר לעשות אותו, אדוני היושב-ראש, בשנתיים-שלוש או בעשר שנים.

סעיד אלחרומי: זאת הטעות.

סעיד אלחרומי: זאת הטעות שאנחנו משלמים עליה מחיר.

סעיד אלחרומי: אני רואה את הצעירים הבדואים, אני רואה את הנשים הבדואיות.

סעיד אלחרומי: אישה מסכנה, אם חד-הורית, משקיעה שלוש-ארבע שנים לחסוך סכום כסף לבנות בית בכפר לא מוכר – ולא מגיעים אליה בתחילת הבנייה, מגיעים אליה כשהיא מסיימת את הבנייה, והם רואים את זה בצילומים, וכשהיא מסיימת את הבנייה והיא כבר משלמת את כל הכסף, שמים לה צו הריסה והיא מאבדת הכול, גם את הבית וגם את הכסף.

סעיד אלחרומי: זה לא עצר ולא עוצר, חברות וחברים, בנושא הבנייה.

סעיד אלחרומי: עד לפני כמה שנים מקור הפרנסה הראשי והחשוב של האוכלוסייה הבדואית היה בעצם גידול עדרים וגידול צאן.

סעיד אלחרומי: אם ניקח יישוב אחד, למשל את ביר הדאג', זוהיר – היום בביר הדאג' יש יותר מ-35,000 ראשי צאן, יש אלפי גמלים שמהם היישוב הזה חי, בעיקר.

סעיד אלחרומי: ועשרות בשנים במגזר הבדואי, בעיקר השכבות החלשות שם, חיו מחקלאות מסוג של גידול עדרים, ואז, כבר עשור, יותר מעשור, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יש מבול של חקיקה נגד הענף הזה.

סעיד אלחרומי: יש מבול של חקיקה.

סעיד אלחרומי: היום, אם בדואי ייקח כבש בתוך הרכב שלו ויוביל אותו ממקום למקום הוא יקבל קנס של עשרות אלפי שקלים, אבל אם אדם אחר לוקח כלב ויוביל אותו ממקום למקום הוא בסדר – הוא נחמד, הוא בפירמה, הוא הכי טוב בשבט.

איציק שמולי: אבל יש הבדל בין כבש לכלב.

סעיד אלחרומי: יש הבדל למי שגר ברמת גן.

סעיד אלחרומי: בשביל הבדואי הכבש הוא יותר טוב מהכלב, בסדר?

חיים כץ: בטח שיש הבדל.

סעיד אלחרומי: אתה תחבק את הכלב שלך, ותן לבדואי לחבק את הכבש שלו, מה הבעיה?

איציק שמולי: – – –

חיים כץ: ברמת גן הוא מתחתן עם אישה אחת; בנגב – עם ארבע, ועוד גרושות ו-40 ילדים – – –

סעיד אלחרומי: אבל הינה, אתה רואה את המלחמה.

חיים כץ: בטח יש הבדל.

חיים כץ: ואללה, מה, תגיד לי.

סעיד אלחרומי: אבו עראר לא פה.

סעיד אלחרומי: חברים, הנושא – – –

חיים כץ: ברמת גן אין אחד שמקבל מענק מזונות על 40 ילדים.

סעיד אלחרומי: אדוני השר, אני שמח שאני מעורר תגובות בנושא הזה.

חיים כץ: לא, אני נותן לך, שיהיה לך יותר זמן – – –

סעיד אלחרומי: אתה, קח את הכלב שלך, תחבק אותו, תנשק אותו.

סעיד אלחרומי: תן לבדואי לקחת את הכבש שלו, ולא לתת לו קנס של 30,000 שקל.

חיים כץ: אתה יודע עם מה אני הולך לטייל?

סעיד אלחרומי: אדם מבוגר שחי מעדר של 50–60 כבשים ומקבל קנס של 50,000 שקל – מאיפה הוא יחזיר את זה?

סעיד אלחרומי: הוא לא יכול להחזיר את זה.

סעיד אלחרומי: הוא יבוא אליך, לרווחה, ואתה תשלם לו בהבטחת הכנסה.

חיים כץ: אתה יודע עם מה אני הולך לטייל?

חיים כץ: יש לי דגים באקווריום, פעם בשבוע אני מוציא אותם בשקית לטייל, שינשמו קצת אוויר, לוקח אותם לסרט.

סעיד אלחרומי: אני אומר, חברים, בואו נכיר בהבדלי תרבויות.

סעיד אלחרומי: ויכוח זה דבר בריא, לשבת ולדבר זה דבר בריא, ולהגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: יש המון דברים שאפשר לדבר עליהם, אבל לבקשת החברים אני אסתפק בדברים שאמרתי עד עכשיו, ומחר אנחנו נשלים את הסיפור הזה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יצחק וקנין: יעלה יוסף עטאונה – איננו; אני נותן את בקשות הדיבור, ביקשו כמה חברי כנסת: יאיר לפיד – איננו; יעל גרמן – איננה; מאיר כהן, ירצה רשות דיבור?

יצחק וקנין: לא; יעקב פרי – גם לא; עפר שלח – גם לא; חיים ילין – גם לא; קארין אלהרר – לא; יואל רזבוזוב – לא; עליזה לביא.

יצחק וקנין: מיקי לוי – מיקי, חמש דקות לרשותך, ומייד אחרי כן – אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה אני אזמין את השר אופיר אקוניס לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: חמש דקות.

מיקי לוי: חמש דקות?

מיקי לוי: מה אני מספיק בחמש דקות?

מיקי לוי: באתי עם ספרים.

חיים כץ: קח שעה.

חיים כץ: קח שעה.

חיים כץ: קח שעה.

יצחק וקנין: על חשבון מי אתה מחלק לו, תגיד?

חיים כץ: על חשבוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא יכול שלא לפתוח במיצג הנורא שלשום בהפגנה, מיצג הגיליוטינה, שראוי לכל גינוי.

מיקי לוי: וישאלו אחרים: מה קרה לך?

מיקי לוי: אז כמו שעמדתי כאן וגיניתי את כל ההתקפות על נשיא המדינה, המיצג הזה של הגיליוטינה שהוצג בהפגנה ראוי לגינוי.

מיקי לוי: זהו מיצג נבזי, ללא טעם, ללא ריח, שבא לפלג את העם.

מיקי לוי: אני קורא ליועץ המשפטי לממשלה להורות למשטרה לבצע חקירה של אותו אדם שהביא את המיצג הבזוי הזה של הגליוטינה.

מיקי לוי: חס וחלילה, זה יכול להביא אותנו למקומות אפלים, מקומות שאנחנו לא רוצים להיות שם, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אני מבקש לדבר על חוק ההמלצות.

מיקי לוי: אז לאילו תהומות אתם יכולים לדרדר את הבית הזה?

מיקי לוי: תראו את סדר העדיפויות המעוות שלכם: לקדם הצעת חוק להעלאת קצבאות הנכים אין לכם זמן.

מיקי לוי: היום הביאו הצעת חוק של 1.4 מיליארד שקלים לוועדת הכספים כדי לקדם תקציב – חבר הכנסת אילן גילאון, הביאו 1.4 מיליארד שקלים כדי לקדם את החוק לטובת הנכים, וזה ראוי, וכל חברי הוועדה היו מצביעים בעד.

מיקי לוי: אבל שאלתי התמימה ליועצת המשפטית לממשלה: תגידי, אם נצביע בעד, לאן ילך הכסף?

מיקי לוי: הרי אין חוק.

מיקי לוי: במקום להתארגן היום בבוקר, לדחות את החוק הזה, לשים את החוק לקצבאות הנכים על השולחן, לדון בו, לבצע בחוק הזה, שהוא חוק ראוי, חקיקת בזק כדי שב-1 בינואר ייכנס לנכים כסף, שמו את חוק הנכים בצד והביאו את חוק ההמלצות.

מיקי לוי: לא הזוי?

מיקי לוי: אני שואל אותך.

חיים כץ: כן.

מיקי לוי: והחוק הזה של הנכים, 1.4 מיליארד שקלים, נדחק הצידה, כי לממשלה לא היה זמן לחוקק חוק כזה.

מיקי לוי: ואני אומר לך, חבר הכנסת גילאון, זה יידחה בחודש ימים.

מיקי לוי: חודש ימים חוק הנכים יידחה מעתה והלאה, ואני גם לא יודע אם חודש ימים יספיק.

מיקי לוי: לכם אין זמן לגבש מתווה מוסכם לחוק הנכים, לקדם את מתווה העלאת גיל הפרישה שהציעה ועדת הכספים.

מיקי לוי: כבר סיכמנו את העניין הזה, אבל אין לכם זמן.

מיקי לוי: התמודדות אמיתית עם העוני, כפי שראינו בדוח העוני לפני שבוע ובהתאם להמלצות ועדת אלאלוף – גם לזה אין לכם זמן.

מיקי לוי: אבל למה יש לכם זמן, והרבה זמן?

מיקי לוי: לקדם את חוק ההמלצות, שיגן על אנשי הצווארון הלבן, מיוחסים וחזקים, מקורבים וטייקונים, חברי כנסת ושרים, דנקנרים ואלוביצ'ים.

מיקי לוי: חברים, החוק הזה בא להגן על החזקים; הוא בא לפגוע באינטרס הציבורי; הוא בא לפגוע בזכות הציבור לדעת; הוא בא לפגוע בעבודת החוקרים והפרקליטות; הוא בא להאריך את משך החקירות של נבחרי ציבור החשודים בעבירות מרמה, הפרת אמונים, שוחד ועבירות מין; הוא בא לפגוע במתלוננים; הוא בא להאדיר פשע, פושע ופושעים.

מיקי לוי: הוא נולד בחטא, הוא מאושר בחטא.

מיקי לוי: הערב הזה הוא לא גאווה לכנסת.

מיקי לוי: הוא בוודאי אינו גאווה לחברי הקואליציה, והוא בעיקר אות קלון על מצחו של יוזם ודוחף הצעת החוק, ראש ממשלת ישראל.

מיקי לוי: לפני שבוע ימים שמעתי את ראש הממשלה משתלח באנשי מערכת אכיפת החוק, בשוטרים ובשוטרות, בחוקרים ובחוקרות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, כמה זמן אתה עוד צריך?

מיקי לוי: מה, כבר נגמר?

מיקי לוי: אני לא מאמין.

אופיר אקוניס: חמש דקות.

יצחק וקנין: זמנך תם, ידידי.

דוד אמסלם: אם זמנו תם, תוריד אותו.

מיקי לוי: אדוני, אני מזמין את אדוני למחר מ-01:00 עד 08:00.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אם זמנו תם – הוא עוד ידבר בהמשך – אז בואו נתקדם.

מיקי לוי: אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

יצחק וקנין: ודאי, אני רק נתתי לו רמז, שלא יחשוב שיש לו עוד איזה 20 דקות.

מיקי לוי: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה מוזמן מחר משעה 01:00 עד 08:00, שבע שעות רצוף.

חיים כץ: אני נמצא פה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – מוותר.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס, ואחריו – יושב-ראש הוועדה יסכם את כל הדיון על הצעת החוק.

מיקי רוזנטל: כמה סיכומים?

מיקי רוזנטל: מה, יש סיכום של הסיכומים?

מיקי רוזנטל: סיכום הסיכומים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, יש קו מקשר אחד בין כיכר פריז ב-1982 לבין כיכר הבימה ב-2017; ישנו קו ישיר בין הקריאות "בגין רוצח" להפגנת הגיליוטינה שהתקיימה במוצאי שבת בתל אביב.

אופיר אקוניס: הקו המקשר הוא שהפגנות, שהן לגיטימיות במשטר דמוקרטי, הופכות למפגני הסתה, למיצגים של שנאה עזה ולא להעברת ביקורת; הפגנות, אדוני היושב-ראש, שחורגות מכללי המשחק; הפגנות עם מיצגים שהם כבר אינם חלק מחופש הביטוי, ושמידרדרות במהירות אדירה לחופש השיסוי, לחופש הביזוי.

אופיר אקוניס: ולא, חבר הכנסת שי, ממש לא הגזמתי.

אופיר אקוניס: שמעתי את הערתך.

אופיר אקוניס: הקריאות בכיכר פריז "בגין רוצח" היו בהפגנות שהן לכאורה לא פוליטיות.

אופיר אקוניס: לא פוליטיות; שום דבר הוא לא פוליטי.

אופיר אקוניס: וגם מיצג הגיליוטינה הוא בהפגנות שהן לא פוליטיות.

אופיר אקוניס: ולצידו, אדוני היושב-ראש, ממש, אולי ראיתם את התמונה, הכרזות בעד BDS – לא פוליטי.

אופיר אקוניס: הפגנות תמיכה, אדוני היושב-ראש, עם דגלי אש"ף ברחובות תל אביב – לא פוליטי.

אופיר אקוניס: ובכן, הציבור כבר יודע שהכול פוליטי, וזהו הניסיון להפיל ממשלה מכהנת על בסיס דיווחים או חצאי דיווחים, או הדלפות או חצאי הדלפות, וכמובן הקביעה – הבלתי-לגיטימית במשטר דמוקרטי, שבו ישנו העיקרון שבו כל אחד הוא חף מפשע עד אשר הוכח אחרת.

אופיר אקוניס: והצביעות, אדוני היושב-ראש, כמובן זועקת לשמיים.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להודות שהפעם הזאת היו גינויים.

אופיר אקוניס: הם הגיעו לאחר שבשעת בוקר מוקדמת, חבר הכנסת פרץ, אני דרשתי, פשוט בקריאה פומבית, גם מנשיא המדינה, גם מראשי האופוזיציה – על הפרשנים אני כבר לא יכול לדבר, משום שהם אף פעם לא טועים, הם תמיד צודקים.

אופיר אקוניס: ואכן הגיעו, למרבה השמחה, או למרבה הצער, הודעות הגינוי.

אופיר אקוניס: אבל הצביעות, אדוני היושב-ראש, היא שזועקת לשמיים.

אופיר אקוניס: והבעיה היא – איפה היא הבעיה?

איילת נחמיאס ורבין: איפה היא הבעיה?

אופיר אקוניס: איפה היא הבעיה, חברת הכנסת ורבין?

אופיר אקוניס: איפה היא?

אופיר אקוניס: אני אסביר לך בדיוק איפה היא.

איילת נחמיאס ורבין: מצוין.

אופיר אקוניס: היא בדיוק אצל אותם אנשים שבשנים קודמות כינו אוכלוסיות שלמות צ'חצ'חים; אחר כך, חבר הכנסת אמסלם, הצ'חצ'חים הפכו לאספסוף; האספסוף הפך לקופים והקופים הפכו לגיליוטינה.

אופיר אקוניס: גיליוטינה.

אופיר אקוניס: אמירה ברורה בלב העיר תל אביב, מיצג שמביא לידי ביטוי אמירה שעלולה להתפרש, על פי חוק ההסתה שחוקק בבית הזה – חברת הכנסת לבני מכירה אותו גם כשרת משפטים וגם כחברת כנסת – עלולה להתפרש על ידי אדם אחר כניסיון לפגוע באחר, במקרה זה בראש הממשלה.

אופיר אקוניס: אבל השורש, אדוני היושב-ראש, היסוד הבסיסי ביותר של מה שראינו ביום שבת, במוצאי שבת, בכיכר, הוא התפיסה הבסיסית, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, ופה היא הבעיה.

אופיר אקוניס: ופה היא, לטעמי, הבעיה, שנמשכת מבוקרו של ה-18 במאי 1977 ועד הלילה הזה, עד עצם היום הזה.

אופיר אקוניס: התפיסה שאמרה אז: אם זוהי הכרעת העם, אינני מקבל אותה, היא עדיין, לדאבון הלב, אדוני היושב-ראש, 40 שנה אחרי אותו לילה, אותה תפיסה.

אופיר אקוניס: וזוהי הבעיה – שפעם אחר פעם לא מסוגלים לקבל את תוצאות הבחירות.

אופיר אקוניס: לא מסוגלים.

אופיר אקוניס: דבר בלתי אפשרי – על ידי מי?

אופיר אקוניס: על ידי המפלגות המכנות את עצמן הדמוקרטיות הגדולות.

אופיר אקוניס: אז קודם כול, לגבי הדמוקרטיה, זה אפילו לא עניין של הגדרה: כשיש מערכת בחירות, מתקבלות התוצאות, חברת הכנסת נחמיאס, ומקימים ממשלה בכוח האמון של הבית הזה.

אופיר אקוניס: אחרת אין ממשלה.

אופיר אקוניס: וכל אחד כאן שהוטלה עליו – לדעתי, על אף אחד מהאנשים פה לא הוטלה המלאכה של הרכבת הממשלה, אבל כל אחד יודע שאם הוא איננו מקבל את אמון הבית, אין ממשלה.

אופיר אקוניס: ומהו אמון הבית, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: הרוב שנקבע בסופה של מערכת הבחירות.

אופיר אקוניס: ואלה לא תוצאות שמישהו יודע לקבוע אותן מראש, אפילו לא הסוקרים והסוקרות.

אופיר אקוניס: אף אחד.

אופיר אקוניס: הרי אם היינו שם, בוז'י הרצוג כבר היה ראש ממשלה כמעט שלוש שנים, ואחרים ואחרות.

אופיר אקוניס: מר פרס הרבה פעמים היה ראש ממשלה – אבל בסקרים, כן, חבר הכנסת פרץ?

אופיר אקוניס: וכן, שכחתי את כל אלה שהם מועמדים מטעם עצמם להיות ראשי ממשלה, למשל האיש המוזר הזה אהוד ברק, שאומר – ואף אחד, למעט חבר הכנסת פרץ, לזכותך ייאמר, אני חייב להגיד; איש – לא מיש העתיד, ולא מהמערך או השד יודע איך קוראים להם היום, מפלגת העבודה, המחנה הציוני, לא יודע כבר, הרי כל פעם מחליפים שם, למעט חבר כנסת אחד, הצדיק – ואני לא רוצה להגיד "בסדום" כי אנחנו לא סדום – לא גינה את הדברים החמורים ביותר שאמר מר ברק בכנס של מועצת עמק הירדן ביום חמישי אחר הצוהריים; דברים חמורים, חבר הכנסת אמסלם, שמביאים לידי ביטוי בדיוק את מה שאמרתי כאן:

אופיר אקוניס: לא מקבלים את תוצאות הבחירות.

אופיר אקוניס: ומי מדבר?

אופיר אקוניס: מי אומר?

אופיר אקוניס: האיש, האיש שקיבל אמון של 1.7 מיליון ישראלים.

אופיר אקוניס: לא היה כדבר הזה בתולדות המדינה.

אופיר אקוניס: 1.7 מיליון בפתק ישיר, בפתק צהוב, לא באמצעות מפלגה.

אופיר אקוניס: ואיפה הגינוי?

אופיר אקוניס: איפה הדברים?

אופיר אקוניס: דממה.

אופיר אקוניס: כשהדברים מתאימים, לכאורה, לתפיסותיה של מפלגת העבודה או של האופוזיציה, אז זה עובר בשקט, אין סכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: הרי מהי הסכנה לדמוקרטיה?

אופיר אקוניס: אלה הדברים שהביא לידי ביטוי יושב-ראש מפלגת העבודה לשעבר.

אופיר אקוניס: עצם הדברים שלו, חברת הכנסת לבני, הם סכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: זה לא יכול להיות, הדברים שהוא אמר – שעברו ככה בשקט, מתחת לרדאר.

אופיר אקוניס: אל תגידו שלא שמעתם ולא ראיתם חדשות באותו יום, משום שזה שודר במשך ערב שלם לתוך בוקרו של יום שישי.

אופיר אקוניס: וגם מיש עתיד הייתי מצפה לגינוי הזה.

אופיר אקוניס: אבל יש עתיד, אדוני היושב-ראש, עסוקים בלהטיף מוסר למפלגה הדמוקרטית הגדולה ביותר בישראל, שאני חבר בה מ-1992, על פי בחירתי, הדמוקרטים הגדולים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרי, אין לכם יכולת להטיף לדמוקרטיה במפלגה טוטליטרית.

אופיר אקוניס: אי-אפשר.

אופיר אקוניס: זה לא מסתדר, במפלגה טוטליטרית, שהרכב הרשימה שלה נקבע על ידי אדם אחד – או שניים, או שלושה, זה כבר מתחיל להיות רוב גדול, שלושה אנשים – להטיף מוסר, על ערכים של דמוקרטיה ודמוקרטיה בכלל, למפלגה הדמוקרטית הגדולה ביותר בישראל נכון להיום ולעוד הרבה שנים.

יעקב פרי: – – –

אופיר אקוניס: הליכוד, אמרתי, המפלגה שאני חבר בה, היא המפלגה הדמוקרטית הגדולה ביותר, 125,000 איש.

אופיר אקוניס: אז 80,000 באים להצביע והם קובעים את הרכב הרשימה.

אופיר אקוניס: מוצא חן בעיניכם הרכב הרשימה או לא מוצא חן בעיניכם הרכב הרשימה – זאת החלטת המתפקדים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרי, אף אחד פה, בספסלים הללו, שאתם כל כך מרבים להשמיץ גם בכלי התקשורת וגם מעל הפודיום הזה, הדוכן הזה, אף אחד לא נבחר בצורה שאיננה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: היו שני שריונים, זה נכון, אם מישהו יתקן אותי – אגב, אני הצבעתי נגדם, לא באופן אישי, חלילה, אלא על העיקרון, על העיקרון אני הצבעתי נגד.

אופיר אקוניס: אבל מה קרה?

אופיר אקוניס: קיבלתי את הכרעת הרוב.

אופיר אקוניס: 90% מחברי המרכז הצביעו בעד, 10% הצביעו נגד, אני ביניהם, ולא כי ידעתי מי יהיה המשוריין.

אופיר אקוניס: לא ידעתי מי יהיו המשוריינים.

אופיר אקוניס: אגב, התקדים שאתם קבעתם, חבר הכנסת בר-לב, הוא חמור ביותר.

אופיר אקוניס: אתם נתתם אפשרות ליושב-ראש – אבל זה עניין פנימי של מפלגת העבודה; משום שחברת הכנסת יחימוביץ יודעת – היא לא נמצאת כאן – וגם אתם יודעים, שתמיד, בכל ריאיון שלי, בכל הופעה, בהגינות שבאמת אין רבות כמותה במערכת הפוליטית, אני משבח את ההליך הדמוקרטי במפלגת העבודה, שהוא דומה לתהליך הדמוקרטי של הליכוד, הבחירות המקדימות.

אופיר אקוניס: אבל אתם, לצערי הרב, קבעתם תקדים חמור ביותר של שריון, אני הייתי אומר פראי, ליושב-ראש המפלגה.

אופיר אקוניס: באמת פראי.

אופיר אקוניס: אבל זה כבר עניין פנימי שלכם.

אופיר אקוניס: צר לי על כך, ואני מקווה כמובן שזה לא יהיה תקדים במפלגתי שלי.

אופיר אקוניס: אז זוהי השיטה, חבר הכנסת פרי.

מאיר כהן: אתה טרחן – – –

אופיר אקוניס: סליחה?

אופיר אקוניס: כשאומרים את האמת, זוהי טרחנות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן, כשאתה מדבר זה אף פעם לא טרחנות, זה תמיד לעניין, זה תמיד מאוד ענייני, זה תמיד לצורך – ואני ואחרים וחבריי זו טרחנות.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: רק אתה, לא אחרים.

אופיר אקוניס: אני לא צריך את הציונים שלך.

אופיר אקוניס: ממש לא זקוק לציונים שלך לרמת הנאומים שלי, לרמת העברית שלי, לרמה של הדברים, לתוכן של הדברים.

אופיר אקוניס: לא ביקשתי ממך שום אישור עליהם.

אופיר אקוניס: אני לא יודע, אצלך אולי אתה מבקש מלפיד להגיד דברים, אז אתה מבקש אישור, אבל אצלנו במפלגה אין אישור, הכול דמוקרטי.

מאיר כהן: עד שלא – – – אתה מעלה את הרף.

אופיר אקוניס: הכול דמוקרטי.

אופיר אקוניס: הכול דמוקרטי.

אופיר אקוניס: הרי אתם מבקשים אישור על כל דבר.

אופיר אקוניס: אתם לא מסוגלים.

אופיר אקוניס: זהו הגוף הבוחר שלכם.

מאיר כהן: – – –

אופיר אקוניס: על כל אמירה, על כל אמירה אתם מבקשים אישור.

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: מפלגה טוטליטרית.

אופיר אקוניס: בסדר גמור.

אופיר אקוניס: אין עם זה שום בעיה.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, לא נתחיל לנתח את רמת הנאומים של כל אחד, כי באמת חבל לרדת לרמה האישית.

אופיר אקוניס: אני מעולם לא אמרתי דבר אישי נגדך או נגד רמת הטיעונים שלך.

אופיר אקוניס: זה לא – – –

מאיר כהן: זה לא אישי – – –

אופיר אקוניס: א.

אופיר אקוניס: זה כן אישי, אבל אני בז לזה, אז אתה יכול להיות אישי.

אופיר אקוניס: הרי אצלכם אני יודע מה קורה.

מאיר כהן: – – –

אופיר אקוניס: כשאין תוכן, כשאין נימוק ענייני – אתה הרי לא יכול להתמודד עם הטיעון שלי שאתה חי במפלגה טוטליטרית.

אופיר אקוניס: אתה לא יכול.

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה יכולה.

אופיר אקוניס: אגב, גם הבית היהודי.

אופיר אקוניס: במרצ, אפילו במרצ יכולים, יש שם איזה ניסיון להפוך אותם לגוף בוחר דמוקרטי.

אופיר אקוניס: אני לא יודע מה יקרה, אני גם לא מתערב, אין לי מושג מה יקרה שם, אבל הם מנסים.

אופיר אקוניס: אבל אתם לא מנסים.

אופיר אקוניס: אז כשאין לך טיעון ענייני, אין טיעון ענייני, אתה הופך את הדיון לדיון אישי, ולדבר הזה מגיע בוז גדול מאוד.

אופיר אקוניס: ובאמת, אתה יודע מה?

אופיר אקוניס: אני אומר לך, חבר הכנסת מאיר כהן, אני מציע לך לא להידרדר לשם.

אופיר אקוניס: באמת לא להידרדר.

אופיר אקוניס: אני מציע לך באמת לא להידרדר לשם.

אופיר אקוניס: אני לא אזכיר זיגזוגים בין מפלגות, מעבר בין מפלגות, כדי לקבל כיסא במקום כזה או במקום אחר.

אופיר אקוניס: אני לא אומר שמות, אבל כל אחד יודע למי אני מתכוון, שזה בעיניי הדבר הנקלה ביותר שיכול להיות בחיים פוליטיים.

אופיר אקוניס: אין דבר – – –

מאיר כהן: אתה תמשיך להיות טרחן.

אופיר אקוניס: אז אני אמשיך להיות טרחן, אבל אתה תמשיך לשמוע את האמת, וככל שאתה שומע את האמת אתה תחזור עוד פעם על האיוולת של הטרחנות.

אופיר אקוניס: אז תגיד, יש משהו לא נכון בדברים שאמרתי?

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: יש עובדה שאיננה נכונה בדברים שאמרתי?

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אבל אין לך דיון ענייני, אין לך אמירה עניינית, אז אתה מחליט להגיד "טרחן".

אופיר אקוניס: תחזור על זה עוד פעם ועוד פעם, והשקר הזה לא יחלחל לשום מקום.

אופיר אקוניס: אין לך תשובה עניינית.

מאיר כהן: – – –

אופיר אקוניס: אין לך תשובה עניינית.

אופיר אקוניס: אין לך שום תשובה עניינית.

אופיר אקוניס: ואני אחזור עוד פעם, אם לא שמעת.

אופיר אקוניס: אם לא שמעת, אז אני אחזור שוב – – –

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, עשר דקות עברו.

אופיר אקוניס: יש המזגזגים בין מפלגות כדי לקבל ג'וב.

אופיר אקוניס: אתם מדברים על חוק ג'ובים?

אופיר אקוניס: מה זה חוק, הרי כל המפלגה הזאת מבוססת על ג'וב אחד גדול שניתן על ידי היושב-ראש.

יצחק וקנין: על פי התקנון, הוא לא מוגבל.

אופיר אקוניס: זה הג'וב של להיות חבר הכנסת.

אופיר אקוניס: זה הג'וב של להיות – – –

יצחק וקנין: הוא לא מוגבל על פי התקנון.

יצחק וקנין: זו לא הצעת חוק.

יצחק וקנין: בהצעת חוק רגילה, פרטית, הוא מוגבל לעשר דקות.

יצחק וקנין: זו הצעת חוק ממשלתית, הוא יכול לדבר.

יצחק וקנין: נכון שאני צריך להגיד לו באיזשהו שלב לעצור, אבל הוא לא מוגבל.

מיקי לוי: – – –

אופיר אקוניס: זהו הג'וב הגדול ביותר, להיות חבר כנסת.

אופיר אקוניס: לא להיבחר לכנסת – לקבל אותו.

אופיר אקוניס: אגב, גם במפלגה הקודמת היה ג'וב כזה, אבל כיוון שהמפלגה הקודמת חברה כרגע בקואליציה אז לא ניכנס לזה.

אופיר אקוניס: זוהי האמת.

אופיר אקוניס: תמיד תהיה ענייני.

אופיר אקוניס: אם אתה רוצה לרדת להיות אישי, גם אני יודע להיות אישי, ואני מעדיף שלא לעשות זאת כלפי אף אחד מן היושבים פה.

אופיר אקוניס: וגם כאשר היו לי ויכוחים קשים מאוד ומרים עם חלק מהאנשים שיושבים בחלק הזה של הבית, מעולם לא הייתי אישי, בשום תפקיד.

אופיר אקוניס: תמיד היה ויכוח ענייני, גם עם חברת הכנסת יחימוביץ, על תפיסות כלכליות ועל תפיסות מדיניות – בעיקר על הכלכליות, אגב; מעולם, אתה יכול לשאול אותה.

אופיר אקוניס: וגם עם חבר הכנסת פרץ – והיו לנו לילות לבנים, לילות לבנים במשרד האוצר בירושלים – לא היה מעולם דיון אישי.

אופיר אקוניס: הדיון הוא ענייני.

אופיר אקוניס: אבל כשאין טיעונים עניינים מידרדרים לדיון האישי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני אחזור על דבריי למען מי שלא שמע: לא נקבל הטפות מוסר על דמוקרטיה מאנשים היושבים במפלגות טוטליטריות.

אופיר אקוניס: בעניין זה, אני חושב, יש הבנה גדולה מאוד בציבור שאנחנו עושים את מה שנדרש לעשות בזמן שנדרש לעשות, מבחינה מדינית, מבחינה ביטחונית, מבחינה כלכלית, מבחינה חברתית.

אופיר אקוניס: כל הדברים האלה נעשים – –

חיים ילין: הוא מושך את הזמן.

אופיר אקוניס: – – בלי להידרדר, חבר הכנסת ילין, בלי להידרדר לוויכוח אישי.

אופיר אקוניס: אה, סליחה, זה לא בסדר.

אופיר אקוניס: הינה הצביעות: מה שאני עושה, מה שהממשלה עושה כשהיא מושכת זמן, זה לא בסדר.

אופיר אקוניס: רק לכם מותר.

אופיר אקוניס: הדפוס הזה – – –

חיים ילין: לא, אין בעיה – – –

אופיר אקוניס: תשמע טוב את מה שאני אומר לך: הדפוס הזה מאוס.

אופיר אקוניס: הוא דפוס מאוס.

אופיר אקוניס: אגב, הוא לא מקרב אליכם אף אחד, הוא מרחיק מכם.

אופיר אקוניס: אתם לא מבינים את זה.

אופיר אקוניס: בחוץ יש ציבור, הוא רואה את הדאבל סטנדרט, הוא רואה את המוסר הכפול.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה מה שמותר לכם ומה שמותר לנו.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה מה שמותר לימין – – –

חיים ילין: כבר גדלו וכבר חינכו אותם.

חיים ילין: לא צריך לשמוע אותך – – –

אופיר אקוניס: אין דבר כזה מה שמותר לימין ומה מותר לשמאל.

אופיר אקוניס: כשהימין עושה משהו שנתפס כסכנה לדמוקרטיה או כפגיעה בחופש הביטוי, זה לא בסדר, אבל כשאתם עושים את זה – זה בסדר.

אופיר אקוניס: אז אני אומר לך, אין דברים כאלה.

אופיר אקוניס: ואנחנו, אדוני היושב-ראש, גם הערב הזה, גם הלילה הזה, אנחנו נעמוד במה שרק לצד הזה מותר – רק לצד הזה מותר לעשות פיליבסטר, ולמשוך זמן, ולקרוא קריאות גנאי, ולסגור עיתונים, ולסגור ערוצי טלוויזיה, ולצד השני זה אסור.

אופיר אקוניס: אז אני אומר לך, במסגרת המדינה שלנו, שבה עליונות שלטון החוק, הכול נעשה על פי חוק, וכך ייעשה.

אופיר אקוניס: ואנחנו גם נגייס את הרוב הדרוש בבית הזה לחוקים שהקואליציה מעוניינת שיעברו הערב הזה, הלילה, או ביום רביעי בלילה, או ביום חמישי בלילה.

אופיר אקוניס: אתם פה – גם אנחנו פה.

אופיר אקוניס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דודי אמסלם, וגם יושב-ראש הקואליציה החדש, לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא, יואל חסון, אני שומע בתחילת הדיון הקודם שאתה מטיף לנו שיש חוקים חשובים שאנחנו לא מעלים ואנחנו לא מעדיפים אותם על חוק ההמלצות.

דוד אמסלם: אני צובט את עצמי ושואל את עצמי אם זה בא מהצביעות שלך או מחוסר ההבנה.

דוד אמסלם: הרי מה קרה פה?

דוד אמסלם: אנחנו הגשנו את חוק ההמלצות, ועוד מעט, בחוק ההמלצות – אני בדרך כלל מסודר, אני מדבר בחוק ההמלצות על חוק ההמלצות.

דוד אמסלם: מה שאתם עשיתם זה דבר באמת כמעט חסר תקדים: הגשתם 1,270 הסתייגויות שלא קשורות לחוק בכלל, חלקן הזויות, רובן המוחלט הזויות עד כדי נלעגות.

דוד אמסלם: אם הציבור היה יודע מה אתם עושים ולמה אתם מקדישים את הזמן שלכם הוא היה מפטר אתכם.

דוד אמסלם: לאחר מכן אתם – – –

יואל חסון: יש לו עשר דקות, נא לשים שעון.

מרב מיכאלי: אין שעון.

דוד אמסלם: אני מסכם.

יצחק וקנין: רבותיי, הוא לא מוגבל בזמן.

יואל חסון: אתה בטוח?

מרב מיכאלי: – – – מוגבל בזמן.

יצחק וקנין: לא מוגבל בזמן.

יצחק וקנין: הוא לא שר, הוא יושב-ראש הוועדה.

יצחק וקנין: רבותיי, אני מבקש – – –

דוד אמסלם: אתם מאשרים לנו?

דוד אמסלם: רק שנייה, אתם מאשרים לנו לדבר?

יצחק וקנין: תאמינו לי שאני לא אתן לו אם לא מגיע לו.

יצחק וקנין: לא אתן לו.

יצחק וקנין: אבל הוא לא מוגבל.

דוד אמסלם: אתם מאשרים לנו לעלות איזה חוק פה.

דוד אמסלם: אתה מוכן לזה?

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מה שנקרא, כמאמר הגשש: איפה לשכת הסעד?

דוד אמסלם: עכשיו, תראה את הצביעות שלכם.

דוד אמסלם: הרי היום ישבנו איתכם, אתם ביקשתם לדבר 45 שעות.

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי: מדוע?

דוד אמסלם: הרי יש פה עבודת כנסת, יש עוד חוקים.

דוד אמסלם: אתה אמרת לי שמחר היה אמור להיות כאן יום התעשיינים.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אותך.

דוד אמסלם: מה שמעניין אותך עכשיו להתיש אותנו, כאילו.

דוד אמסלם: הרי אנחנו הגשנו הצעת חוק, אנחנו לא צריכים לבקש את האישור שלך.

דוד אמסלם: מה עשית?

דוד אמסלם: אם היית באמת בן אדם הגון, אזרח טוב, היית אומר: הרי אני לא מבזבז את זמן הכנסת.

דוד אמסלם: נניח שעד הבוקר אנחנו ממילא היינו הולכים הביתה, כדבר יום ביומו, והיית אומר: אתה יודע מה, נישאר כאן עד הבוקר ולמוחרת נמשיך לעשות את העבודה בוועדת הכנסת, כי עם ישראל שלח אותנו.

דוד אמסלם: אבל אותך זה לא מעניין, יואל.

דוד אמסלם: הרי לא מעניין אותך עם ישראל באמת.

דוד אמסלם: אתה בא והופך עכשיו ואומר שאנחנו לא בסדר.

יואל חסון: ברור.

דוד אמסלם: אנחנו לא מטפלים בחוקים.

יואל חסון: ברור.

דוד אמסלם: עכשיו אני מודיע לך: אם אתה רוצה את ההצבעה מחר בבוקר, מחר אנחנו נעלה את כל החוקים.

דוד אמסלם: אבל זה לא מעניין אותך באמת.

דוד אמסלם: הנכים הרי לא מעניינים אותך, אף פעם לא עניינו אותך.

דוד אמסלם: רק הצביעות שלך.

דוד אמסלם: הרי אתה בא, ועכשיו כאילו הפכת את הקערה, שאנחנו לא רוצים לחוקק חוקים.

דוד אמסלם: הרי אתה מפריע; איפה שאתה יכול אתה מפריע.

דוד אמסלם: אז לפחות – – –

יואל חסון: אתה מבזבז את הזמן של הכנסת על החוק הזה.

יואל חסון: אתה מבזבז.

דוד אמסלם: תראה, יואל, בוא נסכם.

דוד אמסלם: בוא תהיה קצת הגון עם עצמך.

דוד אמסלם: באמת, אתה מבייש את עצמך – – –

יואל חסון: אולי אתה תהיה הגון עם הציבור?

יואל חסון: תהיה הגון עם הציבור.

דוד אמסלם: רק שנייה, אני אסביר.

דוד אמסלם: אני אמרתי, אני, בחוק ההמלצות, אסביר את השקר הגדול שאתם חוזרים עליו כבר ארבעה חודשים כל היום.

דוד אמסלם: זה הפייק-ניוז האמיתי.

יואל חסון: כולם טועים, רק אתה יודע.

דוד אמסלם: לא כולם, רק אתם.

דוד אמסלם: אתם לא טועים, דרך אגב, אתם גם יודעים את האמת.

דוד אמסלם: אתם מטעים את הציבור כל הזמן – – –

יואל חסון: מאות אלפים ברחובות טועים – אתה יודע.

דוד אמסלם: יואל, אנחנו נסביר את זה.

דוד אמסלם: אתה יודע, אני לא כמוך, עולה בחוק התכנון והבנייה ומדבר על חוק ההמלצות.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אז אני שאלתי, ואני צובט את עצמי ושואל את עצמי: עד כמה אתה באמת יכול להיות נלעג בטיעונים שלך.

דוד אמסלם: הרי אתה מפריע פה.

דוד אמסלם: אתה מפריע לכל החקיקה של הכנסת, להמשך החקיקה.

דוד אמסלם: זה לגיטימי, אני לא צריך לבקש ממך אישור לגבי כל חוק וחוק, כמו שאתה לא צריך לבקש ממני.

דוד אמסלם: אז אתה עושה פה פיליבסטר כדי לדבר לאנשים מרוטשילד, שיחשבו שאתה עובד, שאתה נלחם עבור עם ישראל – – –

יואל חסון: נכון.

דוד אמסלם: אבל הם לא יודעים שאתה באמת מפריע לעם ישראל.

יואל חסון: רק אתה יודע.

יואל חסון: אתה לא מפריע לעם ישראל.

דוד אמסלם: יש חוקים מצוינים שאתה בעצם מפריע לנו לקדם אותם, מחר.

דוד אמסלם: אז אתה תבוא ותגיד: רבותיי, אני, מעניין אותי לעשות את יחסי הציבור שלי, שיראו אותי עכשיו בטלוויזיה – הרי בקריאה הראשונה לא שמנו לב, לא היינו פה, אז העיתונאים כתבו עלינו.

דוד אמסלם: נבהלנו.

דוד אמסלם: אמרנו: יותר לא יקרה.

דוד אמסלם: היושב-ראש כינס אותנו – הוא לא פה, דרך אגב, הוא עכשיו ישן בבית – ואמר ליואל חסון: תקשיב, יואל, אתה, אל תגיע לאף סיכום; לא, לא, לא, אתם תישארו פה כמה שצריך.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא שם הקלטות – מחר בבוקר הוא יראה את הדיון, יראה מה אמרנו, יראה מי הלך.

דוד אמסלם: מי שהלך – יקרא לו לאיזו שיחה, יגיד לו: אדוני, אתה לא עושה את העבודה – –

רויטל סויד: אתה משווה היו"ר שלנו ליו"ר שלכם, שכולכם מפריעים לו?

רויטל סויד: זה מה שאתה חושב?

דוד אמסלם: – – אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: זה ההליך שבעצם אתם עוברים.

דוד אמסלם: הרי אתם פה יודעים שאתם מבזבזים את הזמן מבוקר עד לילה.

רויטל סויד: לרוץ לחוקק חוקים, לעשות דברים – – –

דוד אמסלם: אבל מה?

דוד אמסלם: אתם קיבלתם הנחיה להישאר.

דוד אמסלם: כשאתם נשארים – מה עשיתם?

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי אתם לא – – –

דוד אמסלם: השארתם גם את האחרים.

דוד אמסלם: הרי אנחנו הצענו?

דוד אמסלם: אני אספר לכם מה בעצם הצענו – – –

רויטל סויד: החוק הצרפתי, חוק ההמלצות – – –

יצחק וקנין: רויטל, רויטל, אני חושב שכדאי – תשמרי על הגרון.

יצחק וקנין: הצעה טובה.

דוד אמסלם: הוא צודק.

דוד אמסלם: אני מציע, תשמרי קצת.

דוד אמסלם: יש לך איזה 20 דקות לדבר בהמשך, פעמיים.

דוד אמסלם: בשביל מה?

יצחק וקנין: יש לה פשוט צרידות.

רויטל סויד: יש לי שעתיים לדבר.

רויטל סויד: ועוד איך אדבר.

דוד אמסלם: יפה, אחותי, קחי גם את חצי השעה שלי; שעתיים וחצי.

דוד אמסלם: איך פעם אמרתי למיקי לוי?

דוד אמסלם: דיברת אתמול שעתיים וחצי, בקטע של ההסתייגויות של החוק.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: לא, שלוש שעות.

דוד אמסלם: אמרתי לו: לפיד – שלא נמצא פה – שמע אותך, ויעלה אותך בדרגה, בגלל שבאמת דיברת שלוש שעות ולא שעתיים וחצי.

רויטל סויד: אתה בטוח שאנחנו כמוך, דודי, אה?

דוד אמסלם: כאילו זה כל כך חשוב כמה דיברת, שלוש שעות או שעתיים וחצי.

דוד אמסלם: זה היה התיקון הנדרש – – –

יואל חסון: לא כולם, לא כולם גמדים של היושב-ראש שלהם.

יואל חסון: לא כולם גמדים של היושב-ראש שלהם.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: יואל, תקשיב, אני רוצה לספר לכם, דרך אגב, איזה סידור דיון – – –

יצחק וקנין: עליזה קוראת לך.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: היות שיש לנו ערב ארוך ומחר ארוך, אני אעשה לכם את זה בהמשכים, מה בעצם הצענו – הצעה הוגנת לטובת עם ישראל, שזו גם טובתכם: שאתם תקבלו את מה שאתם רוצים, שהשמאלנים מרוטשילד ימחאו לכם כפיים.

דוד אמסלם: זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: עם ישראל ישב וחיכה לחוק ההדלפות, אתה צודק – – –

דוד אמסלם: יגידו: חבר'ה, באמת אתם עשיתם את העבודה בשבילנו.

דוד אמסלם: נשארתם לילה שלם, לא ישנתם.

דוד אמסלם: וכדי שבעצם הכנסת גם תתפקד מחר – – –

רויטל סויד: רק כמה חבל שזה לא יחול על עם ישראל; יחול רק על אלה פה וארגוני פשיעה, לא על עם ישראל.

דוד אמסלם: ואני אספר לכם למה יואל חסון לא הסכים, לא רצה – בגלל שלא עניין אותו יום התעשיינים שמאיר כהן הגיש, זה לא מעניין אותו, או עפר שלח.

דוד אמסלם: הוא עבד על זה חודש.

דוד אמסלם: לא מעניין אותו – –

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, זה בגללך.

איילת נחמיאס ורבין: חצי שנה, לא חודש.

דוד אמסלם: – – למרות שהצענו לו את ההצעה הכי הוגנת בעולם, ואני אספר לכם בהמשך.

איילת נחמיאס ורבין: בגללכם זה נפל.

יצחק וקנין: איילת, חבל על הגרון, איילת.

דוד אמסלם: טוב, תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש הקואליציה ויושב-ראש – – –

דוד אמסלם: אני, לגבי שמירת שבת כהלכתה, אישרתי לכם את זה להמשך.

מיקי לוי: דודי, אם לא תשנה סגנון, בחיים לא תשנה – – –

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים ויושב-ראש הקואליציה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יצחק וקנין: השרים, לשבת.

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119), התשע"ח–2017.

יצחק וקנין: הסתייגויות, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: לסעיף 1 יש הסתייגויות של חברי הכנסת אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומוסי רז – להלן: קבוצת סיעת מרצ; של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני, ושל חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי ויוסף עטאונה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יצחק וקנין: אני מקווה שלא פספסתי פה כלום.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגויות לסעיף 1?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 53 מתנגדים, 42 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: כן, אדוני?

חמד עמאר: לא עובד – – –

יצחק וקנין: השעון, הלוח של – נא לבדוק את לוח ההצבעה של חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לסעיף 1, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

קריאות: – – –

קריאה: יש בעיה.

יצחק וקנין: רבותיי, רבותיי.

קריאה: לא עובד.

יצחק וקנין: זה עובד.

קריאה: – – – הצבעה מס' 24 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 52 נגד – 42 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: רבותיי, 52 בעד, 42 מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיף – – –

קריאה: תוסיף אותי – – –

יצחק וקנין: 53 בעד, כולל קולו של חבר הכנסת חמד עמאר, 42 נגד.

יצחק וקנין: סעיף 1 התקבל כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: סעיף 2 – קבוצת מרצ, קבוצת המחנה הציוני, קבוצת הרשימה המשותפת.

יצחק וקנין: הסתייגות לסעיף 2 – מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 40 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: סעיף 2 לחלופין – רבותיי, לחלופין לסעיף 2.

יצחק וקנין: מי בעד הסתייגות לחלופין?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 40 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, גם לחלופין לא נתקבל.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיפים 2 ו-3 כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 27 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 54 נגד – 42 נמנעים – אין סעיפים 3–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יצחק וקנין: 54 בעד, 42 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: סעיפים 2 ו-3 נתקבלו, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: לסעיף 4 – הסתייגויות 3.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 42 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 3, לסעיף 4, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על לחלופין לסעיף 4.

יצחק וקנין: הסתייגות לחלופין – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 נגד, 42 בעד, הסתייגות לחלופין לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על סעיף 4, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 30 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 52 נגד – 43 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: 52 בעד, 43 מתנגדים.

יצחק וקנין: סעיף 4 נתקבל כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 5 – הסתייגות 4.

יצחק וקנין: הסתייגות 4, לסעיף 5 – מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 42 בעד.

יצחק וקנין: הסתייגות 4 לסעיף 5 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: שימו לב, אנחנו מצביעים על סעיפים 5–13 כולל, כנוסח הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 32 בעד סעיפים 5–13, כהצעת הוועדה – 55 נגד – 41 נמנעים – אין סעיפים 5–13, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יצחק וקנין: 55 בעד, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: סעיפים 5–13 נתקבלו כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 14 – הסתייגות לסעיף 14.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 14 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 42 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ההסתייגות לסעיף 14 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיפים 14–18, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 34 בעד סעיפים 14–18, כהצעת הוועדה – 53 נגד – 42 נמנעים – אין סעיפים 14–18, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יצחק וקנין: 53 בעד, 42 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: סעיפים 14–18, כולל, התקבלו כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, החוק עבר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119), התשע"ח–2017, בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 35 בעד החוק – 53 נגד – 42 נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119), התשע"ח–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 53 בעד, 42 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: החוק עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הודעה על חילופי אישים מטעם סיעת הליכוד.

): בוועדת הכלכלה – במקום חברת הכנסת נורית קורן, אכהן אנוכי, חבר הכנסת יואב קיש.

): תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: [מס' מ/1180, פ/4732/20; דברי הכנסת, חוב' ח', עמ' 25002, חוב' ו', עמ' 24660; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017.

יצחק וקנין: יציג את החוק לקריאה שנייה ושלישית יושב-ראש חבר הכנסת אלי אלאלוף.

קריאה: לא.

יצחק וקנין: את מציגה?

יצחק וקנין: מירב בן ארי תציג את החוק בשם יושב-ראש הוועדה.

מירב בן ארי: תודה, רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא לפני הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017.

מירב בן ארי: הצעת החוק מקורה בהצעת חוק ממשלתית, ואליה מוזגה הצעת חוק פרטית שיזמו חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יצחק וקנין, יואב בן צור, יעקב מרגי, מיכאל מלכיאלי, מיקי מכלוף זוהר ובצלאל סמוטריץ.

קריאה: למה את מקריאה את זה, מירב?

מירב בן ארי: בשם יושב-ראש הוועדה, כחברה גאה בוועדה.

מירב בן ארי: אני עוזרת ליושב-ראש בכל דבר שהוא צריך.

מירב בן ארי: הצעת החוק עוסקת בשיקול הדעת שמפעיל שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים כשהוא בוחן מתן היתר להעסקת עובדים ביום המנוחה השבועי.

מירב בן ארי: חוק שעות עבודה ומנוחה אוסר העסקת עובדים בשעות המנוחה השבועית, אלא אם כן ניתן היתר העסקה לפי סעיף 12 לחוק.

מירב בן ארי: שר העבודה והרווחה יכול לתת היתר – סליחה, אדוני, אני לא שומעת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אם אפשר לשמור על השקט.

מירב בן ארי: והיושב-ראש מקשיב.

מירב בן ארי: יופי, תודה.

יצחק וקנין: סדרנים, אם אפשר קצת – מזכירי הסיעות, אם אפשר להנמיך את הקול.

מירב בן ארי: אני רוצה שתקשיבו.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: שר העבודה והרווחה יכול לתת היתר במצבים שבהם הפסקת העבודה עלולה לפגוע בהגנת המדינה, בביטחון הגוף או הרכוש, פגיעה רבה בכלכלה, בתהליך עבודה או בסיפוק צרכים חיוניים לציבור או לחלק ממנו.

מירב בן ארי: לאיסור העסקת העובדים במנוחה השבועית שתי תכליות: תכלית אחת היא תכלית סוציאלית – לתת לכל עובד יום מנוחה ופנאי.

מירב בן ארי: התכלית השנייה היא דתית לאומית – אתה מקשיב?

מירב בן ארי: ולפיה נקבע יום השבת כיום המנוחה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

מירב בן ארי: כעת, במסגרת הצעת החוק שלפניכם, מוצע לעגן את השיקולים שהשר צריך להתחשב בהם בעת מתן ההיתר.

מירב בן ארי: שיקולים אלה נגזרים מתכליות החוק, והם כוללים את רווחת העובד, מסורת ישראל, קיום חלופה אחרת לביצוע העבודה שאינה מחייבת העסקה ביום המנוחה השבועי, ההשפעה שיש למתן ההיתר על אופיו של המרחב הציבורי שבו תתבצע העבודה, וכן כל שיקול אחר שיש בו כדי להגשים את תכלית החוק.

מירב בן ארי: הצעת החוק אינה קובעת כלל חדש להעסקת עובדים ביום המנוחה – חשוב מאוד שתקשיבו לזה – היא אינה קובעת כלל חדש של העסקת עובדים ביום המנוחה השבועי, אלא מעגנת שיקולים חשובים שיש להתחשב בהם בעת שמאשרים העסקה של עובדים בשעות המנוחה השבועית שלהם.

מירב בן ארי: להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות, ואני פונה לחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: יש הסתייגויות לחוק הזה.

יצחק וקנין: ראשון המסתייגים מיש עתיד, יושב-ראש יש עתיד חבר הכנסת יאיר לפיד – המסתייג הראשון.

יצחק וקנין: אני מבין – ארבע הסתייגויות, 20 דקות לכל מסתייג.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אם אתם רוצים לדעת איך נראית סחטנות פוליטית, ככה בדיוק היא נראית.

יאיר לפיד: ככה נראית סחטנות פוליטית.

יאיר לפיד: הרי מה באמת קרה פה?

יאיר לפיד: ראו נציגי יהדות התורה שראש הממשלה ברגע של חולשה, והוא מבוהל, והוא מוכרח להעביר את חוק ההמלצות כדי להגן על עצמו מחקירותיו הפליליות – – –

עפר שלח: זו קדנציה, זה לא רגע.

יאיר לפיד: מאה אחוז.

יאיר לפיד: לא, אבל הרגע הזה, הרגע הזה, שמנצלים את החולשה שלו ואת הבהלה שלו.

יאיר לפיד: ומהר מהר בלילה הארוך הזה יעבירו חוק שלא היה בכלל על סדר-היום, הכניסו אותו בגנבה ברגע האחרון, מפני שהם יודעים שכולם רועדים בקואליציה מהחשש שהם לא יעבירו את חוק ההמלצות.

יאיר לפיד: ככה נראית סחטנות פוליטית.

יאיר לפיד: וכדי להוסיף חטא על פשע הם קוראים לזה חוק מסורת ישראל.

יאיר לפיד: זה מסורת ישראל?

יאיר לפיד: הרמב"ם – זה מסורת ישראל; רבי סעדיה גאון – זה מסורת ישראל; הרב סולובייצ'יק – זה מסורת ישראל; השל – זה מסורת ישראל.

יאיר לפיד: זה מסורת ישראל?

יאיר לפיד: סחטנות פוליטית?

יאיר לפיד: לדרגה הזאת הורדתם את המסורת – לניצול באישון לילה של חולשה פוליטית של אדם שמפחד מהחקירות הפליליות נגדו?

יאיר לפיד: לשם אתם מורידים אלפי שנים של מסורת יהודית?

יאיר לפיד: תענו על שאלה אחת:

יאיר לפיד: האם קירבתם יהודי אחד ליהדותו בחוק הזה או הרחקתם?

יאיר לפיד: האם זה מקרב או מרחיק אנשים שהם חושבים שאת מסורת ישראל צריך לכפות באמצעים של סחטנות פוליטית מהסוג הכי נמוך?

יאיר לפיד: מה אתם עושים למסורת ישראל, ומי שמכם בכלל על מסורת ישראל?

יאיר לפיד: זה לא חוק, זו בושה אחת גדולה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: אחריו תעלה חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: השעה מאוחרת כבר.

יצחק וקנין: הזמן קצר והמלאכה מרובה, ובעל הבית דוחק.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, חוק שעות עבודה ומנוחה באמת הוא לא חוק רע.

יעל גרמן: אני עומדת וקוראת אותו, ומה הוא אומר?

יעל גרמן: הוא אומר דבר פשוט: הוא אומר שבחוק שעות עבודה, במתן היתר לפי סעיף קטן (א) על פי החוק הקיים, אנחנו צריכים – שר העבודה רשאי להתיר להעסיק עובד בשעות המנוחה השבועית או בחלק מהן, אם הוא משוכנע שהפסקת העבודה למנוחה השבועית, לכולה או לחלק ממנה, עלולה לפגוע בהגנת המדינה, בביטחון הגוף, בביטחון הרכוש, בכלכלה או בסיפוק צרכים שהם, לדעת שר העבודה, חיוניים לציבור, או לחלק ממנו.

יעל גרמן: ואני שואלת אתכם, חבריי היקרים, בשעה מאוחרת זו של לילה: מה רע בחוק הזה?

יעל גרמן: חוק מאוזן, חוק שבאמת בא ואומר מתי ניתן לוותר, מתי ניתן לא לוותר.

יעל גרמן: שאומר גם מי זה שמוסמך לוותר.

יעל גרמן: בסעיף (ב) קטן כתוב שההיתר הכללי לפי סעיף קטן (א) לא יינתן אלא על פי ועדת שרים שהרכבה הוא ראש הממשלה, שר העבודה ושר הדתות.

יעל גרמן: אז אני שואלת אותך, אדוני היושב-ראש: לא טוב?

יעל גרמן: למה לקלקל?

יעל גרמן: יש משהו טוב, אז בשביל מה לקלקל?

יעל גרמן: באה הממשלה, וכמו שאמר חברי היושב-ראש יאיר לפיד, משיקולים קואליציוניים גרידא, ובעקבות משבר קואליציוני, וכדי להוריד מהעץ שר מסוים, שבינתיים הוא גם לא שר, ועדיין הוא לא שר, באים ומשנים את החוק הטוב והמאוזן הזה, ובאים ואומרים: במתן היתר לפי סעיף קטן (א), יתחשב – מה זה יתחשב?

יעל גרמן: ציווי; לא רשאי, לא יכול – יתחשב, חייב.

יעל גרמן: אז אנחנו מבקשים, אדוני היושב-ראש, באחת ההסתייגויות שלנו לשנות את המילה "יתחשב" במילה "רשאי" – כמה יותר הגיוני: במתן היתר לפי סעיף קטן (א) רשאי שר העבודה והשירותים החברתיים להתחשב בשיקולים האלה.

יעל גרמן: ובאיזה שיקולים החוק מבקש שאנחנו נתחשב?

יעל גרמן: רווחת העובד – זה יפה, בהחלט.

יעל גרמן: מסורת ישראל – למה?

יעל גרמן: למה דווקא מסורת ישראל?

יעל גרמן: למה לא צורכי חיילי צה"ל, אנשי כוחות הביטחון ואזרחים ללא כלי רכב?

יעל גרמן: למה לא להתחשב בהם?

יעל גרמן: למה לא להתחשב ברגשות ובצרכים של כלל הציבור בישראל, דתיים וחילונים?

יעל גרמן: מדוע לא זה?

יעל גרמן: מדוע שמסורת ישראל תהיה לצנינים בעיניו?

יעל גרמן: מדוע להכעיס את עם ישראל?

יעל גרמן: מדוע להביא לידי כך שיחשבו שמסורת ישראל צריכה לבוא בכפייה, אדוני היושב-ראש?

יעל גרמן: מסורת ישראל לא צריכה להיכפות על אף אחד.

יעל גרמן: מי שרוצה, יתכבד וישמור עליה, ומי שלא רוצה, ישמור על מה שהוא רוצה בדרך שהוא רוצה.

יעל גרמן: אנחנו הגשנו את ההסתייגויות האלה, ואני מאמינה שאם אתם תקבלו את ההסתייגויות שכרגע ציינתי, החוק יהיה הרבה יותר טוב.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – ידידנו יעקב פרי.

קריאה: יעקב, מה אתה – – –

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אנחנו כבר כמה ימים, כמה חודשים, שומעים מה מעולל מנהיגנו, גם ראש ממשלתי.

מאיר כהן: רציתי רק לספר לכם על מקיאוולי.

מאיר כהן: אני רוצה לציין כמה נקודות, וכל אחד שיעשה את החשבון אם אנחנו מדברים על מקיאוולי מהמאה ה-16 או אנחנו מדברים על מנהיגות – שימו לב – על המנהיגות היום.

מאיר כהן: מקיאוולי מזוהה עם חוסר מצפון, מניפולציות, ערמומיות.

מאיר כהן: אנשים בעלי מחשבה של מקיאוולי מתאפיינים בכך שמטרתם מקדשת את כל האמצעים.

מאיר כהן: יתרה מכך, כמעט כל דבר שבו הם נוגעים, ומנהיגים את סביבתם, קשור למניפולציה.

מאיר כהן: המעורבות הרגשית שלהם – אלי אלאלוף, חברי הטוב, תקשיב, כפרה עליך, כמו שאומרים אצלנו בבית.

מאיר כהן: אתה הרגשן הגדול, אבל תקשיב למנהיג שלנו.

מאיר כהן: המעורבות הרגשית היא מאוד קטנה, נמוכה מאוד.

מאיר כהן: הוא כל הזמן מאלתר – הכול מותר בשביל להגיע למטרה.

מאיר כהן: הוא מנצל את סביבתו – אנשי כולנו – הוא מנצל את סביבתו עד תום; אמסלם, ידידי הטוב, תזכור, המנהיג הזה מנצל את סביבתו עד תום – –

מירב בן ארי: – – –

דוד אמסלם: מאיר, מאיר, אתה מתכוון ללפיד?

מאיר כהן: – – הכול כדי להשיג את המטרות שלו, את ההטבות האישיות שלו.

מאיר כהן: הוא מרוכז בשאיפות האישיות שלו – –

דוד אמסלם: אתה מתכוון ללפיד, המנהיג שלכם – – –

מאיר כהן: – – ואתם יודעים בדיוק על מי אני מדבר.

מאיר כהן: המנהיג הזה מרוכז רק בעצמו.

מאיר כהן: והוא מסוגל – אמסלם, ידידי הטוב, תקשיב טוב – הוא מסוגל לדרוס את כולם אחרי שהוא משתמש בהם.

מאיר כהן: אתם יודעים מתי הוא מתחיל להיות מסוכן יותר?

מאיר כהן: כשהוא מבוהל.

מאיר כהן: אז הדברים שציינתי הופכים להיות להרבה יותר קיצוניים.

מאיר כהן: זכרו את זה.

מאיר כהן: ואם תרצי, עוד פעם אז אני אגיד את זה.

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לחבריי מהמפלגות החרדיות.

מאיר כהן: אמרתי כבר, ואני חוזר: המעורבות שלכם – של מיעוט מכובד, שבוודאי ובוודאי יש לו זכויות במדינה הזאת, אבל המעורבות שלכם בחיים שלנו, הניסיונות שלכם לכפות את עצמכם עלינו, לא מובנים.

מאיר כהן: עכשיו תגיד לי, אמסלם – אני אגיד לך בערבית: (אומר בערבית: אני נכנסתי בהם?

מאיר כהן: ) אני נכנסתי בהם?

מאיר כהן: אני באתי להפריע להם?

יצחק וקנין: תכף אני אתרגם.

מאיר כהן: מישהו ראה אותי או אותך, או כל חילוני כאן, נוסע לבני ברק להכעיס אותם?

מאיר כהן: חס ושלום.

מאיר כהן: אני בדימונה לא נוסע ברכב ליד בית כנסת.

מאיר כהן: אני עושה סיבוב שמא, חלילה, אני אפגע בהם, כי אני אומר תמיד: לי, כחילוני, יותר קל, למה אני אעשה להם להכעיס?

מאיר כהן: תאמין לי, לא משנה, אני חילוני, אני לא רוצה להכעיס.

מאיר כהן: ובכל מקום שאני ועשרות מחבריי היינו צריכים לקבל החלטות, תמיד אמרנו: אנחנו רואים את טובתם.

מאיר כהן: אבל דבר אחד אנחנו מבקשים – שגם הם יראו את טובתנו.

מאיר כהן: מה בין מניפולציה פוליטית לבין כפייה שכזאת?

מאיר כהן: אני רק אומר להם, תמיד אני אומר להם: בסופו של יום יכול להיות שהם ישרתו רק את הציבור שלהם, אבל מי שרוצה להיות חקוק בתוך החברה הישראלית תמיד צריך לחשוב לא על סביבתו הקרובה – צריך לחשוב על כולם.

מאיר כהן: ובסופו של יום זה יהיה כחרב פיפיות, כי נמאס; כי נמאס גם לזה שאני יושב לידו בבית הכנסת והולך עם כיפה שחורה על ראשו.

מאיר כהן: הוא אומר לי: אתה יודע מה?

מאיר כהן: באמת, כולנו עם אחד.

מאיר כהן: מספיק.

מאיר כהן: תגיד להם שם, תגיד להם שיפסיקו לשסע את העם הזה.

מאיר כהן: והינה, חוק, אין לו שום משמעות חוץ מכוחניות; בואו נשיג משהו, בואו נעבור ברחוב החרדי ונגיד: הינה, השגנו משהו.

מאיר כהן: הרי בסופו של דבר זה סטטוס קוו וימשיכו לעבוד.

מאיר כהן: אני רק לא מקנא באותו שר שהחוק כאילו נותן לו אפשרות לשקול.

מאיר כהן: חסר לו שהוא יהיה בקואליציה שהחרדים יהיו שם והוא ישקול שלא לטובתם.

מאיר כהן: צר לי על כך.

מאיר כהן: צר לי על כך, אמסלם.

מאיר כהן: אנחנו יכולים להתווכח על הרבה דברים, אבל אתה יודע את מה שאני יודע ואלי יודע, וכל אחד – שזה חוק מיותר.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב פרי, אחרון המסתייגים מיש עתיד.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: מה אתם – סליחה, אמרתם לי: ארבעה מסתייגים, כל אחד 20 דקות.

יצחק וקנין: אני לא הבנתי.

יצחק וקנין: היא אמרה שיש ארבעה מסתייגים – 20 דקות.

יצחק וקנין: התברר שכל המסתייגים, כל אחד 20 דקות.

יעקב פרי: אל תיכנסו למתח, אני לא אאריך בדבריי.

קריאות: – – –

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

קריאות: – – – אוה, אוה, ברוך הבורא – – –

משה גפני: לא הבנתי.

יעקב פרי: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני רוצה לברך אותך ולאחל לך הצלחה.

יעקב פרי: טוב, אנחנו שוב עדים – – –

יעקב, יעקב, מספיק, תעצור, זהו, עד כאן.

יעקב פרי: יעקב, יעקב, תנוח קצת, מאוחר.

יעקב פרי: שוב אנחנו עדים לנפלאות הקואליציה, ושוב חוזר המחזה – לטעמי, מחזה נורא, שאי-אפשר להסבירו לציבור, אי-אפשר לנמקו, אפילו לא לחברי הכנסת.

יעקב פרי: אין עוררין, ידידי יעקב, על קדושת השבת ועל קדושת חגי ישראל.

יעקב פרי: אבל לשם מה אנחנו זקוקים שוב להתחכמויות, למניפולציות, ללחצים, ותסלח לי, לרוחות של כפייה?

יעקב פרי: האם חברי הכנסת הנכבדים לא סומכים על שיקול דעתו של שר בממשלת ישראל?

יעקב פרי: אני שואל.

יעקב פרי: האם שר העבודה והרווחה לא שוקל שיקולים רחבים, או לפחות מנסה לשקול שיקולים רחבים, כאשר הוא מתיר או אוסר עבודה בשבתות?

יעקב פרי: נראה שיש בבית הזה הסבורים שמדובר בחבורת שוטים שמתקשים לקרוא בין השורות.

יעקב פרי: כי לא יעזור, במדינת ישראל עובדים בשבת מיום הקמתה.

יעקב פרי: ובמקום לקרב את עם ישראל אל היהדות ואל הדת, התוצאה היא הפוכה – הדת הופכת ליותר שנואה ומרוחקת מן הרחוקים ממנה, וכלי שרת בידי אינטרסנטים פוליטיים.

יעקב פרי: הקואליציה מנותקת מהעם; השרים ורוב חברי הכנסת אינם מתנהלים בדרך קבע בתחבורה ציבורית, אם בכלל.

יעקב פרי: רוב אזרחי ישראל, אלה אשר מחזיקים ברכב ומעוניינים למזער את ההוצאות הכספיות עליו, ואלו אשר מצבם הסוציו-אקונומי לא מאפשר להם להחזיק ברכב פרטי, עושים שימוש על בסיס יומיומי ואף שעתי בתחבורה הציבורית – תחבורה שיש עוד לשפר משמעותית, ומי כמוך, ידידי חבר הכנסת אשר, מכיר את הבעיה הזאת.

יעקב פרי: חיזוק ושיפור של תשתיות הרכבת בשבת הם כורח יסוד בחיים מודרניים במאה ה-21.

יעקב פרי: אם מדינת ישראל רוצה לשמור על הסטטוס העולמי שלה כמדינה מובילה, עלינו לאפשר לציבור שרוצה בכך חופש פעולה, ולספק לו את האמצעים הבסיסיים לכך.

יעקב פרי: איסור עבודה בשבת ישתק אמצעים מרכזיים שמאפשרים התנהלות רציפה במהלך ימי החול, והדבר יביא לפגיעה קשה באלפי משקי בית בישראל.

יעקב פרי: אין כאן פשרה; יש כאן אתנן פוליטי על גב אזרחי ישראל וכלכלת ישראל, וכל זאת כדי שהקואליציה לא תתפרק.

יעקב פרי: שמירה על כיסאותיכם, חבריי בקואליציה, מעניינת אתכם יותר מאשר הציבור.

יעקב פרי: כולנו יודעים איזה שימוש ייעשה בחוק המוצע, וחבל, כי במקום לקרב, לאחד, אתם מפרדים ומפצלים.

יעקב פרי: אל תושיטו יד מאשימה לאחרים, בחנו את עצמכם.

יעקב פרי: כך ייטב לכולנו.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה ליעקב פרי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: מכיוון שבחוק שעות עבודה ומנוחה מדובר, ומכיוון שהחוק הוגש על ידי המפלגות החרדיות, נזכרתי, משום מה – זה כנראה התלמוד הישן שלי – בדיני העבד העברי.

עפר שלח: אתה זוכר אותם, חבר הכנסת גפני, אני בטוח, נכון?

עפר שלח: את העבד העברי יש לשחרר, כידוע, בשנת השמיטה, היא השנה השביעית, אלא אם כן הוא אומר: אהבתי את אדוני.

יצחק וקנין: לא בשנת השמיטה.

יצחק וקנין: אחרי שש שנים שהוא עובד – בשביעית הוא צריך.

יצחק וקנין: היא לא שייכת לשמיטה.

עפר שלח: כן, על אותו עיקרון.

עפר שלח: אם אנחנו כבר דנים בזה, על אותו עיקרון.

עפר שלח: אלא אם כן הוא אומר: אהבתי את אדוני, ואז רוצעים את אוזנו אל הדלת והוא הופך לעבד עולם.

עפר שלח: זה, נדמה לי, מתאר את מערכת יחסיו של ראש הממשלה עם המפלגות שלכם.

משה גפני: דווקא הייתי בטוח שאתה מדבר על האנשים שעובדים בשבת.

עפר שלח: לא.

עפר שלח: האנשים שעובדים בשבת עובדים מרצונם – – –

משה גפני: – – –

עפר שלח: אגב, אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת גפני, שחברת הכנסת עליזה לביא ממפלגתי – – –

– – –

עפר שלח: יעקב, בחייך.

עפר שלח: ישב אדוני, השעה מאוחרת.

גם לך מאוחר.

עפר שלח: השעה מאוחרת.

עפר שלח: תיבת התהודה של אדוני די גדולה, שומעים אותו.

– – – תשב במקומי.

יצחק וקנין: ידידינו יעקב אשר ישב.

יצחק וקנין: יותר נוח, אני חושב.

יאיר לפיד: – – –

עפר שלח: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת גפני שחברת הכנסת עליזה לביא, בתמיכה של כל סיעת יש עתיד, הגישה בשעתו הצעת חוק שלפיה עסק לא יחויב להיות פתוח בשבת, ובעל עסק לא יחויב להפעיל אותו בשבת אם הוא לא רוצה, גם במתחם שפועל בשבת.

עפר שלח: אז אל תגיד לנו שאנחנו מכריחים אנשים או שיש עבדים שעובדים בשבת.

עפר שלח: אל תעשה מהחוק שאתה מגיש עכשיו משהו סוציאלי.

עפר שלח: אבל אני חוזר לדבר על מערכת יחסיו של ראש הממשלה עם המפלגות החרדיות.

עפר שלח: לכאורה, כבר הייתם צריכים לשחרר אותו.

עפר שלח: כמה יכול אדם להיות עבד שלכם?

עפר שלח: אפילו אתם, אתם הרי אנשים באמת שומרי תורה ומצוות, אני מאמין לכם, ואתם אומרים: ילך; לך, צא אל החופש, עבדת אותנו מספיק.

עפר שלח: לא, אומר ראש הממשלה, אהבתי את אדוניי, רצעו נא את אוזני אל הדלת בשעה המאוחרת הזאת.

עפר שלח: עבד עולם שלכם אני אהיה.

עפר שלח: אפילו את חוק ההמלצות, הכל-כך יקר לי, שבגללו אני משבית את הכנסת שבוע, וישבתו הוועדות שלה ויבוטלו ימים מיוחדים למשטרת ישראל ויום התעשייה, ויבוטל סדר-היום, נעמוד מכל מה שאנחנו עושים כדי להעביר את חוק ההמלצות – אפילו את זה, דחלה קטנה אני אעשה, ואתן לחבר הכנסת גפני ולחבריו להגיש את הצעת החוק הזאת, שבינינו, רב משה, הרי אין בה דבר.

עפר שלח: אין בה דבר.

עפר שלח: בוא נגיד, שיקולי מסורת – הרי שיקולי מסורת ישראל נשקלים גם היום.

עפר שלח: כל מה שאתם רוצים להראות זה שאתם האדונים.

עפר שלח: כל מה שהעבד רוצה להראות זה שהוא עבד, ובשביל זה נשארנו פה עד השעה הזאת.

עפר שלח: תודה רבה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הטענה שלי מאוד פשוטה: אני חושב שהמקורות היהודיים, וכל מה שנכתב, הם מעל כמעט כל דבר.

חיים ילין: אז אם זה כך, למה כדי לשמור על ההלכה אני כל כך רדוד וצריך לחוקק?

חיים ילין: למה, אם זה הדבר הקדוש ביותר, אתם מכתימים אותו בכתם הגרוע ביותר שיש, שזה חקיקה, ולהכריח בני אדם לקיים את זה?

חיים ילין: וזה ברמה הפילוסופית, זה לא כי אני מקניט מישהו.

חיים ילין: אם זה דבר עליון, הדת, וזה דבר רוחני, לא ניתן לחוקק.

חיים ילין: אתה יכול לחוקק עכשיו שאנשים יאהבו אחד את השני?

חיים ילין: אני שואל אותך.

חיים ילין: אי-אפשר לחוקק את זה.

חיים ילין: אי-אפשר לחוקק את הדברים האלה, שהם בנשמה, אבל זה מה שאתם רוצים.

חיים ילין: הגעתי לגואטמלה – יהדות, 450 יהודים שומרים על המסורת.

חיים ילין: מה לעשות שבית הכנסת היחיד נמצא שעתיים נסיעה ברכב?

חיים ילין: מה לעשות?

חיים ילין: והם מוגבלים, החדרים שהם יכולים לישון בהם.

חיים ילין: אז להגיד להם לא להגיע לבית הכנסת – איך הם ישמרו על היהדות?

חיים ילין: כשבן אדם הולך ברגל ברעננה, כמו המשפחה שלי, דתיים, לבית הכנסת, עוברות שם מכוניות; המכונית עוברת, והוא שומר על השבת.

חיים ילין: אין שום חוק.

חיים ילין: זה רק הבנה, זה רק סובלנות.

חיים ילין: אני מבין את – – –

משה גפני: אתה מדבר על החוק – – –

חיים ילין: כן.

חיים ילין: גפני, אני מבין את העמדה שלכם.

חיים ילין: כן, אני מדבר על החוק ועל העקרונות.

חיים ילין: אני מבין אותך.

חיים ילין: אני מבין אתכם.

חיים ילין: אני מבין שאתם סוחבים את כל היהדות על הכתפיים שלכם, ואתם בטוחים שאם אתם לא תהיו פה, לא תהיה יהדות.

חיים ילין: זאת הבעיה.

חיים ילין: אני יודע את זה.

משה גפני: – – –

חיים ילין: אבל יש עוד שישה מיליון יהודים בארצות הברית שאתה לא מכיר בהם.

חיים ילין: אתה לא מכיר בהם.

משה גפני: – – –

חיים ילין: בסופו של דבר היהודים היחידים שיישארו בעולם – זה רק אתם.

חיים ילין: האמינו לי, אני הלכתי לבדוק עכשיו אם אני באמת יהודי.

משה גפני: לא – – – אל תלך – – –

חיים ילין: תקשיב, אני כבר הייתי שם, בוועדת הביקורת.

חיים ילין: הייתי בוועדת ביקורת המדינה, שמעתי את הדיון שם.

חיים ילין: אמרתי: אני הולך עכשיו.

משה גפני: – – – בקואליציה, היית עכשיו מדבר בעד החוק?

חיים ילין: גפני, אני רוצה להגיד לך משהו.

חיים ילין: אני יושב איתך בוועדת כספים.

משה גפני: בסדר – – – מה זה מסורת ישראל.

משה גפני: מה אתה מדבר על רעננה – – –

חיים ילין: הלכתי וחוקקתי חוק יחד איתך לגבי עוטף עזה.

חיים ילין: חוקקתי חוק יחד איתך על הטבות מס לעוטף עזה, גפני.

משה גפני: לא צריך לחוקק חוק, זה דבר רוחני.

חיים ילין: גפני, יש הרבה מאוד דברים משותפים שאנחנו יכולים לעשות ביחד, בתנאי אחד: שאתה מבין בדיוק איפה הגבול עובר בין החופש ובין שמירת היהדות שלך.

משה גפני: איזה חופש?

חיים ילין: זה בדיוק.

חיים ילין: למה אני יכול להבין אותך ואתה לא מבין אותי, גפני?

חיים ילין: אבל זו בדיוק הסיבה למה אני מבין אותך ואתה לא אותי.

משה גפני: – – – הולכים – – – לקואליציה – – –

עפר שלח: – – –

חיים ילין: תקשיב, אני אגיד לך משהו.

חיים ילין: גפני, אני אגיד לך משהו.

קריאות: – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אתה מוכן?

יצחק וקנין: חבר'ה, הוא מבקש ממני לעזור לו שאתם תקשיבו לו.

משה גפני: – – – מה זה מסורת ישראל.

חיים ילין: גפני, אני רוצה להגיד לך משהו.

חיים ילין: יאיר הסביר היום שהחוק הזה, ועוד כמה חוקים, בדיוק היו כמו החמץ של פסח: ככל שאתה מחוקק יותר, ככה עוברים יותר על החוק.

חיים ילין: עכשיו תקשיב למה שאני אומר לך.

חיים ילין: לא האמנתי ולא תפסתי את זה עד שקראתי עכשיו ב-ynet, בכותרת, שראשון לציון, חולון – כולם רצים עכשיו, לפני שהחוק הזה ייכנס.

משה גפני: איזה חוק?

יצחק וקנין: לא חוק המרכולים.

חיים ילין: תקשיב טוב למה שאני אומר לך.

חיים ילין: זה לא משנה, עזוב, זה אותו דבר.

מיקי לוי: המרכולים חיים – – –

משה גפני: – – –

חיים ילין: אני יודע, אבל זה אותו דבר.

משה גפני: – – –

חיים ילין: גפני, תרשה לי.

חיים ילין: תרשה לי.

עליזה לביא: – – –

משה גפני: בדיוק – – –

חיים ילין: גפני, תקשיב, אתה מקפיד, ממש מקפיד על כל מילה שאני אומר ומכוון אותי לחוק, ואני מדבר איתך על משהו שהוא מעבר לזה, זה מה שאני מנסה לעשות.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: טוב.

חיים ילין: אתם תמשיכו לחוקק ותראו איך כולם ירוצו לפני החוק.

חיים ילין: אני אומר לך דבר אחד: זה מה שקורה, גם עם חוק המרכולים, עם כולם.

חיים ילין: בסופו של דבר, אם אתם תצליחו – אם אני מבין את השליחות שלכם, תבינו גם שלא כולם יכולים לסחוב את השליחות הזאת.

חיים ילין: רק תבינו את זה – המדינה תיראה אחרת לגמרי, ואין קשר.

חיים ילין: יש 80% מהדברים משותפים מבחינת חברה, מבחינת ביטחון, מבחינת מדיניות, ואנחנו יכולים לעבוד איתכם עד אותו גבול שנכנסת ההלכה, ואתם מתחילים עכשיו להשתולל, בלי להבין שקיימת עוד אוכלוסייה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר.

ממתי – – – את מה שאתם מחוקקים?

יצחק וקנין: נא לפתוח את המיקרופון של חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: המיקרופון לא עובד.

יצחק וקנין: אני ממש מצטער.

יצחק וקנין: כמה שניות.

יצחק וקנין: אני מבקש שכל אחד ישב במקום שלו, כדי שלא יהיו תקלות כאלה.

יצחק וקנין: זה לא ראוי.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, חברי דודי אמסלם, אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקיד ולאחל לכולנו שתהיה כהונה קצרה, בסדר?

יצחק וקנין: כנראה זה סימן טוב לאריכות ימים.

קארין אלהרר: זה קצר.

קארין אלהרר: מה אפשר לעשות בשנתיים, תגידו לי?

קארין אלהרר: הרבה נזקים, גפני.

משה גפני: רק אם תוכלי להגיד: בקדנציה שלכם, מה עשיתם למען המדינה, תגידי?

קארין אלהרר: אוה, אין לנו מספיק זמן, גפני.

משה גפני: – – – כבר גמרתם?

יצחק וקנין: ידידי יושב-ראש ועדת הכספים, "מה עשית" – זה מזכיר לי, למען האמת, את פלאטו שרון, אני חושב: מה עשית בשביל מדינה.

קארין אלהרר: גפני, אני מבינה את התסכול, אבל אולי בכל זאת תאפשר לי לדבר.

קארין אלהרר: טוב, אולי בשלושה משפטים אני אומר: להתחשב במסורת ישראל זה דבר שעושים בלאו הכי, חברי חבר הכנסת גפני.

קארין אלהרר: מה – רגע, אני רוצה להבין, הייתה שבת שהכול היה בה בצורה חופשית כמו במדינות אחרות בעולם?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: השבת בישראל היא אחרת.

קארין אלהרר: מתחשבים במסורת ישראל?

קארין אלהרר: מתחשבים; לפעמים, בעיניי, אפילו בצורה מוגזמת, אבל אני מכבדת את זה.

קארין אלהרר: למה אתה צריך חוק?

קארין אלהרר: לְמה?

משה גפני: אבל – – – בלאו הכי.

קארין אלהרר: אתה יודע מה?

קארין אלהרר: באמת, אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת גפני.

קארין אלהרר: באמת, אני אומרת את זה לא בציניות.

קארין אלהרר: אתה אדם עם מעורבות חברתית; אתה עושה דברים למען ציבורים שהם נדחקים לשוליים.

קארין אלהרר: ואני שואלת את עצמי: מתי יבוא הלילה שבו נבלה כאן כולנו, נגיד, בלהעביר את קצבאות הנכים?

קארין אלהרר: אני אספר לכם סיפור.

קארין אלהרר: בדצמבר בשנה שעברה עברה הצעת החוק של אילן גילאון – להעלות את קצבת הנכות לשכר מינימום.

קארין אלהרר: גפני, איפה אנחנו היום?

קארין אלהרר: אנחנו בסוף דצמבר 2017.

קארין אלהרר: מה קרה מאז?

קארין אלהרר: לא ראיתי איזה משבר קואליציוני.

משה גפני: אני מכבד אותך, אז אני לא מגיב.

משה גפני: מתי תדאגו לאלה שנאלצים לעבוד בשבת ואין להם משפחה?

משה גפני: מתי – – – מתי – – –

קארין אלהרר: סליחה, סליחה.

קארין אלהרר: גפני, טוב, אני מבינה שאתה רוצה לצעוק, אז אני אמשיך לדבר.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: ידידי חבר הכנסת משה.

קארין אלהרר: תראו, זה נורא עצוב בעיניי.

קארין אלהרר: יש אוכלוסיות שבעבורן לא יהיו משברים קואליציוניים, לא יהיו איומים, לא יהיו לילות ארוכים.

קארין אלהרר: להן לא צריך, זה לא משנה.

קארין אלהרר: בשבילן מקימים ועדה, ועוד ועדה, ועושים מסיבת עיתונאים, ועוד מסיבת עיתונאים – נכון, חבר הכנסת אמסלם?

קארין אלהרר: הרבה מסיבות עיתונאים עשו על הנכים.

קארין אלהרר: איפה הקצבאות שלהם?

קארין אלהרר: למה על זה אתם לא משאירים אותנו פה במליאה?

קארין אלהרר: איפה?

קארין אלהרר: איפה?

דוד אמסלם: – – –

קארין אלהרר: דודי, שנה עברה.

דוד אמסלם: שאלת אותי – – –

קארין אלהרר: שנה עברה, שנה, דודי.

קארין אלהרר: שנה עברה ואמרתם – אני זוכרת, היינו כאן בדיון לפני – – –

דוד אמסלם: – – –

קארין אלהרר: דודי, היינו כאן בדיון לפני החגים.

קארין אלהרר: אמרתם: אחרי החגים.

קארין אלהרר: השאלה היא איזה חגים – היהודיים?

קארין אלהרר: הנוצריים?

קארין אלהרר: כי אנחנו כבר – זהו, סיימנו שנה.

קארין אלהרר: סיימנו את השנה.

דוד אמסלם: – – – זה היה בסדר-היום.

קארין אלהרר: דודי, מה, באמת, הייתם צריכים לחכות להיום?

קארין אלהרר: הייתם צריכים לחכות לחודש הזה?

קארין אלהרר: איפה הייתם?

קארין אלהרר: שנה.

מיקי לוי: מה, הנכים היו על סדר-היום?

קארין אלהרר: שנה.

קארין אלהרר: אבל לא, הם, אין להם שתי מפלגות בקואליציה.

קארין אלהרר: אין להם שתי מפלגות.

מיקי לוי: – – – בהעברת התקציב בבוקר – – – כי אין חוק.

מיקי לוי: אני אומר – – –

דוד אמסלם: – – –

קארין אלהרר: זה לא בסדר.

קארין אלהרר: זה לא בסדר.

קארין אלהרר: איפה החריצות שלכם בעניין הזה?

קארין אלהרר: הפקר.

קארין אלהרר: הם לא מעניינים.

קארין אלהרר: קואליציית בושה.

קארין אלהרר: העיקר שיהיה חרות: הקואליציה הכי חברתית שהייתה כאן.

קארין אלהרר: אתם יודעים מה?

קארין אלהרר: חברתית למי?

קארין אלהרר: עם השאלה הזאת אני אשאיר אתכם.

קארין אלהרר: חברתית למי?

קארין אלהרר: למי שמפיל מנופים; למי שעושה שרירים; למי שמאיים בפירוק הקואליציה.

קארין אלהרר: אני מאחלת לכם שהיא תתפרק.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל רזבוזוב – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, איפה מי שאמר קודם שחשובה לו השבת, שחשוב לו שאנשים לא יעבדו בשבת?

עליזה לביא: כמה צביעות, אלוהים אדירים, כמה צביעות יכולה להיות.

עליזה לביא: בפברואר 2016 אני מעלה פה בכנסת, יחד עם חבר הכנסת מיקי זוהר, את הצעת החוק שבאה ואומרת שגם אנשים שאינם שומרי תורה ומצוות יהיה אפשר שלא יעבדו בשבת.

עליזה לביא: מגיעות אליי פניות של אנשים שנאלצים לעבוד בשבת, וחוק מ-1950 – חוק שאתה, חבר הכנסת גפני, וחבריך החרדים רוצים לתקן, להרחיב הערב – מחייב אנשים שאינם שומרי תורה ומצוות, שהם לא מגדירים את עצמם דתיים, לעבוד בשבת.

עליזה לביא: חוק מ-1950 כאן, במדינת ישראל, ואתם לא נזעקים לעזור ולסייע.

עליזה לביא: ואני נקראת ללשכת ראש הממשלה, ומנכ"ל משרד ראש הממשלה אומר לי: בגללך, בגלל החוק שלך חברת אינטל הבאה לא תבנה מפעל נוסף בישראל, כי שמעו שבישראל יאפשרו לעובדים שלא לעבוד בשבת.

עליזה לביא: ואני נפגשת עם שר הכלכלה, אדוני היושב-ראש, והוא אומר לי: בשום פנים ואופן.

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים להצטייר כמדינה שמפעלים בה לא יעבדו בשבת.

עליזה לביא: אז על מי אתם רוצים לעבוד?

עליזה לביא: על מי אתם באים לעבוד?

עליזה לביא: החוק הזה, שעבר הודות לקואליציה בקריאה טרומית – כי ועדת שרים לענייני חקיקה לא רצתה לתת לו לעבור – הייתה פה הבנה של יו"ר הקואליציה דאז חבר הכנסת הנגבי, היום השר הנגבי, שבאמת צריך לתקן את העוול הנורא הזה, כי היום אנשים חילונים צריכים או לשקר, או שאם הם לא עובדים בשבת כי הם מבקשים לשמור את השבת על פי הבנתם, הם צפויים לפיטורין, והמעביד רשאי, יכול – על פי החוק הזה שאתם היום רוצים להרחיב.

עליזה לביא: אז לא פלא שחבר הכנסת גפני יצא עכשיו החוצה.

עליזה לביא: לא נעים לו, לא נוח לו, כי לא לשם שמיים הוא עובד; כי לא באמת השבת יקרה לו; כי הוא צריך לרצות את שולחו; כי בעצם הוא רוצה להביא איזושהי נדוניה לאותם רבנים, מועצת גדולי התורה שלו, לבוא ולתת לו.

עליזה לביא: אז אל תעבדו עליי.

עליזה לביא: השבת יקרה לי.

עליזה לביא: אני כן נאלצתי להישאר בשדה התעופה בהיתרו, כי היה לנו delay בטיסה – חברתי מיכל רוזין, חברת הכנסת, זוכרת, וחברותיי שהיו איתי.

קריאה: – – –

עליזה לביא: היי, הינה את.

עליזה לביא: חברת הכנסת היקרה, שבזכותה לא חיללתי שבת, שדאגה לי, ונשארתי בשדה התעופה כי השבת יקרה לי, ואני שומרת שבת, לא כי מישהו יגיד לי או ירצע לי את האוזן אלא כי באמת אני שומרת את השבת, כי כך חונכתי, ולכך אני מחנכת את ילדיי.

עליזה לביא: אבל לא בחוקים.

עליזה לביא: הרי מה אתם עושים עכשיו כאן?

עליזה לביא: תראו איזה מרתון בעיריות, תראו מה קורה עכשיו בעיריות – בראשון, בגבעתיים, בחולון.

עליזה לביא: לְמה אתם עושים את זה?

עליזה לביא: אתם, באמת אכפת לכם?

עליזה לביא: אתם אוהבים את השבת?

עליזה לביא: מי אוהב את השבת?

עליזה לביא: אימא ואבא, אבל מי שלא אוהב את השבת זה גפני והחברים שלו.

עליזה לביא: אז בואו, חבריי היקרים – אוה, חזרת, ברוך הבורא, ברוך הבא, ברוך הבא.

עליזה לביא: עכשיו אני רוצה שתגיד לי שאתה באמת באמת תעזור לי שאנשים שאינם שומרי תורה ומצוות לא יעבדו בשבת.

עליזה לביא: אל תנפנף בכל מיני חוקים כאלה שהם כמו מניפה.

משה גפני: נראה לי שאת משתעממת.

עליזה לביא: החוק שלך, תכל'ס, לא עושה שום דבר.

עליזה לביא: בוא תשנה את חוק שעות עבודה ומנוחה, שאנשים שהם חילונים ולא רוצים לעבוד בשבת – המעביד יאפשר להם שלא לעבוד בשבת.

עליזה לביא: כי היום אתה יודע שהאנשים האלה צפויים לפיטורים אם הם לא עובדים בשבת.

עליזה לביא: אז בוא תתקן, ואל תיתן למשרד הכלכלה ולשר הכלכלה להגיד שהוא לא מוכן לתת לחוק הזה לעבור.

משה גפני: די, אני לא פה.

עליזה לביא: אה, אז בוא תתקן – תיקון עולם.

עליזה לביא: תיקון עולם.

עליזה לביא: בוא תתקן עולם; בוא תראה לנו איך שומרים את השבת במדינת ישראל.

עליזה לביא: קואליציה, תתעוררו, עובדים עליכם, מושכים אתכם בחבל.

עליזה לביא: תתעוררו, חבריי, אתם באמת אנשים ישרים וטובים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, באמת, בשעה 01:00 את אומרת להם "תתעוררו"?

עליזה לביא: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אחרון ידבר חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אחרי כן יש הסתייגויות של מרצ.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יתחשב בשיקולים הבאים במתן היתר להעסקת עובדים בשעות המנוחה השבועית: "רווחת העובד; מסורת ישראל; חלופה שאינה מחייבת העסקה בשעות המנוחה השבועית; ההשפעה שיש במתן ההיתר על אופי המרחב הציבורי שבו תתבצע העבודה" וכן "כל שיקול אחר שיש בו כדי להגשים את תכלית החוק".

מיקי לוי: נשאלת השאלה: מה תכלית החוק?

מיקי לוי: ואני חוזר לשורה הראשונה: שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יתחשב – תגידו, מה זה יתחשב?

מיקי לוי: יש מילה לא מדויקת יותר מאשר יתחשב?

מיקי לוי: איך אפשר למדוד את ההתחשבות שבו?

מיקי לוי: איך אפשר למדוד את ההתחשבות שלו?

מיקי לוי: שמים על מאזניים?

מיקי לוי: מודדים במשוואה?

מיקי לוי: מודדים במטר?

מיקי לוי: ולכן, המילה הזאת, "יתחשב", היא המילה הכי פחות מדויקת במילון או בשפה העברית.

מיקי לוי: המילה "יתחשב" נתונה לפרשנות.

מיקי לוי: זו לא מילה מדויקת, בעליל.

מיקי לוי: ותגידו, מי מפריע לשר הרווחה להתחשב ברווחת העובד?

מיקי לוי: מי מפריע לו?

מיקי לוי: מה, הוא צריך חוק כדי שיתחשב ברווחת העובד?

מיקי לוי: הרי זה ברור מאליו.

מיקי לוי: מי מפריע לשר הרווחה בפרט, בפרט לשר הרווחה הנוכחי?

מיקי לוי: ותגידו, מי מפריע לשר הרווחה להתחשב בשעות העבודה והמנוחה, שגם הן קבועות בחוק?

מיקי לוי: בשביל מה חוק על חוק?

מיקי לוי: ותגידו, מי מפריע לשר העבודה והרווחה להתחשב במסורת ישראל?

מיקי לוי: מי מפריע לו? מה, אמרנו לו: אל תתחשב במסורת ישראל?

מיקי לוי: ותגידו, האם מסורת ישראל בסכנה?

מיקי לוי: אני לא מבין.

מיקי לוי: אתם מחוקקים חוק כדי להגן על מסורת ישראל.

מיקי לוי: האם מסורת ישראל בסכנה?

מיקי לוי: ותגידו, האם מסורת ישראל במגננה?

מיקי לוי: לא ולא.

מיקי לוי: תגידו, האם מסורת ישראל זקוקה להגנה שלכם?

מיקי לוי: לא ולא.

מיקי לוי: גם אלה שאינם דתיים, והם חילונים גמורים, שומרים על מסורת ישראל כל אחד על פי דרכו.

מיקי לוי: אם הוא מקדש את יום השישי עם בני משפחתו, אם הוא הולך לבית הכנסת ואחר כך הולך לים, ואם הוא הולך בחגים – כל אחד בדרכו; ואם הוא צם ביום כיפור אבל הוא כלל וכלל לא דתי, הוא שומר מסורת.

מיקי לוי: ולכן, חברים, גם אלה שאינם דתיים והם חילונים גמורים שומרים על מסורת ישראל.

מיקי לוי: תגידו, מה, על מסורת ישראל יש כרגע איומים שנזעקתם להגן עליה?

מיקי לוי: כסנגור לרגע של מסורת ישראל לא פחות מכם, אני מגן על המסורת ואומר לכם בשם המסורת: אני, מסורת ישראל, מספיק חזקה ואיני זקוקה להגנה שלכם.

מיקי לוי: החוק הזה, אין בו כלום.

מיקי לוי: אין בו צורך, כי אין בו כלום, כי לא היה כלום.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחרי כן נעבור למסתייגים מסיעת מרצ.

יצחק וקנין: תעלה, אני אדאג לשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני מבין שאתה מוותר על רשות הדיבור.

יצחק וקנין: תעלה, אני אדאג שיהיה שר.

אלעזר שטרן: בסדר, אבל יש לי כבוד למליאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, תעלה, אני אדאג שיבוא שר.

אלעזר שטרן: ליצמן, אתה שר?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אנא ממך, אתה רוצה לנהל את הישיבה – תנהל אותה.

יצחק וקנין: תעלה, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: אתה מוותר עליה – תוותר.

יצחק וקנין: אני אדאג שיהיה שר.

יצחק וקנין: נא לדאוג שהשר ייכנס לפה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה יכול להתחיל לנאום.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אני אמביוולנטי לגבי החוק הזה.

יעקב ליצמן: מה זה אמביוולנטי?

אלעזר שטרן: על פניו – אני אגיד לך – לא יודע איך להגיד, חבר הכנסת ליצמן, הרב ליצמן.

זאב אלקין: בקריאה שנייה וקריאה שלישית – – –

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: מצד אחד, יש פה את מה שאמרו חבריי מקודם – סוג של כפייה דתית.

אלעזר שטרן: אנחנו נגד כפייה דתית.

אלעזר שטרן: אבל השר אלקין, השר אלקין, אני אגיד לך למה התעקשתי שיהיה פה שר.

אלעזר שטרן: אני רוצה לברך את הממשלה.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: יותר טוב.

אלעזר שטרן: אז אני בטוח.

אלעזר שטרן: השר, אני חושב שכדאי גם לך לשמוע את זה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לברך את הממשלה, שדווקא בזכות החברים החרדים היא הכירה בתנועה הקונסרבטיבית.

אלעזר שטרן: זו הפעם הראשונה שהתנועה הקונסרבטיבית נכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: למי שלא יודע, מסורת ישראל זה בדיוק התנועה המסורתית, ומי שיפתח את הדפים שלה אז יראה שכתוב שזה "זרם ביהדות המבוסס על אמונה באלוקים והמשלב בגישתו נאמנות למסורת ולהלכה".

אלעזר שטרן: זאת אומרת, הרב גפני, אם – אני יודע שאני צריך לברך אותך – – –

משה גפני: – – – כבר את – – –

אלעזר שטרן: לא.

משה גפני: אז תצביע בעד.

משה גפני: אתה הרי בעד – – –

אלעזר שטרן: הרי אתה לא כתבת "יתחשב בהלכה היהודית".

משה גפני: נכון.

אלעזר שטרן: למה לא כתבת?

משה גפני: רציתי שתצביע בעד.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אז אני חושב באמת – ועל זה, כמו שאמרתי קודם – – –

משה גפני: אי-אפשר לשכנע אותך בכלום.

אלעזר שטרן: תראה, אני אמרתי קודם – יושב פה השר ליצמן.

אלעזר שטרן: לפי מסורת ישראל של הרב ליצמן אסור להיות שר בממשלה, נכון?

אלעזר שטרן: לפי מסורת – יש כאלה כושים שיעשו את העבודה, ושרים אסור להיות, לפי מסורת ישראל.

אלעזר שטרן: זאת מסורת ישראל?

משה גפני: לא.

אלעזר שטרן: אז אתה מצטרף אליי בקריאה לממשלה להתפטר?

אלעזר שטרן: לאיזו מסורת אתם מתכוונים?

משה גפני: למה אתה מתכוון?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: המסורת שאני מתכוון אליה, ואתה כנראה לא מתכוון אליה, היא זו שאומרת "וזכרת כי עבד היית בארץ מצרים", וזכרת "כי גרים הייתם בארץ מצרים".

אלעזר שטרן: זאת מסורת ישראל שלי.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: נכון, נכון.

אלעזר שטרן: אוקיי, אבל זאת לא מסורת ישראל שלך – –

משה גפני: אם המדינה הייתה מדינת הלכה, אום אל-פחם הייתה – – –

אלעזר שטרן: – – אחרת לא היית מתייחס ככה לגרים.

אלעזר שטרן: אבל אני שואל אותך שאלה אחרת: למה דווקא בחוק הזה פתאום יש מסורת ישראל?

אלעזר שטרן: אני אתן לך דוגמה.

אלעזר שטרן: למה, לדוגמה, בכל מה שעושים בדאגה לעניים – אתה הרי יודע כמה פעמים אנחנו – למה שם אין יחס לפי מסורת ישראל?

אלעזר שטרן: למה לנכים לא מוזכר "לפי מסורת ישראל"?

אלעזר שטרן: יש לך תשובה?

אלעזר שטרן: למה על זה לא התעקשתם?

אלעזר שטרן: למה, כמו שאמרה פה קודם חברתי קארין אלהרר, למה כשאתם מטפלים בנכים אתם לא אומרים "לפי מסורת ישראל"?

אלעזר שטרן: אין מסורת ישראל בטיפול בחלשים?

משה גפני: באמת, נו, באמת.

אלעזר שטרן: אני שואל אותך.

משה גפני: אתם החילונים הרסתם את זה.

אלעזר שטרן: לא, אני שואל באמת.

אלעזר שטרן: אני לא הבנתי.

אלעזר שטרן: בחינוך חינם – בחינוך חינם אין מסורת ישראל?

אלעזר שטרן: גפני, אתה הובלת את זה.

אלעזר שטרן: אתה באת לוועדה.

אלעזר שטרן: מה שאני רוצה לומר הוא שבאמירה הזאת של מסורת ישראל דווקא בחוק שהוא כופה, דווקא בחוק שהוא ברור, דווקא מול השבת, שזה נושא ברור, כשאנחנו דוחפים בכוח, כשאנחנו דנים על זה בין 01:00 ל-02:00, לפנות בוקר, מסורת ישראל זה לא הדבר שבאמת אותו אנחנו רוצים להעלות.

אלעזר שטרן: אני חושב, כמו שנאמר פה קודם – – –

רויטל סויד: אם אפשר בבקשה רק פחות – סליחה.

רויטל סויד: אם אפשר שם בבקשה להוריד את הקול, את הטון.

אלעזר שטרן: אני חושב שמסורת ישראל שהממשלה הזאת יוצרת היא מסורת של השנאה, של פירוד מצד אחד, היא מסורת של התבוללות – – –

יעקב ליצמן: למה אתה צריך לקרוא את זה מהנייר?

יעקב ליצמן: הרי אתה יודע בעל פה – – –

אלעזר שטרן: לפי מסורת ישראל, אז אנחנו גם קוראים.

אלעזר שטרן: לפי מסורת ישראל אתה, הרב ליצמן – דרך אגב, יש כאלה שלפי המסורת – – –

יעקב ליצמן: – – –

אלעזר שטרן: השר לשעבר, ובעתיד, וסגן השר לעתיד אולי.

אלעזר שטרן: אני מקווה שתהיה שר בעתיד.

יעקב ליצמן: – – –

אלעזר שטרן: לא הבנתי, אני לא שומע.

אלעזר שטרן: אני לא שומע.

אלעזר שטרן: אני רק אומר – זה כאילו מצחיק, אני יודע, אבל אני אומר, באמת, לפי מסורת ישראל שלך אין שרים, אחרת היית שר בממשלה.

אלעזר שטרן: השר אלי כהן יושב פה, הוא שר בממשלה.

אלעזר שטרן: אם הוא היה מאמץ את מסורת ישראל שלך, אז יש כאילו מי שצריך לסחוב את העגלה הזאת, לשאת באחריות, ויש מי שאסור לו לשאת באחריות, וזה אתה.

אלעזר שטרן: כשאתה מדבר על שעות עבודה ומנוחה לפי מסורת ישראל, מסורת של מי אתה מתכוון?

יעקב ליצמן: חשבתי שתשמח שהתפטרתי.

יעקב ליצמן: מה אתה – – –

אלעזר שטרן: אנחנו שמחנו שנהיית שר.

אלעזר שטרן: אני מזכיר לך, רק בזכותנו נהיית שר.

יעקב ליצמן: מחר תשמח יותר.

יעקב ליצמן: מחר תשמח יותר, אני לא רוצה לפרט.

אלעזר שטרן: אני לא יודע.

אלעזר שטרן: אני יודע שלפי בג"ץ אתה – רבותיך אמרו לך לא להיות שר.

אלעזר שטרן: היה בג"ץ, רבותיך שינו את דעתם.

אלעזר שטרן: התחילו לנהל את המדינה, רבותיך חזרו לומר לך שאסור לך להיות שר.

יעקב ליצמן: תוך דקה אמרת שלושה דברים שהם אי-דיוקים.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה – – –

אלעזר שטרן: טוב, אז על האי-דיוקים אנחנו – אבל אתה יודע שאי-דיוקים אפשר להגיד, אבל הכיוון הוא נכון.

רויטל סויד: סברות.

רויטל סויד: אלה סברות, אלה סברות, הרב ליצמן.

אלעזר שטרן: אוקיי, אז באמת אני רוצה לומר שמסורת ישראל שלנו היא מסורת של אחדות, היא של קירוב אנשים ליהדות, ולא של הרחקה.

אלעזר שטרן: מסורת ישראל שלנו כוללת לא רק כפייה של שעות עבודה אלא גם יחס לחלשים, ומסורת ישראל שלנו אומרת שגם לתנועה הקונסרבטיבית – בזכות הרב גפני, הרב ליצמן והח"כים החרדים שחתומים על החוק הזה, סוף-סוף יש מקום בספר החוקים של מדינת ישראל גם לתנועה המסורתית.

אלעזר שטרן: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

רויטל סויד: המסתייג הבא – חבר הכנסת אילן גילאון.

רויטל סויד: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

קריאה: מי נואם עכשיו?

רויטל סויד: מרצ.

רויטל סויד: סיעת מרצ.

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך.

אילן גילאון: אני חושב שאני אסתפק בפחות.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עליזה יקרה, השר לשעבר ליצמן, אבא שלי, עליו השלום, תמיד במקרים כאלה היה אומר לי: בשביל מה אתה צריך את זה?

אילן גילאון: לאז מיך אופ?

אילן גילאון: בשביל מה אתה צריך את זה?

אילן גילאון: ואתם לא צריכים את זה; לא צריכים את החוק הזה.

אילן גילאון: אני לא באתי להיות בר-פלוגתא שלכם, ואני אומר לך את זה בתור אדם שדווקא מגדיר את עצמו בתור מסורתי.

אילן גילאון: את כל תפיסותיי אני יונק מתוך המסורת שלי.

אילן גילאון: אתה יודע למה אני לא מחפש מסורת אחרת?

אילן גילאון: כי אין לי יותר מדי זמן, כי בחיים האלה חיים רק חיים אחד, ואני לא סגור מה קורה בעולם הבא.

אילן גילאון: פה – אחד.

אילן גילאון: ולכן, גברתי, יש כמה היבטים שצריך לומר אותם לא דווקא מן הפלוגתא.

אילן גילאון: כן, השר ליצמן ומציע החוק, פעם באלפיים שנה צריך טיפה להשתנות, להתאים את עצמנו אל המציאות.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים להיות מעצמה כלכלית, גברתי, חברים בכירים ב-OECD.

אילן גילאון: אנחנו לא יכולים להיכנס לתוך האלף השלישי עם תנאים של האלף הראשון; זה פשוט לא עובד.

אילן גילאון: עכשיו, אני רוצה להגיד לך שאחד הדברים החשובים ביהדות, המצוות החשובות ביהדות, זה דווקא – – –

רויטל סויד: סליחה, סליחה, חברים.

רויטל סויד: זה מאוד משמח שב-01:00 מליאת הכנסת שוקקת, אבל בבקשה, אם אפשר לנהל את השיחות יותר בשקט.

רויטל סויד: חבר הכנסת אילן גילאון אומר דברים חשובים מאוד.

אילן גילאון: זה דווקא פיקוח נפש.

אילן גילאון: הדבר החשוב ביותר, איך אומר הנביא?

אילן גילאון: מאסתי בזבחי

אילן גילאון: כם – אם הדבר הזה הוא לא הראשון במעלה מבחינת

אילן גילאון: כם; אם אתם צריכים את הפולחן יותר מאשר שאתם מסכנים נפשות, שאין לכם התחשבות.

אילן גילאון: הרי משק מודרני לא יכול להתנהל אלא בעבודות בשבת, כי אם קורה בשאר היממות – אנחנו יודעים בדיוק מה תהיה המציאות של כל אלה שמשתמשים בתחבורה הציבורית.

אילן גילאון: וחברים יקרים, תחבורה ציבורית היום היא חשמל.

אילן גילאון: אנשים צריכים להגיע למצב שהם נוסעים בקפסולות ממקום למקום.

אילן גילאון: זאת הנגישות, זאת הניידות שלהם.

אילן גילאון: אפשר לקיים את זה באופן הגיוני בצורה הזאת שאתם מדברים עליה?

אילן גילאון: ולכן אני רוצה בכלל להציע ללכת לפשרה רחבה.

אילן גילאון: אני, אגב, גברתי, בזמן האחרון נפגש עם הרבה מאוד קבוצות של צעירים חרדים, בנים ובנות חרדים לגמרי, דתיים, ויש להם אולי מחשבות של כפירה ותפיסת עולם כזאת, תפיסת עולם שאומרת: אתם תמשיכו להיות צאן מרעית.

אילן גילאון: מהפכת התקשורת פתחה לאנשים את העיניים, מה לעשות, והם התחילו לרעות בחוץ, וגם להסתכל, ולפעמים אפילו, גברתי, לשאול את עצמם: מה מגיע לי?

אילן גילאון: אני יודע מה אני נותן לבורא עולם, אני יודע מה אני נותן לקהילה שלי, אבל אולי גם לי מגיע משהו?

אילן גילאון: אולי אני לא רוצה להיות יותר צאן מרעית, ולא רוצה להיות בכלל צאן?

אילן גילאון: וכאשר אני חושב על האנשים הללו, שאני מכבד אותם מאוד, ואני אומר לך – אלוהים עדי שאני אדם עיוור לצבע, לדת, לקהילה, לנטייה, לגזע, אני שופט אנשים רק על פי מעשיהם – אני אומר לכם, אתם, מציעי החוק הזה: מעשיכם לא טובים, מעשיכם לא רצויים.

אילן גילאון: ואתה יודע מה, ליצמן?

אילן גילאון: אני אומר לך בשם אלוהים, שאני מכיר אותו אישית – – –

יעקב ליצמן: אני מתנצל שאני יושב כאן.

אילן גילאון: לא, לא, לא.

אילן גילאון: חלילה.

אילן גילאון: היית מקשיב אז היית מבין – אני מברך אותך שאתה יושב כאן.

אילן גילאון: אבל אני חושב שאתם צריכים לפעמים להתעדכן.

אילן גילאון: אני הייתי תקופה של שבע שנים סגן ראש עיריית אשדוד.

אילן גילאון: העיר אשדוד הייתה, לפחות באותה תקופה, העיר הרביעית בגודל הקהילות החרדיות שבתוכה, ואנחנו הגענו לפשרת חיים; תתפלאו, דווקא שם.

אילן גילאון: אנחנו הבנו שאנחנו חמישה ימים בשבוע עם אחד, ובשישי-שבת אנחנו נותנים לעצמנו איזה ספֵייס, שכל אחד תופס את המסורת שלו על פי הדרך שהוצגה כאן על ידי כל החברים לפניי, ועל פי הדברים שמרכיבים אותו.

אילן גילאון: כי להיות אדם מסורתי, להיות אדם יהודי מסורתי, המשמעות של הדבר הזה זה לעמוד כבן חורין מול מורשתך, ולבחור מתוכה, גברתי, מה בראש שלך.

אילן גילאון: ולכן, בשנת 2018 הרעיון הזה כבר איננו מתקבל על הדעת, והוא דבר כפירה באלוהים, אם את שואלת אותי.

אילן גילאון: אלוהים מסתכל על הדבר הזה, ולא – חרון אפו יצא על העיר.

אילן גילאון: לכן אני אומר: בואו נלך לפשרת חיים ונכבד אלה את אלה באופן הדדי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון, והדובר הבא, המסתייג הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: זה יהיה מעניין לשמוע מה יש לך לומר.

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, למה מעניין לשמוע?

עיסאווי פריג': אני מוגבל בתחום?

עיסאווי פריג': אני חייב לדבר על המסורת?

רויטל סויד: אתה יכול לדבר על מה שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': כשאני קראתי את החוק, מסורת ישראל, אמרתי: ישראל – הרי יש בה יהודים, מוסלמים ונוצרים, אז המסורת מתבלבלת.

עיסאווי פריג': חברים, אני קראתי את הצעת החוק.

עיסאווי פריג': אני לשם שינוי אדבר על המסורת.

עיסאווי פריג': קראתי את הצעת החוק, ידידי אבו עאדל, והגעתי למסקנה – איך אמר אחד לפניי?

עיסאווי פריג': כולו חרטא ברטא.

עיסאווי פריג': זו אחת מהחרטות ברטות הגדולות שקראתי.

עיסאווי פריג': ההר הוליד עכבר.

עיסאווי פריג': להביא הצעת חוק כדי להכניס בה שלשר יהיה שיקול דעת, הצעת חוק להכניס שיקול דעת לשר.

עיסאווי פריג': זה מוזר, יעני.

חיים ילין: יש עוד הצעת חוק – – – גם כן.

זוהיר בהלול: והם, בכלל אין להם שיקול לדעת, אז לשם שינוי – – –

עיסאווי פריג': להביא הצעת חוק בסוף, בשעות הקטנות של הלילה, וחבר הכנסת אמסלם כועס למה משאירים אותו בשעה כזאת כדי להביא הצעת חוק לתת לשר שיקול דעת.

עיסאווי פריג': איזה צחוק, איזה צחוק, איזה צחוק.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': עכשיו מצביעי יהדות התורה יושבים – אני רואה אותם, החבר'ה החרדים שם למעלה: אללה, עושים לנו, המפלגה שלנו נלחמת על השבת, נלחמת על השבת.

עיסאווי פריג': הצגה בשביל אלקטורט.

עיסאווי פריג': יפה, ממש יפה.

עיסאווי פריג': חברים, מה קרה?

עיסאווי פריג': אני באמת לא מצליח להבין.

עיסאווי פריג': הצעת חוק להכניס שיקול דעת לשר.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': ואם רכבת ישראל עוברת או יוצאת מיישוב ערבי שאין בו יהודים, מה שיקול דעת השר – – –

אילן גילאון: הם נוסעים באוטובוסים, לא ברכבת.

עיסאווי פריג': נגיד.

עיסאווי פריג': בואו נפנטז שיום אחד הרכבת תצא מיישוב ערבי.

עיסאווי פריג': נפנטז.

עיסאווי פריג': נכון לעכשיו לא קיים, אבל גם את החלום אתם רוצים לקחת לנו?

עיסאווי פריג': בואו נפנטז.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפניף במקום שתשב פה במליאה ותשמע מה שיש – סליחה, חבר הכנסת גפני, בוא תשמע מה יש לחבר הכנסת עיסאווי פריג' לומר על החוק.

רויטל סויד: במקום זה אתה יוצר לי מהומות.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, בוא, בוא, נו, נעביר שתי דקות ביחד.

עיסאווי פריג': בוא, אחי.

משה גפני: מה זה משנה מה שאתה אומר?

משה גפני: אני צריך לגייס את החברים שלנו.

עיסאווי פריג': אז בוא, בחייאתכ, נו, תבוא.

עיסאווי פריג': זכית, זכית בפיס.

עיסאווי פריג': בוא, קיבלת שיקול דעת.

עיסאווי פריג': קיבלת שיקול דעת, תיכנס.

עיסאווי פריג': חברים, בואו נפנטז שיום אחד בעתיד רכבת ישראל יחליטו שתהיה תחנה ביישוב ערבי.

עיסאווי פריג': בנחף?

עיסאווי פריג': בנחף.

עיסאווי פריג': רכבת עוצרת – – –

אילן גילאון: ואז יגידו שרכבות עמוסות בערבים שנוהרים לקלפיות.

עיסאווי פריג': אז זה מסוכן עוד יותר.

עיסאווי פריג': אה, בגלל זה – אתה יודע מה?

עיסאווי פריג': לא חשבתי על זה שלא שמים תחנת רכבת ביישוב ערבי כדי שלא להגביר את הנהירות.

עיסאווי פריג': זה מפחיד.

עיסאווי פריג': לא חשבתי על זה.

רויטל סויד: למנוע.

רויטל סויד: למנוע את הנהירות.

עיסאווי פריג': אה, למנוע את הנהירות.

עיסאווי פריג': זה יכול להיות שיקול.

עיסאווי פריג': אני באמת לא יודע.

עיסאווי פריג': הראש היהודי, אין לו גבול במחשבה.

עיסאווי פריג': ואם הוא מהצד הימני?

עיסאווי פריג': וואי וואי, וואי וואי.

יעקב פרי: אתה אמרת חרטא ברטא?

עיסאווי פריג': באמת חרטא ברטא.

עיסאווי פריג': זה חרטא ברטא אחד גדול.

עיסאווי פריג': זה לא חרטא, כפי שאמרתי, זה אחת החרטות ברטות הגדולות שהיו בכנסת הזאת.

עיסאווי פריג': וגפני הולך, מתהדר, מבסוט: אני מביא לכם, תראו איזו מלחמה אני נותן על השבת, תראו, מצביעיי, תנהרו, אני נותן לכם.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לחזור לערבים.

עיסאווי פריג': אני, כדי שאני אבין את זה עוד יותר – – –

יעל גרמן: עיסאווי, אתה מזלזל בגפני.

עיסאווי פריג': למה אני מזלזל?

עיסאווי פריג': גפני?

יעל גרמן: – – –

עיסאווי פריג': גפני ענק.

עיסאווי פריג': הוא, נוסף לו מנדט.

עיסאווי פריג': תאמיני לי, נוסף לו מנדט.

עיסאווי פריג': נוסף לו מנדט, והחבר'ה נהנים.

יעקב פרי: עיסאווי, תשאל את השאלה על הרכבת את הרב גפני.

עיסאווי פריג': גפני, תגיד.

עיסאווי פריג': ירדנה, אני מבקש ממך.

עיסאווי פריג': אני זקוק לתשומת לב של כבוד הרב גפני.

משה גפני: אחרי שתסיים אני אדבר.

עיסאווי פריג': לא, אני חייב שאלה.

עיסאווי פריג': תגיד לי, תסביר לי.

עיסאווי פריג': גפני, תקשיב, נו.

עיסאווי פריג': חיטטתי עכשיו בפלאפון, עכשיו, ראו אותי, מה זה מסורת ישראל?

עיסאווי פריג': שאני אבין, מה זו מסורת ישראל?

יעקב פרי: תשאל.

יעקב פרי: תשאל על הרכבת בכפר ערבי.

עיסאווי פריג': אנחנו במדינת ישראל, אנחנו, הערבים מפנטזים, חולמים – יום אחד תהיה תחנת רכבת ביישוב ערבי.

עיסאווי פריג': נגיד, אבו אדהם אמר נחף.

עיסאווי פריג': נחף, אתה יודע איפה זה נחף?

עיסאווי פריג': זה מול כרמיאל.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': יש רכבת בדיר אל-אסד מול אבו נחף.

עיסאווי פריג': עברה, בסדר?

עיסאווי פריג': הרכבת שם, התחנה התקלקלה.

עיסאווי פריג': איפה שיקול הדעת של מסורת ישראל ששייך לשר הרווחה, בתנאי שלקח בחשבון את רווחת העובדים המוסלמים שגרים באזור?

עיסאווי פריג': איך זה משתלב?

עיסאווי פריג': יש לך תשובה?

משה גפני: בטח.

משה גפני: אחר כך, לא עכשיו.

משה גפני: עכשיו אני רוצה שתסיים.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': אם כך, מסורת ישראל תהיה בכתב או בעל פה?

עיסאווי פריג': יענו, תכתבו הנחיות לשר – אתה צריך לחשוב ככה – או בעל פה?

עיסאווי פריג': יעני, הוא צריך לזכור.

עיסאווי פריג': עכשיו, באמת, אני רוצה להבין – – –

משה גפני: אתה היית צריך לעבור לדגל התורה.

עיסאווי פריג': אני לא מבין אתכם.

עיסאווי פריג': אמרנו חרטא ברטא?

עיסאווי פריג': זה חרטא יותר מברטא.

עיסאווי פריג': חברים, די לזלזול הזה.

עיסאווי פריג': באמת די לזלזול הזה.

עיסאווי פריג': זו הצעת חוק מיותרת.

משה גפני: אז למה אתה נגד?

עיסאווי פריג': אני נגד כי – –

משה גפני: כי מה?

עיסאווי פריג': – – אני לא רוצה לעשות מכם צחוק.

משה גפני: אה, בסדר.

משה גפני: לא חשוב, אנחנו עושים מאיתנו צחוק.

עיסאווי פריג': אתם עושים מעצמכם צחוק ומהבוחרים שלכם צחוק, כי אתם מראים להם: ואללה, נלחמנו על השבת, נלחמנו על השבת.

עיסאווי פריג': ואתם, מה אתם עושים?

עיסאווי פריג': עוד משחק לבוחרים.

עיסאווי פריג': אתם שומעים?

עיסאווי פריג': מוכרים לכם חרטא ברטא.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: המסתייגת הבאה – חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך.

מיכל רוזין: גפני, רציתי להתחיל לשיר לך שיר ילדים ידוע, הינה באה הרכבת, אבל כן, הבנתי.

מיכל רוזין: אני לא אשיר שירים, לא בשעה כזאת בלילה.

מיכל רוזין: הינה, גפני יוצא כי התחלתי לשיר.

מיכל רוזין: אז הינה, הפסקתי לשיר ובכל זאת נדבר על מסורת.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: אנחנו נדבר על מסורת ונדבר על העובדה שלצערי הרב אנחנו נמצאים במצב של מלחמה – מלחמה בין ציבורים בישראל, מלחמת דת.

מיכל רוזין: סיימנו עכשיו את תקופת חנוכה עם מלחמה ידועה בהיסטוריה שלנו בין המתייוונים ובין החשמונאים, והשאלה היום: מי המתייוונים ומי החשמונאים ומי ינצח במלחמה הזאת – שבסופו של דבר, דרך אגב, בסוף, הביאה לכך שאחרי 80 שנים של שלטון החשמונאים הסתיימה מלכות יהודה, אז; אנחנו היום מגיעים ל-70 שנים של עצמאות למדינת ישראל, ונקווה שמלחמות הדת לא יגרמו לכך שמדינת ישראל לא תמשיך להתקיים.

מיכל רוזין: ויכול להיות שמי שמציע את החוקים האלה, ובהם כמובן החוק הזה של הכנסת מסורת ישראל לשיקולי תיקוני הרכבת וכדומה, וחוק המרכולים שרק העברנו בשבוע שעבר בקריאה ראשונה – כל החוקים האלה שהם חוקים של מיעוט שכופה על רוב, שלצערנו בסופו של דבר יביאו לקיצה את מלחמת הדת במדינת ישראל.

מיכל רוזין: 58 רשויות מקומיות, ראשי רשויות, חתמו על מכתב שבו הם הבהירו שהם מתנגדים לחוק המרכולים, ולא רק זה, כבר התחילו רשויות מסוימות, ובהן גבעתיים ואחרות – חולון, מודיעין – בעצם להעביר חוקי עזר על מנת להתמודד עם חוק המרכולים לפני שהוא עובר בכנסת בקריאה שנייה ושלישית.

מיכל רוזין: הרצון של הרשויות המקומיות הוא להיענות לתושבים שלהן, להקשיב לרחשי הציבור שבבית שלהם: לדעת איפה יש מקום שבו אפשר לפתוח, איפה מקום שבו אפשר לסגור, איפה יש מקום שבו ניתן למתוח את החבל ולייצר שינוי בסטטוס קוו או מקום שבו צריך לשמור על הסטטוס קוו ולאפשר לכל קבוצות האוכלוסייה לחיות באמת במקום שבו מכבדים איש את רעהו.

מיכל רוזין: אני גרה בעיר כזאת, פתח תקווה.

מיכל רוזין: במרכז העיר החנויות סגורות, העיר עצמה סגורה, אבל מסביב לה מקומות הבילוי פתוחים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה שיפר את העיר, זה הביא הרבה מאוד צעירים לחיות בעיר, הרבה מאוד משפחות צעירות – באמת, שגשוג ופריחה של העיר ובנייה חדשה, וכל זה גם בזכות העובדה שיש לבני נוער, לילדים, לצעירים, לאן לצאת לבלות, גם בשישי-שבת, בסוף השבוע.

מיכל רוזין: גם החיילים שחוזרים הביתה לא צריכים לנסוע לתל אביב, לסכן את נפשם חס וחלילה בנהיגה ברכב לאחר שהם שותים, בעיקר כשאין תחבורה ציבורית ואין דרך להגיע למקומות הבילוי בלי תחבורה ציבורית בשבת.

מיכל רוזין: כל המצב הזה שבו, גפני, אתם מביאים אותנו למלחמת דת, שתביא אותנו לחורבן בית שלישי – לצערי הרב המקום הזה שבו אתם מקצינים, המקום הזה מייצר שנאה, מייצר גטאות, מייצר הפרדות.

מיכל רוזין: אנחנו פה בכנסת רגילים לשבת ביחד, שבת אחים גם יחד.

מיכל רוזין: מדברים.

מיכל רוזין: חבל שאין שבת אחיות יחד; מדברים, מתלוצצים, מדברים, באמת, על נושאים אידיאולוגיים.

משה גפני: מספיק לדבר עלינו, לא נוכל לחזור הביתה.

משה גפני: מה עכשיו היא מספרת לנו?

מיכל רוזין: אני נסעתי לארצות הברית אחרי שסיפרת לי את הבדיחה על הכלב, והלכתי וסיפרתי את זה לתורמים יהודים בחו"ל.

מיכל רוזין: תרגמתי את הבדיחה לאנגלית וסיפרתי על הכלב שמת עם הרב, ותאמין לי, כולם התגלגלו מצחוק.

רויטל סויד: תספרי לנו.

עיסאווי פריג': ספרי לנו את זה.

מיכל רוזין: לספר לכם?

מיכל רוזין: אני לא יכולה לספר את זה כמו גפני.

מיכל רוזין: גפני וטיבי סיפרו לי.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים לדעת.

משה גפני: אתה לא חייב לדעת.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': מסורת ישראל.

משה גפני: אבל זה לא קשור למסורת ישראל.

עיסאווי פריג': אני חלק מישראל, מה, אני לא – – –

משה גפני: – – –

מיכל רוזין: מה שאנחנו חווים פה, עיסאווי, בכנסת – החברויות, היכולת להתווכח מתוך מקום של כבוד על אידיאולוגיה, שאנחנו יכולים להתווכח – כל הדברים האלה לא קיימים באוכלוסייה, כי באוכלוסייה כולנו עוצמים עיניים, סוגרים אוזניים, לא מדברים אחד עם השני, לא מדברים אחד עם השני, לא רואים אחד את השני בעיניים.

מיכל רוזין: חרדים וחילונים לא רואים אחד את השני.

משה גפני: מה את מדברת?

מיכל רוזין: מה אני מדברת?

מיכל רוזין: אני חיה בחברה חילונית.

מיכל רוזין: תשאל את הילדים שלי אם אי-פעם הם דיברו עם אדם חרדי.

מיכל רוזין: אולי הם עברו בקניון ומישהו הציע להם להניח תפילין.

מיכל רוזין: מעולם הם לא דיברו עם אדם חרדי.

מיכל רוזין: הם לא מכירים את תפיסת עולמו.

מיכל רוזין: הם לא מכירים מה חשוב לו והוא לא מקשיב להם, לחילונים.

משה גפני: – – –

מיכל רוזין: כן, וגם אתם לא מקשיבים לנו.

מיכל רוזין: רק עכשיו סיפרתי לך על הטקס המדהים שבתי עברה, בת-מצווה, עלייה לתורה.

משה גפני: אוה.

מיכל רוזין: המקום הזה שבו אתה תכיר את החיים היהודיים שלי ואני אכיר את החיים היהודיים שלך – זה לא קיים בחברה הישראלית.

מיכל רוזין: החוקים האלה רק מרחיקים, מרחיקים את קבוצות האוכלוסייה.

מיכל רוזין: חוק המרכולים וחוק הרכבת – אני לא אתחיל עוד פעם לשיר על הרכבת – כל החוקים האלה מייצרים מצב שבו מיעוט כופה על רוב.

מיכל רוזין: עכשיו, אני אמרתי, ולא היית פה, ש-58 ראשי רשויות חתמו על מכתב נגד חוק המרכולים, וכבר מתחילים להעביר חוקי עזר ברשויות מקומיות.

מיכל רוזין: מה, כולם שונאי חרדים?

מיכל רוזין: כולם לא יהודים?

מיכל רוזין: כולם שונאי מסורת?

מיכל רוזין: כולם נגד השבת?

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: כולם מבינים שצריך למצוא את האיזונים, והחיים שלנו פה הם חיים של איזונים ובלמים.

משה גפני: אבל את אישה אינטליגנטית.

משה גפני: זה לא קשור לחוק הזה, עם כל הכבוד לך.

מיכל רוזין: הכול קשור לחוק, כי ברגע שאתה כופה על הבן שלי ביום ראשון לנסוע באוטובוס לצבא ולא לנסוע ברכבת מכיוון שלא היו עבודות בשבת – היו עבודות ביום ראשון, שני, שלישי – אז הוא גם לא יכול לנסוע בתחבורה ציבורית בשבת אבל בוודאי גם לא יוכל לנסוע ביום חול.

משה גפני: למה את לא דואגת לעובדים שמכריחים אותם לעבוד בשבת?

משה גפני: למה את לא דואגת להם?

משה גפני: גם להם יש משפחה, לא רק לך.

מיכל רוזין: אני דואגת, ועדיין אפשר למצוא פתרונות ויש במדינה דמוקרטית פתרונות – –

משה גפני: מה התגובה לאלה שעובדים בשבת?

מיכל רוזין: – – של ימי חופש גם באמצע השבוע.

מיכל רוזין: לכן, זה עניין של בחירה אישית.

מיכל רוזין: החוק בישראל, החוק בישראל – – –

משה גפני: את צבועה.

מיכל רוזין: לא, אתם צבועים, כי החוק בישראל מאפשר לאדם שלא רוצה לעבוד בשבת לא לעבוד, ואסור להעסיק אותו.

משה גפני: באמת.

משה גפני: באמת.

מיכל רוזין: ולכן אתם מאלצים את כל החברה, אתם מאלצים את כולם לחיות לפי החוקים שלכם וגם אתם צבועים, גפני, כי שנים זה קורה.

מיכל רוזין: שנים עובדים בשבת.

מיכל רוזין: מעולם מעולם לא פעלתם נגד זה, עד שהציבור שלכם לא התחיל לצייץ ולא התחיל לכתוב בפייסבוק וברשתות החברתיות.

מיכל רוזין: אז אתם פתאום התעוררתם ופתאום מעניינת אתכם העבודה ברכבת בשבת.

משה גפני: – – –

מיכל רוזין: מה עם עוד למעלה מ-400 ארגונים במדינת ישראל שיש להם היתר לעבוד בשבת?

מיכל רוזין: אתה לא מדבר עליהם.

מיכל רוזין: אתה לא מחוקק שום דבר שקשור אליהם.

משה גפני: באמת?

מיכל רוזין: אתה מחוקק?

משה גפני: מאז מעמד הר סיני אני נלחם על זה.

מיכל רוזין: אתה חי אלפי שנים.

משה גפני: כן.

מיכל רוזין: אז מה לעשות שבמדינת ישראל, מדינה דמוקרטית, שאנחנו רוצים שהיא תתקיים יותר מ-80 שנים של החשמונאים, אנחנו רוצים שתהיה מדינה ריבונית עצמאית, מדינה יהודית, צריכה – – –

קריאות: – – –

משה גפני: אתה אל תתערב.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: מה אני אעשה?

מיכל רוזין: גפני צועק ואף אחד לא עוזר לי, שאני אוכל להתגבר עליו.

מיכל רוזין: אז גפני, אנחנו רוצים להיות אחים ואחיות, אנחנו שייכים לאותו עם, לאותה חברה, לאותה מדינה, ואנחנו רוצים להצליח להידבר אחד עם השני ולמצוא דרכים לפשרות ולחיים ביחד.

מיכל רוזין: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: המסתייגת הבאה, חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: 15 דקות לרשותך, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: וואי, לאיפה הלך חבר הכנסת גפני?

תמר זנדברג: גפני?

תמר זנדברג: גפני?

תמר זנדברג: כמה אתה מגן על השבת.

תמר זנדברג: יותר משהשבת שמרה על עם ישראל שמר גפני על השבת.

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: יש כוכבית.

תמר זנדברג: חוץ מתל אביב, ראשון לציון, גבעתיים, חולון, הרצליה, מודיעין, רמת גן – כל אלה מקומות שברחו לכם מהשבת.

תמר זנדברג: אולי יסתבר שחוק המרכולים תרם לפתיחת עסקים בשבת יותר ממה שאתם הגנתם על השבת ביחד?

משה גפני: נחכה לחוק.

משה גפני: נחכה לחוק.

תמר זנדברג: איזה חילול שבת המוני בשש ערים, מאות אלפי בני אדם שיצאו בשבת, יקנו, ישתמשו בכסף, מה שבא להם.

תמר זנדברג: אתה יודע מה?

תמר זנדברג: הם אפילו יחללו שבת באוטו שלהם.

תמר זנדברג: הם לא יחללו שבת בתחבורה הציבורית, כי אין, אבל הם יחללו שבת באוטו ובחסות השר דרעי, שלא נמצא פה, בתל אביב יוכלו לנסוע באוטו לקנות בקניון.

תמר זנדברג: אני לא אציין שמות של מרכזים מסחריים.

תמר זנדברג: אבל דרעי עוצם עיניים.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: מה עם חילול שבת המוני כזה?

תמר זנדברג: עשרות רשויות ברחבי הארץ, לא במסגרת הסטטוס קוו, לא במסגרת הישראבלוף שבג"ץ אמר אלא במסגרת חוק מדינה, לראשונה בתולדות מדינת ישראל הולכים לחלל שבת בחסות החוק, ומתי?

תמר זנדברג: בקדנציה של גפני ודרעי.

עיסאווי פריג': – – –

משה גפני: לא.

משה גפני: לא יהיה.

עיסאווי פריג': אצל גפני הכול מותר.

משה גפני: לא, לא יהיה.

משה גפני: לא יהיה.

תמר זנדברג: אני מתפלאת עליך, גפני.

תמר זנדברג: מה תעשה?

משה גפני: מה זה מה אני אעשה?

משה גפני: יש חוק – – –

תמר זנדברג: די, ראשון לציון עבר.

תמר זנדברג: ברח לך.

תמר זנדברג: ראשון לציון – הסוסים ברחו מהאורווה.

משה גפני: אני מציע שתבדקי את החוק.

תמר זנדברג: גבעתיים בדרך.

משה גפני: תבדקי את החוק, אם החוק הזה תקף.

משה גפני: תבדקי.

משה גפני: אני מבטיח לך שזה לא יחול לא בראשון ולא בשום מקום אחר.

תמר זנדברג: איך?

תמר זנדברג: החוק שלך לא נכנס לתוקף.

משה גפני: אני מביא את החוק.

עיסאווי פריג': יחול במדינה אחרת.

משה גפני: לא.

משה גפני: לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': גם לא בכפר קאסם – – –

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: איפה?

עיסאווי פריג': – – –

תמר זנדברג: גפני, יש פה לקח.

תמר זנדברג: במשך עשרות שנים – – –

משה גפני: אני רואה שיהיו לך נדודי שינה בגלל שאולי – – –

תמר זנדברג: קודם כול, כבר יש לי נדודי שינה – –

משה גפני: לא יהיה, את יכולה לישון בשקט.

תמר זנדברג: – – וכשאני ערה על יצועי בלילה, אז אני חושבת על המושג השחוק והחבוט שבמשך עשרות שנים התנהלו לפיו, שקראו לו "סטטוס קוו".

תמר זנדברג: כתב אותו בן-גוריון במכתב, בצעטאלע קטן, ועשרות שנים התנהלנו לפיו.

תמר זנדברג: מה שקרה זה שחוקים כאלה – –

משה גפני: איזה חוקים כאלה?

משה גפני: אנחנו – – – את החוקים האלה?

תמר זנדברג: – – מנסים לשבור את הסטטוס – לא מנסים, קובעים, בוודאות – –

משה גפני: ראש עיריית תל אביב – – –

תמר זנדברג: – – שהסטטוס קוו מת, ז"ל, נקבר, איננו, וזה בגלל החמדנות שלכם – –

משה גפני: החמדנות?

תמר זנדברג: – – וזה בגלל המחשבה שלכם שבגלל שיש כאן ראש ממשלה בחקירות שחיתות ולחיץ, אתם תוכלו במשך ימים ושבועות להשבית את הכנסת – –

משה גפני: עוד לא דיברת על אהבת ישראל – – – לא דיברת.

תמר זנדברג: – – ולהתעסק אך ורק בדילים הפוליטיים ובקומבינות שלכם.

משה גפני: אנחנו ביקשנו את החוק הזה?

משה גפני: הקומבינות?

תמר זנדברג: כן.

משה גפני: קומבינות – – –

תמר זנדברג: וזה מה שיביא – אתה יודע מה?

תמר זנדברג: הלילה, כשאני אהיה ערה על יצועי לפני השינה, כשיהיו לי נדודי שינה, אני אחשוב על התחבורה הציבורית, שהיא קרובה מאי פעם.

תמר זנדברג: אין לי שום ספק שמאות אלפי ומיליוני ישראל עומדים בקרוב לצאת מהעוצר הכפוי שאתם כופים עליהם כל שבת ולהתחיל לחוות את השבת שלהם לפי ראות עיניהם, לא רק בתל אביב אלא בכל רחבי ישראל.

תמר זנדברג: ואתם יכולים להמשיך לחוקק, אבל הישראלים, את השבת שלהם כבר לא יחזירו בחזרה למחשכי חוקים אלא יצאו – בתל אביב, איפה שגרה חברת הכנסת מירב בן ארי – ייסעו לים, ייסעו לבקר את סבא וסבתא בשבת, באוטובוס, כי החוקים האלה, זה מה שהם יביאו, הרבה הרבה יותר מהר ממה שזה נראה.

תמר זנדברג: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת זנדברג.

רויטל סויד: המסתייג הבא, חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מבין שאנחנו מדברים היום בעיקר לחבר הכנסת גפני, הנציג של הצעת החוק הזאת, שבעצם – חבר הכנסת גפני, ברשותך, גם משפט אליך.

מוסי רז: נאמר כאן – ואני כן מבין לליבם של החרדים על הפרת השבת.

מוסי רז: אני לרגע לא חושב שלגפני לא כואב חילול שבת, ולרגע לא חושב שלציבור החרדי ואולי גם הדתי שאיננו חרדי לא כואב כשמחללים את השבת.

מוסי רז: אבל מביאים לנו כאן דברים מוזרים ביותר.

מוסי רז: קודם כול, בואו נבחן את הצעת החוק הזאת.

מוסי רז: על מה מדובר?

מוסי רז: על זה שהשר, כשהוא נותן היתר, הוא יבחן את מסורת ישראל.

מוסי רז: מה זה מסורת ישראל?

מוסי רז: אני חי במדינת ישראל, אנחנו פה בכנסת, בפרלמנט של מדינת ישראל; האם מסורת ישראל כוללת גם את ישראל המדינה?

מוסי רז: האם מסורת ישראל כוללת גם את אזרחי מדינת ישראל?

מוסי רז: האם היא כוללת גם את 70 שנות הקיום שלנו כאן כמדינה עצמאית, שבה הביאו בחשבון הרבה שיקולים?

מוסי רז: ועמד פה שר העבודה והרווחה כשדנו בהצעה הזאת בסיבוב הקודם ואמר: אני מביא את הדברים האלה בחשבון; מה פתאום מכניסים לי פה דברים שכבר למעשה אני מביא בחשבון כל הזמן?

מוסי רז: אז מה התשובה לכך?

מוסי רז: התשובה לכך היא, כמובן, שהיה צריך להראות כלפי הציבור החרדי שעושים משהו.

מוסי רז: קודם נזרקה קריאת ביניים מצידו של חבר הכנסת גפני, שאמר שהוא דואג לעובדים שעובדים בשבת.

מוסי רז: אז אני מציע לך, חבר הכנסת גפני, אם אתה מכיר עובדים כאלה – ואני מאמין לך – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת עיסאווי, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רויטל סויד: סליחה, חברים, זה מפריע.

מוסי רז: אני מאמין לך שאתה מכיר אנשים כאלה שעובדים בשבת, נאמר, אף שהם לא רוצים לעבוד, ואתה דואג להם.

מוסי רז: אני מוכן ללכת איתך לעובדים האלה ולראות איך עוזרים להם.

מוסי רז: אבל כמה מפתיע, בדקתי איזה הצעות חוק הונחו היום על שולחן הכנסת, ותתפלאו לראות שיש הצעת חוק שהונחה היום – לא אתמול, לא בשבוע שעבר, לא בשבוע הבא ולא לפני שבועיים – של חבר הכנסת ליצמן.

מוסי רז: גם הוא, נדמה לי, מהסיעה של גפני, נדמה לי מאותה מפלגה.

מוסי רז: נדמה לי שהוא רוצה אותם דברים.

מוסי רז: ומה מציע חבר הכנסת ליצמן בהצעת החוק הזאת?

מוסי רז: לא תאמינו.

מוסי רז: הוא מציע שהטבות שיש היום למי שעובד בשבת יבוטלו.

מוסי רז: איזה יופי של דאגה למי שעובד בשבת.

מוסי רז: בעצם מורידים להם את מה שהם מקבלים.

מוסי רז: איזה יופי של דאגה, איזה יופי של דאגה סוציאלית למי שעובד בשבת.

מוסי רז: ממש התרשמתי, ממש כולי נפעם מהדבר הזה.

מוסי רז: הם בעצם רוצים שבכל היישובים בישראל, גם ביישובים החילוניים, גם ביישובים הערביים, גם ביישובים שלא שומרים בהם את השבת, כשבאים לקחת בחשבון עבודות תשתית חיוניות כמו, לדוגמה, עבודה על רכבת, שממנה התחיל הסיפור – שיכול להיות שאפילו מדובר בפיקוח נפש; יכול להיות שאפילו מדובר בפיקוח נפש, משום שאם יעשו את זה בימי חול, כשכולם עובדים ויש יותר נסיעות, אני לא רוצה להגיד שזה יגרום, חלילה, לתאונות דרכים, אבל בהחלט יכול להיות – בכל היישובים הללו בעצם ייקחו בחשבון את מורשת ישראל.

מוסי רז: מי ייקח בחשבון?

מוסי רז: אותו שר שאנחנו לא יודעים מיהו.

מוסי רז: אנחנו יודעים מיהו היום, אבל אנחנו יודעים שהממשלה עומדת ליפול, אז אנחנו לא יודעים מי יהיה השר הבא, ואנחנו לא יודעים מה השיקולים שהוא ייקח בחשבון, אם הם יהיו מוצדקים או לא מוצדקים; אם הם ייקחו בחשבון את השיקול הזה של פיקוח נפש, אם ייקחו בחשבון את השיקולים הסוציאליים, אם ייקחו בחשבון את השיקולים של באיזה סביבה הם עובדים – כי אני מסכים שלא צריך לעבוד באמצע בני ברק בשבת.

מוסי רז: אנחנו לא יודעים את כל הדברים האלה.

מוסי רז: כל זה יינתן, ייזרק, רק כדי שיהיה אפשר לחזור הביתה ולהראות לציבור: אנחנו עשינו חוק, נא בעין בשבילכם, כאילו שיש פריימריז ביהדות התורה וצריך להראות את זה למישהו.

מוסי רז: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

רויטל סויד: נעבור לבקשות רשות הדיבור.

רויטל סויד: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת נורית קורן, חמש דקות לרשותך, בבקשה.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, בעצם, זה חוק סוציאלי וחוק משפחתי; אנחנו רוצים שהמשפחה תיפגש בשבת, והם יוכלו ליהנות ביחד מהמשפחתיות.

נורית קורן: הרי אנחנו יודעים שלא לכל דבר צריך חוק, אבל לפעמים צריך חוק, כי אנחנו צריכים להגן על עצמנו.

נורית קורן: אנחנו יודעים שהמשפחתיות היא הביחד של החברה הישראלית, וזה מה שמאפיין אותנו כחברה, לכן, הבסיס הזה הוא בסיס חשוב והוא אמיתי.

נורית קורן: תארו לכם שהמשפחה לא הייתה נפגשת.

נורית קורן: הילדים היו לומדים כל הזמן במשך השבוע, ואז ההורים בעצם לא נמצאים – אחד עובד ביום שלישי, אחד ביום רביעי.

נורית קורן: מתי הם ייפגשו?

נורית קורן: מתי יהיה אפשר לחנך את הילדים?

נורית קורן: מתי יהיה אפשר לעשות משהו?

רויטל סויד: סליחה, אני אבקש לשמור על השקט.

רויטל סויד: סליחה.

נורית קורן: לכן, אני חושבת שהחוק הזה הוא חוק חשוב, וצריך לתת הזדמנות למשפחה לגדל את הילדים וליהנות מהילדים.

נורית קורן: אני שואלת אם אנחנו כאן, איך שאנחנו עובדים פה, בכנסת – וגם לך, גברתי היושבת-ראש, יש ילדים קטנים, אז תתארי לך שגם לא הייתה לך שבת ליהנות מהילדים.

נורית קורן: מה היית עושה?

נורית קורן: מה היית עושה?

רויטל סויד: אפשר גם בשבת ליהנות עם הילדים במרכולים.

נורית קורן: כן, אבל אם היית צריכה לעבוד קשה ולקבל כסף בשבת, אז זו הייתה בעיה, הייתה בעיה.

נורית קורן: יש לנו בעיה.

נורית קורן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: אני אבקש.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני ממש מבקשת שיהיה שם שקט.

רויטל סויד: אתם לא שומעים את הרעש במליאה.

מירב בן ארי: אין רעש במליאה.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, השבת היא הציווי ההיסטורי מהנאורים ביותר אם לא הנאור ביותר שידעה האנושות.

שלי יחימוביץ': בתקופה – – –

רויטל סויד: ששש.

שלי יחימוביץ': ידעתי שאם אני אגיד משהו יפה על השבת אז ישתרר שקט.

רויטל סויד: בבקשה.

שלי יחימוביץ': אבל יש לי יותר מדבר אחד יפה לומר על השבת, כי באמת צריך לחשוב על ההארה המדהימה שהייתה בציווי הזה על רקע עולם שהיה עולם פרימיטיבי, עם עבודת אלילים, עם עבדות מאוד קשה; והינה, בתוך עולם שהוא היום זר לחלוטין לעולם הערכים הנאור והמתקדם שלנו בא הציווי הזה כמו יהלום, וקבע שכל אדם באשר הוא אדם – מגיע לו יום מנוחה פעם בשבוע; ולא רק לאדון, אלא גם לעבד וגם לגר, ואפילו לבהמה נקבע שיהיה יום מנוחה.

שלי יחימוביץ': וזה, בעצם, אפשר לומר, אחד החוקים הסוציאליים הראשונים בתולדות האנושות בכלל.

שלי יחימוביץ': נפל בחלקנו, ויש לנו סיבה טובה להיות גאים בכך, שאנחנו, העם היהודי, הנחלנו את הציווי הסוציאלי הראשון במעלה הזה לאנושות כולה, שאימצה אותו, והדתות – כידוע, לכל אחת מהן יש יום כזה שהוא יום חופש לכולם באשר הם: האדון, העבד, וברבות הימים העובד, המעסיק, וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': הציווי הזה גם לבש אופי חילוני – בחקיקה חילונית, בחוק שעות עבודה ומנוחה – וקבע שיום השבת יהיה יום מנוחה לכולם, כל אחד על פי דתו.

רויטל סויד: סליחה, חברים, אני ממש מתנצלת.

רויטל סויד: חבר הכנסת מייקל אורן, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

רויטל סויד: את השיחות האלה לנהל בחוץ, בבקשה.

רויטל סויד: אתם לא מבינים איזה רעש יש במליאה.

רויטל סויד: תודה.

שלי יחימוביץ': הציווי הזה, כאמור, תורגם גם לחוקים הממלכתיים.

שלי יחימוביץ': אחת החקיקות הסוציאליות הראשונות הייתה חוק שעות עבודה ומנוחה, וגם בחוק שעות עבודה ומנוחה, שהוא חוק חילוני לכל דבר, לכאורה, בלא זיקה דתית, נקבע ששבת תהיה יום מנוחה לבני הדת היהודית במדינת ישראל, יום ראשון – לנוצרים, יום שישי – למוסלמים, ואותו חוק אפשר גם החרגות – אפשר החרגות בשירותים שמצילים חיי אדם.

שלי יחימוביץ': הוא אפשר החרגות גם בתעשייה – במפעל שאם נכבה את מכונות הייצור בו במהלך השבת ייגרמו לו הפסדים גדולים, גם שם נקבע שאפשר להחריג את המפעל הזה.

שלי יחימוביץ': וכך חיינו לנו בסטטוס קוו במשך שנים ארוכות.

שלי יחימוביץ': והסטטוס קוו, חבריי החרדים, הופר באופן אבסורדי, ובניגוד למה שכולם חושבים, לא לרעת החילונים אלא לרעת החרדים.

שלי יחימוביץ': נכון להיום, על פי ההערכה, יש יותר מ-700,000 איש שעובדים בשבת.

שלי יחימוביץ': חילול השבת לא נעשה בכמה מרכולים שפתוחים בתל אביב.

שלי יחימוביץ': להפך.

שלי יחימוביץ': על תל אביב יורדת סוג של קדושה בשבת.

שלי יחימוביץ': היא דוממת.

שלי יחימוביץ': אורח החיים בה משתנה מקצה אל קצה, ואותם מרכולים ספורים שפזורים פה ושם לא גורמים לחילול שבת כזה בפרהסיה.

שלי יחימוביץ': חילול השבת, לשיטתכם – ההמוני, אגב, גם ניצול העובדים – נעשה במרכזי קניות מחוץ לערים.

שלי יחימוביץ': שם זה גיהינום עלי אדמות: פקקי תנועה, אין איפה לחנות, צרכנות בלתי פוסקת, והעובדים עובדים – לצערי, עובדים עניים שלא בחרו לעבוד בשבת.

שלי יחימוביץ': רוב האנשים רוצים לנוח בשבת.

שלי יחימוביץ': אם הם בוחרים לעבוד בשבת בגלל תוספת שכר בשבת, גם זה לא מתוך בחירה אלא מתוך מצוקה.

שלי יחימוביץ': ואני לא מבינה למה אי-אפשר לשבת יחד ולהתכנס סביב שולחן עגול אחד, כל סיעות הבית בלי יוצא מן הכלל, ולהגיע פעם אחת ולתמיד לאיזושהי הסכמה של אמת, שמגיעה מתוך רצון טוב – אצל חלק מאיתנו מתוך תודעה סוציאלית עמוקה, אצל חלק מאיתנו מתוך יראת שמיים; יחד להתכנס ולגבש איזושהי אמנה, אמנה שמתאימה לכולנו.

שלי יחימוביץ': למה תמיד הדברים האלה צריכים לבוא במקום קנטרני, פוליטי, במקום שבו יד מכופפת יד, ולמה אין התגייסות כזאת נוכח השנים האחרונות, שבהן באמת יש חילול שבת המוני?

שלי יחימוביץ': מה זה?

שלי יחימוביץ': אני לא מצליחה לרדת לעומק ולשחר הסלקטיביות הזאת.

שלי יחימוביץ': ברשותך, דוגמה אחרונה.

שלי יחימוביץ': לפני כמה שבועות – אני משתדלת לנוח בשבת, ממעטת מאוד ללכת לשבתות תרבות, ממעטת מאוד ללכת לטלוויזיה.

שלי יחימוביץ': הסטטוס שלי בווטסאפ זה: גם חילונים מנסים לנוח בשבת, ובאמת אנחנו נחים.

שלי יחימוביץ': אני גם רוכבת על אופניים.

שלי יחימוביץ': לפני כמה שבועות צייצתי בטוויטר שאכלתי פלאפל ביפו בשבת; לא כתבתי בשבת, אבל זה היה בשבת.

שלי יחימוביץ': ניגשו אליי כמה ח"כים חרדים ושאלו אותי: למה העלית את זה?

שלי יחימוביץ': זה פוגע ברגשות שלנו.

שלי יחימוביץ': אמרתי: רבאק, על מה אתם מדברים?

שלי יחימוביץ': כל הח"כים פה נוסעים לשבתות תרבות, ברכב, מופיעים באולמות עם מערכת הגברה, קהל גדול מגיע במכוניות.

שלי יחימוביץ': אני, שאני נחה בשבת, רכבתי באופניים וקניתי פלאפל מנוצרי ביפו בשבת.

שלי יחימוביץ': אז אמרו לי: אבל בכל זאת, יש בזה סמליות.

שלי יחימוביץ': מה סמליות?

שלי יחימוביץ': הסלקטיביות הזאת היא בלתי מובנת לי.

שלי יחימוביץ': ואני אומרת, חבריי החרדים וחבריי החילונים, בוודאי חבריי החילונים שהם סוציאל-דמוקרטים בעמדותיהם, בואו פעם אחת ולתמיד לשבת מול שולחן אחד ובהסכמה ובנחת רוח, ובוויתורים הדדיים נגיע להסכמה בינינו איך צריכה להיראות השבת לכולנו במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

רויטל סויד: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

סתיו שפיר: התחלתי את הבוקר היום בביקור פתע בהוסטל לילדים ולמבוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ועם אוטיזם, בליווי של המפקחות שאחראיות להסתכל על ההוסטל הזה, וגם, בעיקר מכיוון שאני קיבלתי כמה פניות – קשה לי לדבר כשכולם פה מפטפטים.

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת גפני, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

רויטל סויד: זה מפריע לחברת הכנסת סתיו שפיר, ואני מבינה את זה מאוד.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה, בבקשה.

מירב בן ארי: – – –

רויטל סויד: אבל אם זה מפריע לחבר הכנסת שמדבר ויש רעש, אז אפשר לכבד את החברים, אם זה מפריע להם לעמוד ולנאום.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: הגעתי להוסטל הזה בעקבות פניות שקיבלתי ממשפחות שהילדים שלהן הם דיירים במקום – וואי, זה באמת בלתי נסבל, הרעש הזה.

רויטל סויד: אני ממש מתנצלת, השעה 01:00 ומשהו, בלילה, ואני פשוט אצטרך להוציא אנשים מהמליאה.

רויטל סויד: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת – אני לא רואה מי זה שם.

רויטל סויד: אני ממש מבקשת שתפסיקו לדבר.

רויטל סויד: אני לא רוצה להוציא אנשים מהמליאה בשעה כזאת.

מירב בן ארי: אז תוציאי.

מירב בן ארי: אפשר לדבר בשקט.

מירב בן ארי: זה לא מפריע לאף אחד.

רויטל סויד: כן, אבל כשעומדת חברת כנסת ונואמת וזה מפריע לה – –

מירב בן ארי: – – –

רויטל סויד: – – אז אפשר לכבד את זה, כי – – –

מירב בן ארי: אבל אנחנו מדברים בשקט.

רויטל סויד: סליחה, במליאה מה שצריך לעשות זה לנאום, ולא לדבר.

מירב בן ארי: אפשר לדבר בשקט, לא קרה כלום.

סתיו שפיר: אפשר גם להקשיב.

מירב בן ארי: – – –

סתיו שפיר: אפשר גם להקשיב ולנהל דיון.

רויטל סויד: חברת הכנסת – – –

מירב בן ארי: גם היא מדברת כל הזמן כשאחרים נואמים.

סתיו שפיר: משתדלת מאוד לא להפריע.

מירב בן ארי: – – –

סתיו שפיר: אפשר גם להקשיב – – –

מירב בן ארי: – – –

סתיו שפיר: אני רואה שאנשים פה מגיבים מעייפות, כנראה.

רויטל סויד: סליחה, סליחה, מירב.

רויטל סויד: סליחה, חברת הכנסת בן ארי, מה זה בכלל הדיון הזה?

מירב בן ארי: לא, כי זה כאילו פעם ראשונה שאנשים מדברים כשמישהו נואם.

סתיו שפיר: מירב, סליחה, את רוצה לדבר?

סתיו שפיר: בואי תעלה על הדוכן, תנאמי.

סתיו שפיר: מה העניין?

מירב בן ארי: גם את מדברת כל הזמן כשאנשים – – –

סתיו שפיר: ומשתדלת להקשיב לאנשים שמדברים.

מירב בן ארי: – – – כבר.

סתיו שפיר: המעט שאפשר לעשות במליאה – – –

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: אני אבקש עכשיו שיהיה שקט במליאה.

רויטל סויד: מעכשיו אני אקרא שלוש פעמים ברצף, ואני אוציא.

רויטל סויד: תודה.

סתיו שפיר: יש פה שר במליאה?

קריאה: – – –

סתיו שפיר: אתה תמיד מספיק, איציק.

סתיו שפיר: טוב, אז אני אנסה לחזור על הסיפור.

סתיו שפיר: היום בבוקר עשיתי ביקור פתע בהוסטל לאנשים עם פיגור שכלי ועם אוטיזם, בעקבות פניות שקיבלתי ממשפחות שילדים שלהן חיים בהוסטל הזה כבר כמה שנים אבל הם חזרו הביתה עם פציעות על הפנים, שלא הצליחו לאתר מאיפה הן הגיעו ולא דיווחו להם על אירוע שקרה והביא לכך.

סתיו שפיר: זה דבר שבטח כל מי שיושב פה במליאה יכול להבין, שכשיש לך ילד שסובל ממוגבלות שגם לא מאפשרת לו להסביר הרבה פעמים מה קורה לו, ממה הוא סובל, או מה כואב לו, מי פגע בו, אם הוא נפגע, ואתם יכולים להסתמך אך ורק על אנשי הצוות במקום, ואנשי הצוות מתחלפים ולא תמיד מעבירים לכם את המידע הנכון, ומדובר באדם שתלוי בכם, לא משנה מה ותמיד יהיה תלוי בכם, התוצאות של זה והתחושות שהמשפחות עוברות הן מאוד מאוד קשות.

סתיו שפיר: כשנכנסנו לתוך ההוסטל ועברנו בין המקומות, וכמובן שפגשנו שם – וזה אחד הדברים המדהימים שפוגשים תמיד כשמגיעים למקומות האלה: פוגשים המון אנשים נורא טובים.

סתיו שפיר: המנהלים הם בדרך כלל אנשים נהדרים.

סתיו שפיר: הגופים שמארגנים, בין שמדובר בעמותות או בחברות פרטיות – המון פעמים, ממש ברוב המקרים מדובר באנשים מאוד טובים.

סתיו שפיר: המפקחות נפלאות, אבל משהו לא עובד במערכת הזאת, משהו לא זז.

סתיו שפיר: השכר של המטפלים, השכר של המדריכים, שעושים את העבודה הקשה ביותר שניתן להעלות על הדעת, הוא שכר מינימום.

סתיו שפיר: בדרך כלל אומרים לי, המנהלים: אנחנו נותנים להם איזה שקל-שניים יותר, אבל כשאני שואלת את המדריכים, מסתבר שהם מקבלים שכר מינימום, והרבה פעמים פחות מזה.

סתיו שפיר: שעות שינה לא נחשבות, כי הם ישנים במקום, לא ברור איך.

סתיו שפיר: כשנכנסים לתוך החדרים מגלים שכל הדיירים – לפעמים מדובר ב-14 צעירים עם מוגבלות – מרוכזים בחדר אחד.

סתיו שפיר: כשהם מנסים ללכת לחדר שלהם, נגיד לחדר השינה שלהם או לקחת משהו מארון במטבח, להתנהג כאילו מדובר בבית שלהם – בסוף הם חיים שם – אז הם לא יכולים, כי הכול נעול.

סתיו שפיר: בגלל שאחד מהם הוא אולי קצת יותר מתמודד עם תוקפנות ולפעמים גם אפילו התפרצויות אלימות, זה חלק מהבעיה, אז סוגרים ונועלים את כל הדברים, כדי שחס וחלילה הוא לא יפגע.

סתיו שפיר: בגלל שאין מספיק אנשי צוות אז צריך לרכז את כולם במקום אחד.

סתיו שפיר: אז המקום הזה – – –

קריאה: – – –

רויטל סויד: אחרי שהפריעו לה והיא נאלצה להפסיק פעמיים את הנאום שלה והייתי צריכה להעיר לחברים בצד הזה, אז היא תקבל עוד דקות לדבר, תודה.

סתיו שפיר: באמת הייתי שמחה אם הייתם מקשיבים לזה.

סתיו שפיר: אני חושבת שמדובר בנושא ממש חשוב.

סתיו שפיר: זה מדהים, חוסר היכולת לקיים פה דיון.

רויטל סויד: אני מוסיפה לך שתי דקות.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: וכשעוברים בין החדרים ורואים שכולם מרוכזים במקום אחד – ולמה?

סתיו שפיר: כי אין מספיק אנשי צוות, ואפילו חלקם כבולים לכיסא, כי בגלל שאין מספיק אנשי צוות אז גם אי-אפשר לתת להם אפילו להיות משוחררים חופשי, בבית שלהם, בסלון, כי בגלל שהם מתמודדים עם אוטיזם אז נכפה עליהם שהם גם יהיו לכודים במכלאה קטנה, ממש ככה, בחדר אחד קטן, בלי שום יכולת וחופש תנועה, כי אין מספיק אנשי צוות.

סתיו שפיר: לא משנה כמה אנשי הצוות נפלאים ולא משנה כמה המנהלים של ההוסטל נהדרים, ממש לא משנה, ובאמת מדובר ברוב המקרים באנשים מדהימים.

סתיו שפיר: מדהימים.

סתיו שפיר: אני חושבת שרוב האנשים שנמצאים פה בחדר, כולל אותי, לא היינו מצליחים לעמוד בעבודה שלהם 24/7, כל יום, שנים מהחיים.

סתיו שפיר: זו העבודה הכי קשה שיש.

סתיו שפיר: אני מסתכלת עליהם בהערצה, ועם זאת אי-אפשר לתת לדיירים, למטופלים, את מה שמגיע להם, את החופש הבסיסי כבן אדם לחיות, בתנאים הקיימים.

סתיו שפיר: אבל איכשהו על הנושא הזה אני לא מעולם ראיתי את הכנסת הזאת מבלה לילה שלם, ככה, כדי לדון על הדבר הזה, על איך מדינת ישראל דואגת לאזרח הכי חלש בחברה, זה שאפילו לא יכול לדבר בשם עצמו, שלא יכול להסביר מה כואב לו.

סתיו שפיר: הקשבתי לנאום של ראש הממשלה – זה לא יוצא לי מהראש כבר כמה ימים; נאום שכל-כולו קורבני: עשו לי ופגעו בי.

סתיו שפיר: ראש ממשלה כבר מאתיים שנה, אף אחד כבר לא זוכר מה היה פה קודם, וכל פעם פוגעים בו ועושים לו, והוא בכלל הקורבן של המערכת.

סתיו שפיר: ואני חושבת, מתי ראש הממשלה הזה – אני פה כמעט חמש שנים, ולא שמעתי פעם אחת את ראש הממשלה, המנהיג של הממשלה הזאת, בא לכאן ומספר על הבעיות של אזרחים ישראלים ביום-יום שלהם, על הילדים האלה שפגשתי הבוקר בהוסטל – הם לא ילדים, הם אנשים מבוגרים – או על ההורים שלהם והמשפחות שלהם, שצריכים לחוות את זה, או המטפלים שלהם והמדריכים שלהם והמנהלים של המקום והגופים שמתפעלים – –

רויטל סויד: נא לסיים.

סתיו שפיר: – – או משרד הרווחה.

סתיו שפיר: אף פעם לא שמעתי את זה.

סתיו שפיר: ואני באמת שואלת אותך, ראש הממשלה: מתי בפעם האחרונה הסתכלת – הוא לא פה, קשה לענות – מתי הסתכלת על מה שקורה לאזרחים אמיתיים?

סתיו שפיר: מתי בפעם האחרונה עשית משהו – –

רויטל סויד: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – בשביל אזרחי מדינת ישראל?

סתיו שפיר: בשביל מישהו?

סתיו שפיר: זה דבר שהוא בלתי נתפס.

רויטל סויד: תודה רבה.

סתיו שפיר: אנחנו יושבים פה – סליחה, באמת, ב-20 שניות.

רויטל סויד: נא לסיים.

רויטל סויד: בבקשה לסיים.

סתיו שפיר: אנחנו יושבים פה לילה שלם, מדברים פה על שטויות, פשוט על שטויות.

טלי פלוסקוב: את מדברת על שטויות.

סתיו שפיר: עוברים פה חוקים שכל מטרתם – –

רויטל סויד: נא לסיים.

סתיו שפיר: – – להגן על הקואליציה ולשמר את הקואליציה.

רויטל סויד: נא לסיים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

סתיו שפיר: חברי הקואליציה לא מסכימים להם.

סתיו שפיר: אתם הרי לא מסכימים לחוקים האלה, זה רק כדי לשמר את הקואליציה הזאת בחיים.

יואב קיש: נא לסיים.

רויטל סויד: נא לסיים, חברת הכנסת שפיר.

סתיו שפיר: סליחה, הפריעו לי, אז אני מנסה לסיים.

רויטל סויד: בבקשה, הוספתי לך שתי דקות.

רויטל סויד: נא לסיים.

סתיו שפיר: אני מנסה לסיים.

יואב קיש: עם כל הכבוד, עשר דקות?

סתיו שפיר: אני מנסה לסיים.

סתיו שפיר: אם תפסיקו לפטפט ותקשיבו – – –

רויטל סויד: בבקשה לסיים.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקי עם – – –

סתיו שפיר: אתן הרי לא מסכימות לחוק הזה, אתן יודעות טוב מאוד שאתן לא מסכימות.

סתיו שפיר: אבל מדברים פה רק על שימור ורק על פוליטיקה, במקום לדבר על דברים – –

רויטל סויד: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – שיכולים אשכרה לסייע לאזרחי ישראל.

רויטל סויד: תודה רבה.

סתיו שפיר: זה התפקיד שלכם וזה התפקיד שלנו.

סתיו שפיר: הגיע הזמן לנסות לעשות אותו, לא?

נורית קורן: עשינו הרבה דברים.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

רויטל סויד: אני מבקשת לעמוד בסד הזמנים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת עמיר פרץ, תציל את כבוד הצד הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה כי האופוזיציה בחרה להיות פה, לא כי הקואליציה בחרה לשבת ולבזבז פה לילה שלם – – –

סתיו שפיר: הקואליציה – – – לא לתמוך בשחיתות.

יפעת שאשא ביטון: במקום לקיים מחר דיון בוועדה לזכויות הילד – – –

נורית קורן: על איזו שחיתות את מדברת?

יפעת שאשא ביטון: במקום לקיים מחר דיון בוועדה לזכויות הילד על נושאים משמעותיים, אנחנו נמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי האופוזיציה בחרה, לא אנחנו.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: נמשיך בבקשה בבקשות רשות הדיבור.

רויטל סויד: חבר הכנסת עמיר פרץ, חמש דקות לרשותך.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, היו ימים שבהם הקואליציה הייתה שונה, ומי שנמצא היום בקואליציה היה באופוזיציה.

עמיר פרץ: היו גם כאלה, והיו חברי כנסת שעמדו כאן מול הדוכן 25 שעות, 30 שעות.

עמיר פרץ: זה חלק מהעבודה הפרלמנטרית.

עמיר פרץ: צריך לדעת – – –

קריאה: – – –

רויטל סויד: סליחה.

עמיר פרץ: צריך לדעת לקבל אותה.

אלעזר שטרן: שיורידו את ההמלצות – הכול יהיה מצוין.

עמיר פרץ: ואני מציע שהשאלות האלה של איך מתנהלת אופוזיציה, איך מתנהלת קואליציה, הן לא אלה שיסיטו אותנו מהדיון המרכזי.

עמיר פרץ: אני אומר לחבריי החרדים: אינני מתכוון לבוא ולהקדיש את כל זמני לחוק, כי אתם יודעים כמה אני תומך בזכויות הסוציאליות שבאות לידי ביטוי בחוק הזה.

עמיר פרץ: לעיתים, כל המרבה הרי הוא משובח, אבל לעיתים כל המוסיף גורע.

עמיר פרץ: במקרה הזה, אתם יודעים יפה מאוד שלא החקיקה היא העניין, אלא העניין הוא ההתנהלות המאוד-מאוד גרועה של הממשלה וחוסר הרגישות שלה, שמביאות לאירועים כאלה, שהופכים בסופו של יום לאירועים ציבוריים כל כך משמעותיים שכולנו חייבים להתייחס אליהם.

עמיר פרץ: ולכן, אני מאוד מקווה – שמעתי הצעות; שמעתי מחברת הכנסת שלי יחימוביץ הצעה שיכול להיות שזה אחד המקרים שצריך לקיים שולחן משותף לגורמים שונים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: אני לא חושב שמישהו מאיתנו מנוכר ורוצה להיות מנוכר לדברים החשובים שנובעים מהדת שלנו, למסרים המאוד-מאוד משמעותיים.

עמיר פרץ: אבל אעדיף להתייחס היום לחוק ההמלצות, כי לצערי הרב, כאשר אנחנו מדברים על החוק – כולנו נסחפנו לתוך הדיון הזה: מה חוקי ומה לא חוקי, איפה עוברים את הרף הפלילי.

עמיר פרץ: ומבחינתי הרף הפלילי הוא לא השאלה בכלל, כי אתם צריכים לדעת: אותם ילדים ונערים שגדלים במדינת ישראל, כל הדקויות המשפטיות של עורכי דין מפולפלים – לא אלה ישמשו להם זרקור שאליו הם יביטו כדי להמשיך ולהתקיים עם הערכים הבסיסיים ביותר.

עמיר פרץ: אתם יודעים מה?

עמיר פרץ: לפחות דבר אחד כבר הרווחנו; יכול להיות שנרוויח עוד יותר.

עמיר פרץ: שמחתי לשמוע את חבר הכנסת דוד אמסלם אומר בשבוע הזה או בשבוע שעבר שאם תהיה המלצה על שוחד לראש הממשלה, אז ראש הממשלה יצטרך להתפטר.

עמיר פרץ: טוב.

עודד פורר: זה לא מה שהוא אמר.

עמיר פרץ: מה זה?

עמיר פרץ: לא שומע.

עודד פורר: הוא אמר: אם יהיה כתב אישום.

עמיר פרץ: בסדר, הוא יסביר.

עמיר פרץ: שמעתי אחרת.

עמיר פרץ: אבל לי זה לא מספיק, אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת פורר.

עמיר פרץ: אם אתה שואל אותי, השאלה היא לא מה יקרה ביום שבו תהיה הכרעה מהסוג הזה.

עמיר פרץ: המנהיג צריך לקחת אחריות בזמן שהדברים שמתרחשים סביבו משפיעים על תרבות שלמה של עם שלם, של מדינה שלמה.

עמיר פרץ: שם מנהיג צריך לקחת אחריות.

עמיר פרץ: ואני מאחל לבנימין נתניהו שיצא זכאי.

עמיר פרץ: אינני שופט, אני לא רוצה להחליף את מוסדות החקירה, לא את מוסדות האכיפה, ודאי לא את מוסדות השפיטה.

עמיר פרץ: אבל הדרך של לבוא ולעשות מסע דה-לגיטימציה לכל מה שעומד להתרחש, להכין מראש את הציבור לכך, שהינה, תוך שבועות מספר יהיה כאן כתב אישום, המלצה לכתב אישום, אף אחד לא יהיה מופתע, כולם יגידו: שמענו, כבר ראש הממשלה אמר לנו על כך – אין דרך יותר קלוקלת מכך, אין דרך יותר לא ראויה שבה אנחנו יכולים להביט לדור הבא ולהגיד לו: הינה, תביטו אלינו, אנחנו הדוגמה והערכים שלכם.

עמיר פרץ: והגיע הזמן, חברי הכנסת, שנדבר על רף מוסרי.

עמיר פרץ: בואו נקבע קוד מוסרי שמחייב את אנשי הציבור.

עמיר פרץ: הקוד הפלילי אמור להגן על האזרח הפשוט.

עמיר פרץ: אנחנו, חברי הכנסת, שבנינו את החוקים, בנינו חוקים שיש להם רף פלילי כדי להגן על האזרח הבודד, כדי שהוא יוכל להגן על עצמו; אנחנו איננו זכאים לכך.

עמיר פרץ: אנחנו צריכים לקבוע לעצמנו נורמות הרבה יותר מחמירות.

עמיר פרץ: עם הנורמות האלה נוכל גם לתבוע מהציבור שלנו, מהעם בישראל, מהנוער הישראלי, לתבוע ממנו להביט ולעשות את הדברים הראויים לעתידה של המדינה הזאת.

עמיר פרץ: אני בטוח שכולם מביטים על אותו הנאום המאוד-מאוד אולי הומוריסטי שראש הממשלה נשא, אבל ברור לחלוטין שהנאום הזה מעיד יותר מכול על הנואם עצמו, על המצב שאליו נקלענו.

עמיר פרץ: והעובדה שראש הממשלה בנימין נתניהו מקדיש כל כך הרבה זמן להיערך לכל נאום, להיערך לכל מפגש עם הציבור, צריכה לעורר שאלות רבות.

עמיר פרץ: והגיע הזמן לא לחכות שהכול יתמוטט סביבכם בקואליציה.

עמיר פרץ: אני מציע לכם לאחוז את הדברים בזמן ולעשות את השינוי בעצמכם.

עמיר פרץ: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

רויטל סויד: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חבר הכנסת יואל חסון – – –

מיקי רוזנטל: לא, נוכח – מוותר.

רויטל סויד: מוותר, סליחה.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר.

רויטל סויד: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

יצחק כהן: מוותר.

מוותר.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בוקר טוב.

איתן ברושי: לפי דעתי – – –

אלי כהן: 02:00, בלילה, ברושי, איזה בוקר?

איתן ברושי: אצלנו זה בוקר, קמים לחליבה.

איתן ברושי: לפי דעתי, לא רק שיש לנו שבת, אפשר לומר שרוב המשק הישראלי וגם מערכת החינוך – – –

חיים ילין: – – –

איתן ברושי: זה חליבה של שלוש פעמים.

איתן ברושי: גם מערכת החינוך וגם מערכות אחרות עברו לחמישה ימי עבודה בשבוע.

איתן ברושי: אז יש לנו שבת, ואנחנו גאים בה, אוהבים אותה, וכולם מחכים לה.

איתן ברושי: ויש סוף שבוע לפרט, לציבור, למשפחה.

איתן ברושי: ויש חמישה ימי עבודה בשבוע.

איתן ברושי: אבל השאלה בחוק הזה של ישראל בת 70 שנה, שחיה כבר שנים במציאות המורכבת הזאת מאז ימי בן-גוריון, היא שאלת המינון.

איתן ברושי: ואין ויכוח שהחוק יעבור; השאלה היא איך משתמשים בו ומהם הגבולות שלו ואיפה הגבולות של חופש הפרט.

איתן ברושי: הרי הציבור שבא למרכזי הקניות עושה את זה מרצונו – ציבור גדול.

איתן ברושי: הוא גם אולי מוצא את היום הזה כיום יחידי, ובכל ימי השבוע האחרים הוא פחות פנוי.

איתן ברושי: אבל אני רוצה להגיד לכם, חבריי – ואני לא פעם בצד שלכם, תומך בדברים.

איתן ברושי: אני אתן לכם לדוגמה את המשתלות.

איתן ברושי: יש בארץ משתלות רבות.

איתן ברושי: משתלה שסגורה בשבת לא תהיה פתוחה גם בימי החול, משום שהקיום שלה מתבסס על סוף השבוע.

איתן ברושי: 40%–50% מההכנסות של משתלה, שזה ענף של תרבות ושעות הפנאי, באים מעבודה בשבת.

איתן ברושי: עכשיו, תראו מה אומרים לנו: אם עובדים ערבים זה בסדר.

איתן ברושי: אז תראו מה אתם אומרים: משתלה שמצויה על אדמת מינהל מקרקעי ישראל ברחבי המדינה כולה יכולה לפעול בשבת אם עובדים בה ערבים שהם לא העובדים הקבועים כל השבוע; ואז, כשמגיע פקח, יש תרגולת של מי ערבי, והאחרים יוצאים הצידה.

איתן ברושי: לכן הגשתי הצעת חוק שאפשר לפתוח משתלות בשבת, כי הן במידה רבה תרבות של פנאי, ולא עסק שמאיים על קדושת השבת.

איתן ברושי: אני חושב שבמציאות הזאת – אתן דוגמה: אם בכרמיאל יסגרו את מרכז הקניות באזור התעשייה בכרמיאל, תושבי האזור ירכשו את המצרכים או את הקניות ביישובים שמצפון לכרמיאל.

איתן ברושי: לא פעם אתם אומרים שמי שסוגר את החנות בשבת כי הוא שומר שבת, הוא מפסיד, כי קונים אצל מי שלא שומר שבת.

איתן ברושי: במציאות הזאת, שאפשר לקנות במגזר הלא-יהודי, יש כאן עיוות שהוא לא תמיד נכון.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב שהמציאות שאנחנו פועלים בה היא מציאות שצריך לקבל אותה.

איתן ברושי: החוק הזה יעבור.

איתן ברושי: ואני מקווה שהשימוש בו יהיה שימוש מושכל, שבו יישמר הסטטוס קוו ויישמר האיזון בין שמירה וקדושת השבת ובין חירות הפרט ובין היכולת להתפרנס.

איתן ברושי: גם יכולת הפרנסה זה חוק סוציאלי.

איתן ברושי: אין ספק שאנחנו – כמי ששותף למצוות יישוב הארץ – הרי זאת המצווה הגדולה ביותר – רואים במצווה הזאת מצווה חשובה, מעריכים ותומכים במאמינים, לא מפריעים; כל אחד, איש באמונתו יחיה.

איתן ברושי: צריך לאפשר גם את האיזון הזה.

איתן ברושי: ואני קורא לכם, אחרי שהחוק יאושר, לזכור שישראל בת 70, היא כבר מדינה יחסית מבוגרת, היא מצאה את האיזונים הנכונים.

איתן ברושי: בואו לא נחזיר אותנו שנים אחורה למציאות של מחלוקת מיותרת.

איתן ברושי: זאת לא מחלוקת לשם שמיים.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש – – –

מנחם אליעזר מוזס: יוסי, באת להגיד לילה טוב או בוקר טוב?

יוסי יונה: אנחנו לוקחים ברצינות את הפיליבסטר.

יוסי יונה: ראו, כמו רבים מבאי הבית, חברות וחברי כנסת, שמגדירים את עצמם חילונים, אנחנו גם מסורתיים.

יוסי יונה: אנחנו לא חילונים להכעיס.

יוסי יונה: רבים מאיתנו באים מבית עם מסורת מאוד ארוכה, שמכבדת את הערכים היהודיים.

יוסי יונה: ולא רק מכבדת אותם מרחוק, אלא למעשה נותנת להם ביטוי בחיים שלנו.

יוסי יונה: אנחנו מעריכים את השבת, אוהבים את השבת, והשבת היא חלק מההוויי שלנו, גם כאשר אנחנו מעניקים לשבת פרשנויות שונות.

יוסי יונה: שבת היא שבת.

דוד אמסלם: איך אמר הגשש: דייג אוהב דגים?

יוסי יונה: דייג אוהב דגים?

יוסי יונה: יהודי אוהב את השבת?

יוסי יונה: אוהב את השבת, נכון?

דוד אמסלם: אז למה הוא שם אותם על המנגל?

דוד אמסלם: זה מה שקורה פה.

דוד אמסלם: אתם אוהבים את השבת, אבל מחללים אותה בכל מקום שאפשר.

יוסי יונה: לא, אנחנו לא.

דוד אמסלם: ומתים עליה.

יוסי יונה: אנחנו לא, דוד.

דוד אמסלם: סממן יהודי אחד – – –

יוסי יונה: ואני מציע, דוד, אתה מתעמת איתי בסוגיה הזאת, ואני חושב שזה לא הוגן מצידך לעשות את החלוקה הזאת בין אוהבי שבת לבין עוכרי שבת.

יוסי יונה: כולנו אוהבים את השבת, ומעניקים לה את הפרשנויות שלנו.

יוסי יונה: יתרה מזאת, אנחנו גם חושבים שיש אפילו מקום לדתיים באופן שבו הם מכבדים ואוהבים את השבת.

יוסי יונה: כל מה שאנחנו אומרים: אל תחוקקו חוקים בתחומים הללו.

יוסי יונה: לעיתים החוקים הם מיותרים.

יוסי יונה: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אני רוצה לומר דבר דווקא מהצד השני של המתרס.

יוסי יונה: לעיתים כאשר מחוקקים חוקים שהם אנטי-דתיים, הרי שהחוקים הללו עצמם גם מביאים לתוצאה בלתי מיוחלת.

יוסי יונה: אני מדבר כאן אולי לאנשי יש עתיד, יאיר לפיד וחברים.

יוסי יונה: ישנם נתונים, על פניו, שדווקא חוק הגיוס גרם לכך שהייתה ירידה במספר החיילים החרדים שהתגייסו לצבא.

יאיר לפיד: לא נכון, אין נתונים כאלה.

יוסי יונה: יש, אני חושב.

יאיר לפיד: יש המצאות שלהם, אין נתונים כאלה.

יוסי יונה: כי לפעמים דווקא כשאתה מחוקק – יאיר, לפעמים דווקא כשאתה מחוקק – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון, אתה מדיח את חבר הכנסת ליצמן, והוא לא שומע עכשיו נאום גם על השבת וגם על הגיוס.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: ואני יודע שהם מאוד רוצים לשמוע נאום על השבת, ועל כך שאנחנו – –

רויטל סויד: ועל הגיוס.

יוסי יונה: – – גם המחנה החילוני, אנשים שמגדירים את עצמנו כחילונים, אוהבים את השבת ומכבדים את השבת – וחלק מאיתנו מקיימים אפילו את המצווה של שבת ויינפש – ועדיין, אדוני סגן שר האוצר יצחק כהן, לא רוצים שיחוקקו חוקים בתחום הזה – לא רוצים שיחוקקו חוקים בתחום הזה, כי כפי שאמר דווקא חברי כאן חיים ילין, ישנם תחומים שבהם אתה לא רוצה לחוקק חוקים, כמו חוקים של אהבה, נכון?

חיים ילין: נכון.

יוסי יונה: יפה, אני מסכים איתך לחלוטין.

חיים ילין: מה, תכריח בן אדם לאהוב מישהו?

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: כי זה צריך לבוא מתוך רצון, מתוך אהבה, מתוך מניע פנימי, ולא על ידי כך שמישהו יחוקק לי חוק חיצוני ויאכוף עליי את השבת.

יוסי יונה: כמו בתחום של המרכולים – אה, יש לי המון זמן, ברוך השם, הסתכלת עליי במבט כזה של – –

רויטל סויד: מתעניין, מתעניין.

יוסי יונה: – – מתעניין, במבט מתעניין.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: דבריך כמעיין המתגבר.

יוסי יונה: אז הינה, כן, גם בתחום של המרכולים, מה קרה?

יוסי יונה: משעה שאתם רוצים להביא את הנושא הזה או לחוקק בו חוקים, הרי שאתם רואים איזושהי התמרדות ואיזושהי תסיסה, שבסופו של דבר תביא הלכה למעשה, אולי, מבחינתכם, יותר לחילול השבת מאשר לשמירה על כבודה של השבת.

יוסי יונה: לכן צריך בתחומים הללו, בשום שכל – איך אנחנו עובדים יחד, כדי שלא תהיה הפלגנות הזאת, ודווקא חוק שבא לאכוף את השבת יביא לחילולה.

יוסי יונה: וגם בתחום ההפוך: חוק שירצה לאכוף חילוניות, או פרקטיקות שבאות מהעולם החילוני, יביאו דווקא לתגובות נגד שלכם.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שהחוק הזה, בוא נאמר ככה, דינו לעבור.

יוסי יונה: יש לכם רוב.

יוסי יונה: יופי.

יוסי יונה: אבל לדעתי, כאשר אתם רוצים להעביר את החוק הזה, ותעבירו את החוק הזה, הרי שאתם עושים יותר נזק לכבודה של השבת מאשר אתם מועילים לשבת.

יוסי יונה: לכן, באיזשהו מהלך כמעט נואש, אחרון, בפנייה אליכם – לבוא ולומר לכם: אנא, אנא, אל תגזימו, אל תרחיקו לכת, משום שאתם יוצרים יותר ניכור סביב השבת, ולא הופכים את השבת למשהו שמאחד את כולנו – כולנו, אנשים – בוודאי בין יהודים, אבל בין כל אזרחי ישראל.

יוסי יונה: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה, ובעיקר תודה רבה על העמידה בזמנים.

רויטל סויד: אנחנו עוברים לחבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק כהן: מוותרת.

יעל כהן-פארן: תוותרו על החוק – נוותר – – –

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, תראו, אתם יודעים, אני לא יודעת לכמה מכם יש עוד ילדים קטנים.

יעל כהן-פארן: בגן, בכיתה א', כשמסבירים לילדים מה זה דמוקרטיה, אז מתחילים מזה שזה שלטון הרוב, הרוב קובע.

יעל כהן-פארן: בגילים קצת יותר מאוחרים מסבירים את המורכבות הקצת יותר רבה של דמוקרטיה, שיש גם את המיעוטים ואת מי שלא ברוב, וגם בו צריך להתחשב, כי אלה העקרונות של הדמוקרטיה.

יעל כהן-פארן: אבל כנראה אתם בקואליציה חזרתם לגן הילדים, ואצלכם "הרוב קובע" זאת הסיסמה, ואתם פשוט שוכחים מה זאת דמוקרטיה.

יפעת שאשא ביטון: בדמוקרטיה הרוב קובע.

יעל כהן-פארן: נכון, דמוקרטיה מבוססת על הכרעה של הרוב.

יעל כהן-פארן: זה נכון.

יעל כהן-פארן: אבל אתם פשוט הפכתם את זה לעריצות הרוב.

שולי מועלם-רפאלי: זה הציבור שבוחר את הרוב, הציבור הכריע.

יעל כהן-פארן: עריצות הרוב.

יעל כהן-פארן: ויש הבדל.

יעל כהן-פארן: יש הבדל, וההבדל הוא מכריע.

יעל כהן-פארן: ואתם מביאים לנו כאן

יעל כהן-פארן: עוד ועוד חוקים – והלילה עוד צעיר, כמו שאנחנו יודעים – שפשוט מדרדרים את מדינת ישראל, ולא מקדמים לא את הצביון היהודי שלה ואת הצביון הדמוקרטי שלה.

יעל כהן-פארן: אולי אפתיע חלק מכם, אבל בבית שלי אנחנו שומרים שבת.

יעל כהן-פארן: אני לא באה מבית שומר שבת, אני באה מבית חילוני.

שולי מועלם-רפאלי: לא מפתיע.

שולי מועלם-רפאלי: ככה נהגו בבתים יהודיים – – –

יעל כהן-פארן: אבל בבית, מאז שנישאתי לאישי היקר, אנחנו שומרים שבת, עוד לפני שנישאנו, ואני גם חברת התנועה המסורתית.

יעל כהן-פארן: ואני אומרת לכם: השבת מאוד חשובה לי, חשובה לנו בבית.

יעל כהן-פארן: אנחנו מאוד בעד האופי המיוחד של השבת בישראל, וגם לשמור על הצביון היהודי של השבת.

יעל כהן-פארן: אבל אני אומרת לכם, יש פה קצת יותר אנשים שלא חושבים ככה, או לפחות, לפחות, מיעוט שלא חושב ככה ולא מרגיש ככה לגבי השבת שלו.

יעל כהן-פארן: בואו נגיד שהוא מיעוט; אני לא חושבת שהוא מיעוט, אבל בואו נגיד שהוא מיעוט.

יעל כהן-פארן: ואנחנו צריכים לשמור על הצביון של מדינת ישראל כמדינה שיש בה פסיפס אנושי מדהים, שיש בה אנשים שרוצים לנסוע בתחבורה ציבורית בשבת, למשל; שרוצים שירותים מסוימים בשבת; שאולי אין להם רכב, אז הילדים שלהם לא יראו את הים לעולם בשבת, כי אין להם רכב פרטי ואין תחבורה ציבורית, אז הם נשארים בבית בשבת.

יעל כהן-פארן: וההחלטות שמובאות כאן היום, החוק שמובא לכאן היום, באמת אני לא רואה איך אתם לא רואים את הפוטנציאל ההרסני שלו.

יעל כהן-פארן: זה איזשהו איבוד אחיזה במציאות, איבוד קשר לציבור שעובר עליכם בקואליציה.

יעל כהן-פארן: הכול "חוקק לי ואחוקק לך", הכול שמירה על הקואליציה הזאת, השברירית, פשוט כדי לשמור על מישהו בכיסאו, פשוט, מה אני אגיד לכם, עוד שלב, עוד שלב בהידרדרות שלנו.

יעל כהן-פארן: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת סאלח סעד.

שולי מועלם-רפאלי: גם היא עמדה בזמנים.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: זה הולך ומשתפר, חברת הכנסת מועלם.

סאלח סעד: מוותר.

רויטל סויד: מוותר.

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת.

רויטל סויד: חברת הכנסת מירב בן ארי תסכם את הדיון בשם יושב-ראש הוועדה.

רויטל סויד: בבקשה.

יוסי יונה: מירב, אפשר לדבר?

מירב בן ארי: אפשר לדבר.

מירב בן ארי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מירב בן ארי: פעם ראשונה שאת היושבת-ראש כשאני מדברת, אז תודה.

מירב בן ארי: אני קצת מחיתי על זה שדיברתי, אבל בסדר, מקובל עליי, את זאת שמנהלת את הישיבה.

מירב בן ארי: אז שרים, כנסת נכבדה, אני מודה שאני לא מצליחה להבין על מה המהומה של החוק.

מירב בן ארי: הרי בסוף החוק מאפשר – זאת אומרת, הוא מאפשר, הוא לא מחייב את השר.

מירב בן ארי: הוא נותן לו את האפשרות להתחשב ביום – – –

יעל גרמן: – – –

מירב בן ארי: תאמינו לי, הייתי בוועדה, גם שם.

מירב בן ארי: קראתי את החוק, חברתי חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: עמדתי שם.

מירב בן ארי: אני עמדתי ואני ישבתי גם בדיוני הוועדה.

יעל גרמן: הוא מחייב.

מירב בן ארי: הוא לא מחייב.

מירב בן ארי: הוא ממש לא מחייב.

יעל גרמן: אז לא קראת את החוק.

יעל גרמן: מצטערת מאוד, לא קראת את החוק.

מירב בן ארי: אני יכולה להקריא לך, כי אני גם ישבתי עם חברי הכנסת.

יעל גרמן: את לא ישבת.

מירב בן ארי: אני קראתי.

מירב בן ארי: הוא יכול להתחשב ביום השבת כיום המנוחה כשהוא קובע – תקראי את החוק, אני מבטיחה לך, זה לא מחייב אותו.

מירב בן ארי: הוא יכול להתחשב.

יעל גרמן: – – –

מירב בן ארי: לכן אני לא מצליחה להבין על מה כל המהומה, למה להחזיק פה את כולנו ארבע או שלוש שעות של דיבורים על דיבורים על דיבורים.

חיים ילין: השבת חשובה.

מירב בן ארי: מילא חוק ההמלצות, שבאמת יש כאן דיבורים על דיבורים על דיבורים, אבל על החוק הזה, שבסך הכול בא ואומר: אני נותן לשר את האפשרות, נותן לו להתחשב.

מירב בן ארי: עכשיו, אני באמת לא חושבת שזה עניין של חילונים, דתיים או חרדים.

מיקי לוי: מי מפריע לו להתחשב?

מיקי לוי: מי מפריע לו בלי החוק?

מירב בן ארי: אז מה מפריע לך עם החוק?

מירב בן ארי: מה מפריע לך?

מירב בן ארי: אנחנו לא מחייבים את השר.

מיקי לוי: – – –

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך גם שבמקרה, השר הזה, נראה לי שאם היו מחייבים אותו – בוא נגיד שהוא לא היה מקבל חוק שמחייב אותו.

מירב בן ארי: החוק הזה מאפשר לו לקחת את השבת כאפשרות.

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: על מה הצעקות?

מירב בן ארי: על מה המלחמה?

מירב בן ארי: הרי יש לכם – עומדת בפתח של האופוזיציה מלחמה רצינית מאוד, עצומה, קרב שיואל חסון מארגן, נכון?

מירב בן ארי: עושה קמפיינים – ראיתי היום קליפ יפה שהכנתם.

מירב בן ארי: זו מלחמה.

מירב בן ארי: אבל בשביל שהשר יוכל להתחשב, אני, גברתי היושבת-ראש – – –

יואל חסון: היושבת-ראש, לא הפעלת את השעון.

רויטל סויד: אין שעון.

יואל חסון: אין שעון?

יואל חסון: מדוע?

מירב בן ארי: אין לי שעון.

רויטל סויד: אין לה שעון.

מירב בן ארי: תראה, קרה האירוע הזה.

רויטל סויד: גם אין לה שעון, וגם אני לא משתיקה אף אחד, לבקשתה, אז בבקשה.

מירב בן ארי: אני סומכת גם על יו"ר הקואליציה החדש שכשנהיה מוכנים אני ארד מהדוכן.

מירב בן ארי: בינתיים, אני רק רוצה לפנות אליכם, חברי האופוזיציה.

דוד אמסלם: הם דואגים לך.

מירב בן ארי: אני נהנית איתם.

מירב בן ארי: אני תמיד נהנית איתם.

יואל חסון: מעניין למה.

יואל חסון: מעניין למה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך – למה?

מירב בן ארי: כי אתם אנשים נפלאים.

מירב בן ארי: אני מפרגנת, אגב, כל שבוע פרגון חדש, שתדע.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: נכון, את צודקת.

מירב בן ארי: עכשיו, גברתי היושבת-ראש, את באה ממשפחה מסורתית.

מירב בן ארי: גם את.

מירב בן ארי: אני באמת אומרת לך, החוק בסך הכול מאפשר התחשבות בשבת.

מירב בן ארי: גם אני מגיעה ממשפחה מסורתית.

מירב בן ארי: לא מדובר כאן על חוק המרכולים שהוצג כאן; מדובר על חוק שנותן אפשרות, וכל אדם שהמסורת היא חלק ממנו – למה לו להתנגד לחוק כזה?

קריאה: – – –

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: תראו, חברי קואליציה ואופוזיציה, החוק הזה הוא חוק טוב.

מירב בן ארי: הוא חוק נהדר.

מיקי לוי: אין בו צורך.

מירב בן ארי: תראה איזה נחמד, בשעה 02:30, לפנות בוקר – – –

מיקי רוזנטל: אפילו ב-02:30 אי-אפשר להגזים.

מיקי רוזנטל: בוא נאמר שהוא לא נורא.

מירב בן ארי: לפנות בוקר לדבר על דברים ברומו של עולם.

איציק שמולי: נגמרו לך המילים.

מירב בן ארי: אף פעם לא ייגמרו לי המילים.

מירב בן ארי: תראו, אני תמיד יכולה לדבר על איציק שמולי – –

איציק שמולי: לא, לא.

מירב בן ארי: – – שכל פעם שאני עולה הוא מבקש שאני אזכיר אותו.

רויטל סויד: הוא מקושש תרומות.

מירב בן ארי: לא לא, את זה כבר אסור לי לומר.

מירב בן ארי: אני יכולה לומר לכם שהוא חבר כנסת נהדר.

מכלוף מיקי זוהר: אוי.

מירב בן ארי: אוי.

מירב בן ארי: אני – – –

עיסאווי פריג': אמסלם, תעזור לה, תעזור לה.

מירב בן ארי: אין סיבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת עיסאווי – –

דוד אמסלם: היא מסתדרת מצוין מאוד.

מירב בן ארי: – – אני רציתי לדבר על מסורת ישראל.

מירב בן ארי: זה לא מפחיד אותי.

מירב בן ארי: אני אוהבת את מסורת ישראל, אני אוהבת את השבת – –

עיסאווי פריג': זה כולל מוסלמים ונוצרים?

יואל חסון: אנחנו אוהבים אותך.

מירב בן ארי: – – והשבת אוהבת את עם ישראל, ואין מה לחשוש משמירת שבת.

יואל חסון: מי אוהב את השבת?

יואל חסון: אבא ואימא.

מירב בן ארי: אוקיי, חבר'ה, זה לא – – –

רויטל סויד: סליחה, סליחה, לא לשיר במליאה.

רויטל סויד: סליחה.

מירב בן ארי: יש כאן מליאה רצינית.

יואל חסון: מי אוהב את השבת?

מירב בן ארי: זה חבר'ה שלך, תעשי סדר.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון, לא לשיר במליאה.

מירב בן ארי: אין שרים בשעת המליאה.

מירב בן ארי: ואני רוצה לומר משפט אחרון – אתה מכיר, יואל?

מירב בן ארי: יותר משעם ישראל שמר על השבת, השבת שמרה על עם ישראל.

מירב בן ארי: ולכן, אני אומרת לכם – – –

איציק שמולי: את רוצה לעשות הדלקת נרות?

מירב בן ארי: קודם כול, תודו – – –

רויטל סויד: ומכיוון שאת דואגת לנו – – –

מירב בן ארי: תודו שזה נחמד שאני פה.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: כן, יו"ר הקואליציה הנכנס?

מירב בן ארי: אוקיי, אז אני אפתח בפרשת השבוע.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו.

עמיר פרץ: – – – על חג המולד, נוצרים.

מירב בן ארי: אוקיי, ברכה, אם אנחנו כבר עוסקים בדתות.

מיקי רוזנטל: לא, גויים.

מירב בן ארי: לא, אם אנחנו עוסקים כבר בדת, חשוב לומר – – –

קריאה: – – –

מירב בן ארי: נובי גוד, גם, נכון, גם את זה חשוב לומר.

מירב בן ארי: אנחנו בעד הדת.

מירב בן ארי: וגם על הדרך נברך – – –

חיים ילין: – – –

מירב בן ארי: אני מברכת אנשים דתיים מכל העולמות.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: מה קורה עם השבת?

מיקי רוזנטל: הגזמת.

מיקי רוזנטל: נהיה טחינה, נהיה טחינה, די.

מיקי רוזנטל: את עושה יותר נזק.

מירב בן ארי: אוקיי, אז אני יותר התעסקתי בפרשת ויגש, לומר את האמת.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: את מבינה?

מירב בן ארי: אני מרגישה – – –

שולי מועלם-רפאלי: מיכל רוזין יכולה לתת – – –

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: תראו, אני רוצה – לסיכום הדיון, כי אני רואה שמסמנים לי.

קסניה סבטלובה: הזמן טס כשנהנים.

מירב בן ארי: אוקיי, ביקשתם שאני אישאר, אז אני אישאר.

נחמן שי: מירב, אוהבים אותך.

מירב בן ארי: נורא כיף לי פה.

נחמן שי: מירב, אוהבים אותך.

מירב בן ארי: אז אני רוצה לספר לכם שאני מפרגנת ידועה, ואני רוצה לפרגן גם לקואליציה ולסגן השר ירון מזוז.

קריאות: וואו.

מירב בן ארי: כן, שהוא קשוב לתושבים.

מירב בן ארי: איפה יעל כהן-פארן?

יואל חסון: פּארן.

מירב בן ארי: יעל פארן, את יודעת על חוות האנטנות שהולכת לקום בפולג?

מירב בן ארי: שתדעו לכם – ואני רוצה לומר את זה לכל השרים – אני העליתי כאן שאילתה, ופעם ראשונה שלי – בלי ציניות, ואנחנו מעלים פה שאילתות הרבה, אני כמעט שלוש שנים פה – העליתי שאילתה, ועומד סגן השר פה, ואומר לי: מירב, השאילתה שלך מעניינת, לא הסתפקתי בתשובת המשרד, אני בא איתך לשטח.

מירב בן ארי: וביום ראשון הלכנו, אני ומזוז, לאנטנות בפולג.

מירב בן ארי: ירד עלינו גשם, זה לא הרתיע אותנו, והלכנו יחד, וגילינו אנטנה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו גם רוצים ממה שלקחת.

מיקי רוזנטל: מה זה החומר הזה שלקחת?

מירב בן ארי: אוה, אני רוצה – שלום, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: שלום גם לך.

מירב בן ארי: תדעו לכם, אם אנחנו שמים את הציניות בצד, זה היה מקסים.

מירב בן ארי: זה היה מקסים מאוד.

מירב בן ארי: האנטנות האלה חושפות את תושבי נתניה לקרינה גבוהה מהרגיל, ולכן סגן השר הבטיח להתערב, הגיע לשטח, וזה היה מדהים.

קארין אלהרר: – – –

יואל חסון: ומה, הורדתם את האנטנות?

יואל חסון: שלפתם אותן?

מירב בן ארי: תראי, קארין, את לא יכולה לבקש ממני לדבר, ואז כשאני מספרת משהו חיובי שהממשלה עושה, להגיד לי לא לדבר.

קריאה: היא יכולה.

קריאה: למה היא לא יכולה?

מירב בן ארי: אני מבקשת איזונים ובלמים.

מירב בן ארי: אדוני יו"ר הקואליציה הנכנס לתפקידו, למרות דרישת הקהל מימין ומשמאל, אני מודה לך על הזכות שנתת לי – –

מיקי רוזנטל: אל תרדי.

מיקי רוזנטל: אל תרדי.

מירב בן ארי: – – לדבר במליאת הכנסת על נושאים ברומו של עולם.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: עכשיו, אני – – –

יהודה גליק: – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת יהודה גליק המתוק, אתה – האם זה קרה, האירוע הזה?

מירב בן ארי: אז אני מאחלת לכולנו – – –

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: מירב, לא.

מירב בן ארי: תודה, אני מאוד נהניתי להיות איתכם.

מירב בן ארי: תקראו לי תמיד.

מירב בן ארי: אל תשכחו לשמור את השבת, כי היא תשמור עליכם.

מירב בן ארי: שבת שלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי, שהשיבה למסתייגים בשם יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אחרי 23:00 בערב צריך לשמור על שקט במדינת ישראל, מה קרה לכם?

אלי אלאלוף: השכנים מתלוננים.

יולי יואל אדלשטיין: השכנים מתלוננים, חבר הכנסת אלאלוף, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגויות, ודאי, קודם כול.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות לסעיף 1, של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 38, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי יש עתיד, יש מישהו שעובד מולי?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שלח, מצביעים בינתיים?

יולי יואל אדלשטיין: אתה תגיד לי אם לא.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 2: בעד – 38, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, נגד – 50.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, של חברי הכנסת אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומוסי רז – להלן: קבוצת סיעת מרצ – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 – מצביעים על הסתייגות מס' 5, של קבוצת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, נגד – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, לא הצבענו על 4 לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע על 4 לחלופין?

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על 4 לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לחלופין – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (4) לחלופין של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 בעד, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות 4 לחלופין לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, נצביע על סעיף 1 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 38 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 50, 38 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 1, קרי החוק, התקבל בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד החוק – 50 נגד – 38 נמנעים – אין חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית, 50 בעד, 38 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק התקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/744; דברי הכנסת, חוב' ו', עמ' 24582; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ודאי נתחיל לשמוע את הנמקת ההסתייגויות לפי הרשימה שהוגשה בינתיים למזכירות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, אדוני – שעת הלילה המאוחרת נותנת את אותותיה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, בבקשה, אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם להציג לנו את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את המסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, בבקשה, אתה יכול להציג את ההצעה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אעשה את זה בקצרה, כדי – – –

נחמן שי: לא, קח את הזמן שלך.

דוד אמסלם: נחמן – קודם כול, נסיעה טובה, יעקב.

דוד אמסלם: סע בזהירות.

דוד אמסלם: להתראות.

דוד אמסלם: נחמן, כדי שתוכל לבוא לפה ולדבר – הרי כל הטקס הזה הוא כדי שאתם תדברו, לא שאני, אז לכן, אני אעשה את זה בקצרה.

דוד אמסלם: תראה, הבלוף הכי גדול שנתקלתי בו בחיים שלי קורה עכשיו.

דוד אמסלם: יש פה איזה שקר שמתגלגל בעוצמות שאני לא מאמין, שהתחיל בתקשורת.

דוד אמסלם: כל התקשורת – רובה, השמאלנית – משקרת לציבור בעזרתכם, ואתם בעצם גם נרתמתם לעניין, ואתם משקרים במצח נחושה, כשאתם מכירים את העובדות.

דוד אמסלם: זה מה שמרגיז אותי.

דוד אמסלם: אם מישהו פה לא מכיר, ניחא, אבל יש אנשים כאן שמכירים את העובדות ולא נותנים לעובדות לבלבל אותם, והם ממשיכים בשקר הגס כדי בעצם לטעת מצג שווא ושקרי אצל הציבור, שבאמת לא בקי בחוק, הוא לא יודע על מה מדובר.

דוד אמסלם: הוא שומע מבוקר עד ערב בצד הזה: שחיתות ושחיתות ושחיתות, והוא מתחיל להאמין לזה, בלי לדעת שאתם משקרים.

דוד אמסלם: אז בואו נספר לכם קודם כול מי הבן אדם הכי מושחת פה.

דוד אמסלם: יאיר לפיד נוסע על בסיס קבוע כמעט לכל הגלובוס, משתכן במלונות פאר, לוקח איתו עוזרים.

דוד אמסלם: כל זה על חשבון הציבור, על חשבון מימון המפלגות.

דוד אמסלם: וזה כסף ציבורי, דרך אגב.

דוד אמסלם: זה לא שחבר שלו הזמין אותו לסיגר, זה כסף שהציבור מממן.

דוד אמסלם: אמרתי לו בפעם הקודמת: אתה עושה את זה – שיהיה לך אלף לבריאות.

דוד אמסלם: אבל אתה קורא לנו, לצד הזה, מושחתים?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: הרי המושחת הכי גדול בבית הזה זה אתה.

דוד אמסלם: אז תסתום את הפה לפחות, אל תדבר.

דוד אמסלם: תמשיך לנסוע – דרך אגב, הבן אדם הזה מקבל משכורת חינם, 40,000 שקל מינימום ברוטו, לא בא לפה יום אחד, כמעט, בחודש.

דוד אמסלם: הרי אם הוא היה עובד מדינה רגיל היו משעים אותו, שוללים את משכורתו וגם מפטרים אותו.

דוד אמסלם: אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: הוא שר החוץ, הרי.

דוד אמסלם: נוסע.

דוד אמסלם: אם אפשר לנסוע בעולם, למה לבוא לכנסת ולשבת בוועדות.

דוד אמסלם: הרי זה קשה, חבר הכנסת כבל.

דוד אמסלם: זה קשה לבוא בבוקר, לשבת בישיבות בוועדות, להתווכח, להועיל לעם ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, ברוב המקרים הטלוויזיה לא עוקבת אחרי זה, זה לא מעניין.

דוד אמסלם: אבל לדלג מבירה לבירה זה דבר מאוד נחמד, ומדי פעם גם הצלם שאתה מביא, הוא מצלם אותך, ואתה שולח את זה לידיעות אחרונות או לאיזה ערוץ טלוויזיה, וחושבים שאתה בעצם מנהל את הגלובוס כמעט.

דוד אמסלם: זה יותר נעים.

דוד אמסלם: עכשיו נעבור לחוק הזה.

דוד אמסלם: תראו, הגשתי את הצעת החוק ובאתי איתה.

דוד אמסלם: אני חושב עליה כבר הרבה מאוד שנים.

דוד אמסלם: באתי איתה מוכן מהבית.

דוד אמסלם: אסביר לכם גם מדוע.

דוד אמסלם: במדינת ישראל – עכשיו אני נותן לכם נתונים – יש כ-350,000 תיקים כל שנה.

דוד אמסלם: דרך אגב, רובם המוחלט, 320,000, מטופלים על ידי המשטרה, זאת אומרת, המשטרה גם חוקרת וגם תובעת.

מיקי רוזנטל: לא טוב?

דוד אמסלם: שנייה.

מיקי רוזנטל: לא, אני שואל, לא טוב בעיניך?

דוד אמסלם: חמור מאוד.

דוד אמסלם: אמרתי, רק חסר שנשלח גם שופט שמה, לאותה מסעדה, ונסגור את הכול.

דוד אמסלם: אבל זה אירוע שצריך לטפל בו – – –

מיקי רוזנטל: אז מה אתה מציע?

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה, מיקי.

דוד אמסלם: צריך לטפל בו, בגלל שבמדינה מתוקנת יש מי שחוקר ויש מי שבוחן את הראיות ומחליט איך מתקדמים איתן – –

מיקי רוזנטל: תן דוגמה למדינה כזאת.

דוד אמסלם: – – ויש מישהו ששופט.

מיקי רוזנטל: לא, אין מדינה כזאת.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, זה אירוע – – –

יצחק הרצוג: דווקא בצרפת זה בדיוק הפוך.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: בצרפת, דרך אגב, יש שופט חוקר כמעט בכל חקירה.

יצחק הרצוג: נכון, זה אומר שהוא עושה את שני הדברים.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: שופט חוקר, אמרתי, זו סוגיה אחרת לגמרי.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – – –

מיקי רוזנטל: בחקירות – – –

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה, תן לי רק שנייה.

מיקי רוזנטל: לא, אבל עובדות, דודי, עובדות.

דוד אמסלם: אבל תן לי לדבר.

דוד אמסלם: לא אמרתי לך מה קורה בכל העולם, אמרתי לך מה עמדתי.

מיקי רוזנטל: – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני לא בדקתי – אמרתי, אני לא בדקתי בעולם, אבל בסדר שלי, דרך אגב – – –

יעל גרמן: הממ"מ הביא את זה לפניך, אז אתה יודע מה קורה בעולם.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: שנייה, לא, גברת גרמן, זה לא נכון.

דוד אמסלם: אני לא ביקשתי עבודת עומק בזה.

דוד אמסלם: מה שנתנו לך זה איזושהי בדיקה קצרה מאוד, קטנה, חלקה לדעתי גם לא כל כך מדויקת, לפי הנתונים שיש לי, אבל אמרתי – אני עוד לא שם, אני מדבר כרגע על משהו אחר.

דוד אמסלם: אני דיברתי קודם כול על הסיפור שהתביעה המשטרתית והחקירה, החקירה והתביעה המשטרתית נמצאות באותו בניין ומדברות ביניהן; לפעמים זה במסעדה, אתה יודע, יוצאים לאכול צוהריים.

מיקי רוזנטל: אבל זה בכל העולם ככה.

מיקי רוזנטל: אתה מנסה להמציא את הגלגל – – –

דוד אמסלם: אני אוהב להמציא גלגלים, הבנת?

דוד אמסלם: אני בא עם ההיגיון שלי.

מיקי רוזנטל: אבל – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: מיקי, תן לי.

דוד אמסלם: תן לי, עזוב, אחרת אני אתעכב פה, וחבל, לא תעלה לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אל תדאג, יש לו שעתיים.

דוד אמסלם: עכשיו, כ-30,000 תיקים עוברים לטיפולה של הפרקליטות.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: כפי שאתה אומר, זה תלוי בחומרת העבירה – מחומרת עבירה מסוימת זה עובר לפרקליטות.

דוד אמסלם: עכשיו, הנתונים הבאים הם הנתונים שנתן פרקליט המדינה בוועדה עצמה.

דוד אמסלם: מתוך 30,000 תיקים, תקשיבו טוב, 12,000 תיקים המשטרה ממליצה לסגור אותם – ממליצה לפרקליטות לסגור אותם; ב-18,000 תיקים המשטרה בעצם, ברובם המוחלט, ממליצה – טוענת שיש תשתית ראייתית להעמדה לדין של האזרח; בחלק קטן מאוד היא לא ממליצה בכלל.

דוד אמסלם: דרך אגב, שאלתי: למה אתם לא ממליצים?

דוד אמסלם: מדוע אתם לא ממליצים?

דוד אמסלם: זה פתח למה?

דוד אמסלם: למה אתה לא ממליץ?

דוד אמסלם: מה, אתה לא יודע?

דוד אמסלם: אתה לא יודע מה להמליץ?

דוד אמסלם: אז תכתוב: אני לא יודע מה להמליץ, אני לא מכיר, אני לא בקי מספיק.

דוד אמסלם: אז לכן, דרך אגב, בחוק תיקנו את זה.

דוד אמסלם: אתם תמליצו לגבי כולם, ואם אתה לא יודע מה להמליץ, תנמק למה אתה לא ממליץ.

יואב קיש: אבל לא לפרסם.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע בהליך.

דוד אמסלם: אין דבר כזה שאתה מחליט לא.

דוד אמסלם: זו לא תוכנית כבקשתך.

דוד אמסלם: אם זה נדרש, אז זה נדרש לגבי כולם, ואם זה לא נדרש, אז זה לא נדרש לגבי אף אחד.

דוד אמסלם: ואם אתה לא יודע, תכתוב: אני לא יודע.

דוד אמסלם: זה נושא אחד, שתוך כדי תנועה הבנתי שזה קורה.

דוד אמסלם: אבל מתוך 18,000 תיקים, תקשיבו טוב, כ-4,000 – ואני גם שמעתי מהמשטרה או מאחד הגורמים המוסמכים 3,500, אבל אני קודם כול אישען על מה שאמר פרקליט המדינה – כ-4,000 תיקים מגיעים לבית המשפט – –

יואב קיש: מתוך 18,000 של ההמלצות?

דוד אמסלם: כן, כן.

דוד אמסלם: – – או מגיעים להליך כלשהו.

דוד אמסלם: אני לא אומר, ודאי שחלקם גם מזוכים בבית המשפט, אבל זה חלק מההליך.

דוד אמסלם: לפי חשבוני, עשיתי כמה זה 4,000 חלקי 18,000 – אני מספר לך, נותן – – –

מיקי רוזנטל: לא, אבל יש כאלה שנגמרים בפשרה, יש כאלה שנגמרים בעסקת טיעון.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה, אבל אני רוצה – – –

מיקי רוזנטל: את אלה אתה לא סופר, משום מה.

מיקי רוזנטל: למה?

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אבל הוא מסביר.

מיקי רוזנטל: לא, אבל יש נתונים.

מיקי רוזנטל: אתה לא יכול – – –

יואב קיש: הוא מסביר.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אבל הוא מסביר.

רויטל סויד: בבקשה.

דוד אמסלם: תשמע, אני רוצה להגיד לך משהו.

מיקי רוזנטל: אבל יש עובדות.

רויטל סויד: אבל הוא מסביר.

מיקי רוזנטל: על עובדות לא צריכים להיות חילוקי דעות.

דוד אמסלם: מיקי רוזנטל, אני אסביר לך מה הבעיה.

מיקי רוזנטל: על הפרשנות אפשר – – –

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

קריאה: הוא מסביר.

דוד אמסלם: קודם כול, דרך אגב, כשקודם דיברתי בלחש שם עם החברים שלי ככה, אז אמרה לי היושבת-ראש שאני מפריע.

מיקי רוזנטל: אני לא אחראי לזה.

רויטל סויד: אני רואה שאתם בדו-שיח.

רויטל סויד: אם זה מפריע לך – – –

דוד אמסלם: לא, אני מסביר.

רויטל סויד: אני רואה שאתם בדו-שיח.

דוד אמסלם: עכשיו אני נותן נתונים.

דוד אמסלם: דרך אגב – – –

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת אמסלם, אתה רוצה שאני אעיר לחבר הכנסת מיקי רוזנטל כשהוא משוחח איתך?

דוד אמסלם: לא, אני לא משוחח, אני רק נותן נתונים.

דוד אמסלם: אני לא רוצה שיחה פה.

דוד אמסלם: אחרי זה תעלו, תדברו.

דוד אמסלם: אני נותן לכם נתונים.

רויטל סויד: הבנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתם לא נותנים לנתונים לבלבל אתכם בשום שלב.

יצחק הרצוג: גם אתה לא נותן לנתונים לבלבל אותך.

דוד אמסלם: אני אמרתי, אני נותן נתונים של – – –

איילת נחמיאס ורבין: דודי אמסלם – – –

דוד אמסלם: שנייה.

מיקי רוזנטל: חצי אמת היא יותר גרועה משקר.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

מיקי רוזנטל: אבל אם אתה אומר שסוגרים 4,000 תיקים – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אני מבקשת – הוא מבקש להמשיך בדבריו.

דוד אמסלם: חבר הכנסת הרצוג, אני נותן נתונים של פרקליט המדינה.

דוד אמסלם: אני יכול לשלוח לך את זה גם בסרטון, כדי שתשמע אותו, לא אותי.

דוד אמסלם: אני הרי בדרך כלל מטעה אתכם, אני לא איש ישר.

דוד אמסלם: תישען עליו, בסדר?

דוד אמסלם: הרי אני נותן לך נתון, אני לא נותן לך פרשנות, אני אומר לך מה הוא אמר.

דוד אמסלם: מכאן תיקח את זה לאן שאתה רוצה.

דוד אמסלם: ב-18,000 תיקים, ברובם המוחלט – אסביר לך גם מה זה רובם המוחלט – המשטרה ממליצה, היא כותבת שיש תשתית ראייתית להעמדה לדין.

דוד אמסלם: ככה היא כותבת בסיכום, וזו ההמלצה, בעצם.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו ההמלצה.

דוד אמסלם: היא לא כותבת: תשתית ראייתית להעמדה לצאת לחופשה; להעמדה לדין.

דוד אמסלם: זה המלצה להעמיד לדין, בשפה שלי, בז'רגון שלי.

מיקי לוי: בשפה שלך.

מיקי רוזנטל: זה לא כתוב כך, ואין המלצה, יש סיכום, ואלה שני דברים שונים.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, הוא מסביר.

דוד אמסלם: אני יכול?

דוד אמסלם: תן לי.

יצחק הרצוג: אגב, ככה גם כתבת את זה בחוק.

דוד אמסלם: השורה האחרונה – תקשיבו לי עכשיו.

דוד אמסלם: סיכום המשטרה יכול להיות בעצם סיכום עב כרס, וזה בסדר, זאת לא הייתה השאלה בכלל.

דוד אמסלם: בסוף בסוף יש משפט, והם כותבים בסוף שלדעתם יש תשתית ראייתית להעמדה לדין.

דוד אמסלם: זו המלצה להעמדה לדין בהיבט המשטרתי.

מיקי רוזנטל: זה לא נכון.

דוד אמסלם: אני אתן לך, רק שנייה, את הפרשנות.

מיקי רוזנטל: אין פרשנות, יש המלצה ויש סיכום.

דוד אמסלם: טוב.

מיקי רוזנטל: אלה שני דברים שונים, מה אני אעשה?

מיקי רוזנטל: ברמה העובדתית הכי בסיסית.

דוד אמסלם: אז אני רוצה להתקדם.

מיקי לוי: – – – תשתית ראייתית, כתוב: ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה הכול.

דוד אמסלם: אני, אני, אני, אני – – –

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: ויש שיקולים נוספים מעבר לראיות אם להעמיד מישהו לדין או לא.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם אומנם פונה אליך ומדבר אליך – –

דוד אמסלם: אני לא פונה אליו.

רויטל סויד: – – וקורא בשמך, אבל אסור לך להגיב.

דוד אמסלם: אני מסתכל.

רויטל סויד: אני מבקשת שתעמוד בכלל הזה.

יואב קיש: אני עברתי לפה כי הוא מסתכל לפה ואני רוצה לראות אותו.

דוד אמסלם: אני מסתכל עכשיו בדיוק על – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי – – –

יואב קיש: אז הינה, אנחנו אחד עם השני.

דוד אמסלם: בדיוק.

רויטל סויד: אולי אם הוא ידבר עם חבר הכנסת קיש, אז הוא יוכל להגיב.

דוד אמסלם: בדיוק, אני מדבר עם חבר הכנסת קיש.

קריאה: קיש, איך זה להיות באופוזיציה?

יואב קיש: אני לא באופוזיציה, אני – – –

דוד אמסלם: עכשיו, מתוך 18,000 תיקים, כפי שאמרתי, המשטרה בעצם מסכמת את זה בזה שיש תשתית ראייתית להעמדה לדין.

דוד אמסלם: תקשיבו טוב מה אומרת המשטרה, לא אני.

דוד אמסלם: בחלק קטן, כפי שאמרתי קודם, הם לא ממליצים.

דוד אמסלם: לא יודעים.

דוד אמסלם: אני שאלתי את פרקליט המדינה: כמה הם לא ממליצים?

דוד אמסלם: הוא לא ידע, לא ידע להגיד לי.

דוד אמסלם: הוא אמר לי: תשמע, דודי, לא בדקתי.

דוד אמסלם: כשבא נציג המשטרה, שאלתי אותו: כמה אחוזים?

דוד אמסלם: ביום אחר – הוא אמר לי: בסביבות ה-10%.

דוד אמסלם: זה אומר, תקשיבו, מתוך 18,000 תיקים, הפרקליטות בסוף מתקדמת עם בין 3,500 ל-4,000.

דוד אמסלם: לפי חשבוני, כמעט 80% מהתיקים נסגרים על ידי הפרקליטות.

דוד אמסלם: תיק זה לא בן אדם, זה מינימום אחד, זה יכול להיות כמה אנשים.

דוד אמסלם: והממוצע שבדקתי – – –

מיקי לוי: אדרבה, יש איזון.

מיקי לוי: אדרבה.

מיכל רוזין: זה לא אומר שזה נסגר מחוסר אשמה.

מיכל רוזין: יש בעיות כוח אדם – – –

מיקי לוי: אדרבה, יש איזון.

דוד אמסלם: הרי יש לך – כמה זמן את צריכה לדבר פה אחרי?

מיכל רוזין: אני יכולה לדבר הרבה.

דוד אמסלם: אז יש לך זמן לדבר.

מיכל רוזין: את כל הזמן שבעולם.

דוד אמסלם: אז יופי.

מיקי רוזנטל: אבל היא לא בטוחה שתקשיב, אז לכן אנחנו מעירים לך עכשיו.

דוד אמסלם: יכול להיות שתדברי את כל 45 השעות, נכון?

דוד אמסלם: בסדר, אז יש לך זמן.

מיכל רוזין: אבל תענה.

דוד אמסלם: אני פה, יושב, לא אפריע לך.

מיכל רוזין: סבבה.

דוד אמסלם: עכשיו, מה שקורה כאן – דרך אגב, תארו לכם שהייתי מספר לכם שב-80% מהתיקים בבתי המשפט אנשים יוצאים מזוכים.

דוד אמסלם: היינו מבינים שמשהו לא בסדר.

דוד אמסלם: הרי תבינו, אני בן אדם הגון וישר לא פחות מכל אלה שיושבים פה, לא פחות ממנדלבליט, לא פחות מפרקליט המדינה.

דוד אמסלם: המדינה יקרה לי לא פחות מלהם, זאת לא השאלה בכלל.

דוד אמסלם: זה שלפיד כל הזמן אומר: אתם מושחתים – זה כבר תעמולת בחירות שלו, זה בשביל הקולות, זו לא המציאות האמיתית.

יעל גרמן: מה עם אלה שיוצאים לרחוב?

דוד אמסלם: אני אוחז מעצמי בן אדם הגון וישר לא פחות מכל אלה שמפגינים ברוטשילד ושמים אותי על השלטים – או קוף יום אחד, או צ'חצ'ח ביום אחר.

דוד אמסלם: זה פרופיל של אנשים שאני באופן אישי – מי שמרים שלט, אני בז לו, אני אפילו לא מתרגש מזה.

דוד אמסלם: אני פשוט – את יודעת מה?

דוד אמסלם: אני מבין שזה בן אדם שהגיע לתחתית, לרצפה כמעט.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אותי.

יעל גרמן: מי ששם קוף זה באמת בתחתית וברצפה, אבל מי – – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה, אבל דרך אגב, לא ראיתי – מה מעניין שם, דרך אגב?

דוד אמסלם: אני אספר לך מה הפריע לי בקוף: לא אותו אחד שהרים את הקוף.

יצחק הרצוג: אבל אנחנו מסכימים איתך, מה – – –

דוד אמסלם: את יודעת, בזמנו היה איזה מישהו שהרים דגל באיזושהי הפגנה כאן, לפני רצח רבין, שהייתה בכיכר ציון.

דוד אמסלם: בכיכר ציון הייתה פה איזושהי הפגנה בזמנו, וראש הממשלה נתניהו היה שם, אהוד אולמרט היה על – – –

מיכל רוזין: הוא הלך אחרי ארון קבורה – –

דוד אמסלם: שנייה, מישהו – – –

מיכל רוזין: – – הוא לא פספס דגל.

דוד אמסלם: רק שנייה, תני לי.

מיכל רוזין: תפסיק לתת את זה כדוגמה, שמעתי אותך מתראיין על זה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

מיכל רוזין: הוא לא פספס איזה שלט קטן.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: מעבר לזה שאת מפריעה לי עכשיו – – –

מיכל רוזין: זה לא איזה מישהו הלך עם שלט.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: הוא הלך אחרי ארון קבורה.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל.

מיכל רוזין: רבנים נתנו דין רודף.

דוד אמסלם: חברת הכנסת רוזין, שנייה.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: תפסיקו לטשטש את ההיסטוריה.

דוד אמסלם: מעבר לזה – – –

מיכל רוזין: חוצפה.

מיכל רוזין: חוצפה.

מיכל רוזין: אל תעז לדבר על הדבר הזה כשאתה מדבר פה על שחיתות.

דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה להגיד לך שני דברים: א.

דוד אמסלם: אל תפריעי לי – – –

מיכל רוזין: אל תרמה את ההיסטוריה.

מיכל רוזין: אל תתקן את ההיסטוריה.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

דוד אמסלם: א.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך, מיכל רוזין – – –

יהודה גליק: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: מיכל רוזין – – –

מיכל רוזין: – – – פספס איזה דגל – –

דוד אמסלם: תני לי רק שנייה.

מיכל רוזין: – – באמת.

דוד אמסלם: תני לי לדבר.

דוד אמסלם: את רוצה לעלות במקומי?

דוד אמסלם: בבקשה.

מיכל רוזין: יש גם גבולות למה שאומרים – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין.

דוד אמסלם: את לא מרשה לי להגיד משהו שאת לא מסכימה איתו?

מיכל רוזין: אני מסכימה – – –

דוד אמסלם: הרי אתם, רוממות הדמוקרטיה בגרונכם.

דוד אמסלם: אתם מרצ, בכלל.

דוד אמסלם: אתם בכלל, עם הריקודים של הצעירים, ואנשים שכל הזמן מותר להם הכול, לדבר.

דוד אמסלם: שימי לב מה את אומרת לי.

מיכל רוזין: – – – הזלזול הזה.

דוד אמסלם: את לא מתביישת אפילו להגיד את זה פה בכנסת.

מיכל רוזין: אני אומרת לך שתפסיק להשתמש ברצח רבין.

רויטל סויד: אז תפסיק לענות לה.

רויטל סויד: אז אתה כל הזמן מפתח דו-שיח.

מיכל רוזין: תפסיק להשתמש בהסתה שהייתה – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין, השעה עכשיו 02:56, ואני איאלץ לקרוא אותך פעם ראשונה.

רויטל סויד: זה נראה לי קצת מוגזם.

מיכל רוזין: – – –

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לך רק משהו אחד.

רויטל סויד: אז בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

רויטל סויד: אז בבקשה.

דוד אמסלם: עכשיו, אחרי שבעצם הפרעת לי לאורך זמן – –

רויטל סויד: כי בפעם הבאה אני איאלץ לקרוא אותך.

דוד אמסלם: – – אני אגיד לך: זו פעם ראשונה שאני אומר את זה, ככה שאני לא יודע על איזה רדיו את מדברת, איפה שמעת אותי.

מיכל רוזין: כבר שמעתי אותך אומר – – –

דוד אמסלם: אני אשמח מאוד – הינה, הינה, עכשיו, ברמת העובדה; הינה, עכשיו הרי אמרת ששמעת אותי, אני אשמח מאוד אם תביאי לכאן איזו הקלטה שלי כזאת.

דוד אמסלם: אני מבטיח שאעלה כאן ואתנצל ראשון.

דוד אמסלם: אין דבר כזה, בגלל שלא אמרתי את זה אף פעם.

דוד אמסלם: אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: זה ממשיך את כל השיטה שאמרתי: אתם משקרים באופן שיטתי.

דוד אמסלם: העובדות לא חשובות לכם – –

מיכל רוזין: מי זה "אתם"?

מיכל רוזין: מי זה "אתם"?

דוד אמסלם: – – מעולם לא היו חשובות.

מיכל רוזין: מי זה "אתם משקרים"?

מיכל רוזין: מי זה "אתם"?

דוד אמסלם: אתם כל הזמן מכפישים, וזו השיטה.

דוד אמסלם: את עכשיו, למשל – השמאל.

דוד אמסלם: אמרתי: כל ההפגנות, התקשורת, מה שקורה בהיבט של החוק הזה.

מיכל רוזין: הפגנות זה השמאל?

דוד אמסלם: אבל הינה, עכשיו – –

מיכל רוזין: התקשורת?

מיכל רוזין: השב"כ זה השמאל?

מיכל רוזין: המשטרה זה השמאל?

דוד אמסלם: – – עכשיו את שיקרת במצח נחושה.

דוד אמסלם: אמרת ששמעת אותי, ואני אומר לך: תביאי לי את ההקלטה, בבקשה.

מיכל רוזין: טוב, בסדר.

מיכל רוזין: נו, באמת, ההסתה שלך נגד כל – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: את יודעת מה?

דוד אמסלם: עזבי, אני מדבר עלייך.

מיכל רוזין: נגד פרקליט המדינה, היועץ המשפטי.

מיכל רוזין: כולם שמאל.

דוד אמסלם: אני מדבר עלייך עכשיו, בהיבט הזה ששמעת אותי עכשיו אומר את זה.

מיכל רוזין: – – – הם שמאלנים והכול באשמתנו.

דוד אמסלם: עכשיו, בואי נמשיך.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, הרי במה האשמתם בעצם גם את נתניהו ומי שהיה על המרפסת לכאורה?

דוד אמסלם: איך הוא בעצם לא התבייש, ראה את זה והמשיך לדבר.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני הייתי באותה הפגנה, אני לא ראיתי את זה.

דוד אמסלם: היו שם אלפים.

דוד אמסלם: אבל אני גם לא חושב שמי שהיה על מרפסת – אני משוכנע לחלוטין שהוא לא ראה את זה, כמו שאני לא ראיתי.

דוד אמסלם: עכשיו, אני לא חושב שכל מי שהיה בהפגנה ברוטשילד ראה את השלט של הקוף, ששמו אותי ואת ביטן, אבל בוודאי ובוודאי חלק מהאנשים שלידו שם ראו את זה – 10 אנשים, 15.

דוד אמסלם: לא ראיתי איזה מישהו אומר לו: תקשיב – – –

יצחק הרצוג: גינו את זה בחריפות.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: עזוב גינוי.

דוד אמסלם: אני מספר לכם מה הדנ"א האמיתי.

דוד אמסלם: הרי אם זה לא היה בתקשורת, זה לא היה מעניין אף אחד, גם אתכם.

דוד אמסלם: לא מגנים, לא כלום.

דוד אמסלם: עזוב, ביטן ואמסלם הם שני קופים באמת.

דוד אמסלם: אבל מה קרה?

דוד אמסלם: פתאום זה יצא החוצה, ויש פה עכשיו נזק תקשורתי שחייבים לתקן אותו, אז לכן פתאום מגנים.

דוד אמסלם: אבל אני לא ראיתי מישהו שם ברוטשילד אומר לאותו בחור: תקשיב, אתה לא מתבייש?

איציק שמולי: דודי, אתה לא מאמין לנו שזה באמת מפריע לנו?

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: תוריד את השלט.

איציק שמולי: דודי, אתה לא מאמין שזה באמת מפריע לנו ששמים אותך כקוף?

יצחק הרצוג: אתה לא מקשיב בכלל.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

דוד אמסלם: תקשיבו, עובר שבוע, אני מקבל צילום אחר.

דוד אמסלם: עובר שבוע.

דוד אמסלם: הרי באמת, אני לא נעלב מזה, זה לא עושה לי כלום, באמת, אני רק מרחם על אותו בן אדם.

דוד אמסלם: עובר שבוע – –

יהודה גליק: תגידו, משעמם לכם באמצע הלילה?

דוד אמסלם: – – ושולח לי מישהו תמונה אחרת, במוצאי שבת לאחר מכן.

דוד אמסלם: סיפרתי את זה פה, הייתי בשוק.

דוד אמסלם: הוא מצייר – דרך אגב, הוא השקיע בתמונה, בגלל שזה היה איזשהו איור ידני, הוא צייר אותי; זה בן אדם שהשקיע, ישב על זה כל השבת, קנה צבעים, הוא השקיע.

דוד אמסלם: לא הלך וגזר איזה משהו מהעיתון, שם, שלוש דקות, ובא ישר להפגנה, רץ עם איזה טרנינג.

דוד אמסלם: הוא צייר את מנחם בגין – דרך אגב, די דומה, הוא השקיע בעסק, זה דבר שדרש הרבה זמן; לידו נמצא בנימין בגין, וביטן ואני בצד, וכאילו מנחם בגין מופתע, קם מקברו עכשיו ושואל את בנו: תגיד לי, מי זה שני הצ'חצ'חים האלה?

דוד אמסלם: זה שבוע אחרי זה.

דוד אמסלם: ואני רואה בצילום, זה צילום אותנטי, סביבו עומדים אנשים.

דוד אמסלם: אחרים.

דוד אמסלם: זה בן אדם אחר.

יצחק הרצוג: וראו אותך מתנפל עליו בלי סוף כשהוא חלק עליך על החוק הזה.

דוד אמסלם: אז אני מבין שיש בעיה באמת עם הציבור שחלק ממנו נמצא שם.

דוד אמסלם: כי אני חושב שאם הייתי בהפגנה כזו, ומישהו היה מרים, למשל, איזו תמונה של בוז'י הרצוג כשהוא קוף, לי זה היה מפריע.

דוד אמסלם: הייתי אומר לאדם: אני מבקש שתוריד את זה.

יצחק הרצוג: יודע מה הרימו?

יצחק הרצוג: שאספר לך מה עשיתם בבחירות?

דוד אמסלם: לכן, אני אומר פה – –

יצחק הרצוג: עוד מעט נדבר.

יצחק הרצוג: אחריך.

דוד אמסלם: – – בגדול, זה בעצם חלק מהדנ"א של אנשי השמאל, ככה שבעצם השנאה מעבירה את חלקם על דעתם.

דוד אמסלם: כבר לא מעניין אותם כלום.

דוד אמסלם: הכול כשר.

דוד אמסלם: איך זה מתחבר לחוק הזה?

דוד אמסלם: כי באמת העובדות לא מעניינות אותם.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי קודם, ב-18,000 תיקים המשטרה ממליצה להעמיד לדין, או לא ממליצה בחלק קטן מהם, והפרקליטות מקדמת בין 3,500 ל-4,000.

מיקי לוי: ה-18,000, מה כתוב שם?

מיקי לוי: מה כתוב בדיוק?

מיקי לוי: המלצה?

דוד אמסלם: תן לי, שנייה.

דוד אמסלם: אתה רוצה שאגיד לך מה כתבו לי היועצים המשפטיים כאן?

מיקי לוי: מה כתוב ב-18,000 תגיד כאן, תסביר.

דוד אמסלם: אני מסביר.

דוד אמסלם: יש תשתית ראייתית להעמדה לדין.

מיקי רוזנטל: לא, אתה לא מסביר.

מיקי רוזנטל: אתה מתעלם מהשאלה שלו.

מיקי רוזנטל: אתה לא מסביר.

דוד אמסלם: אחרי זה תעלה – תדבר.

דוד אמסלם: מה מפריע לי פה, רבותיי?

דוד אמסלם: תראו.

קריאה: אבל החוק לא – – –

מיקי לוי: יש ראיות לכאורה, זה מה שרשום שם – – –

רויטל סויד: חברים, תנו לו להמשיך, בבקשה.

דוד אמסלם: אתה כל הזמן מתחכם, מיקי לוי.

דוד אמסלם: יש ראיות לכאורה, יש ראיות לא לכאורה – הרי הכול לכאורה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים – עד שהשופט לא כתב, הכול לכאורה.

דוד אמסלם: אז מה, אתה מסתתר מאחורי המילה "לכאורה" עכשיו?

דוד אמסלם: נו, באמת.

יעל כהן-פארן: לא, החוק לא – – –

דוד אמסלם: אני מצפה ממך לקצת יותר רצינות, עזוב, ולא להיתפס לי עכשיו לאיזשהו דבר שהוא גם מעוות את המציאות האמיתית.

דוד אמסלם: תן לי, אני רוצה להתקדם.

מיקי לוי: נהפוך הוא, זה מראה רק על איזון.

דוד אמסלם: מיקי, עזוב.

דוד אמסלם: אמרת שאחרי זה יש לך ארבע שעות פה, לא? או חמש.

יצחק הרצוג: אז תן לעלות.

דוד אמסלם: אתה עכשיו לחוץ, אני מבין.

יצחק הרצוג: לא, לא – – –

דוד אמסלם: אתה אומר: אנחנו מדברים 45 שעות, אבל אמסלם, תגמור עשר דקות.

מיקי רוזנטל: לא, תמשיך.

מיקי רוזנטל: אנחנו נהנים.

דוד אמסלם: לפי חשבוני, אם תעשו איזה חישוב מקורב, זה כמעט 80%, זה קצת פחות מ-80%.

דוד אמסלם: זה בערך 25,000 עד 30,000 איש בשנה, בערך בין 25,000 ל-30,000 איש בשנה, שהמשטרה בעצם טענה שיש בגינם תשתית ראייתית להעמדתם לדין והפרקליטות סגרה את התיק אחרי כמה שנים.

דוד אמסלם: מה קורה בדרך?

יעל גרמן: הם נשארים ברחוב.

דוד אמסלם: את טועה, אני אסביר.

דוד אמסלם: לכן אמרתי – או שאת לא מבינה את החוק, ולכן את טועה, אבל חלק מבינים ומטעים.

דוד אמסלם: בשביל זה אני רוצה להסביר לכם.

מיקי רוזנטל: תסביר.

יעל גרמן: סעיף (יא)(2).

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: תני לי להסביר עד הסוף.

מיקי רוזנטל: הוא מסביר.

רויטל סויד: אבל הוא מסביר.

מיקי רוזנטל: תסביר שאין לך אמון במשטרה.

מיקי רוזנטל: הבנתי – –

דוד אמסלם: יש לי אמון מלא.

מיקי רוזנטל: – – בסדר, אין לכם שום אמון במשטרה.

דוד אמסלם: מיקי, אתה רוצה להכניס לי עכשיו את המילים לפה?

מיקי רוזנטל: לא.

דוד אמסלם: אז תן לי.

מיקי רוזנטל: זאת הפרשנות שלי למה שאתה אומר.

מיקי רוזנטל: יש לך חוסר אמון במשטרה.

דוד אמסלם: יש לי אמון.

דוד אמסלם: תקשיב, אני אסביר לך.

דוד אמסלם: מה זה המשטרה?

דוד אמסלם: המשטרה זה לא איזה גוף ערטילאי.

דוד אמסלם: יש שם 35,000 איש.

דוד אמסלם: רובם המוחלט הם אנשים טובים וישרים.

דוד אמסלם: דרך אגב, איך אני תמיד אומר?

דוד אמסלם: עם ישראל מפוזר בכל המערכות אותו דבר: בכנסת, במשטרה, בעירייה.

דוד אמסלם: רובם המוחלט הם אנשים טובים, ישרי דרך.

דוד אמסלם: באים לעשות את העבודה.

דוד אמסלם: יש חלק חרוצים מאוד וישרים מאוד, יותר מהממוצע, ויש חלק שהם גם עצלנים וגם לא הגונים, בכל המערכות, בכל מדינה.

דוד אמסלם: אז זה קורה גם במשטרה וזה קורה גם בכנסת – רק שנייה, דקה – וזה קורה גם בפרקליטות.

מיקי רוזנטל: על זה אנחנו מסכימים.

מיקי רוזנטל: לכן יש פרקליטות שמבקרת אותם.

דוד אמסלם: לכן, כשאתה אומר לי משטרה, אני אף פעם לא מתייחס לגוף.

דוד אמסלם: הגוף עצמו, כשלעצמו, ברובו המוחלט – גם חברי הכנסת ברובם הם אנשים טובים וישרים, כמו כל עם ישראל.

דוד אמסלם: אני מתייחס לפעמים לכשלים בגוף, שאני מבין שאנשים מסוימים – שאני חושב שהם מפוזרים, כמו שאמרתי, בסטטיסטיקות בכל הגופים – הם לא בסדר.

דוד אמסלם: בכל גוף חלק מהאנשים הם לא בסדר – אחוז קטן, פרומיל של האחוז, לפעמים, אבל הוא קיים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: יש כאלה 18,000 תיקים.

דוד אמסלם: זה אקוויוולנטי בערך ל-25,000 עד 30,000 איש בשנה.

יעל גרמן: איך אתה – – – את החוק?

דוד אמסלם: אסביר.

דוד אמסלם: החוק הזה – מה אמרנו?

דוד אמסלם: החוק הזה בעצם מאפשר היום לפרקליטות לקבל את ההמלצות מהמשטרה לגבי כל האנשים, כולל כל נבחרי הציבור, כולל כל התיקים, המלווים – הכול.

דוד אמסלם: אם פרקליט המדינה, היועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המחוז, מבקשים לקבל את ההמלצות, הם יקבלו מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: זה החוק.

מיקי לוי: אבל אין המלצות.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: שנייה.

מיקי רוזנטל: זה לא אותו דבר.

דוד אמסלם: עכשיו הוא מתעקש איתי שזה לא המלצות.

מיקי לוי: אבל זה מהותי.

דוד אמסלם: בסדר, מיקי.

דוד אמסלם: אבל דבר אחד אסור לעשות, וזה החוק – חברת הכנסת גרמן, זו מהות החוק כולו: אסור להם לפרסם את זה בציבור ולהכפיש בעצם את האנשים על הדרך.

דוד אמסלם: זה כל החוק.

יעל גרמן: אין לך את זה כתוב באף משפט בחוק.

יצחק הרצוג: יש – – – זה רק מילים – – – נו.

יעל גרמן: מה לא?

יצחק הרצוג: סעיף (5) – – –

דוד אמסלם: תקשיבי טוב, גברת גרמן.

יעל גרמן: – – –

יצחק הרצוג: לא.

יצחק הרצוג: סעיף 1(5).

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן.

מיקי רוזנטל: זה בדיוק הדבר הנורא בחוק – שאפילו חשודים לא יוכלו לקבל את סיכום החקירה – – –

דוד אמסלם: חבר'ה, אתם הולכים לדבר הרבה שעות.

דוד אמסלם: יש לך זמן.

דוד אמסלם: אני מציע לך: תפני ליועצים המשפטיים, גם של הוועדה, תפני גם לפרקליטות, ותשאלי אותם בשפה שלהם, כמו שאני מסביר, אם זה החוק.

יצחק הרצוג: זה החוק.

יעל גרמן: אבל אנחנו ישבנו על החוק שעות.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר לך, חברת הכנסת גרמן.

יצחק הרצוג: סעיף קטן (5).

יעל גרמן: סעיף קטן (5) – – – מעביר אותו – – –

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, אני רוצה להתקדם.

יצחק הרצוג: את זה הסברתי.

דוד אמסלם: אז אני מסביר.

דוד אמסלם: אני אומר לך באופן – – –

מיקי רוזנטל: אולי במקום להסביר, פעם תגיד – – –

יהודה גליק: הוא מסביר.

יהודה גליק: הוא מסביר.

מיקי רוזנטל: אני רוצה – – –

דוד אמסלם: זאת הבעיה שלך.

דוד אמסלם: אם אני מסביר, אני לא יודע להמציא מילה אחרת.

דוד אמסלם: אני מסביר, גם אם אני אומר לך כל שתי דקות.

דוד אמסלם: אני מסביר.

מיקי רוזנטל: זו בעיה שלנו שאנחנו לא מבינים?

רויטל סויד: בדיוק.

רויטל סויד: תמצתָ את זה.

דוד אמסלם: זה תכלית החוק.

דוד אמסלם: אבל מה משנה מה החוק אומר?

דוד אמסלם: הרי העובדות לא מעניינות אתכם.

דוד אמסלם: מה שמעניין אתכם זה לומר שאני מוביל חוקים מושחתים כדי להגן על ראש ממשלה, שזה בכלל לא קשור אליו.

דוד אמסלם: בכלל לא חשבתי לרגע שזה בכלל קשור אליו.

יצחק הרצוג: אז למה היית חייב לעשות את זה בלחץ – –

ציפי לבני: למה היו צריכים לצאת אנשים לרחובות, עד שמוציאים את נתניהו?

דוד אמסלם: אגיד לך, ציפי.

דוד אמסלם: יש במדינת ישראל מספיק אנשים – – –

יצחק הרצוג: – – ובלחץ זמן מטורף?

יצחק הרצוג: למה לחץ זמן?

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אתן לך את התשובה.

מיקי רוזנטל: בוא ותגיד: אני מתרץ.

דוד אמסלם: אני אגיד כזה דבר: אני בפוליטיקה הרבה מאוד שנים – לא בכנסת.

דוד אמסלם: אף פעם לא רציתי להגיע למקום הזה.

דוד אמסלם: לא הייתה לי שאיפה.

דוד אמסלם: את מכירה אותי.

ציפי לבני: הכרתי אותך אז.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: נפגשת איתי בעבר כמה פעמים, ואפילו עזרתי לך בחלק מהמקרים להיבחר – –

רויטל סויד: אוה, ציפי.

יצחק הרצוג: ציפי – – –

דוד אמסלם: – – כשהיית בליכוד.

דוד אמסלם: אני גם חושב שנפגשתי איתך לפני שעברת לקדימה.

דוד אמסלם: ערב לפני, במשרד אצלך בתל אביב.

דוד אמסלם: היית עם מוטי זקן, אם אני זוכר.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אבל זה בינינו, אני לא מספר.

דוד אמסלם: לא חשוב.

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: כבר דיברת על זה.

מיקי רוזנטל: בוא נפתח את זה.

דוד אמסלם: לא חשוב.

קריאה: למה?

דוד אמסלם: לי יש תובנות.

מיקי לוי: דבר על ה-200.

דוד אמסלם: לי יש תובנות – הרי אני בית"רי.

דוד אמסלם: אני נולדתי בתוך המציאות הליכודית.

דוד אמסלם: אני יודע איך התייחסו אליי, להורים שלי, כשהייתי ילד – בדיוק כמו שהתייחסו אלייך.

דוד אמסלם: את יודעת את זה.

דוד אמסלם: אני בא משם.

דוד אמסלם: אני גם יודע מה עומק השנאה לימין.

דוד אמסלם: אני לא חושב שיש סימטריה.

דוד אמסלם: אין שנאה בימין, אנחנו לא רוצים.

דוד אמסלם: אבל בשמאל יש – – –

יצחק הרצוג: דודי, אתה מה זה טועה.

יעל כהן-פארן: זה כזה הפוך.

יעל כהן-פארן: זה לא הוגן.

מיקי רוזנטל: מה שאתה עושה עכשיו – – –

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: כשאני שומע את גרבוז, שהוא בז למנשקי המזוזות – תביני, זה לא גרבוז.

יצחק הרצוג: אבל הוא לא אצלנו.

יצחק הרצוג: מה אתה רוצה מאיתנו?

דוד אמסלם: חלק גדול מאוד מאנשי השמאל חושבים כך באמת.

יצחק הרצוג: מה, אתה ברוך מרזל?

יצחק הרצוג: אתה לא ברוך מרזל.

דוד אמסלם: גם בימין, גם הקיצונים לכאורה בימין, זה לא בא משנאה.

דוד אמסלם: זה בא מתוך הגנה, מתוך זה שהם חושבים שהצד השני לא מבין אותם מספיק, אבל הימין כתפיסת עולם, כמעט, רואה את עם ישראל כעם ישראל.

ציפי לבני: תיכנס לפייסבוק שלי, תקרא חלק מהתגובות, ותדבר על שנאה.

דוד אמסלם: אני עכשיו אומר רק מה אני חש כאיש ימין הרבה מאוד שנים.

דוד אמסלם: כשאתה שואל אותי מה קורה, אפשר למלא לפחות ארבע פעמים את רוטשילד או אפילו את כל כיכר מלכי ישראל, ולהביא 200,000 איש, ולהפסיד את הבחירות ב-15 מנדטים.

דוד אמסלם: מה הקשר?

דוד אמסלם: בסוף אני מאמין שהציבור אמור לקבל את ההכרעה, ואני מכבד כל הכרעה.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשרבין זיכרונו לברכה נבחר, כיבדתי את זה.

דוד אמסלם: מעולם לא אמרתי שהוא לא אדם לגיטימי.

דוד אמסלם: אף פעם.

דוד אמסלם: בגלל שאני בית"רי, כשאני מקבל את ההכרעה – גם אם אני לא אוהב אותה, גם אם היא כואבת לי – אני לא אומר: העם טעה.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: אני חונכתי על ערכים אחרים.

דוד אמסלם: אבל אצלכם זה בא ממקום אחר.

דוד אמסלם: עכשיו, אני עושה הכללה.

דוד אמסלם: כמובן זה לא כולם.

מיקי רוזנטל: זו הכללה מכוערת.

דוד אמסלם: בוודאי, אבל זה נטוע בשמאל בחלקים לא קטנים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: גם בחוק הזה, אני באתי להיטיב עם עם ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, רוב האנשים שנפגעים מהחוקים האלה הם אנשים – את יודעת, יש לי מנהג.

דוד אמסלם: אני עוסק הרבה בזכויות אדם.

דוד אמסלם: אני, אגב, מבקר בבתי כלא.

דוד אמסלם: אתה באת איתי פעם לבית כלא.

דוד אמסלם: לפני חודש הייתי בבית כלא.

דוד אמסלם: האנשים האלה מאוד מעניינים אותי.

דוד אמסלם: אני מוביל עכשיו המון דברים בסוגיית זכויות האסיר.

דוד אמסלם: המון.

דוד אמסלם: אני עשיתי, לדעתי, לפחות עשרה דיונים, כמעט, בשלוש השנים האחרונות – –

רויטל סויד: סליחה, זה מפריע.

קריאה: סליחה.

דוד אמסלם: – – בגלל שזכויות האדם זה דבר שהוא נר לרגליי.

דוד אמסלם: אגב, מי שבית"רי מכיר את זה, בגלל שהוא מביא את הילדות שלו, ולא רוצה שיעשו לאחרים את מה שעשו לו.

ציפי לבני: דווקא מתוך שאני מבינה את מה שאתה אומר, החלק שמדהים אותי – עד כמה מי שעבר את החוויה הזאת מסוגל לעשות אותו דבר לאחרים.

יצחק הרצוג: לאחרים.

יצחק הרצוג: בדור הזה.

ציפי לבני: אני חוויתי את זה איתך שם, ועכשיו זה מה שהשלטון עושה למי שנמצא כאן.

יצחק הרצוג: בדיוק.

דוד אמסלם: אני לא יודע מה זה שלטון.

יצחק הרצוג: חברים שלך.

דוד אמסלם: אני באתי עם כמה הצעות.

ציפי לבני: אני לא מדברת עליך אישית.

דוד אמסלם: אני לא דובר עכשיו של כל – – –

יצחק הרצוג: של מירי רגב?

דוד אמסלם: אני מדבר על החוק.

דוד אמסלם: אני באתי עם זה מהבית.

דוד אמסלם: יש לי סדרת חוקים שאני עברתי בחיי באופן אישי, חבריי, והסתכלתי על מה שקורה בעם ישראל וחשבתי שהם דורשים תיקון, דורשים תיקון, בגלל – וזה טבע הדברים – שכשאתה רואה שהמערכת עובדת והיא טועה, צריך לתקן.

דוד אמסלם: אחרת נגיע – אם הסטייה תלך ותתרחב – למקומות שאנחנו לא רוצים להגיע.

דוד אמסלם: משם אני בא.

דוד אמסלם: זאת ההצעה שלי.

דוד אמסלם: אבל לקחו אותה למקום לא נכון, כי הכניסו את השיקול הפוליטי: מה, זה יכול לעזור לראש הממשלה נתניהו?

דוד אמסלם: חס ושלום.

דוד אמסלם: אני טוען בכל נושא שראש הממשלה הוא לא אקסטרה אזרח, למרות שהוא ראש הממשלה וצריך לכבד אותו כמנהיג.

דוד אמסלם: זה גם כבוד שצריך לתת למנהיג, לא לו – –

יצחק הרצוג: לממלכה.

דוד אמסלם: – – אלא לממלכה.

מיקי רוזנטל: נכון, אבל קודם כול דוגמה אישית.

מיקי רוזנטל: אם הוא היה נותן דוגמה אישית, אולי אפשר היה לכבד אותו.

דוד אמסלם: דקה, אבל אני רוצה לסיים.

דוד אמסלם: אבל ודאי וודאי הוא לא פחות מכל אזרח אחר.

דוד אמסלם: יש לנו שיטה שאנחנו, את המנהיגים שלנו, כמעט באופן שיטתי, בעיקר בעשורים האחרונים – לא משנה כרגע מאיפה זה בא – אוהבים להשפיל, אוהבים לגלגל בזפת ובנוצות.

דוד אמסלם: לא יודע למה.

דוד אמסלם: את יודעת מה?

דוד אמסלם: אני חושב על זה המון, ואני לא מבין למה זה קורה לנו.

רויטל סויד: גם את נשיא המדינה צריך לכבד?

דוד אמסלם: כל מנהיג.

יצחק הרצוג: מה עשיתם לאולמרט?

יצחק הרצוג: זוכר?

דוד אמסלם: כל מנהיג.

מיקי רוזנטל: גם אם הוא הורשע כמו אולמרט וגם אם הוא אנס כמו קצב?

יצחק הרצוג: ישראל היום, יום-יום?

מיקי רוזנטל: קודם כול, שייתן דוגמה אישית: שינהג בצניעות, שלא יקבל מתנות.

מיקי רוזנטל: קודם כול, לפני הכול, בלי קשר לשחיתות.

דוד אמסלם: שנייה, אספר לך.

דוד אמסלם: אהוד אולמרט היה הבוס שלי עשר שנים.

דוד אמסלם: זה אדם שעד היום אני מאוד אוהב, למרות שהצטערתי מאוד שהוא עבר לקדימה.

דוד אמסלם: אבל עד היום אני בקשר איתו, כי אני אוהב אותו כבן אדם.

דוד אמסלם: לא קשור.

דוד אמסלם: אני מעולם לא מבזה אנשים כשלא צריך.

דוד אמסלם: זה לא המשימה שלי, גם לא האופי שלי.

דוד אמסלם: החוק הזה בא להגן על אזרחי מדינת ישראל – כך אני רואה את זה.

דוד אמסלם: אני לא הסתכלתי אם זה עוזר לזה או לזה.

דוד אמסלם: זה לא עניין אותי.

דוד אמסלם: אגב, תחשוב, בוז'י, כל שנה – כמעט 30,000 איש; ב-20 שנה זה חצי מיליון איש.

דוד אמסלם: תבין טוב, כמעט אין בית שאין בו מת.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: אני שואל את עצמי: וההמלצה, למה עוזרת?

דוד אמסלם: לכלום.

דוד אמסלם: להפך.

דוד אמסלם: אני אומר לך: הפרקליטות לא רוצה את ההמלצה הזאת.

דוד אמסלם: זה מסנדל אותה.

דוד אמסלם: זה מעמיד אותה באור מביך.

יצחק הרצוג: למה פרקליט המדינה – – –

מיקי רוזנטל: למה פרקליט המדינה והיועץ לא אמרו את זה בדיוני הוועדה?

דוד אמסלם: עוד מעט אני אספר לך.

מיקי לוי: אליקים רובינשטיין – – –

דוד אמסלם: לא רק אליקים.

דוד אמסלם: אני אסכם.

מיקי רוזנטל: אתה טוען שהעובדות לא מפריעות לנו.

מיקי רוזנטל: בסוף אתה סותר את כל העובדות.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, אלי?

דוד אמסלם: הטלפון שלי שם על המדף.

דוד אמסלם: אם תוכל להביא לי אותו, אצטט להם מי אמר מה ולמה.

דוד אמסלם: אני אעשה לכם טריוויה ואספר לכם מי בעצם תמך בחוק הזה, ביקש לחוקק אותו.

דוד אמסלם: אתם לא תאמינו, אתם פשוט לא תאמינו כמה אנשים – פשוט הכנתי לי את זה כדי לספר לכם – בגלל שהחוק הוא נכון.

דוד אמסלם: אתם הייתם תומכים בו במאה אחוז, מובילים אותו אפילו, אבל ברגע שהוא יכול לעזור לראש הממשלה נתניהו – גם בהווה אמינא כזאת או אחרת – באותו רגע הוא מקבל תפנית.

דוד אמסלם: זה לא משנה אם גם נעצור חצי מדינה, נאסור שלושה רבעים על לא עוול בכפם; כל עוד ראש הממשלה אחד מהם – יכול להיות – אנחנו לא מוותרים.

דוד אמסלם: לכן, באמת צר לי וכואב לי, לאן לקחתם את החוק.

דוד אמסלם: ההם עכשיו ברוטשילד, הרי הם לא בקיאים בפרטים.

דוד אמסלם: אפילו חברת הכנסת גרמן לא הכירה את החוק, למרות שישבה בוועדה.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: יכול להיות.

דוד אמסלם: יכול להיות שאני מחוקק את החוק – – –

יעל גרמן: אני חושבת שאתה לא מבין את החוק.

יעל גרמן: אשמח להסביר לך אחר כך למה מה שאתה אומר פשוט לא נכון.

דוד אמסלם: הכול בסדר, אבל הצעתי לך, חברת הכנסת גרמן – – –

יעל גרמן: ביקשתי ממך שתקשיב לי.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: הצעתי לך: עד מחר או עד מוחרתיים, תתייעצי עם היועצים המשפטיים של הוועדה שלנו, שיסכמו לך, מה שנקרא, בראשי פרקים של אדם כמוני, שהוא לא משפטן, לא מכיר את כל המילים המשפטיות, אלא ברמה העקרונית מה החוק אומר, ואז תשמעי ותראי.

דוד אמסלם: עכשיו אספר לכם משהו.

דוד אמסלם: אני מקריא לכם עכשיו מתוך כתבה שהייתה לא מזמן באחד העיתונים.

דוד אמסלם: רוני אלשיך המפכ"ל אומר לגלובס – לפחות אני מצטט מהכתוב – ב-11 בינואר 2016, מייד לאחר שהוא נבחר – שומע, בוז'י?

דוד אמסלם: הוא אומר: "אלשיך שוקל לא להמליץ יותר לפרקליטות על הגשת כתבי אישום".

דוד אמסלם: הרי לך, מיקי לוי.

דוד אמסלם: הרי הנוסח של ההמלצה הזאת, שאתה אומר שהם כותבים רק סיכום.

דוד אמסלם: זה נוסח שבזמנו קבע כבר עוזי לנדאו.

דוד אמסלם: כשאלשיך נכנס לתפקיד, זה היה הנוסח.

מיקי לוי: הייתי שם.

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: כשהוא אומר לא להמליץ – הוא מתכוון למה שקורה היום.

מיקי רוזנטל: לא נכון.

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: הרי כשאלשיך נבחר לתפקיד שלו, זאת הייתה המציאות המשטרתית.

דוד אמסלם: אספר לך משהו.

דוד אמסלם: כשאני דיברתי על זה, דוברת המשטרה אמרה – אני לא זוכר את הניסוח – משהו כמו שאני אדם בור ועם הארץ, לא מבין, כי כבר ארבע שנים המשטרה בכלל לא ממליצה.

מיקי לוי: אסור היה לה להגיד את זה.

דוד אמסלם: לא משנה.

דוד אמסלם: אמרה.

דוד אמסלם: אבל מה היא טענה?

דוד אמסלם: עזוב איך היא כינתה אותי כיושב-ראש ועדת הפנים.

דוד אמסלם: עזוב את זה עכשיו.

דוד אמסלם: היא אמרה: כבר ארבע שנים.

דוד אמסלם: היא טעתה – זה יותר מארבע שנים.

מיקי לוי: 10, 12.

דוד אמסלם: יופי.

דוד אמסלם: אבל אלשיך הרי אמר את זה ב-11 בינואר 2016.

דוד אמסלם: הוא נכנס לתפקידו כמדומני ב-2015, נכון, רויטל?

דוד אמסלם: משהו כזה.

דוד אמסלם: כבר שנתיים פלוס.

רויטל סויד: שנתיים.

דוד אמסלם: אז אם אנחנו ב-2017 – סוף 2015.

דוד אמסלם: הוא אמר בתחילת 2016, חודש אחרי שנכנס לתפקיד: אני שוקל לא להמליץ יותר.

דוד אמסלם: כלומר הוא לקח את המצב היום והתייחס אליו.

דוד אמסלם: הוא אמר: אני שוקל לא להמליץ.

דוד אמסלם: הוא החליט.

דוד אמסלם: לא אני אמרתי, הוא אמר.

דוד אמסלם: הוא אמר שני דברים – – –

רויטל סויד: אבל אתה יודע למה הוא התכוון – על הגשת כתב אישום.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אמרתי – הוא מתכוון – הרי המשטרה כבר עשר שנים לא ממליצה להגיש כתב אישום.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: זה מה – – –

דוד אמסלם: הרי אם כך, מה יש לו? הם לא ממליצים.

דוד אמסלם: מה הוא אומר את זה?

דוד אמסלם: הוא דיבר על המציאות הנוכחית.

דוד אמסלם: הלאה.

דוד אמסלם: שי ניצן, פרקליט המדינה, מסכים עם המפכ"ל.

דוד אמסלם: הוא אומר בגלובס באותו ריאיון שאין צורך בהמלצת המשטרה.

דוד אמסלם: הוא אומר.

דוד אמסלם: אמשיך: יהודה וינשטיין, היועץ המשפטי לממשלה לשעבר, מסכים עם המפכ"ל – כל זה, אגב, מגלובס, ב-11בינואר 2016 – שאין צורך בהמלצות המשטרה.

דוד אמסלם: כמובן, איילת שקד בפורום סבן – לא צריך לומר, כי תגידו שהיא – ליאת בן-ארי שווקי, פרקליטת מחוז תל אביב, לדעתה אין מקום שהמשטרה תמליץ אם להעמיד לדין, ועליה להסתפק בסיכום.

דוד אמסלם: הלאה.

דוד אמסלם: פרופ' דניאל פרידמן, שר המשפטים לשעבר: אם מדובר בסיכום התיק, זה בסדר, אבל המלצות להעמיד לא צריך.

דוד אמסלם: עו"ד חיים צדוק.

יצחק הרצוג: הלך לעולמו.

דוד אמסלם: נכון, אבל אישיות משפטית דגולה, איש מדהים, היה גם שר המשטרה, אם אני לא טועה, ומשפטן דגול, כותב בידיעות אחרונות, 2 באוקטובר 2000 – אני מצטט: על המשטרה לחדול מללוות דוח חקירה בהמלצות להעמיד לדין.

דוד אמסלם: תפקיד המשטרה ומומחיותה הם בחקירות חשדות למעשים פליליים.

דוד אמסלם: הדוח שלה חייב לפרט מה החשדות שנחקרו ומה העובדות שהיא העלתה בחקירה.

דוד אמסלם: האם הראיות מצדיקות העמדה לדין פלילי והאם ראיה מסוימת התיישנה – אלה שאלות משפטיות לתביעה ולא למשטרה.

דוד אמסלם: אגב, אני כאילו, אתה יודע – – –

רויטל סויד: שים לב מה הוא אומר שכן.

רויטל סויד: את העובדות הוא אומר שכן.

דוד אמסלם: ודאי.

רויטל סויד: ועוד.

רויטל סויד: אבל זה בדיוק מה שהם אומרים.

דוד אמסלם: האם עבירה מסוימת התיישנה, אם הראיות מצדיקות העמדה לדין או אם עבירה מסוימת התיישנה – אלה שאלות משפטיות לתביעה ולא למשטרה.

דוד אמסלם: הרי זה בדיוק מה שאני טענתי.

דוד אמסלם: אגב, כשאני ראיתי את זה – כיוונתי לדעת גדולים, הבנתי.

דוד אמסלם: גבריאל בך, שופט בית המשפט העליון, אמר: "אני מנעתי בתקופתי מפרקליט המדינה את המוסד" של ההמלצות המשטרתיות; "בזמני ביקשתי מהמשטרה להביא לידיעתי את ההתרשמות שלהם מהעדים שהם חקרו" – זה מה שאמרנו בוועדה שצריך לעשות – "את הספקות שהתעוררו בחקירה" – גם את זה הם צריכים לכתוב, בוודאי.

דוד אמסלם: "אבל בסופו של דבר רציתי" שהמשטרה תביא רק את עובדות המקרה.

דוד אמסלם: "מה שלא רציתי מהמשטרה, שזה לא חלק מתפקידה, הוא המלצה", וזה התפקיד של היועץ המשפטי ושל הפרקליטות – לשקול את הנושאים האלה.

דוד אמסלם: את זה הוא אמר בריאיון ל"פרקליטים" משנת 2002.

דוד אמסלם: וכן הלאה.

דוד אמסלם: אני יכול להקריא לכם מה אמר פרופ' רובינשטיין – – –

יעל גרמן: אם כך, החוק לא עומד.

דוד אמסלם: אבל הסברתי.

דוד אמסלם: חזרת על זה ארבע פעמים.

דוד אמסלם: אמרתי לך, הגב' גרמן, לדעתי את לא מבינה את החוק, והמלצתי לך שמחר – לא עכשיו – תבואי ליועצים המשפטיים של ועדת הפנים.

יעל גרמן: תסתכל על זה – סעיף (יא)(2).

דוד אמסלם: יש לי הצניעות לומר שאני – הרי לא ניסחתי את הניסוח המשפטי, לכן, יש לי הצניעות להבין שיש אנשים שבנושאים האלה טובים ממני.

יעל גרמן: אם אדם הדיוט לא מבין את זה, אולי משהו לא בסדר.

דוד אמסלם: אבל חברת הכנסת גרמן, תראי, אני לא עורך דין ואני לא ניסחתי את ההצעה.

דוד אמסלם: אני גם לא מתיימר לנסח הצעות.

דוד אמסלם: אני בא בדרך כלל ליועץ משפטי ואומר לו: את הרעיון הזה אני מבקש שתנסח לי.

דוד אמסלם: זה לא התחום שלי.

דוד אמסלם: אני כלכלן במקצועי הרבה שנים.

דוד אמסלם: אם תרצי שאכין לך דוח כלכלי, ניתוח כלכלי – זה המקצוע שלי.

דוד אמסלם: אני לא עוסק בדברים שאני לא מבין, אז באתי.

דוד אמסלם: זו המהות של החקיקה שביקשתי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מספר לך, ישבתי עם הפרקליטות.

דוד אמסלם: מעבר לוועדה שאת רואה, אני יושב עשרות שעות לבד עם גורמים מקצועיים אצלי בחדר, ואנחנו מלבנים כל דבר ודבר.

דוד אמסלם: הרי כשאני בא – ושאלת אותי: למה אתה משנה?

דוד אמסלם: כי ישבתי איתם והבנתי שצודקים, אז אנחנו משנים.

דוד אמסלם: דרך אגב, התחלנו בחוק א', יצאנו בחוק ת'.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: כי היה צריך ככה.

דוד אמסלם: אני מקבל את התובנה; בן אדם מסביר, אני חושב שהוא צודק – משנים.

דוד אמסלם: זה התפקיד שלנו.

דוד אמסלם: מעולם לא באתי מקובע לאף נושא.

דוד אמסלם: לכן, אני מסביר לך, זה החוק.

דוד אמסלם: אני יכול להקריא לכם עוד הרבה מאוד אנשים בעלי שיעור קומה, שאתם אוחזים מהם, שהמליצו על החוק הזה.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לכם, כשהגשנו את החוק, כאב לי דווקא על היועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: בהתחלה, דרך אגב, הוא אמר: אני לא נגד.

דוד אמסלם: אני יודע שהוא לא נגד החוק בתוך-תוכו.

דוד אמסלם: אספר לכם למה – כי מר מנדלבליט עבר את החוויה הזאת.

דוד אמסלם: הוא אישית עבר אותה.

דוד אמסלם: מי שעובר אותה לא שוכח את זה כל חייו; גם בגיל 90, תדבר איתו על זה, הוא מתרגז, אתה רואה, הגוף שלו מגיב בעצבנות.

יעל גרמן: – – –

יצחק הרצוג: יש עוד אנשים שעברו את זה וחושבים שזה צריך להיות.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: דקה.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: תזכרו את הכותרת הראשונה שהייתה בעיתון, כשהגשנו.

דוד אמסלם: הוא התנגד לחוק הצרפתי ואמר שאין לו בעיה כל כך עם – – –

יעל גרמן: הוא התנגד לשני החוקים.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: וזאת באמת המציאות.

דוד אמסלם: אני אמרתי: למנדלבליט הייתה סייעתא דשמיא.

דוד אמסלם: אגיד לכם גם למה.

דוד אמסלם: המשטרה, אגב, בסיפור של מנדלבליט, היא המליצה להעמיד אותו לדין – איש ישר, איש הגון, אלא מאי, אם הוא לא היה מועמד לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה – אספר לכם מה היה התהליך.

יעל גרמן: נובמבר 2017.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, תני לי רק שנייה להתקדם.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על ההתחלה.

דוד אמסלם: הרי הייתה פה אסקלציה.

דוד אמסלם: זה מה שאמרתי – שאני מסביר לכם איפה הוא התחיל ואיפה גמרנו.

דוד אמסלם: נכון שאחרי זה, זאת הייתה הגרסה של זה.

יעל גרמן: הוא אומר – – –

דוד אמסלם: מה המזל שלו?

דוד אמסלם: יש לו מזל ויש לו סייעתא דשמיא.

דוד אמסלם: אם הוא היה אמור להיות יועץ משפטי, למשל, בחברת רכבת ישראל, רבותיי, הוא לא היה יועץ משפטי; הוא היה יושב בבית היום.

דוד אמסלם: היו מתחילים תהליך, הוא היה מחכה על הקו שלוש-ארבע שנים, ובינתיים היו לוקחים יועץ משפטי אחר.

דוד אמסלם: הוא כבר היה הולך עם הסטמפה על הראש עד שהפרקליטות הייתה מחליטה לסגור לו את התיק.

דוד אמסלם: האדם היה הולך לבית הכנסת, אנשים היו מסתכלים עליו ככה, בחצי עין, חושבים שהוא שלושת רבעי עבריין כזה, והילדים שלו.

דוד אמסלם: ואף אחד גם לא היה מעסיק אותו, אגב.

דוד אמסלם: הוא לא היה לא בשמיים ולא בארץ.

דוד אמסלם: הוא לא חלב לא בשר.

דוד אמסלם: הוא תלוי, תלוי ועומד לחסדים, שנתיים, שלוש, ארבע – כמה שיוצא.

דוד אמסלם: איך אמר נשיא המדינה – – –

ציפי לבני: המשטרה מחליטה, לא?

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אסביר מה חשוב פה, בסיפור הזה.

דוד אמסלם: אספר לך, ציפי, את האמת, מה קרה לנו.

יצחק הרצוג: אתה מתכון לנאום הרבה זמן?

דוד אמסלם: כן, עד שתבין את החוק.

דוד אמסלם: עד שתגיד: דודי, ואללה, מסכים איתך.

יצחק הרצוג: אין בעיה.

יצחק הרצוג: רק תגיד את זה.

דוד אמסלם: מה אכפת לך?

דוד אמסלם: אגב, בוז'י – – –

יצחק הרצוג: רציתי לדבר איתך, אבל אם אתה לא רוצה, בסדר.

דוד אמסלם: בוז'י, אני מדבר באמת מנהמת ליבי.

דוד אמסלם: אני מסביר לכם באמת.

דוד אמסלם: זה כואב לי.

יצחק הרצוג: תן גם לנו.

דוד אמסלם: אתם תדברו, אל תדאג.

יצחק הרצוג: תן לענות.

דוד אמסלם: אתה תעלה.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה פינג-פונג – אתה תעלה, אני אחרי זה אעלה, אענה לך – אין בעיה.

דוד אמסלם: אבל אני הרי מדבר כאן ואתם אחרי זה עולים ברצף, אני שומע אתכם.

יהודה גליק: – – – לפני שלושת רבעי שעה הוא כתב שעוד חמש דקות הוא עולה לדבר – – –

דוד אמסלם: זאת הבעיה עכשיו?

דוד אמסלם: אז תגיד.

יעל גרמן: עלית ואמרת שאתה מתכוון לדבר בקיצור.

יצחק הרצוג: לא בגלל זה – – –

דוד אמסלם: את צודקת.

דוד אמסלם: על זה אני מתנצל.

דוד אמסלם: כי חברת הכנסת גרמן, הרגשתי שבאמת את לא מבינה את החוק, לכן אמרתי שאני אסביר אותו.

יצחק הרצוג: אתה רק רוצה לריב איתה.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר כזה דבר.

דוד אמסלם: אני אז נפגשתי עם נשיא המדינה.

דוד אמסלם: אגב, אני זוכר – נפגשתי איתו.

דוד אמסלם: מינו אותו לשר התקשורת.

דוד אמסלם: אגב, נשיא המדינה הוא חבר שלי, אישי, הרבה שנים.

דוד אמסלם: גם אם יש לי איתו מחלוקות, אני אוהב אותו.

דוד אמסלם: גם כשהוא היה בקטע הפוליטי בתוך הליכוד, תמיד הייתי לימינו.

דוד אמסלם: אספר לכם.

דוד אמסלם: כשהוא אמר את המשפט: מי יחזיר לי את השנים האלה – אני הרגשתי אותו.

דוד אמסלם: זה כאב לי, כי ידעתי שהוא צודק.

דוד אמסלם: אף אחד לא יחזיר לך.

דוד אמסלם: אף אחד.

דוד אמסלם: אי-אפשר.

דוד אמסלם: החיים עברו להם.

דוד אמסלם: אי-אפשר לעשות restart.

דוד אמסלם: לא חוזרים אחורה, ואף אחד לא יחזיר לך את זה, אתה צודק, לא את הבושה, לא את שברון הלב, בעיקר של הילדים, של האישה, של המשפחה.

דוד אמסלם: את זה אי-אפשר להחזיר.

דוד אמסלם: יש אנשים שמתפרקים מזה.

דוד אמסלם: אתה, המזל שלך, אדוני נשיא המדינה, שאתה היית חזק אז.

דוד אמסלם: עברת את זה.

דוד אמסלם: גם, בסופו של דבר, מינו אותך לשר התקשורת, לא נשארת בלי כלום.

דוד אמסלם: אבל אם מר מנדלבליט לא היה אמור להיות היועץ המשפטי לממשלה, כך שהמערכת נדרכה וקיבלה החלטה תוך כמה שבועות בודדים – לא בגללו ברמה האישית אלא בגלל התפקיד היו צריכים להכריע – רבותיי, היה עובר את ייסורי הגיהינום כמו כל אזרח רגיל שנקלע לסיטואציה הזאת.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: לכן, בהתחלה הוא לא גילה התנגדות לחוק, אבל זה כוחה של המערכת.

יעל גרמן: – – – מקצועית.

דוד אמסלם: מסיבות – תסמכו עליי.

דוד אמסלם: הקראתי לכם גם את המציאות האמיתית.

דוד אמסלם: הקראתי לכם גם מה אנשים היום בפרקליטות – הקראתי לכם מה שי ניצן אמר.

דוד אמסלם: לא אני – הוא אמר.

דוד אמסלם: הקראתי לכם מה המפכ"ל אמר.

דוד אמסלם: לא אני.

דוד אמסלם: אבל אז זה בא על רקע נקי, לא בקטע של חקירה של ראש ממשלה אלא בקטע מקצועי, כמו שאני באתי עם החוק.

דוד אמסלם: הרי אני באתי איתו מהבית ככה.

דוד אמסלם: אני הסכמתי איתם והם הסכימו איתי באותה נקודת מוצא, אלא מה השתבש?

דוד אמסלם: ברגע שחקירת ראש הממשלה נכנסה לתוך המגרש, כל המציאות השתבשה.

דוד אמסלם: על זה יש לי מחלוקת איתך.

דוד אמסלם: אם את אומרת נכון, אני שמח, ואסביר לך מה ההפרעה שלי.

דוד אמסלם: החוק הזה הוא חוק של זכויות יסוד, כבוד האדם.

דוד אמסלם: היום המציאות נוגדת את חוק-יסוד: כבוד האדם.

דוד אמסלם: הרי חוק-יסוד: כבוד האדם בא לעגן מציאות טבעית.

דוד אמסלם: כבוד האדם – מעצם זה שנולדת, צריך לכבד אותך.

דוד אמסלם: אתה בן אדם.

דוד אמסלם: היום אנחנו מכבדים אפילו חיות.

דוד אמסלם: לכן כבוד האדם בעצם, קודם כול, גם אם יש חוק אחר שמאפשר את זה, אני חושב שכבוד האדם – חוק-היסוד הזה אמור בעצם לעצור ולהגיד: אדוני, אתם עוברים על חוק-יסוד.

דוד אמסלם: הוא גובר על כל חוק אחר – לא יכול להיות – שאין בו תועלת לשום דבר ועניין, גם לשיטתם.

דוד אמסלם: איך אמר לי אחד מקציני המשטרה הבכירים: אבל איזה מוטיבציה תהיה לחוקרים?

דוד אמסלם: אגב, זה האירוע.

דוד אמסלם: אני מספר לכם, אמיתי.

דוד אמסלם: המשטרה אומרת: רק רגע, אנחנו עושים את העבודה השחורה.

דוד אמסלם: מי יודע שאנחנו עושים אם אנחנו לא ממליצים ולא מגיעים לתקשורת ולא מדברים?

דוד אמסלם: מי יודע?

דוד אמסלם: הפרקליטות תבוא בסוף, מה פתאום?

דוד אמסלם: זה המאבק האמיתי.

דוד אמסלם: הלכה למעשה, זה הסיפור.

דוד אמסלם: כשאתה מקלף את כל זה, מבין את ההיגיון, שומע אותם, שומע גם בין השורות, אתה מבין מה קורה, מה המציאות.

דוד אמסלם: שי ניצן באמת לא רוצה את זה.

דוד אמסלם: הרי אם הוא סוגר 80% מההמלצות שלהם, שהם ממליצים לו, הם מעמידים אותו באור מגוחך.

דוד אמסלם: לכאורה, מה המשטרה אומרת לציבור?

דוד אמסלם: חבר'ה, אנחנו תפסנו את הגנבים והם משחררים לכם אותם כל היום.

דוד אמסלם: עכשיו, הוא איש מקצוע, האנשים שלו הם אנשי מקצוע מהמעלה הראשונה – בתחום שלהם; הם לא יודעים לחקור, אבל הם יודעים לנתח עובדות משפטיות – לכן הוא לא צריך שום עצה מאף אחד.

דוד אמסלם: אני מניח שפרופסור למשפטים לא צריך עצה משפטית ברמה המקצועית הבסיסית מסטודנט שנה ג' או שנה ד' או ממישהו שמסיים תואר ראשון.

דוד אמסלם: זו העבודה שלו.

דוד אמסלם: לכן, זאת חלוקת העבודה שאני רואה.

דוד אמסלם: זאת המציאות האמיתית, ואני באתי להגן עליה.

דוד אמסלם: עכשיו, אני מסתכל על כלל אזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: שמעתי על כמעט 25,000 עד 30,000 תיקים כל שנה.

דוד אמסלם: גם ראש הממשלה, יש לו זכויות, הוא בן אדם.

דוד אמסלם: חלק מהאנשים חושבים שהוא לא בן אדם.

דוד אמסלם: אני חושב שכן.

דוד אמסלם: הוא בן אדם כמוני, כמוך, כמו כולם.

דוד אמסלם: מתוקף זה שהוא אדם, יש לו זכויות אדם, וזה חלק מזכויות האדם.

דוד אמסלם: דינו – כמו כל אזרח.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: אז מה, אם מחר נעלה את קצבת הזקנה, לא נעלה לו, כי יכול להיות שהוא זכאי גם לאיזושהי העלאה?

דוד אמסלם: מחר נוריד את הביטוח הלאומי, אז בגלל שהוא יכול לזכות אז לא – – –

ציפי לבני: שום אדם לא יכול לארגן לעצמו חוקים.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני הבאתי את החוק.

דוד אמסלם: אני.

דוד אמסלם: זה לא קשור לראש הממשלה.

דוד אמסלם: אני באתי מזווית אחרת והסברתי.

מיקי לוי: אז למה המהירות המטורפת?

ציפי לבני: למה המהירות, הדורסנות – – –

דוד אמסלם: אני אגיד לך.

דוד אמסלם: בזה שראש הממשלה בא וביקש להחריג את עצמו – ראיתי בזה פגיעה קשה מאוד בממלכה.

דוד אמסלם: אני ראיתי בזה פגיעה קשה.

דוד אמסלם: אספר לך.

דוד אמסלם: אני לא חושב שראש הממשלה, כמו שאמרתי קודם, צריך לקבל איזושהי הנחה.

דוד אמסלם: ודאי לא צריך לרמוס אותו, בגלל שהוא לא כמו כל אזרח – –

מיקי לוי: אבל אין חוקים רטרואקטיביים.

דוד אמסלם: – – ברגל גסה.

דוד אמסלם: זה לא.

דוד אמסלם: לא בעולם המונחים שלי.

דוד אמסלם: אגב, ראש הממשלה, כמו כל אזרח במדינת ישראל, לא צריך לגלגל אותו סתם ולהשפיל אותו סתם.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: עכשיו החוק הוא פרסונלי.

יעל כהן-פארן: איך?

יעל כהן-פארן: הוא לא היה קודם.

דוד אמסלם: איך?

דוד אמסלם: החרגנו אותו.

דוד אמסלם: הוא בעצם פרסונלי היום.

מיקי לוי: אין חוק רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: גם הקטע הרטרואקטיבי.

דוד אמסלם: הרי מיקי צועק שני דברים.

דוד אמסלם: בא הייעוץ המשפטי של הוועדה – זה לא אני, זה לא ליכוד; הייעוץ המשפטי, הגב' מירי שור, ותיקה פה, הרבה שנים.

דוד אמסלם: הם טענו: פרסונלי, והם טענו: רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: לא אני.

דוד אמסלם: ענו להם מהייעוץ המשפטי.

יעל גרמן: באיזה חוק?

דוד אמסלם: אמרתי, בוורסיה הקודמת.

דוד אמסלם: אמרו להם: רבותיי, זה לא פרסונלי ולא רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: הם אמרו להם, בוורסיה הראשונה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר שאתם לא נותנים לעובדות – חלק מהאנשים לדעתי לא מכירים את העובדות, באמת, כי הם לא קוראים את החוק.

דוד אמסלם: הם באים מלמעלה, קראו את זה בעיתון.

דוד אמסלם: אגב, ידיעות אחרונות, מה שיש בעיתון – בעיתון פשוט התחילו לגלגל: אחד התחיל לדבר על זה, השני שמע אותו, כבר הוסיף עוד 10%, השלישי ככה, וכולם כבר מדברים על החוק.

דוד אמסלם: לא קראו אותו, לא ראו אותו בכלל.

דוד אמסלם: אני אומר לכם: אני מוכן לשלוח לכם את הפרוטוקולים של הוועדה.

דוד אמסלם: נשאלה השאלה הזאת בוועדה, והייעוץ המשפטי של הוועדה – לא שלי – אמר להם: רבותיי, החוק הוא לא פרסונלי – בוורסיה הקודמת – והוא לא רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: כל חוק במדינת ישראל נכנס לתחולתו מרגע שהוא נחקק.

דוד אמסלם: לכן, בגדול, אני אומר, אני הודף את כל הטענות שלכם, כי באמת, זה אתם שלא נותנים לעובדות לבלבל אתכם, לרוב.

דוד אמסלם: ומה שמפריע לי זה שאתם משווקים לציבור שקר באופן שיטתי וכל הזמן.

דוד אמסלם: החוק הזה בא לעזור לציבור.

דוד אמסלם: אגב, רוב האנשים שיושבים בבתי הסוהר וגם נעצרים על ידי משטרת ישראל – אני אספר לכם – רובם המכריע לא באים מצפון תל אביב.

דוד אמסלם: רובם המכריע אנשים קשי יום.

דוד אמסלם: אני הולך לבקר אותם בבתי הסוהר, אני רואה אותם.

דוד אמסלם: רובכם לא באים איתי בכלל.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אתכם.

דוד אמסלם: אני, זו האוכלוסייה שמעניינת אותי.

דוד אמסלם: אולי אתכם היא לא מעניינת – היא לא מצביעה לכם ברובה – אבל אותי היא מעניינת, לא כי היא מצביעה אלא כי אותי מעניינות זכויות אדם.

דוד אמסלם: לא מעניין אותי אם זה ערבי, אם זה יהודי, צ'רקסי או נוצרי.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: אני לא בא משם.

דוד אמסלם: אבל אתכם זה לא מעניין.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני אגיד לכם: בגלל שזה יכול, שמא, לעזור לעוד אזרח במדינת ישראל, אחד מתוך עשרות אלפים, וקוראים לו בנימין נתניהו.

דוד אמסלם: זה החשש שלכם.

דוד אמסלם: ומאותו רגע אתם שמים את העובדות בצד.

דוד אמסלם: אתם באים וקוראים לו מושחת, מושחת, מושחת, מבוקר ועד לילה, לא כי אתם באמת מאמינים בזה – את האמת אתם יודעים: אתם התחלתם תעמולה באמצעות התקשורת, שרובה שמאלנית, והיא מכוונת אתכם ואתם מכוונים אותה.

דוד אמסלם: בסוף האנשים הרי לא קוראים את העובדות.

דוד אמסלם: הם לא מכירים את העובדות.

דוד אמסלם: אני גם לא מצפה שהם יקראו את החוק, אבל הם קראו בעיתון.

דוד אמסלם: הם שמעו ברדיו.

דוד אמסלם: אז כשהם שומעים את לפיד ואותך ואת מיקי, הם לוקחים את זה כאילו זו עובדה, בלי קשר.

דוד אמסלם: והכול שקר.

דוד אמסלם: ופתאום הבנתי, בסיפור הזה, שיש פה שקר אחד גדול.

דוד אמסלם: תעשייתי.

דוד אמסלם: צבא גדול שותף בעניין הזה.

דוד אמסלם: כולם יודעים שהם משקרים, כדי לשווק לציבור משהו אחר.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הסיפור הוא נתניהו.

דוד אמסלם: זה הסיפור שלנו.

דוד אמסלם: אנחנו חייבים להפיל את ראש הממשלה נתניהו, והכול כשר.

דוד אמסלם: משקרים, מרמים, מתחמנים.

דוד אמסלם: מה זה משנה?

דוד אמסלם: המטרה מקדשת את כל האמצעים, רבותיי.

דוד אמסלם: זה מה שקורה כאן, וזה מה שכאב לי.

דוד אמסלם: לא אכפת לכם שיכפישו 30, 40, 50 – מיליון איש במדינה; מה זה משנה?

דוד אמסלם: כל עוד אחד מהם זה נתניהו ועל הדרך אנחנו יכולים להפיל אותו, הכול כשר, למה לא?

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אולי תמשיך עם ה-18,000.

רויטל סויד: על כמה מתוכם יחול החוק הזה?

דוד אמסלם: הסברתי – על כולם.

רויטל סויד: לא נכון.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר.

רויטל סויד: אבל רק על מי שיש לו פרקליט מלווה.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר לך שוב.

רויטל סויד: אבל לא 18,000.

רויטל סויד: מה פתאום?

רויטל סויד: זה לא נכון.

דוד אמסלם: כל ה-18,000.

דוד אמסלם: אני אסביר לך איך זה עובד.

דוד אמסלם: שאלת.

דוד אמסלם: נניח שיש עכשיו עובד עירייה.

רויטל סויד: לא, דבר על הנתונים.

רויטל סויד: מתוך ה-18,000 האלה, על כמה יש פרקליט מלווה?

רויטל סויד: הוא אמר – בין 200 ל-400.

דוד אמסלם: קודם כול, אגב, בדרך כלל היושב-ראש לא משתתף בדיון, אבל אתן לך.

רויטל סויד: אני חושבת שבשעה 04:00 אנחנו יכולים להרגיש קצת יותר חופשיים.

דוד אמסלם: אז אתן לך.

דוד אמסלם: אגב, פרקליט מלווה זה לא צ'ופר.

דוד אמסלם: אף אחד לא רוצה פרקליט מלווה.

רויטל סויד: נכון, אבל החוק חל על הפרקליט המלווה – – –

דוד אמסלם: לא, רויטל, אספר לך מה עשינו בחוק.

רויטל סויד: אני קוראת אותו.

דוד אמסלם: החוק אומר כזה דבר: כל המלצה שפרקליט המדינה, היועץ המשפטי לממשלה, ירצה לקבל מתיקים של פרקליטים מלווים – יקבל.

דוד אמסלם: אני אומר לך שכל התיקים שפרקליט מלווה מבקש, הוא יקבל.

דוד אמסלם: את כולם הוא יבקש.

דוד אמסלם: יש 200 כאלה?

דוד אמסלם: הוא יקבל.

רויטל סויד: אז יפה.

רויטל סויד: אז החוק חל על 200 איש.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: בנוסף, הוא יקבל את כל – – –

מיקי לוי: רויטל, הפרסום – על כולם, וההמלצות – על 200.

דוד אמסלם: לא.

רויטל סויד: לא, ההמלצות על 200.

דוד אמסלם: אבל אני אספר לך.

דוד אמסלם: לא.

רויטל סויד: המלצות לסגירה?

דוד אמסלם: את רוצה לדבר איתו?

דוד אמסלם: אני עכשיו נותן לך את הנתונים.

דוד אמסלם: החוק כך אומר.

דוד אמסלם: זה מה שסיכמנו, זה בעצם החוק.

דוד אמסלם: כיום פרקליט המדינה, היועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המחוז, יכולים לקבל את כל ההמלצות לגבי כל התיקים, עם פרקליט מלווה ובלי.

דוד אמסלם: זה מה שיקרה בפועל.

דוד אמסלם: הם יקבלו את כולם, בסדר?

דוד אמסלם: יהיה אסור לפרסם את כולם.

דוד אמסלם: הסיפור בחוק הוא הפרסום, בכלל.

דוד אמסלם: הם יקבלו את כל ההמלצות.

רויטל סויד: ברור שזה הסיפור.

דוד אמסלם: כל ה-18,000 נמצאים בפנים.

דוד אמסלם: עכשיו אספר לך איך זה עובד.

דוד אמסלם: עובד ציבור – נניח סתם גנן בעיריית ירושלים, גנן בעירייה כלשהי, לא חשוב – המשטרה המליצה להעמיד אותו לדין.

דוד אמסלם: בסוף הם שולחים מכתב.

דוד אמסלם: ברגע שזה קורה, מתחיל הליך משמעתי מולו.

דוד אמסלם: זה לא רק ה-200 שהם מספרים; כולם.

דוד אמסלם: אם יש לך חנות מכולת, אז אתה לא מעניין אף אחד, אז לכאורה רק בבית הכנסת שלך יודעים, בשכונה שלך.

רויטל סויד: דבר על המספרים.

דוד אמסלם: אז אני מסביר, ה-18,000, בכולם יהיה אסור, ובכולם בסופו של דבר פרקליט המדינה והיועץ המשפטי לממשלה, ברגע שהם יבקשו גם את זה, הם יקבלו כל מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: אין על זה מחלוקת בכלל.

דוד אמסלם: והם לא צריכים את ההמלצות, אני אומר לך.

דוד אמסלם: אבל זה – כי יצא כאן – אמרנו: בסדר, שיעבירו את ההמלצות.

דוד אמסלם: אלא מה הפריע למשטרה?

דוד אמסלם: הפרסום.

דוד אמסלם: למה הפרסום מפריע לה?

דוד אמסלם: כי אמרתי לכם – כי הסיפור הוא הקרדיט.

רויטל סויד: אבל רק סעיף (יא)(3): רק משניהלה המשטרה חקירה בליווי פרקליט – רק בזה "היא תעבירו ללא עמדה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית".

רויטל סויד: רק עליהם.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: הסברתי.

רויטל סויד: שזה ה-200 תיקים.

דוד אמסלם: אבל אמרנו ותיקנו את זה.

דוד אמסלם: אמרנו: אם פרקליט המדינה והיועץ המשפטי – – –

רויטל סויד: בסדר.

דוד אמסלם: לא הבנת.

רויטל סויד: במהות – – –

דוד אמסלם: מה הרעיון של פרקליט?

דוד אמסלם: שיש פרקליט.

דוד אמסלם: כאילו הפרקליטות כבר נמצאת בתיק.

רויטל סויד: למעשה לא יהיו המלצות?

דוד אמסלם: יהיו.

רויטל סויד: רק ב-200 תיקים?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: למעשה, פרקליט המדינה תמיד יבקש.

דוד אמסלם: הרי לכאורה הוא תמיד יבקש את ההמלצות, והוא יקבל.

דוד אמסלם: הרי עד לפני התיקון הוא לא היה יכול.

דוד אמסלם: עכשיו אמרנו: גם הוא, פרקליט המדינה, וגם פרקליט המחוז.

רויטל סויד: אתה מסכים איתי שבסוף חוק ההמלצות, שזה לא יועבר עם המלצה על תשתית ראייתית, יהיה רק על אותם 200 תיקים שבהם פרקליט מלווה?

דוד אמסלם: לא, אבל אני מסביר.

רויטל סויד: אבל תקרא את הסעיף.

דוד אמסלם: עזבי.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

רויטל סויד: תקרא את סעיף (יא)(3).

דוד אמסלם: אני מסביר הלכה למעשה.

דוד אמסלם: הרי בסוף – – –

מיקי לוי: את זה גם הייעוץ המשפטי של הוועדה אמר.

רויטל סויד: זה ברור.

רויטל סויד: זה כתוב.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר מה קרה פה.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם עיקרנו את העניין.

דוד אמסלם: הרי בסוף מה הרעיון עם הפרקליט המלווה?

דוד אמסלם: לא לתת הנחה לאותו אדם שיש לו פרקליט מלווה, אלא הפרקליטות כבר נמצאת בתיק, היא לא צריכה כלום.

דוד אמסלם: אבל באה הטענה של ה-200, וכאילו עכשיו אנשים מובחרים, אז אמרנו: מה הבעיה?

דוד אמסלם: גם את זה הוא יקבל, אם יבקש.

דוד אמסלם: אם הוא לא צריך – לא יקבל.

דוד אמסלם: ממילא החזקה עלינו, אם פרקליט המדינה צריך, ואם היועץ המשפטי צריך – לפני כן זה היה שהוא לא יעביר בכלל, גם אם צריך.

דוד אמסלם: זה בעצם התיקון שעשינו.

דוד אמסלם: הרי ממילא מי שמוביל את הסיפור הזה זה מינימום פרקליט מחוז – את מסכימה איתי, כן?

דוד אמסלם: אז הוא יבקש – יקבל.

דוד אמסלם: לכן, בעצם, הלכה למעשה כולם מומלצים.

דוד אמסלם: זה ההלכה למעשה, השורה התחתונה, אבל מה – כולם לא מפורסמים.

דוד אמסלם: זה החוק, אגב.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: כל מה שהיה צריך לעשות – – –

דוד אמסלם: לכן, אמרתי, אתם לא נותנים לעובדות לבלבל אתכם.

דוד אמסלם: אתם תגידו שאנחנו מושחתים, אבל החוק באמת בא להגן על אזרחי מדינת ישראל, בעיקר המוחלשים, שלא מעניינים את האגף הזה כאן.

מיקי לוי: למוחלשים אין שום פרסום.

דוד אמסלם: אז הסברתי – לא יהיה פרסום.

דוד אמסלם: היום יש.

מיקי לוי: אין.

דוד אמסלם: אבל הסברתי לך.

רויטל סויד: אז למה לא עשית רק שלא יהיה על כולם וגמרנו?

דוד אמסלם: זה החוק.

רויטל סויד: למה לא הסכמתם לעשות?

דוד אמסלם: הסברתי.

דוד אמסלם: זה החוק.

רויטל סויד: למה החוק ככה?

דוד אמסלם: כי האבולוציה שלו התפתחה אחרת.

דוד אמסלם: הרי מה קרה?

דוד אמסלם: למה הכנסנו את חוסר ההמלצה?

דוד אמסלם: עד היום אני חושב שהמלצה זה דבר מיותר, אבל באו ואמרו: יש 12,000 תיקים שאם המשטרה לא תמליץ, ממילא בעצם לא נוכל לסגור להם.

דוד אמסלם: אז אמרנו: צודקים.

דוד אמסלם: אז נשארו 18,000.

דוד אמסלם: אמרנו, אם יצאו – –

מיקי לוי: 14.

דוד אמסלם: 18, תן לי.

דוד אמסלם: – – אז נדע כבר; מי שהם לא המליצו, נדע – מתוך הן אתה מבין לאו.

דוד אמסלם: אז אמרנו: אוקיי, תמליצו על כולם.

דוד אמסלם: אז אמרנו: ב-200 של הפרקליט במלווה, ממילא אתה בפנים, אתה לא צריך.

דוד אמסלם: ואז באה הטענה הזאת, ואמרנו: יודע מה?

דוד אמסלם: תבקש גם את זה – תקבל.

דוד אמסלם: זאת הייתה האבולוציה.

דוד אמסלם: למרות שאני חושב שלא צריך שום המלצה בשום נושא.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: כי כשאתה לא ממליץ, גם אין לך מה להדליף.

דוד אמסלם: זה בא מהזווית של הפרסום, לא מהזווית של ההמלצה.

דוד אמסלם: לא היה אכפת לנו.

דוד אמסלם: תמליצו אחד לשני, תדברו – זה בסדר, בקטע המקצועי.

דוד אמסלם: אני באתי כל הזמן מהזווית של ההדלפה והפרסום.

דוד אמסלם: זה מה שהניע אותי בכל החוק הזה.

מיקי לוי: 18,000 פחות 4,000 נשאר 14,000.

דוד אמסלם: אמרתי – ה-18.

מיקי לוי: 12,000 – נשאר 18,000; 4,000 מוגשים, נשאר 14,000.

דוד אמסלם: נו, אני לא יודע כמה זה 18,000 פחות – היא שאלה משהו אחר.

דוד אמסלם: הסברתי לה משהו אחר.

דוד אמסלם: בוז'י, אני עכשיו יורד, 30 שניות.

דוד אמסלם: אתה יכול לתקן את ההודעה בסמ"סים לחבר'ה.

יצחק הרצוג: לא מתקן שום הודעה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: תגיד להם שאתה עכשיו עולה לדבר.

יצחק הרצוג: אתה לא צריך ללגלג על זה.

דוד אמסלם: לא, הוא אמר לי.

יצחק הרצוג: אמרת לנהוג כבוד – תנהג כבוד.

דוד אמסלם: א.

דוד אמסלם: אני נוהג בך כבוד, אבל פה הוא אמר כן ואתה אישרת.

יצחק הרצוג: נכון, אמרתי שאני עולה לנאום, מה הבעיה?

דוד אמסלם: אגב, כשאני עולה לנאום, אני לא מודיע לאף אחד.

דוד אמסלם: אני בא לדבר אליכם.

יצחק הרצוג: לכלי התקשורת – – –

דוד אמסלם: לכן לא לגלגתי, רק אמרתי לך: תודיע לחבר'ה.

יצחק הרצוג: זאת הייתה הסיבה.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: בכל מקרה, מה שאני מבקש מכם – רק תפסיקו לשקר.

דוד אמסלם: זהו.

דוד אמסלם: אתם יכולים להתנגד לחוק, רק אל תשקרו לעם ישראל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דודי אמסלם.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, שבע דקות לרשותך.

יצחק הרצוג: למה, גברתי היושבת-ראש?

יצחק הרצוג: למדתי מדודי אמסלם – אפשר לנהל איתך דיאלוג לפרטי פרטים.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לענות לך, חבר הכנסת אמסלם, דודי, בהרחבה.

יצחק הרצוג: תראה, הנושא לגופו של עניין הוא נושא ראוי לדיון.

יצחק הרצוג: אני גם חושב שאתה מציג דברים מסוימים שהם חשובים.

יצחק הרצוג: אני יכול לומר, גם מניסיון אישי, שהם לא דברים נטולי ביסוס.

יצחק הרצוג: אבל אני חושב שאתה לא מסתכל על התמונה בכללותה.

יצחק הרצוג: התמונה בכללותה היא שאתה חלק מקמפיין בלתי פוסק של הסתערות שלך ושל חבריך.

יצחק הרצוג: כל אחד לקח מטרה, לטווח אותה, כדי שבסוף הקדנציה מערכת האיזונים והריסונים בדמוקרטיה הישראלית תתרסק ותתפורר לחלוטין.

יצחק הרצוג: אז יכול להיות שהעניין שלך, כמו שאומרים, עומד בזכות עצמו לדיון, אבל העובדה שאתה מביא את זה דחוס בתוך קפסולת זמן אך ורק כדי שזה יעבור עכשיו, ללא דיחוי נוסף, בתוך המכלול שבו אנחנו רואים שרת משפטים שמסתערת על מערכת המשפט ובית המשפט העליון, תוך כדי בליסטראות בלתי פוסקות שיוצאות מהמפלגה שלך, יום ולילה, על מערכת המשפט ועצמאותה; כולל הטחת אשמות איומה ונוראה שבאה מחברת ועדה לבחירת שופטים שהיא חברת מפלגתך ושותפתך לדרך; עובר בכלי תקשורת, שבהם ראש הממשלה מפרפר ועושה כבתוך שלו, תוך כדי עירוב של אינטרסים כלכליים ועסקיים שעולים עד שליטתו המלאה בתיק התקשורת, כולל התקפה בלתי פוסקת על עיתונאים ספציפיים במסע הסתות ובכנסים המוניים; עובר במערכת הייעוץ המשפטי בכללותה, באמצעות חוק – –

יהודה גליק: – – –

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: חבר הכנסת גליק, בבקשה.

יצחק הרצוג: – – שלראשונה מעקר את עצמאותו של יועץ משפטי במשרד מסוים, מכיוון שאם הוא לא אהוב על השלטון והשלטונות לא חפצים ביקרו, הוא יודח או יוחלף או לא ימונה, כי אתם מביאים ועדות מינויים ליועצים משפטיים במקום התהליכים של השמירה על עובדי המדינה והשירות הציבורי; עובר בתהליך של השחתת השירות הציבורי, החל מתהליך המינוי של נציב שירות המדינה, ועובר במערכות פנימיות שעליהן מתריעים שומרי הסף ללא הרף; עובר בתהליכים עמוקים ביותר, כולל מינוי משנים למנכ"לים שהם אך ורק אנשים פוליטיים, שלא לדבר על העובדה שבניגוד לעבר, הרבה מאוד מהמנהלים הכללים של משרדי הממשלה הם מינויים פוליטיים מובהקים ולא אנשים מקצועיים; עובר בכך שאתם מכניסים את כל המכלול הזה למין שיח של "הם" ו"אנחנו" בלתי פוסק, כולל התקפות בלתי פוסקות על עובדי מדינה וממונים, למשל מפכ"ל המשטרה, שאתה בעצמך עוד מטיל שאלות לגבי המשכורת שלו וההכנסות שלו והעצמאות שלו ושיקול הדעת שלו.

יצחק הרצוג: אז מה אתה רוצה?

יצחק הרצוג: איך אתה רוצה שזה ייתפס – באמת כדיון ענייני, דיון עם שיקול עצמאי?

יצחק הרצוג: לא.

יצחק הרצוג: לכן אתה לא יכול לומר: המחנה שלי הוא שמותקף בכלל, והמחנה שלכם הוא המתקיף.

יצחק הרצוג: זה כבר מזמן לא ככה.

יצחק הרצוג: אתם 40 שנה בשלטון.

יצחק הרצוג: אתם משנת 77' בשלטון.

יצחק הרצוג: אתם בכלל – למעט שתי תקופות קצרות שמפלגת העבודה הובילה את המדינה וקדימה תקופה קצרה – בעצם הייתם ממקימי קדימה, חברים הכי טובים שלך, ואז אתה בא ואומר: אנחנו עדיין מקופחים.

יצחק הרצוג: אין חולק על כך שהיו תקופות שלמות עוולות, ואין חולק על כך שנאמרו דברים איומים ונוראיים, אבל בוא נזכור – נזכור את מטה מאמץ, שרדף אחרי יצחק רבין ממקום למקום, וכל-כולו היה מורכב אנשי ליכוד בגיבוי של ראש הממשלה, ובוא נזכור גם מה היה כלפי אולמרט – שגם לי יש יחסים טובים איתו – שרדפו אותו בוקר ולילה עם הפגנות איומות ונוראות שמימן ראש הממשלה עם חברים שלך.

יצחק הרצוג: אז אל תיתמם.

יצחק הרצוג: אל תיתמם.

יצחק הרצוג: קשוט עצמך.

יצחק הרצוג: אתה יודע מה הכי מטריף אותי?

יצחק הרצוג: שהעם שלנו בא עם ערכים של עשרת הדיברות – של שמירה על טוהר המידות, של לא תגנוב ולא תחמוד, של לא תהיה אחרי רבים לרעות, מדבר שקר תרחק, ושוחד לא תיקח, כי השוחד יעוור פיקחים ויסלף דברי צדיקים, וגר לא תלחץ.

יצחק הרצוג: כל אחד ואחד אצלנו, כל אזרח שואל את עצמו: מה קרה לשלטון?

יצחק הרצוג: זה לא השלטון שאני רוצה.

יצחק הרצוג: הוא שולח ידו באינטרסים אישיים, ולכן אני מוחה.

יצחק הרצוג: מוחים הרבה מאוד אנשי ליכוד והרבה מאוד אנשי ימין, ואתה יודע את זה, ואמרת את זה בעצמך.

יצחק הרצוג: לכן, כשאתה מביא את החוק הזה עכשיו, מסתכל האזרח האובייקטיבי ואומר: זה לא נקי.

יצחק הרצוג: יש אג'נדה מאחורי זה.

יצחק הרצוג: האג'נדה הזאת נועדה לקשור את ידי מערכת אכיפת החוק מול גדולי הפושעים במדינה, מול גדולי עברייני הפשע וארגוני הפשע, מכיוון שהחוק הזה מאותת לחוקרים ולאלה שעושים במלאכה שהם צריכים להנמיך ראש ולהיות בגובה הדשא.

יצחק הרצוג: זה הסיפור הגדול כאן, סיפור הרבה יותר גדול מהחוק עצמו – שכבר אמרתי לך שאפשר לדבר עליו, יש דברים מסוימים.

יצחק הרצוג: אבל בוא, כשאתה מסתכל על התמונה הגדולה – ויש לנו פה אחריות אדירה כבית מחוקקים וכנבחרי העם לשמור על הדמוקרטיה בשלמותה, עם איזונים וריסונים, מערכת של בית משפט עצמאי ומערכת של אכיפת חוק עצמאית ויכולת להציג את טיעוניך ולהתגונן וחזקת החפות.

יצחק הרצוג: הכול נכון, אבל ברגע שבעל הבית השתגע, הכול מתפורר.

דוד אמסלם: – – –

יצחק הרצוג: אני חושב שאם היית מנהל דיון ענייני נטול – – –

דוד אמסלם: – – –

יצחק הרצוג: לא, אתה כפית את זה בלוח זמנים שקשור בדיוק לקמפיין הזה.

יצחק הרצוג: הוא במודע תחרות בתוך המחנה שלך מי ירסק ככל יכולתו ראשון את מערכת האיזונים והריסונים של הדמוקרטיה הישראלית.

דוד אמסלם: מתי אתה מציע לדבר על זה?

דוד אמסלם: אתה אומר שיש טעם בדברים.

יצחק הרצוג: אני חושב שהיית צריך ליזום דיון ראשון בוועדת הפנים, ולשאול את כל הגורמים, ולשמוע, ולראות איך אפשר לנהל תהליך סדור – שבו בסופו של דבר יכול להיות שגורמי אכיפת החוק היו אומרים לך בדברים מסוימים: זה נכון – אבל כשזה בא בהתקפה בלתי פוסקת, כשעומד ראש ממשלה אחר כך בעצרת של הליכוד ופשוט משליך בליסטראות בלתי פוסקות כלפי המשטרה – פעם שנייה כבר – מה אתה רוצה שאנשים יחשבו?

יצחק הרצוג: מה יחשוב מורה שמלמד בבית ספר שיעור אזרחות ומלמד את התלמידים איך להסתכל על מערכת אכיפת החוק?

יצחק הרצוג: זה בוז לכחולי המדים, זה לא בלוז לכחולי המדים.

יצחק הרצוג: זה משהו שבא עמוק ומשדר לכולם: חבר'ה, תשמעו, אנחנו באנו למחוץ אותם, ואתם חלק מהמערכה הזאת.

יצחק הרצוג: לכן, זה החטא הגדול, זה הפשע הגדול, שבו בסופו של דבר המערכת של השלטון, שאתה חלק ממנה, באה ואומרת: אני אכניס כזאת סנוקרת, שהם לא יקומו מהנוקאאוט הזה, והם לא יוכלו לתפקד.

יהודה גליק: – – –

יצחק הרצוג: ואגיד לך עוד דבר.

יצחק הרצוג: הצביעות חוגגת במובן זה – – –

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש – – –

יצחק הרצוג: אני מייד מסיים.

יצחק הרצוג: אתה צודק, אבל אני למדתי – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אתה דיברת כל כך הרבה – – –

יצחק הרצוג: והיא התאפקה.

רויטל סויד: ועל אף שהיו בקשות שאקצר את דבריך, אני לא קיצרתי.

רויטל סויד: אני חושבת שמן הראוי שלא תעיר על עשרים שניות.

רויטל סויד: לא מכובד, בפרט שיש לנו פה 45 שעות דיבור.

דוד אמסלם: התקנון מאפשר לי לדבר גם עשר שעות.

יצחק הרצוג: אתה מצייר תמונה – אני אומר לך, אומר לך לסיום.

יצחק הרצוג: האזרחים מבינים, ההיגיון הקולקטיבי מבין שחוקר שעובד על תיק, מסכם את המסקנות שלו.

יצחק הרצוג: בהרבה מאוד מקרים זה מתהפך, אבל כל אחד מבין את זה.

יצחק הרצוג: זה לא אומר שבגלל זה מישהו יסתובב עם אות קלון ואות קין.

יצחק הרצוג: בסופו של דבר יודעים שזה יוכרע בפרקליטות, בדיון, ואם חס וחלילה יוגש כתב אישום – גם יבוא לבית המשפט.

דוד אמסלם: איפה הדברים שאמרת שיש בהם טעם?

דוד אמסלם: הרי זה מהות העניין.

יצחק הרצוג: כי אני מבין את הטענה שלך על פגיעה בשמו הטוב של האדם.

דוד אמסלם: אבל?

יצחק הרצוג: אמרתי לך, במאזן האינטרסים – הרי אני סובל מהמחנה שלך השמצות בלתי פוסקות על השתיקה שלי, אבל לא הייתה שתיקה.

יצחק הרצוג: אני אגיד לך, המחנה שלך לא מפסיק להכפיש אותי כבר 20 שנה.

יצחק הרצוג: מה לעשות שאני התבססתי על קמפיין של אחד שקוראים לו בנימין נתניהו, קמפיין שנקרא "נתניהו טוב ליהודים", של מיליארדרים חברים שלו שתרמו לו, ועם זה הוא ניצח את פרס על חודו של קול ב-1996.

יצחק הרצוג: פעמיים חבר הכנסת כבל הלך לערר מול היועץ המשפטי לממשלה, ופעמיים היועץ אמר לו: חוק מימון מפלגות לא חל על בחירה ישירה של ראש ממשלה.

יצחק הרצוג: לכן, כשאני נחקרתי, עניתי באופן מלא למבקר המדינה במשך שעות, וכשהוזהרתי על פי סעיף בחוק מימון מפלגות, אמרתי: סליחה, הינה עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה.

יצחק הרצוג: אז אתה מדבר על המחנה שלנו?

יצחק הרצוג: ומה עם המחנה שלכם, שלא מפסיק להעלות את זה כמין טיעוני תוכי, כי אמרו לו בהוראה מלשכת רוה"מ להתחיל להשמיע את הטענה הזאת?

יצחק הרצוג: הכול בסדר.

יצחק הרצוג: אני מרגיש בטוח ורגוע עם עצמי לחלוטין, אני רק אומר שבסופו של דבר המקרה הוא לא שלך ולא שלי.

יצחק הרצוג: במאזן האינטרסים המדינה הרבה יותר חשובה משנינו, וכשהמדינה הרבה יותר חשובה משנינו, אני נצמד לעקרונות הבסיסיים של האבות המייסדים של המדינה, שהקפידו לשמור על מערכת משפט ואכיפת חוק עצמאית ובלתי תלותית.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

רויטל סויד: בבקשה.

דוד אמסלם: – – –

רויטל סויד: אני יודעת, ולכן גם לא אמרתי לך מילה.

דוד אמסלם: לא עשית לי טובה.

דוד אמסלם: גם אם היית אומרת זה לא היה עוזר.

דוד אמסלם: זה החוק.

רויטל סויד: אף שהארכת.

דוד אמסלם: זה החוק.

רויטל סויד: לא אמרתי שלא, ואתה גם לא מקשיב למה שאני אומרת.

דוד אמסלם: הקשבתי יפה מאוד.

רויטל סויד: לכן אני אומרת – אף שזו הייתה זכותך, אתה עמדת פה ונאמת.

רויטל סויד: התבקשתי להעיר לך בעדינות, ולא עשיתי את זה.

רויטל סויד: אז כשיש 45 שעות דיבור לאופוזיציה, לא יקרה כלום אם שבע דקות יחרגו לשבע וחצי.

רויטל סויד: אין לי ספק שכולם פה נהנו, מה גם שלחבר הכנסת הרצוג יש עוד זכות דיבור בסבב השני – אז אפשר גם להוריד לו את שתי הדקות שהוא הוסיף מהסבב השני, ובהחלט הגב' אילני תרשום את זה.

רויטל סויד: תודה.

יצחק הרצוג: יושבת-ראש חריפה.

דוד אמסלם: אגב, אם זה היה הפוך, היא הייתה מסמנת לי ראשונה לעצור.

מיקי לוי: יש תקנון, מה לעשות?

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: אני עבדתי לפי התקנון.

דוד אמסלם: אני יכול לדבר פה שלוש שעות, והוא צריך לדבר חמש דקות.

קריאות: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אם אנחנו נדבר פה – אמרת פה דבר מאוד חמור, מכיוון שאנחנו יכולים עכשיו לקבוע, ותוך כדי אנחנו משנים לעצמנו פה את הכול.

רויטל סויד: ולי אין ספק שאם הייתי מסמסת לחברת הכנסת זנדברג, היא הייתה אומרת: תוסיפי לו גם עוד 15 דקות, וכך אנחנו יכולים לשחק את המשחק הזה אצלנו.

רויטל סויד: אין פה תקנון.

רויטל סויד: זה לא לפי התקנון.

רויטל סויד: זה החלטה שאנחנו מקבלים אותה בעצמנו.

רויטל סויד: כל אחד פה מאיתנו יכול לדבר עכשיו שעה, שעתיים וארבע שעות.

רויטל סויד: אנחנו מחליטים עכשיו לנו, כל אחד מה הוא ידבר.

רויטל סויד: אני יכולה עכשיו לשים לתמר זנדברג 60 דקות והיא יכולה לדבר 60 דקות.

רויטל סויד: חברת הכנסת זנדברג, יש לך עשר דקות.

רויטל סויד: את רוצה 60 דקות?

תמר זנדברג: אני אסתפק בעשר בינתיים.

תמר זנדברג: נמשיך משם, נראה.

תמר זנדברג: הלילה עוד צעיר.

רויטל סויד: עשר דקות, בבקשה.

רויטל סויד: אבל אשאל כל אחד עכשיו כדי שחס וחלילה לא יעמדו על ה-30 שניות שהוא מבקש להוסיף.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: האמת שהאזנתי כאן לוויכוח הזה, ודווקא ישבנו כאן והאזנו ברוב קשב במשך דקות ארוכות לטיעון שחזר על עצמו וחזר והתפתל והביא תילי-תילים של ציטוטים ואמירות טרחניות ודווקניות בניסיון להגן על חוק ולנסות לרדת לפרטיו המהותיים והחשובים לכאורה וכביכול של חוק שכל-כולו חוק שחיתות, שבא להגן על שחיתות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אני לא יודעת אם שמתם לב, חבריי נציגי הקואליציה, בזמן שאתם מתלבטים אם להפגין נגד השחיתות מהשמאל או מהימין ואם ללכת לכיכר ציון או להסתכל על איזה שלט באיזו הפגנה, "מדינת ישראל טובעת באוקיינוס של שחיתות", והציבור – נקעה נפשו ונמאס לו לראות את הדבר הזה.

תמר זנדברג: הוא לא מאמין לכם יותר.

תמר זנדברג: הוא רואה כאן חבורה של מושחתים שהולכים בטורים לחקירות שחיתות במשטרה, והוא רואה אתכם מנסים לסדר הנחת סלב לחברים שלכם.

תמר זנדברג: זה מה שהחוק הזה, זו מטרתו.

תמר זנדברג: קראנו פרשנויות עליך, חבר הכנסת דודי אמסלם, שיש לך היסטוריה עם המשטרה, שבאו לחקור אותך ב-06:00, בבוקר, והתייחסו אליך בצורה לא ראויה ולא נאותה וכו'.

תמר זנדברג: אתה חבר כנסת כבר שלוש שנים, ולא מצאת לנכון לסגור חשבון עם המשטרה בכל השלוש שנים האלה עד שראש הממשלה נכנס לחדרי החקירות והמלצות המשטרה מתקרבות?

תמר זנדברג: אתה חושב שאנחנו כולנו מטומטמים?

תמר זנדברג: שאנחנו לא יודעים מאיפה באו הדברים האלה?

תמר זנדברג: שאנחנו לא רואים את הגדר האנושית, את השכפ"צ האנושי ששמת מסביב לראש הממשלה?

תמר זנדברג: מה אתם חושבים, שכולם עיוורים?

תמר זנדברג: טיפשים?

תמר זנדברג: שהציבור לא יודע עד כמה נמוך אתם מוכנים לרדת?

תמר זנדברג: את הכנסת, עכשיו, שיתקתם לשבוע, אחרי שבועות ארוכים שכולנו מטרטרים עם השטות המוחלטת הזאת שנקראת חוק ההמלצות.

תמר זנדברג: השתגענו?

תמר זנדברג: בשביל מה זה?

תמר זנדברג: מה חשבתם, שהחוק הזה יקנה לראש הממשלה עוד כמה חודשים כביכול של שקט?

תמר זנדברג: שלא יהיו הדלפות?

תמר זנדברג: שלא נדע?

תמר זנדברג: שהציבור לא ידע מי שיחד את ראש הממשלה ולמה, ועל חשבון מי ומה?

תמר זנדברג: שזה אנחנו.

תמר זנדברג: חשבתם שתקנו לו עוד כמה שבועות של עוד כמה ספינים של שקט על כיסא ראש הממשלה?

תמר זנדברג: אבל אתם יודעים כבר שאת זה, זה לא יעשה.

תמר זנדברג: אולי חשבתם שתפחידו את המשטרה, אולי בגלל חשבון אישי של מישהו מהעבר, אני לא יודעת.

תמר זנדברג: בינתיים גם זה לא כל כך מצליח.

תמר זנדברג: האיומים שלכם לא עושים רושם על אף אחד.

תמר זנדברג: גם את הציבור לא הצלחתם לשכנע.

תמר זנדברג: כל כך הרבה ספינים סובבתם על הראש שלו, כל כך הרבה שקרים, שאנשים כבר מחוסנים.

תמר זנדברג: כמה פעמים צמד המילים עם ישראל חזר בדברים שלך, בוועדה בחוק?

תמר זנדברג: עם ישראל, החוק טוב לעם ישראל, עם ישראל, עם ישראל, עם ישראל.

תמר זנדברג: זה אולי שתי המילים שאמרת הכי הרבה בכל הדיונים בוועדה.

תמר זנדברג: אבל בינתיים, מה שנשאר מהחוק הזה זה תעודת ביטוח אישית שאתה, דודי אמסלם, נתת לכמה ראשי משפחות פשע, לכמה סלבס עבריינים ולעוד כמה פוליטיקאים מושחתים.

תמר זנדברג: זהו.

תמר זנדברג: הא ותו לא.

תמר זנדברג: מתנה אישית ממך.

תמר זנדברג: אותם סלבס, אותה הנחת חבר שסידרתם לחברים שלכם, אולי תוכלו להסתיר מהציבור לעוד כמה דקות, אולי לעוד כמה ימים ואולי לעוד כמה חודשים וזהו.

תמר זנדברג: פה זה מתחיל ופה זה נגמר.

תמר זנדברג: רק מה, יש דבר אחד שלא הבאתם בחשבון ולפעמים זה קורה.

תמר זנדברג: כל כך חפרתם לנו על ההמלצות האלה, עד שעכשיו אין אזרח במדינה שלא יודע מה זה המלצות משטרה; והמלצות המשטרה של בנימין נתניהו קרבות והולכות בצעדי ענק.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו שומעים שאולי עוד שבועיים, אולי עוד שלושה, אולי המלצות שירעידו את המדינה, אם למישהו עוד נשארה נפש שתרעד מראש ממשלה שטבוע בחקירות שחיתות וממשיך לכהן כראש ממשלה.

תמר זנדברג: אבל עוד מעט כל ישראלי וכל ישראלית הולכים לדעת מהן המלצות המשטרה, כי הן יתפרסמו; כי את ההפגנות ברחוב לא הצלחתם לעצור, למרות כל הטענות שלכם ולמרות שניסיתם לתאר כל מפגין כווירוס בוגדני שמנסה להפיל את שלטון הליכוד, כאילו שזה פשע להפיל את השלטון המושחת שלכם.

תמר זנדברג: זה מה שעושים בדמוקרטיה – יוצאים לרחוב, מפגינים, מנהלים קרב ומפילים ממשלה שלא ראויה לאמון הציבור.

תמר זנדברג: עכשיו נתניהו הבין שעוד רגע יהיו המלצות משטרה, אז מתחילים לתקוף.

תמר זנדברג: לא הצלחנו להסתיר מהציבור, אז נתחיל לתקוף את הציבור – את ציבור המפגינים, את התקשורת, את בית המשפט, את המשטרה.

תמר זנדברג: האמת, זה כבר לעוס להגיד את זה.

תמר זנדברג: למה זה לא לעוס ולמה זה לא מאוס כבר לשמוע את נתניהו אומר את זה במופעי אימים מבעיתים, שכולנו יושבים מול הטלוויזיה ומתכווצים בכיסא, מתביישים שזה ראש הממשלה שלנו – לחוץ, פחדן, מסית, מבזה.

תמר זנדברג: בושה וחרפה.

תמר זנדברג: רק לא להגיע שוב למבחן הציבור; רק לא לשמוע לא את השמאל ולא את הימין אומר: די, מספיק, די לשחיתות, מושחתים נמאסתם.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, אני אומר לך שעל פי התקנון חמש דקות הסתייגות או מעבירים זמן, אבל תעשי מה שאת רוצה.

דוד אמסלם: אני רק אומר לך.

רויטל סויד: יש לה עוד שלוש דקות ו-57 שניות.

דוד אמסלם: אמרת חמש דקות לכל הסתייגות לכל חבר כנסת.

רויטל סויד: מה פתאום, זה סך הכול, ואנחנו מחלקים את זה בינינו.

דוד אמסלם: אני מציע לך לשאול – – –

מיקי לוי: זה אצלך בוועדה – – –

רויטל סויד: ממש לא.

רויטל סויד: יש לכל אחד מאיתנו את זכות הדיבור.

רויטל סויד: יהיו פה אנשים שידברו שעתיים ויהיו אנשים שידברו שעה.

רויטל סויד: יהיו פה אנשים שידברו 20 דקות.

יעל כהן-פארן: – – –

מיקי לוי: רשות הדיבור יכולה לעבור מאחד לשני לפי הספר הזה.

דוד אמסלם: תתקשר ליועץ המשפטי של הכנסת.

רויטל סויד: בבקשה.

תמר זנדברג: קשה לשמוע את האמת, הא?

מיקי לוי: גברתי, יש 45 שעות שסיכמנו, והחלוקה לפי ראות עינינו.

תמר זנדברג: קשה לשמוע את האמת מוטחת לכם בפרצוף, אז אתה מנסה עכשיו באמצעות תקנונים לסתום את הפה לאופוזיציה?

תמר זנדברג: תתבייש.

יעל כהן-פארן: יש לך 1,000 דקות לדיבור.

תמר זנדברג: הכול בסדר, אנחנו נגיד את שלנו מאלף ועד תיו.

תמר זנדברג: כמו שהדיונים התנהלו בוועדת הפנים, כנראה גם פה, ככה, התקנון יותר חשוב מהאמת וקשה לשמוע את האמת, אז מנסים לחסום אותה באמצעות סעיף בתקנון.

תמר זנדברג: כן, חמש דקות לכל ח"כ, לכל הסתייגות.

יעל גרמן: – – –

ציפי לבני: זה לא עניינה של הקואליציה איך אנחנו מחלקים בינינו את רשות הדיבור.

תמר זנדברג: אין שום ספק.

תמר זנדברג: אני רק אומרת שזה קשה לשמוע איך הציבור, קשה להסתכל במראה ולראות איך הציבור רואה את מה שהולך כאן; איך הציבור מסתכל ונושא עיניו אל הבית הזה, ורואה את העגלה הנגררת בבוץ, שהגלגלים שלה טובעים בביצת שחיתות ומדמנת ספינים, ומסתכל ואומר: מה זה?

תמר זנדברג: את זה בחרנו?

תמר זנדברג: לכך פיללנו?

תמר זנדברג: זה לא יכול להיות.

תמר זנדברג: לא יכול להיות שאלה האנשים וזאת ההתנהלות שמייצגת אותנו; לא יכול להיות שהכנסת השבוע תושבת, תשותק, לשבוע שלם בשביל להעביר את החוק המושחת הזה.

יהודה גליק: זה בגללכם.

תמר זנדברג: חבר הכנסת יהודה גליק, אתה יודע – –

יהודה גליק: הערב הזה בגללכם.

תמר זנדברג: – – אתה יודע שיש חברי כנסת מהקואליציה שבאים אלינו בשבועות האחרונים ואומרים לנו: תרחמו עלינו, תסיימו עם החוק הזה, אתם הורגים אותנו – –

יהודה גליק: תרחמו עלינו – – –

תמר זנדברג: – – זה הורג אותנו.

תמר זנדברג: לא בגלל השעות שיושבים פה בפיליבסטר, בא הנציג התורן, אתה, של הקואליציה וחבר הכנסת אמסלם ושר תורן מסכן שלא ישן.

תמר זנדברג: בגלל שהציבור – אם הציבור שומע עוד פעם אחת את הצירוף המושחת חוק ההמלצות, הוא תולש את השערות.

תמר זנדברג: הוא לא רוצה לראות אתכם יותר.

יהודה גליק: – – – מושחת, מושחת, מושחת, מושחת, מושחת, מושחת.

תמר זנדברג: אתה יודע למה?

תמר זנדברג: זה מצחיק אותך שראש ממשלה מושחת?

יהודה גליק: לא, לא – – –

תמר זנדברג: זה מצחיק אותך?

תמר זנדברג: אתה יודע למה?

תמר זנדברג: כי ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות שחיתות – הציבור מסתכל עליו ולא מאמין שהוא מנהל את עניני המדינה לפי האינטרס הלאומי ולא לפי האינטרס ההישרדותי, האישי, הפוליטי שלו.

תמר זנדברג: זה מה שאנחנו רואים כאן בשבועות האחרונים.

תמר זנדברג: כל אחד ואחד מכם יצטרך בבוא היום להסתכל במראה ולחזור לדפי ההיסטוריה ולשאול את עצמו: איך נתתי יד לקרקס הזה?

תמר זנדברג: איך נתתי, במקום למלא את השליחות שהציבור שלח אותי למלא בשמו בכנסת?

תמר זנדברג: איך הפכתי למגן אנושי של ראש ממשלה מושחת?

תמר זנדברג: איך זה קרה?

תמר זנדברג: איך הייתי שם?

תמר זנדברג: מה תספרו לנכדים?

תמר זנדברג: חברות וחברים, אני די בטוחה שכולם, גם בקואליציה, בטח ובטח באופוזיציה, יודעים שימיה של הממשלה הזאת ספורים.

תמר זנדברג: ראש הממשלה יתפטר.

תמר זנדברג: הוא יתפטר.

תמר זנדברג: בין שהוא יעשה את זה עם עוד מעט מעט מהכבוד המינימלי שעוד נותר לבית הזה כשיהיו המלצות – –

רויטל סויד: נא לסיים.

תמר זנדברג: – – ובין שיצטרך להיגרר כאן חודשים ארוכים בהמלצות משטרה, בהדלפות, בכתב אישום.

רויטל סויד: תודה.

תמר זנדברג: והבושה הזאת כבר לא תהיה שלו, היא תהיה שלכם.

תמר זנדברג: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

מיקי לוי: חברי כנסת נכבדים, חבר הכנסת אמסלם, אני אומר לך משהו מהלב: בחיים שלך לא תהיה ביטן אם תמשיך ללגלג על חברי הכנסת מהצד הזה ברמה האישית: גברת גרמן, את לא מבינה את החוק; ציפי, כשאת עברת לקדימה; יואל; לפיד, אתה נוסע.

מיקי לוי: תאמין לי, אם אתה רוצה להיות ביטן – אתה יודע שגם ביטן יכול היה לנהוג בכוחניות, אבל הוא לא לגלג והוא לא העליב והוא לא סנט בנו.

מיקי לוי: אז אם אתה רוצה שיתוף פעולה – ותאמין לי שאתה צריך שיתוף פעולה של הצד הזה, כי אנחנו, על פי הכללים, יכולים להוציא לצד הזה את הנשמה.

מיקי לוי: מנגד, כשיש דברים ריאליים, כשיש דברים שכלתניים, כשיש דברים שהם לטובת המדינה, אנחנו יכולים לשתף פעולה.

מיקי לוי: אתה יכול לשאול בוועדת הכספים – אני 70%, 70% מצביע עם הממשלה, כי זה לטובת המדינה ולטובת הציבור.

מיקי לוי: אבל אני גם יכול לעשות אחרת.

מיקי לוי: אני יכול – כל דקה רוויזיה, אני יכול להוציא לגפני את הנשמה, אני יכול להתנכל לאנשי האוצר, אבל אני לא עושה את זה.

מיקי לוי: אז אם אתה רוצה להיות ביטן ואם אתה רוצה לזכות בשיתוף פעולה מהצד הזה ואם אתה רוצה – מרכז הקואליציה ויושב-ראש המחנה הציוני, יואל חסון – שיתוף פעולה, כדאי – אני אומר לך כחבר, בסדר?

מיקי לוי: כידיד, שתשנה את דרכיך אם אתה רוצה להיות ביטן.

דוד אמסלם: אני רוצה להיות – – –

מיקי לוי: אני יעצתי כחבר.

מיקי לוי: אתה תעשה מה שאתה מבין.

מיקי לוי: אתה רוצה להמשיך להתנכל לנו ברמה האישית – אתה מוזמן לנסות אותנו, תאמין לי.

מיקי לוי: כל חיי הייתי מאוים.

מיקי לוי: כל חיי.

דוד אמסלם: עכשיו אני מרגיש – – –

מיקי לוי: לא, תגיד.

דוד אמסלם: חבל על הזמן.

מיקי לוי: עכשיו, חבר הכנסת אמסלם, אני חוזר על המספרים שלך.

דוד אמסלם: אתה יכול לתת נאום שאתה לא מכפיש את ראש הממשלה, את הכנסת, את הממשלה הזאת האישית.

דוד אמסלם: אתה מדבר?

דוד אמסלם: אתה?

דוד אמסלם: טול קורה מבין עיניך, תסתכל על עצמך במראה – – –

מיקי לוי: אני בחיים לא דיברתי – –

דוד אמסלם: – – – פעם אחת.

מיקי לוי: – – תקשיב טוב.

מיקי לוי: לא דיברתי על משפחתו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: בחיים.

מיקי לוי: תוציא את ההקלטות שלי, תקשיב טוב: לא חלילה על רעייתו, לא על משפחתו.

מיקי לוי: דיברתי לגופו, ולא לגופו של האיש – לגופו, ואתה יודע בדיוק את ההבדלים.

מיקי לוי: אתה יודע, אני אומר לך שאתה יודע.

מיקי לוי: אתה עלית לכאן בפעם הקודמת – – –

דוד אמסלם: – – – אומר את המילה הכי – – –

רויטל סויד: מיקי, שים לב שנשארו לך ארבע דקות.

רויטל סויד: אם אתה רוצה לדבר לגופו של עניין אז תתמקד.

מיקי לוי: טוב, יש לי אחר כך מספיק זמן להגיב.

רויטל סויד: אני יודעת.

מיקי לוי: עכשיו, כדי לסבר את האוזן, יש 30,000 תיקים.

מיקי לוי: 12,000 תיקים – המשטרה ממליצה לסגור.

מיקי לוי: נשארו 18,000 תיקים, ואני אומר לכם בפירוש: אין המלצה.

מיקי לוי: אין מושג כזה.

מיקי לוי: כשאני הייתי מפקד מחוז הועברה הוראה על ידי השר עוזי לנדאו.

מיקי לוי: אין המלצה.

מיקי לוי: נגמר.

מיקי לוי: אתם תגישו בסך הכול את סיכום התיק, ולכן לא כתוב תשתית ראייתית כמו שאתה אומר.

מיקי לוי: לא כתוב.

מיקי לוי: לא כתוב.

מיקי לוי: כתוב: ראיות לכאורה – זה מה שכתוב.

מיקי לוי: עכשיו, מתוך ה-18,000 תיקים – כי הרי 12,000 נסגרים – אתה אומר, ואני מסכים איתך, שב-4,000 מוגש כתב אישום והם הולכים לבית המשפט.

מיקי לוי: נשארנו עם 14,000, עם זה נשארנו, וה-14,000 האלה – לא רשום בהם כלום, או רשום בהם ראיות לכאורה, והם מועברים לפרקליטות המדינה.

מיקי לוי: זה מצביע על איזון, זה שמעבירים לדיסטנציה הגבוהה והבכירה יותר את הזכות לבוא ולהגיד מה דעתה – אם לסגור, אם להגיש, אם יש ראיות לכאורה, אם יש מקום להגיש כתב אישום.

מיקי לוי: נהפוך הוא: זה מראה איזונים בין המשטרה ובין פרקליטות המדינה.

מיקי לוי: אני מקווה שאנחנו מסכימים על המספרים.

מיקי לוי: זה מראה עוד פעם, אני אומר, איזון, והמשטרה משאירה לפרקליטות את ההחלטה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, כולם טועים.

מיקי לוי: התנגד פרקליט המדינה, התנגד היועץ המשפטי לממשלה, התנגדו שורה של אישים, התנגד אצלך בוועדה פרופ' מרדכי קרמניצר, שהוא, מה לעשות, משפטן לא כל כך חשוב במדינת ישראל.

מיקי לוי: משנת 2002 המשטרה אינה ממליצה.

מיקי לוי: אינה ממליצה.

מיקי לוי: אינה ממליצה, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: אינה ממליצה.

מיקי לוי: אין המלצות בתיק החקירה; ואני הייתי שם, אני מכיר את זה.

מיקי לוי: אני קיבלתי את ההוראות האלה.

דוד אמסלם: אני יכול לשאול אותך שאלה?

מיקי לוי: המשטרה מסכמת את התיק ובסוף – – –

דוד אמסלם: אני יכול לשאול אותך שאלה?

מיקי לוי: כן, אתה יכול.

מיקי לוי: על חשבוני.

דוד אמסלם: כמה שנים זה ככה?

מיקי לוי: מ-2002.

דוד אמסלם: אז למה המפכ"ל אמר בשנת – – –

מיקי לוי: אני אומר לך, יכול להיות שהעיתונאי עיוות, אני לא שמעתי את זה באוזניי, או שזה נמסר אחרת.

מיקי לוי: אין המלצות בתיק חקירה.

מיקי לוי: אין המלצות.

מיקי לוי: אני שם את ראשי.

מיקי לוי: אני הייתי שם גם כמפקד תחנה, גם כמפקד מחוז של שני מחוזות – גם יהודה ושומרון וגם ירושלים.

מיקי לוי: אין המלצות – יש סיכום תיק.

מיקי לוי: המשטרה אינה ממליצה להעמיד לדין כשהתיק מועבר לפרקליטות.

מיקי לוי: אינה ממליצה.

רויטל סויד: אולי ב-48 השניות שנותרו לך תסביר איך כותבים את זה גם.

מיקי לוי: אני אמרתי קודם – ראיות לכאורה, זה הכול.

מיקי לוי: סיכום התיק.

דוד אמסלם: אגב, ראיות לכאורה למה?

קריאה: להגשת כתב אישום.

מיקי לוי: ראיות לכאורה.

דוד אמסלם: למה?

רויטל סויד: לביסוס אשמה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: לאכול פלאפל?

מיקי לוי: נמצאו ראיות לכאורה.

רויטל סויד: לביסוס האשמה.

מיקי לוי: אבל לא כתוב להגשת כתב אישום.

מיקי לוי: ראיות לכאורה משאיר פתח ענק לפרקליטות לבוא ולסגור את התיק.

מיקי לוי: היא אינה ממליצה.

מיקי לוי: הינה, לקחת לי את כל הזמן.

מיקי לוי: משנת 2002 המשטרה אינה ממליצה.

דוד אמסלם: קח שתי דקות שלי מהסיכום.

דוד אמסלם: רויטל הרי מאזנת את הזמנים, היא אמרה.

רויטל סויד: אני מודה לך על הכוח שאתה נותן לי, אבל זה כוחה של האופוזיציה, לא רק הכוח שלי.

מיקי לוי: מאחורי עוד עשר דקות, עוד חצי שעה, עוד 20 שעות, כי יהיה סיכום על 45 שעות.

רויטל סויד: הוא יכול לדבר עכשיו 40 שעות.

מיקי לוי: אנחנו נחלק את זה כמו שאנחנו רוצים, אבל אני לא רוצה לפגוע בדוברת הבאה.

מיקי לוי: אני אביא לך את כל הדברים בפעם הבאה.

מיקי לוי: אני אומר עוד פעם: המשטרה לא ממליצה.

יהודה גליק: אז מה שאתה אומר זה שהחוק לא משנה כלום, אז אין בעיה – הוא משאיר מצב.

יהודה גליק: זה מה שאמרת.

יהודה גליק: הוא לא חוק מושחת, הוא לא אסון לדמוקרטיה, הוא משאיר מצב – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גליק, אני אגיד לך דבר אחד: אמר חבר הכנסת – אני רוצה להגיד את זה כי הוא יהיה פה, כי בפעם הבאה שאני אנאם שבע שעות הוא לא יהיה פה – אמר בשבת תרבות: ראש ממשלה שלקח שוחד צריך לסיים את תפקידו.

מיקי לוי: אמרת בשבת תרבות?

מיקי לוי: אמרת?

מיקי לוי: אני מצטט נכון?

מיקי לוי: אמרת.

מיקי לוי: אחר הצוהריים, לקראת ערב, חבר הכנסת אמסלם ננזף, אני לא יודע, או נבהל ויצאה הבהרה.

מיקי לוי: אבל כל מי שכאן במקצוע מבין: לא התכוונתי לשוחד במובן של עשבים, של משקאות, של תכשיטים, של סיגרים – התכוונתי לשוחד במובן של כסף במעטפות.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

דוד אמסלם: מיקי לוי, בעולם המושגים שלי, מתנה מחבר זה לא שוחד, גם אם אתה חושב הפוך.

מיקי לוי: אוי ואבוי, אוי ואבוי, לחתוך ורידים.

דוד אמסלם: חבר אישי.

מיקי לוי: עולם המושגים שלך לגבי שוחד הוא מעוות.

מיקי לוי: הוא לא קיים במדינת חוק.

מיקי לוי: הוא לא קיים במדינה דמוקרטית.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

ציפי לבני: חבר הכנסת דוד אמסלם, אני הקשבתי בקשב רב לדברים שאמרת, ואני באמת מאמינה שדיברת מנהמת ליבך ומתוך כאב אמיתי.

ציפי לבני: אני רוצה להתייחס לדברים האלה באמת, ביני לבינך, כשני בני אדם שנמצאים פה, ושנינו היינו גם באותה תנועה לפני הרבה שנים.

ציפי לבני: דיברת על השנאה ואמרת: השנאה עוברת רק מצד אחד לשני.

ציפי לבני: הצד הזה, השמאל, שונא את הימין.

ציפי לבני: זו שנאה, אתה אומר.

ציפי לבני: הימין, זה לא, זה רק מגננה.

ציפי לבני: אני הייתי במקום שבו אני מבינה איך אתה מרגיש בהקשר הזה של שנאה שעוברת, התנשאות שאתה מדבר עליה.

ציפי לבני: עברנו חוויות, גם קשות, במהלך השנים האלה.

ציפי לבני: דווקא בגלל זה, זה מכעיס אותי פי כמה וכמה כשאני יודעת את החוויה של מה זה להיות – כשמי שנמצא בשלטון דורס אותך; והיום השלטון – לא אתה אישית, אבל השלטון הזה דורס אנשים אחרים.

ציפי לבני: תיכנס לדף הפייסבוק שלי, ככה, בשביל לראות מה זה שנאה, שלפעמים נוזלת לי מהפלאפון, ואני צריכה לנגב את הקללות שרשומות שם.

ציפי לבני: המבחן של הקופים והגיליוטינה והכאפיות ומדי האס.

ציפי לבני: אס זה לא המבחן של הבן אדם שהרים, ואולי של הסביבה שהייתה לידו; זה מבחן ההנהגה, אם היא יודעת.

ציפי לבני: כשאנחנו ראינו, לפחות ההנהגה, את סיפור הגליוטינה – כן, אחרי שזה התפרסם – אז מייד קמנו, אמרנו, גינינו והפכנו את זה באמת לשוליים של המחנה כולו.

ציפי לבני: אבל אני לא מדברת עכשיו – אתה חזרת לשנת 1995.

ציפי לבני: אני רוצה לדבר על שנת 2015, על הבחירות שבהן ראש הממשלה, שעליו תכף אני אדבר, קרא לנו אויבים, סכנה למדינת ישראל, מראים לדאעש את הדרך לירושלים.

ציפי לבני: דיבר בבוז ובלגלוג, וזה חלק מדבר שהוא כבר אחריות של הנהגה; כי הציבור, אתה יודע, אזרחים, יכולים, זה שונא יותר וזה פחות, אבל יש משמעות להנהגה.

ציפי לבני: אם מדברים על שנאה – וזה מצער אותי כמו שזה מצער אותך – אז כל השיח צריך להשתנות.

ציפי לבני: אין בי שנאה, אבל יש בי כעס, ואני תכף רוצה להגיד גם למה ועל מה אני כועסת.

ציפי לבני: הסיפור בחוק שלך איננו הנתונים.

ציפי לבני: הדיון בחוק הזה יכול היה להתקיים בעולם אחר, בלוח זמנים אחר, בסיטואציה אחרת, כדיון שעוסק במציאות, בתיקון המציאות: כמה תיקים נסגרים וכמה לא, כולל החוויה של האזרח שעובר את החוויה הלא-פשוטה הזאת ואולי, בוודאות לחלק נגרם עוול, להם ולמשפחותיהם.

ציפי לבני: הציבור יצא לרחובות לא בגללך, שהגשת את החוק.

ציפי לבני: הציבור יצא לרחובות כי פתאום הוא קלט שראש הממשלה, מסיבותיו, משתמש בחקיקה שבחלקה מונחת על השולחן ובחלקה מוגשת במיוחד בשבילו, כדי להרוס את המשטרה, את הפרקליטות, את היועץ המשפטי לממשלה ואת בית המשפט, שזה כבר בעזרת הבית היהודי, גם עם אג'נדה משלהם.

ציפי לבני: הציבור לא עוסק בשאלה של החוק שלך בפני עצמו, כי הוא לא יכול.

ציפי לבני: כי כשאתם התעקשתם שזה יחול גם על ראש הממשלה, וכשהתעקשתם להביא את זה באותו יום ובאותו שבוע ולהכריח אותנו להצביע – אני לא מוכנה לנהל דיון בחוק שלך כאילו כלום.

ציפי לבני: כי מה שקורה זה שאתם לוקחים גם את מי שלא מתכוון, וגם אם אתה לא מתכוון אבל ראש הממשלה כן מתכוון, מסיבותיו האישיות.

ציפי לבני: המדינה הזאת בנויה על יסודות שיצקו בהם ברזל.

ציפי לבני: הברזל הזה זה המשטרה והפרקליטות ובתי המשפט, וכולם לפעמים טועים, ולחלק נגרם עוול.

ציפי לבני: כשמכרסמים, כמו אותם גנבים שגונבים ממגרשי בנייה, ופתאום אתה מוצא בניין שאין בו את הברזל הזה – הבית קורס והמדינה הזאת תקרוס על ראשנו, בגלל שלראש הממשלה יש עניין.

ציפי לבני: עכשיו, אתה יודע, הציבור לא יצא לרחובות בגלל הסיפורים של מה שהיה.

ציפי לבני: אני לא יודעת מה יהיו המלצות המשטרה.

ציפי לבני: אתה יודע מה, אני תמיד חזרתי, גם כשהייתי אולי במצבך או במצב חברי כנסת אחרים או שרים אחרים, תמיד על משפט אחד: יש לי אמון מלא במשטרה ובגורמי אכיפת החוק שהם יפסקו.

ציפי לבני: זה לא המשפט שאנחנו שומעים מראש הממשלה, שעומד ומסתלבט ובז ומגמד וטוען שבכלל בכל המערכות כולם הם שמאלנים, ולהזכיר לך: שמאלנים הרי זה האויבים, כי הם משתפים פעולה עם הערבים.

ציפי לבני: זה נועד לגמור את אמון הציבור במערכות האלה, וזה הבסיס, זה הברזל שעליו ניצבת המדינה הזאת, והוא לא עושה את זה במקרה, והוא לא בא בתום לב.

ציפי לבני: הציבור, כשהוא מבין שבעצם הסיפור הוא זה – בגלל זה הוא יצא לרחובות.

ציפי לבני: כי הרי אתה אומר: חזקת החפות.

ציפי לבני: אמרת: גם ראש הממשלה הוא כמו כל בן אדם, ואתה צודק.

ציפי לבני: חזקת החפות עומדת גם לראש הממשלה.

ציפי לבני: אבל אני לא צריכה לדעת היום אם ייקבע שהוא אשם פלילית או לא.

ציפי לבני: אני רואה ושומעת – ודרך אגב אני נגד ההדלפות, אבל ראש הממשלה אומר: אני קיבלתי.

ציפי לבני: לא כי המשטרה גילתה.

ציפי לבני: הוא אומר: קיבלתי, אלא מה, חברים שלי.

ציפי לבני: אתה יודע מה?

ציפי לבני: התנהלות הזאת אותי מגעילה באופן אישי.

ציפי לבני: אני לא חושבת שראש הממשלה שלי ככה צריך להתנהג, אבל זכותך לחשוב אחרת.

ציפי לבני: אבל חזקת החפות הזאת – הוא משתמש בה כדי שביום שייקבע משהו הוא יגיד: אלה שמאל.

ציפי לבני: אתה זוכר כבר מה אמרנו, או מה אתם אומרים על השמאל.

ציפי לבני: אלה עושים מה שהתקשורת רוצה מהם; אלה – אל תקשיבו להם.

ציפי לבני: אם ראש ממשלה בישראל אומר את זה, מחר יגיד את זה גם פושע.

ציפי לבני: מחר תגיד את זה הילדה הזאת שהתגרתה בקצין ועצרו אותה.

ציפי לבני: מי אלה בכלל כל השוטרים האלה וכל הפרקליטות הזאת?

ציפי לבני: והיועץ המשפטי לממשלה – סתם עורך דין.

ציפי לבני: ובתי המשפט – אלה בכלל, אנחנו יודעים מה הם מצביעים.

ציפי לבני: הם נגדנו.

ציפי לבני: הציונות זה שטח מת שלהם.

ציפי לבני: זה החיבור הזה שבין ראש הממשלה לבית היהודי.

ציפי לבני: אז הצעת החוק שלך, לא משנה איך היא נולדה.

ציפי לבני: על הרקע הזה של הדברים אתה לא יכול לבקש מאף אחד כאן לעשות איזה דיון תיאורטי.

ציפי לבני: והכנסת הזאת כבר ראתה חקיקות כאלה שכאילו הן היו בסדר, של לשחרר אנשים מהכלא כי אין מקום, חוק שקרוי על מישהו שהיום הוא שר בממשלה ועוד אלף ואחד – לא אלף ואחד, אבל כמה חוקים שהגיעו, ובעצם החוק שלך כבר איננו חוק ההמלצות, הוא הפך להיות סמל, לא בגלל המילים שכתובות בו – כי הוא הפך להיות הסמל של כל מה שרע בממשלה הזאת.

ציפי לבני: אנשים יצאו לרחוב לא בגלל הסיגרים ולא בגלל מה שהמשטרה תמליץ, ואפילו לא בגלל השאלה אם יוגש כתב אישום או לא – לזה נגיע – אלא כי הם לא מוכנים לשאת את הפגיעה במה שמחזיק אותנו כאן בכלל באופן בסיסי, שאדם יודע שאם הוא מרים יד על אחיו אז המשטרה תעשה עם זה משהו, ואם גונבים לו תבוא המשטרה, ושהמשטרה זה אלה שאתה יכול לפנות אליהם והם פועלים ללא משוא פנים.

דוד אמסלם: אני יכול לשאול אותך שאלה?

ציפי לבני: בבקשה.

דוד אמסלם: אני מקבל את מה שאת אומרת, בהנחת עבודה שהכול בסדר.

דוד אמסלם: אבל היות שהחרגנו את ראש הממשלה מהסיפור, אז חזרנו למה שנקרא – חזרה הקושיא לדוכתא, חזרנו למצב הראשון.

דוד אמסלם: אז למה – – –

ציפי לבני: הסיפור הזה כבר – – –

דוד אמסלם: גם הוא.

ציפי לבני: מבחינתי – –

דוד אמסלם: זאת אומרת, את אומרת – – –

ציפי לבני: – – זה גמור, והחוק הצרפתי גמור, וכל הדיונים סביב הסניוריטי גמורים, וכל הדיונים סביב המשנים למנכ"לי המשרדים גמורים.

ציפי לבני: זה כמו שכשהיינו ילדים – כבר אמרתי את זה כאן פעם על הדוכן – היינו מקבלים איזה נקודות, נקודות, נקודות, היינו מחברים והיה יוצא פרצוף.

ציפי לבני: כל נקודה נראית סבבה; הפרצוף מה זה מכוער.

ציפי לבני: אני לא יכולה להיות שותפה לזה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יהודה גליק: – – – אף אחד לא דיבר על החוק.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת מיכל רוזיןץ בבקשה.

יהודה גליק: זה מה שאומר – – – אין להם – – – בחוק.

יהודה גליק: אחד אחרי השני, אני יושב ומקשיב, מחכה שיגידו משהו על החוק – כלום.

יהודה גליק: 18 שעות מדברים, אפילו לא מילה אחת על החוק.

מיכל רוזין: אתה צריך לבדוק את הבנת הנשמע שלך.

יהודה גליק: לא שמעתי מילה עניינית אחד על החוק.

יהודה גליק: ציפי לבני נתנה נאום מצוין, אבל – –

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

יהודה גליק: – – 90% ממה שהיא אמרה – היא לא אמרה מילה על החוק.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, האמת היא שבאמת צריך – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת גליק.

רויטל סויד: חבר הכנסת גליק.

ציפי לבני: אני לא צריכה להגיד לך למה.

ציפי לבני: אתה צריך להבין למה אנשים יצאו לרחוב, כי רצית להיות – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: אני רוצה להפעיל את המונה, וחברת הכנסת מיכל רוזין רוצה להתחיל לנאום.

רויטל סויד: אנחנו נמתין עד אשר תסיימו את הדיון ביניכם, כדי שחס וחלילה לא נפריע לכם, חבר הכנסת גליק וחברת הכנסת לבני.

יהודה גליק: – – –

ציפי לבני: ובצדק.

מיכל רוזין: הינה גם הגיע שר, כבר טוב.

רויטל סויד: תאמרו לי בבקשה מתי אתם מסיימים, כדי שאני אוכל להתחיל להפעיל את המונה.

רויטל סויד: תודה רבה.

מיכל רוזין: ציפי, כל הכבוד על הדברים שיצאו מהלב, ובהחלט נכנסו ללב שלי – ואני מקווה שגם מי שישמע בהמשך את הדברים זה ייכנס ללב – חבל, חבר הכנסת גליק, שאתה לא מקשיב לדברים היותר-עמוקים, אבל אני לא אתווכח איתך.

מיכל רוזין: ג'פרסון אמר, בארצות הברית, ב-1821, באמצע ויכוח מאוד לוהט בנושא מיסים בקונגרס, שהמדינה – הוא התכוון כמובן לארצות הברית – נמצאת במסלול יציב וברור בדרך להרס, והמסלול הזה הוא על ידי ריכוז הכוח בידי רשות אחת, והתוצאה הבלתי-נמנעת שלה היא שחיתות.

מיכל רוזין: כשאנחנו מרכזים כוח, כמו שקורה עכשיו במדינה הזאת, בידי רשות אחת, בידי הממשלה, ששולטת גם בכנסת באופן הולך ומתגבר ורוצה לשלוט גם במערכות המשפט, במערכות החוק, זו הדרך הבטוחה לשחיתות.

מיכל רוזין: כאשר הניסיון – הסכמתי באמת מאוד עם התזה הזאת של חברת הכנסת ציפי לבני – כאשר הניסיון הוא למוטט את שלטון החוק עם הצעות חוזרות ונשנות בשנתיים וחצי האחרונות בלי הפסקה, לא ניתן לנתק את חוק ההמלצות כחוק נפרד משרשרת של חוקים – ואני אגיע לדבר על חוק ההמלצות, תאמין לי, אני אגיע, אבל אי-אפשר לנתק את הדברים.

מיכל רוזין: זה כמו עם הכפייה הדתית.

מיכל רוזין: אי-אפשר להגיד: רק מורשת ישראל, מה אתם רוצים?

מיכל רוזין: הוא רק יצטרך לשקול את מורשת ישראל, כשכל שבוע אנחנו מצביעים על חוק מרכולים וחוק כזה או חוק אחר.

מיכל רוזין: בסופו של דבר מתקבלת תמונה, והציבור, עם זה יוצא לרחובות – עם התמונה ועם הכעס הזה.

מיכל רוזין: כי הדוקטרינה החוקתית הזאת, הניסיונות של בנט ולוין ושקד לערער אותה, למנוע מבתי המשפט לממש את הביקורת השלטונית, לממש את הביקורת השיפוטית היעילה על הכנסת והממשלה, זה חלק מכך.

מיכל רוזין: לכך מתווסף חוק ההמלצות, החוק להשתקת המשטרה, החוק להשתקת תוצאות החקירה, בעיקר על נבחרי ציבור.

מיכל רוזין: כי יש קו ישיר בין הכרזת המלחמה על הדמוקרטיה הישראלית ובין השחיתות שאופפת את שולחן הממשלה והקואליציה.

מיכל רוזין: הכניעה החוזרת והנשנית של הקואליציה לקבוצות המיעוט השונות, למפלגות השונות, לסחטנות הקואליציונית הזאת – הכול כחלק מתשלום להישרדות פוליטית, בעיקר, לא רק של הקואליציה והממשלה, אבל של ראש הממשלה – הכול מצטרף לתמונה אחת גדולה, שהיא בין שחיתות פלילית לבין שחיתות ממסדית, שלטונית, ואי-אפשר להפריד בין הדברים.

מיכל רוזין: עם התמונה הזאת יוצאים עשרות אלפים לרחוב.

מיכל רוזין: גם אם תקראו להם שמאלנים וגם אם תקראו להם אני לא יודעת מה – כמו שאתם אומרים על ראשי השב"כ והמוסד והרמטכ"ל והמפכ"ל והמשטרה, כולם נהיו שמאלנים, וכמו שאמרה ציפי לבני, זה שם הגנאי הכי נורא בעולם.

מיכל רוזין: כמובן שאני גאה בשמאלנות שלי עד מאוד ובתפיסת העולם השוויונית של השמאל.

מיכל רוזין: אבל הניסיון הזה לנצל את החולשה של ראש הממשלה – כי מדובר בראש ממשלה חלש.

מיכל רוזין: הוא מנסה להראות לנו כוח, הוא מנסה להיות יהיר וזחוח, אבל אנחנו יודעים שראש הממשלה בתקופת חולשתו הגדולה ביותר, ולכן אנחנו מקבלים אולטימטומים מדרעי ואולטימטומים מהבית היהודי ואולטימטומים מאגודת ישראל, וכולם – יש להם אולטימטומים, וכמובן גם מהליכוד ומחברי כנסת בודדים, כי בסופו של דבר יודעים שראש הממשלה הזה הוא לחיץ, ראש הממשלה הזה יכול להיכנע למניפולציות האלה מכיוון שהוא חלש ביותר, ואי-אפשר להתעלם מכך.

מיכל רוזין: אז לאחר חודשים ארוכים שסיפרתם לנו איך חוק ההמלצות לא קשור לראש הממשלה והוא לא פרסונלי, פתאום גיליתם שהוא נורא פרסונלי, וכל הסעיף הרטרואקטיבי בעצם בא לשרת את ראש הממשלה, ופתאום ביטלתם את הסעיף – מה שהפך את חוק ההמלצות בעצם ללגמרי מיותר מבחינתכם; חוץ מהאגו של חבר הכנסת אמסלם, שבגלל זה כולנו נשב פה כל השבוע ונדון – זו הסיבה היחידה בעצם שחוק ההמלצות נשאר.

מיכל רוזין: כי החוק הזה, אמסלם, וחבל שאתם לא מקשיבים – אחר כך, יהודה גליק, תגיד שלא אמרנו שום דבר על החוק.

מיכל רוזין: החוק הזה לא נועד לסייע לאזרח הפשוט; הוא נועד למקרים מאוד נדירים, כמעט 200 בשנה, שנוגעים לתיקים של אישי ציבור וארגוני פשע, מקרים נדירים שבהם הוחלט שיש להצמיד פרקליט מלווה.

מיכל רוזין: גם אם הייתי תומכת ברעיון הבסיסי שצריך להגן על השם הטוב בטרם יוגש כתב אישום, עדיין, קודם כול, כמו שהמלצות יכולות לפגוע בשם טוב – הן יכולות גם לעזור לשם טוב, מכיוון שאדם שנחקר, בעצם, אם יוצאת המלצה שלא צריך להעמיד אותו לדין, אז שהרי עזרנו לו בשם הטוב.

מיכל רוזין: אבל מה שיותר חשוב – שאין הצדקה למנוע מהציבור חשיפה לסיכום, להחלטה של המשטרה.

מיכל רוזין: אין הצדקה, בוודאי שמדובר בנבחרי ציבור, בראשי עיריות, בחברי כנסת, בשרים, בראש ממשלה.

מיכל רוזין: אין הצדקה.

מיכל רוזין: השקיפות הציבורית היא מה שמאפשר לנו להילחם בשחיתות.

מיכל רוזין: הזכות לחופש המידע היא אבן יסוד בדמוקרטיה, והיא חשובה ביותר, ויש דברים שאתה מאבד אותם כאשר אתה נבחר ציבור; אתה לא יכול להיות כמו כל אזרח.

מיכל רוזין: מוטלת עליך החובה, כמו גם הזכות, אבל גם החובה לשמור על כללים באופן הדוק יותר.

מיכל רוזין: השופט לנדוי אמר בבג"ץ אולפני ההסרטה, עוד ב-1962, ששלטון הנוטל לעצמו את הרשות לקבוע מה טוב אזרח לדעת, סופו שהוא קובע מה טוב לאזרח לחשוב, ואין סתירה גדולה מזו לדמוקרטיה אמיתית שאינה מודרכת מלמעלה.

מיכל רוזין: אז הממשלה הזאת, שסיימה להסית נגד התקשורת החופשית, נגד ארגוני זכויות האדם, נגד כמובן האופוזיציה וארגוני השמאל וכל מי שמתנגד למדיניות שלה, ממשלה שמסיתה נגד קבוצות באוכלוסייה, אין פלא שהממשלה הזאת, שקו ההגנה שלה זה לא היה כלום כי אין כלום ולא יהיה כלום, תמשיך להגיד – בהתחלה הם יגידו: למה צריך המלצות?

מיכל רוזין: ומה אם לא יהיו או כן יהיו המלצות?

מיכל רוזין: ובהמשך הם יגידו: כתוב אישום זה לא סופי.

מיכל רוזין: הרי הטיעון משתנה מהעובדה ש-80% מההמלצות נזרקות לפח, 30% מכתבי האישום מסתיימים בלא כלום ואולי, אמסלם, תשאל – חבל שאתה לא מקשיב לי – אולי תשאל: למה המשטרה סוגרת כל כך הרבה תיקים?

מיכל רוזין: האם זה בגלל שכולם, כל מי שנחקר, חף מפשע?

מיכל רוזין: למה 80% מהתיקים, הפרקליטות סוגרת?

מיכל רוזין: למה מגיעים כל כך מעט תיקים לבתי משפט?

מיכל רוזין: הרי ההוכחה שמגיע הקצה של הקצה לבית משפט היא מכיוון שדרך אגב, מה שכבר מגיע לבית המשפט נגמר כמעט בהרשעה מוחלטת.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: מכיוון שאנחנו יודעים שהפרקליטות משמשת סוג של הליך שיפוטי, שהיא מסננת את רוב המקרים שהיא יודעת או חוששת שלא יגיעו ל-100% הרשעה.

מיכל רוזין: אז אולי אנחנו צריכים לפנות למשטרה ולפרקליטות ולהגיד: תפסיקו לסגור כל כך הרבה תיקים.

מיכל רוזין: אולי תאפשרו למערכת השיפוטית לשפוט יותר תיקים?

מיכל רוזין: מדוע הלוגיקה היא הפוכה?

מיכל רוזין: מדוע המסקנה שלך היא שאם סוגרים תיקים זה אומר שנחקרים יותר מדי חפים מפשע?

מיכל רוזין: זו ממש לא המסקנה.

מיכל רוזין: המסקנה שלי היא שיש הרבה מאוד אנשים שהולכים הביתה למרות שהם עשו דברים קשים מאוד, קשים מאוד, והמערכת השיפוטית, בגלל כוח אדם, בגלל עומס, בגלל הרבה מאד סיבות, לא מסוגלת לשפוט אותם.

מיכל רוזין: המסקנות הן מסקנות שונות, וכשאנחנו מדברים על החוק הזה צריך לזכור גם את הנושאים האלה ואת הנתונים האלה.

מיכל רוזין: הלוגיקה יכולה להיות גם לוגיקה הפוכה.

מיכל רוזין: הנושא האחרון שאני רוצה לדבר עליו הוא נושא מאוד חשוב, שאומנם נמחק מהחוק, אבל מפנה לחוק אחר, שמטיל סנקציה פלילית על מי שמדליף, והסנקציה הפלילית מדברת על שלוש שנים מאסר.

מיכל רוזין: זאת אומרת, הדלפת המלצות שוות ערך בעיני הקואליציה לנטילת נכסים למטרת סחיטה, למפרסם פרסום המרדה או מפקיר נשק; חמורה בהרבה מאשר מכירת משקה אלכוהולי לקטין, שימוש בחומר מסוכן או אי-דיווח על עבירת אלימות במשפחה, שעליהם יש עונש של רק חצי שנה; הרבה יותר גרוע אם הדליפו – ואני נגד הדלפות, לפחות מהמשטרה; עיתונאות, תקשורת – זה התפקיד שלה – הדלפות, לפרסם ולהביא לידיעת הציבור.

מיכל רוזין: אני בהחלט לא בעד שהמשטרה תדליף.

מיכל רוזין: אבל הסכנה הפלילית הזאת על החוקרים, על המשטרה ובסופו של דבר גם על עיתונאים, שעלולים להיות מואשמים בסיוע או בשידול לביצוע עבירה – ככה נראית ממשלה שרוצה להשתיק; ככה נראית ממשלה שמנסה למנוע מהציבור לדעת את האמת; ככה נראית ממשלת שחיתות, לצערי הרב.

מיכל רוזין: אבל מה שטוב זה שעשרות אלפי אנשים יוצאות ויוצאים לרחובות להפגין מדי שבוע כדי לצעוק שהגיעו מים עד נפש.

מיכל רוזין: הציבור צועק שהגיע הזמן, אתם יודעים למה?

מיכל רוזין: להחלפת הממשלה המושחתת הזאת.

מיכל רוזין: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

רויטל סויד: והדוברת הבאה – – –

מיכל רוזין: מיכל רוזין.

רויטל סויד: גם לי מותר ב-05:00, לפנות בוקר.

רויטל סויד: פספוס קל.

מיכל רוזין: רק חשבתי, אולי אני לא יודעת מי אני.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך.

רויטל סויד: 17 דקות.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אני מצטערת שציפי לבני – וחבריי, כמובן – אני מצטערת שציפי לבני לא נמצאת כאן, כי היא הזכירה בדיוק את המשפט שאיתו בחרתי לפתוחף ורציתי לשאול את הבודדים שנמצאים כאן, אולי מי מכם ידע: מי אמר?

יעל גרמן: יעל, זוהיר, אדוני השר, חברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: אני מקשיבה, זה בטוח.

יעל גרמן: אמסלם, יהודה גליק, תכף אני אדבר על החוק, אז כדאי שתקשיב.

יעל גרמן: אבל לפני שאני מתחילה לדבר על החוק, מי יודע מי אמר: אין לי ספק שגורמי אכיפת החוק פועלים ביושר ובנאמנות, עושים את עבודתם ובודקים כל דבר.

יעל גרמן: אני אמתין לסיום החקירה בשקט ובסבלנות.

זוהיר בהלול: ביבי.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: ברור שלא.

יעל גרמן: אף אחד לא יודע, אז אני אומר: אריה דרעי.

יעל גרמן: אריה דרעי אמר, וגם הוסיף בסוף: ובעזרת השם.

יעל גרמן: עכשיו, אריה דרעי אמר את זה ממש לפני שנה וחצי, ב-2016, וזה אחרי שהוא כבר פעם נחקר, ואפילו הועמד לדין, זאת אומרת, אני לא חושבת שהוא מאוד אוהב את המשטרה.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם הוא בוטח בה או לא בוטח בה, אבל הייתה בו ההגינות וגם האחריות הציבורית לומר את מה שצריך לומר כאשר יש חקירה.

יעל גרמן: לעומתו, מה עושה ראש הממשלה?

יעל גרמן: ראש הממשלה בועט, ובצורה בוטה פוגע בראש במשטרה.

יעל גרמן: אולי ראש הממשלה יודע משהו שאנחנו לא יודעים?

יעל גרמן: אני, דרך אגב, ממש לא יודעת מה המשטרה עומדת לכתוב ומה היא תעביר לפרקליטות.

יעל גרמן: אני בוודאי ובוודאי לא יודעת אם הוא בסופו של דבר יימצא אשם, ואני מאוד מאוד נזהרת בדבריי, בכל מקום, שלא לפגוע ולא לבוא ולומר שהוא אשם, כי אני באמת לא יודעת.

יעל גרמן: אבל דבר אחד בטוח: ראש הממשלה, כמי שעומד בראש כל המערכות, כמי שעומד בראש הרשות המבצעת, כמי שאחראי למשטרה ולפרקליטות, הוא הראשון שחייב לתת להן כבוד.

יעל גרמן: כי אם ראש הממשלה, שאחראי להן, מזלזל בהן ואומר בצורה מזלזלת: ממילא את כל ההמלצות זורקים לפח – ונדמה היה שכאילו הוא אומר שגם את החוקרים אפשר היה לזרוק לפח – אם הוא אומר את זה, מה יאמרו אזובי הקיר?

יעל גרמן: מה יאמרו כל מי ששומע אותו שהמשטרה מבקשת לחקור אותו?

יעל גרמן: הרי ברור שאם ראש הממשלה בא ואומר: כל ההמלצות ממילא נזרקות לפח, זה יהיה היחס של כל אחד ואחת שבאים לחקור אותו, ואז, לאן נגיע?

יעל גרמן: לפני שאני נכנסת לחוק, אני רוצה לומר עוד דבר: החוק הזה עבר תעתועים רבים ותהפוכות רבות, אבל מההתחלה היה ברור לכולנו שהחוק הזה בא לשרת אדם אחד; לא את הציבור הגדול ולא את אלה שנמצאים בבתי הסוהר, אלא אדם אחד.

יעל גרמן: זה היה כל כך ברור שאפילו בליכוד, חבר ליכוד מאוד יקר, חבר הליכוד בני בגין, בא וביקש: בואו, יכול להיות שהחוק הזה טוב, יכול להיות שהוא פחות טוב, אבל בואו קודם כול נוציא ממנו את מה שנקרא גלולת הרעל, ה-poison pill – בואו נוציא ממנו את ראש הממשלה.

יעל גרמן: אם הוא לא יחול על ראש הממשלה, אמר בני בגין – דרך אגב, אמר את זה גם רועי פולקמן – אז החוק הזה, אפשר להעביר אותו.

יעל גרמן: שומו שמיים.

יעל גרמן: רועי פולקמן הפך להיות האויב של הקואליציה, ובני בגין – מייד סילקו אותו מהוועדה, מפני שהוא העז לחשוב על מה שבסופו של דבר נעשה.

יעל גרמן: אכן ביקשו שכל החוק הזה לא יחול על החקירות שכרגע מתקיימות על ראש הממשלה.

יעל גרמן: אבל הציבור – היה לו ברור, היה לו ברור שהחוק הזה נולד כדי להציל את ראש הממשלה, שהוא נולד כדי שבסופו של דבר, כאשר המשטרה תעביר את סיכום החקירה לפרקליטות, לא תהיה איזו אפשרות של הדלפה של מה שכתוב שם, להגן על ראש הממשלה המסכן שלנו, שזקוק לכל כך הרבה הגנות.

יעל גרמן: אלא שדווקא בקואליציה, מי שיזם את החוק ומי שעמד בראש הוועדה שדנה בחוק התעקשו לבוא ולומר: מה פתאום?

יעל גרמן: להד"ם, לא היו דברים מעולם.

יעל גרמן: אנחנו לא התכוונו, וזה לא לראש הממשלה ועל מה אתם מדברים בכלל.

יעל גרמן: הציבור הוא לא מטומטם, והציבור ידע שצוחקים עליו, והציבור הבין שמנסים לעבוד עליו.

יעל גרמן: אני אומרת את זה שוב ושוב, חברים יקרים: אפשר לעבוד על מעטים הרבה זמן.

יעל גרמן: אפשר לעבוד על הרבה אנשים מעט זמן; אי-אפשר לעבוד על כל כך רבים כל כך הרבה זמן.

יעל גרמן: אתם עובדים עלינו הרבה מאוד זמן.

יעל גרמן: החוק הזה, מעבר לכך שהוא לא ראוי – ואני מייד אגע בדברים הלא-ראויים – מעבר לכך שהוא לא ראוי, הוא סמל לכל כך הרבה חוקים אחרים שקדמו לו ולכל כך הרבה חוקים שאנחנו היום יודעים שעומדים להגיע אלינו; חוקים, שכמו שאמר – כאן אני רוצה להיתלות באמת בעץ גבוה, ענף מאוד גבוה – כמו שאמר הנשיא רובי ריבלין, הוא בא ואמר:

יעל גרמן: אם פעם הכול היה שפיט, היום הכול פוליטי.

יעל גרמן: איך הוא אמר?

יעל גרמן: צבא ההגנה לישראל שלנו, אפילו הוא פוליטי.

יעל גרמן: עוד הוא אמר: יש מהפכה, ובמהפכה הזאת השליט הוא הקורבן.

יעל גרמן: אומר את זה נשיא מדינת ישראל.

יעל גרמן: ראש הממשלה הופך את עצמו לקורבן.

יעל גרמן: זה ראוי?

יעל גרמן: ראש הממשלה וכל מי עוטף אותו באים ואומרים, בשפתו של הנשיא: אנחנו נראה לכם מה זה.

יעל גרמן: איך אומר הנשיא?

יעל גרמן: זה פס הקול של המהפכה.

יעל גרמן: תמה ממלכתיות מן הארץ, ואחרינו המבול.

יעל גרמן: אני רוצה לעבור אל החוק.

יעל גרמן: אני לא רוצה לנהל איתך דו-שיח, חבר הכנסת אמסלם, אבל אני בכל זאת מבקשת שתפנה את תשומת ליבך, מפני שאני מתכוונת לבוא ולומר כמה דברים בהתאם למה שאמרת, בלי שאנחנו ננהל את הוויכוח, ואני מבקשת, אם תרצה, לאחר מכן נשב.

יעל גרמן: בואו נתחיל, כמובן, ממה שאתה אמרת וממה שאני חזרתי ואמרתי: שלא נהוג בעולם שהגוף שחוקר מגיש מסקנות או נמצא בכלל בקשר עם הגוף שבסופו של דבר מגיש את התביעה.

יעל גרמן: הממ"מ מדבר גם על אנגליה וּוֵיילס, גם על אירלנד וגם על ארצות הברית.

יעל גרמן: אני רק אקרא מה הוא אומר לגבי אנגליה וּוֵיילס.

יעל גרמן: הוא אומר שבין השאר, על שיתוף הפעולה בין קציני המשטרה לאנשי הפרקליטות בנוגע לחקירת עבירות פליליות והעמדת חשודים לדין יש סעיף מסוים, סעיף 5 להנחיות, שממש מראה ומבקש, ויש טופס שנקרא M.G.I שמפרט סיכום קצר של הסיבות – מדוע לדעת המשטרה ישנן ראיות מספיקות להעמדה לדין פלילי ומדוע יש עניין ציבורי להעמיד את החשוד בדין.

יעל גרמן: אני מדברת על אנגליה וּוֵיילס, גם על אירלנד, אבל אני אעבור ישר לארצות הברית ול-FBI.

יעל גרמן: חקירת ה-FBI מתבצעת תוך שיתוף פעולה עם פרקליטי התביעה הכללית הפדרלית ומשרד המשפטים.

יעל גרמן: יותר מזה, יש מקרים שבהם החקירה שמתנהלת – יש להם סיבות לפרסם את זה.

דוד אמסלם: תקריאי עד הסוף, ברשותך.

יעל כהן-פארן: אתה נותן לה הוראות?

יעל גרמן: לא, לא, בהחלט, אתה צודק, ואני אקרא.

דוד אמסלם: – – –

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: זה בסדר גמור.

דוד אמסלם: היא צריכה את העזרה שלך?

יעל כהן-פארן: – – –

יעל גרמן: יצוין – לא, לא, אני מוכנה.

יעל גרמן: יצוין כי סיכום זה הוא בגדר מידע חסוי בין המשטרה לפרקליטות בלבד, שלא נועד להעברה לידי צדדים – – –

דוד אמסלם: זה החוק שלנו.

יעל גרמן: ממש.

יעל גרמן: מייד נעבור אליו.

דוד אמסלם: – – – ביקורת, כי קשה לכם.

יעל גרמן: ובארצות הברית – – –

יעל כהן-פארן: – – –

יעל גרמן: תוסיפי לי את חצי הדקה הזאת.

רויטל סויד: אני אוסיף לך חצי דקה.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לומר לך מה קורה בארצות הברית ומה הנוהל של ה-FBI.

יעל גרמן: כאן יש לנו את ג'יימס קומי, שאמר את הדברים האלה: בשיטה שלנו, התובעים הם שמקבלים החלטות – חבר הכנסת אמסלם – בנוגע להגשת כתבי אישום על סמך ראיות של ה-FBI, שהוא שאוסף אותן.

יעל גרמן: למרות שעל פי רוב איננו מפרסמים בפומבי את המלצותינו לתובעים, לעיתים קרובות אנו נותנים המלצות ונוטלים חלק בשיחות פרודוקטיביות עם תובעים בנוגע להחלטה.

יעל גרמן: ובמקרה זה – הוא מדבר על המקרה של הילרי קלינטון והדוא"ל, המכתבים שלה – החקירה שנוהלה, כאמור, לנוכח חשיבות הנושא, אמר קומי, אני סבור שיש מקום לשקיפות יוצאת דופן.

יעל גרמן: זאת אומרת שבעולם, גם מקיימים קשר, גם מעבירים המלצות וגם מפרסמים אותן כאשר חושבים שיש עניין לציבור.

יהודה גליק: במקרים יוצאי דופן.

יעל גרמן: במקרים יוצאי דופן.

יעל גרמן: אני מדייקת בדבריי.

יעל גרמן: בואו נעבור אל החוק.

יעל גרמן: אל החוק שאתה אמרת לי שאני לא מבינה, ואני עוברת על זה לסדר-היום.

יעל גרמן: בסעיף 1 לחוק – ואני הייתי רוצה אפילו שתפתח את החוק ותסתכל ותראה, כי אני קוראת ממש מהחוק, וכדאי שתראה אותו – בסעיף (1) אנחנו אומרים: "העבירה המשטרה חומר שהושג בחקירה לפרקליט מחוז, תעבירו ללא עמדתה בכתב לעניין הגשת כתב האישום".

יעל גרמן: אבל מייד, בסעיף השני, לכל התיקים, אלה שאתה אמרת, כל ה-30,000, ואם אתה רוצה, 18,000, לכל הציבור: "המשטרה תצרף לחומר שהעבירה כאמור בפסקה (1) את עמדתה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית לביסוס האשמה נגד החשודים בחקירה, אלא אם כן נימקה בכתב מדוע אין באפשרותה לעשות כן.

יעל גרמן: בסדר, אם היא נימקה שאין באפשרותה לעשות כן".

יעל גרמן: אין בעיה.

יעל גרמן: אבל בכל המקרים האחרים – – –

דוד אמסלם: בואי נמשיך.

יעל גרמן: מייד.

יעל גרמן: תרשה לי בקצב שלי.

יעל גרמן: אבל אני מבקשת שתקשיב אתה.

רויטל סויד: עסקה הוגנת.

יעל גרמן: מפני שזה הרוב.

יעל גרמן: זאת אומרת, ברוב התיקים שעליהם אתה אמרת כביכול שאתה רוצה להגן, אתה, בחוק שלך בא ואומר שהמשטרה תצרף לחומר את עמדתה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית.

יעל גרמן: כל המקרים – בדיוק הפוך למה שאמרת פה.

יעל גרמן: מתי לא? "על אף האמור בפסקה (2) – –"

דוד אמסלם: – – –

יעל גרמן: בוודאי, בוודאי.

יעל גרמן: "– – ניהלה המשטרה חקירה בליווי פרקליט מלווה והעבירה את החומר שהושג בחקירה לפרקליט מחוז, לטיפולו של פרקליט, תעבירו ללא עמדתה בכתב לעניין מכלול התשתית" – –

דוד אמסלם: תקראי הלאה.

יעל גרמן: – – אלא במקרה כזה וכזה.

דוד אמסלם: אלא?

דוד אמסלם: אלא?

יעל גרמן: בוודאי שאני קוראת.

דוד אמסלם: אלא אם כן?

יעל גרמן: אלא אם כן פרקליט המדינה או יועץ משפטי ראה לנכון.

יעל גרמן: חברי דוד אמסלם, אתה עכשיו תקשיב לי או שאני אפסיק ויוסיפו לי עוד.

רויטל סויד: לא, אז רגע, תיתן לה לסיים ואז.

יעל גרמן: אתה באת ואמרת, הצגת את זה בוועדה, הצגת גם כאן מצג שכביכול – אני לא רוצה לקרוא לו מצג שווא, כי יכול להיות שאתה לא הבנת את החוק – המצג שאתה הצגת בא ואמר שהחוק הזה בא להגן על כלל הציבור ושלכלל הציבור לא יעבירו את המסקנות ואת סיכום החקירה.

דוד אמסלם: – – –

רויטל סויד: רגע, תן לה.

יעל גרמן: נהפוך הוא, חבר הכנסת אמסלם.

יעל גרמן: נהפוך הוא.

יעל גרמן: הכלל מועבר.

יעל גרמן: הפרט, ה-200 תיקים שפרקליט המדינה עמד ואמר לנו שלא יותר מ-200 תיקים הם על ידי פרקליט מלווה – אותם 200 תיקים, עליהם יצאה הגנתך.

יעל גרמן: את 200 התיקים האלה, שלהם יש פרקליט מלווה – להם אתה בא ואומר: לא יעבירו, וגם כאן אתה בא ואומר: אלא אם כן היועץ המשפטי ופרקליט המדינה ימצאו לנכון ויבקשו.

דוד אמסלם: או פרקליט המחוז, שממילא מנהל את זה.

יעל גרמן: זאת אומרת, איפה ההגנה שלך על הכלל?

יעל גרמן: איפה הציבור?

דוד אמסלם: – – –

יעל גרמן: לא, אני לא מתווכחת.

יעל גרמן: אני כרגע מדברת, וזו זכותי, ואתה תוכל לאחר מכן.

דוד אמסלם: אז לא לתקן אותך?

יעל גרמן: לא, אני רוצה שאתה פעם אחת גם תקשיב לי.

יעל גרמן: לא, פשוט מאוד, אני יושבת שעות ומקשיבה לך תמיד, אז זו ההזדמנות שלך להקשיב לי.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אם היא מעוניינת לדבר עכשיו, אז אנחנו ניתן לה.

יעל גרמן: החוק הזה שאתה הבאת, הוא לא בא לעשות את מה שאתה אמרת, הוא בא להגן על 200 תיקים במקסימום, 200 תיקים שיש להם פרקליט מלווה; 200 תיקים, חברי יהודה גליק, שאם יש להם פרקליט מלווה – כנראה שיש סיבה.

יעל גרמן: אלה התיקים החמורים ביותר שהמשטרה חוקרת: בדרך כלל אנשי ציבור, בדרך כלל צווארון לבן, מעילות או פושעים גדולים.

יעל גרמן: אלה התיקים שבהם יש פרקליט מלווה.

יעל גרמן: על אלה ביקש חברך שיושב לימינך להגן, על ה-200 האלה.

יעל גרמן: בעקבות הלחץ שלנו ולחץ של יועצים משפטיים, הוא גם הוסיף את הסיפא שבאה ואומרת שאם פרקליט המדינה או היועץ המשפטי לממשלה באמת יבקש מהמשטרה, המשטרה תוכל להעביר לו, אבל במקור, זאת הייתה הכוונה.

יעל גרמן: לא סתם הוא הפליא לעשות והוסיף בסעיף (יא)(5) ובא ואמר: הוראות סעיף 117 – רק כדי לסבר את האוזן – הוראות סעיף 117 מדברות על גילוי בהפרת חובה.

יעל גרמן: עובד ציבור שמסר, ללא סמכות כדין, ידיעה שהגיעה אליו בתוקף תפקידו לאדם שלא היה מוסמך לקבלה – מאסר שלוש שנים.

יעל גרמן: עובד ציבור שהתרשל בשמירה על ידיעה – מאסר שנה אחת.

יעל גרמן: רוצה חבר הכנסת אמסלם ורוצה הכנסת להחיל את סעיף 117 לא על מי שמסר ידיעה – גם על כך אני הערתי, אבל אף אחד לא רצה להקשיב – רוצים להחיל את סעיף 117 על אותו חוקר משטרה שמסר לפרקליט את מה שאסור לו למסור בסעיף 1(3).

יעל גרמן: זאת אומרת, להזכירכם, אם ניהלה המשטרה חקירה בליווי פרקליט מלווה והעבירה את החומר שהושג בחקירה לפרקליט מחוז – תעבירו ללא עמדתה בכתב, אבל אם מישהו העביר עמדה בכתב – וזה לשון הסעיף – דינו שלוש שנות מאסר, זאת אומרת שאפילו בנושא ההדלפות החוק הזה לא מטפל.

יעל גרמן: אני ביקשתי לשנות דבר פשוט, מפני שאני חושבת שעניין ההדלפות הוא עניין חמור, ואם היה כתוב שהוראות סעיף 117 לחוק העונשין יחולו גם על פרקליט או שוטר שחקר, או לחלופין, אם היה כתוב שהוראות סעיף 117 לחוק העונשין יחולו על עובד ציבור שמסר ללא סמכות כדין ידיעה על עמדה בכתב – ידיעה – אז לפחות היינו מטפלים בהדלפות.

יעל גרמן: אבל לשון החוק לא מדבר אפילו על הדלפה; הוא מדבר על כך ששוטר העביר את עמדתו בכתב לפרקליט בניגוד לסעיף 1 – (יא)(3).

יעל גרמן: אי לכך, חברים יקרים שנמצאים כאן, החוק הזה רחוק מאוד מלהיות החוק שהוצג לפנינו, לכאורה.

יעל גרמן: הוא לא משרת לא את הציבור, בעניין ההדלפות, והוא גם לא משרת את ראש הממשלה, למזלנו הרב.

יעל גרמן: הוא פשוט מאיים על המשטרה.

יעל גרמן: הוא בא ואומר למשטרה: שלא תעזו לבוא ולומר אם יש ראיות להגשת כתב אישום או לא, ואם תעזו להעביר לפרקליט – חוקר משטרה יעביר לפרקליט – הוא יידון לשלוש שנות מאסר.

יעל גרמן: זהו חוק ראוי?

יעל גרמן: זהו חוק שמשרת משהו?

יעל גרמן: זהו חוק שבא לתת איזשהו מענה לציבור?

יעל גרמן: זהו חוק קודם כול מיותר, ושנית – גרוע.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: בבקשה, 30 דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, שניצלים וסלט – זה מה שעשיתם מהדמוקרטיה הישראלית, חברי הקואליציה.

יעל כהן-פארן: כמה עצוב שהכנסת שלנו, כנסת ישראל, הפלא הדמוקרטי במזרח התיכון, הגיע לכזה שפל חסר תקדים.

יעל כהן-פארן: כמעט מחצית חברי הכנסת, חבריי, איבדו כיוון.

יעל כהן-פארן: אתם מוכרים את מצפונכם בעד נזיד עדשים, ומוכנים להקריב כל טיפת מוסר וערכים שאולי עוד נשארו אצלכם בשביל חוק פרסונלי שנועד להגן על אדם אחד בלבד – ראש הממשלה, שנחקר בפרשיות שוחד ומרמה.

יעל כהן-פארן: חוק ההמלצות הוא חוק רע, כי הוא מסמן את הפגיעה בשלטון החוק ואת הרמיסה של אמון הציבור בממשלה ובכנסת.

יעל כהן-פארן: חוק ההמלצות נולד בחטא.

יעל כהן-פארן: כמו שכולנו יודעים, הוא נולד כדי להציל את עורו של ראש הממשלה; זה מה שהוליד אותו.

יעל כהן-פארן: הוא עוד פעולה יזומה נוספת בשרשרת של פעולות מסוכנות שהתרחשו ומתרחשות בבית הזה ומעידות על הרמה הנמוכה שהגענו אליה.

יעל כהן-פארן: תראו, חקיקה פרסונלית היא חתירה ממש נגד העקרונות הכי בסיסיים של צדק ושל שוויון ושל מערכת דמוקרטית נורמטיבית.

יעל כהן-פארן: תדמיינו לכם עד כמה חמור המצב שלנו שכל הכנסת, כנסת שלמה, פרלמנט במדינה מערבית נאורה, מתוקנת יחסית, מחוקק חוק שנולד כדי להיטיב עם בן אדם אחד, ובהמשך – חוק שמטיב עם נבחרי ציבור, זה שאנחנו מאפשרים את זה כעת, אז למה שלא יעשו בעתיד איזשהו חוק פרסונלי נגד מישהו שמתנגד לשלטון?

יעל כהן-פארן: זו המסוכנות של חוק פרסונלי.

יעל כהן-פארן: אבל בסופו של דבר גם החוק לא חל היום, לא יחול בסופו של דבר על החקירות והפרשיות שראש הממשלה נחקר בהן וחשוד בהן היום, זה לא יחול עליו, על החקירות האלה.

יעל כהן-פארן: כרגע זה עדיין חוק שחל בעיקר על נבחרי ציבור, ועצם זה שאנחנו כאן בבית המחוקקים מחוקקים אותו, זה אות קלון לכנסת ישראל.

יעל כהן-פארן: אני פונה מכאן לאזרחי ישראל: אזרחי ישראל היקרים, בצער רב אני מודיעה לכם שהכנסת איבדה כיוון.

יעל כהן-פארן: חשוב לי שתדעו: כנסת ישראל חדלה לדאוג לכם.

יעל כהן-פארן: אתם לא מעניינים אותה.

יעל כהן-פארן: היא לא דואגת לאזרח הקטן שקורס תחת הנטל הכלכלי, היא לא דואגת לנכים, היא לא דואגת למובטלים, לחינוך, לרווחה – –

אלי כהן: – – – על מה את מדברת?

יעל כהן-פארן: – – לכל הדברים שאנחנו צריכים בכנסת הזאת לדאוג להם.

יעל כהן-פארן: רק בשבועות האחרונים הפלתם, חברי הקואליציה, רשימה של חוקים חברתיים שהיו מיטיבים עם כל אזרחי ישראל, עם החיים של כל אזרחי ישראל.

יעל כהן-פארן: אזרחים יקרים, חברי הכנסת בקואליציה, הם, שבהם בחרתם כדי לקדם וכדי לשפר את החיים שלנו כאן ולהיטיב איתכם, הם, חברי הקואליציה, נטשו אתכם, לצערנו, כי יש בן אדם אחד שלו הם דואגים בימים אלו.

יעל כהן-פארן: קוראים לו בנימין נתניהו.

יעל כהן-פארן: זה האזרח מספר אחת, ולמענו ורק למען שימור שלטונו וכיסאו אנחנו מחוקקים פה היום את חוק ההמלצות הזה, וכל מי שאומר לכם אחרת פשוט משקר במצח נחושה.

יעל כהן-פארן: יושב-ראש הקואליציה, שעמד כאן קודם ויצא מהחדר – כנראה הוא לא רצה להפריע לי – שהצהיר על החוק שהוא למען הציבור ומקדם זכויות אדם, פשוט עמד ושיקר, המשיך לשקר לציבור.

יעל כהן-פארן: הוא אמר את זה גם כל הזמן בוועדה, וכל פעם שקראתי לו שהוא משקר לציבור, הוא כמובן איים עליי שיוציא אותי מהחדר; בסוף הוא גם הוציא אותי.

יעל כהן-פארן: כאן, לשמחתי, הוא לא מנהל את הדיון.

יעל כהן-פארן: יש עוד כמה חוקים ועוד כמה צעדים שעולים כאן – לא היום דווקא, אהל עולים לדיון בימים אלו – שמטרתם צמצום שלטון החוק וקיצוץ בסמכויות של מערכת אכיפת החוק ושל הרשות השופטת והרשות המבצעת.

יעל כהן-פארן: יש ניסיון ברור לחבל במערכת הכל-כך כל כך עדינה של איזונים ובלמים של הדמוקרטיה הישראלית.

יעל כהן-פארן: זה מסוכן.

יעל כהן-פארן: זה מסוכן וזה מפחיד.

יעל כהן-פארן: בחודשים האחרונים חברי הכנסת של הליכוד רומסים את הממלכתיות: תוקפים את נשיא המדינה, תוקפים את בית המשפט העליון.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים להתעורר.

יעל כהן-פארן: תתעוררו, חברי הקואליציה, תתעוררו.

יעל כהן-פארן: נבחרי ציבור באו לקחת חלק במשחק הפוליטי.

יעל כהן-פארן: אנחנו, כנבחרי ציבור, צריכים לקיים את כל תרי"ג מצוות הציבור ולהיות הכי נקיים, מכל צל, מכל בדל של חשדות ומכל צל של שחיתות.

יעל כהן-פארן: תיקי חקירה שמתנהלים נגד נבחרי ציבור צריכים להיות התיקים הכי שקופים.

יעל כהן-פארן: כנבחרי ציבור כמעט כל דבר שקשור בנו הוא כן עניינו של הציבור.

יעל כהן-פארן: נכון, יש עניינים פרטיים, כמובן, אבל כל דבר שנוגע לזירה הציבורית ולהתנהלות שלנו בה הוא עניינו של הציבור.

יעל כהן-פארן: מי שלא רוצה להיות שם, שלא יעמיד את עצמו להיות נבחר ציבור ולתפקיד של נבחר ציבור.

יעל כהן-פארן: לכן, החוק הזה, שמנסה להסתיר מידע מהציבור, שזאת התכלית שלו, החוק הזה הוא לא ראוי – הוא לא ראוי למעמד שלנו כגוף מחוקק במדינת ישראל, הגוף המחוקק של מדינת ישראל, הוא לא ראוי שנדון בו, והוא מבייש אותנו, מבייש את הרשות המחוקקת, את המדינה ששואפת להיות דמוקרטיה נאורה, ששואפת להיות אור לגויים, נכון?

יעל כהן-פארן: אנחנו מאוד רואים את עצמנו ככאלה, קרן אור במזרח התיכון הלא-דמוקרטי.

יעל כהן-פארן: חבריי חברי הכנסת, יש הרבה מאוד בלבול – במה עוסק החוק הזה; בלבול שיושב-ראש הקואליציה לשעבר, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה ויוזם החוק, חבר הכנסת אמסלם, טורח להעמיק בכל הזדמנות שנקראת בדרכו.

יעל כהן-פארן: אז אני רוצה אולי לעשות איזה סדר, לפחות איך שאני הבנתי את החוק ומבינה אותו לאור השתתפותי הרבה בכל הוועדות והדיונים שנערכו סביב החוק הזה.

יעל כהן-פארן: תראו, בסופו של דבר חוק ההמלצות מתייחס אך ורק לתיקים שיש בהם פרקליט מלווה.

יעל כהן-פארן: פרקליט מלווה הוא גורם שנקבע על ידי פרקליט מחוז או פרקליט המדינה שיילווה את התיק ויילווה את צוות החקירה.

יעל כהן-פארן: מדובר רק בתיקים הכי חשובים, הכי הרגישים: נבחרי ציבור, ראשי ארגוני פשע, בכירי המשק שסרחו – אלה התיקים שמדובר בהם.

יעל כהן-פארן: מדובר לא בעשרות אלפי ולא באלפי תיקים; מדובר ממש במאות, אולי 200 תיקים.

יעל כהן-פארן: זה מה שעלה בדיוני הוועדה – אלה המספרים שנאמרו, אלה הדברים שעלו על ידי בכירי משרד המשפטים ופרקליטה מדינה שבאו והציגו בפני הוועדה.

יעל כהן-פארן: לא אלפי ולא עשרות אלפי תיקים; לא עשרות אלפי אנשים שהעניין הזה רלוונטי להם.

יעל כהן-פארן: לא.

יעל כהן-פארן: פשוט לא.

יעל כהן-פארן: 200 תיקים בשנה.

יעל כהן-פארן: עכשיו, מהם, מדובר בעשרות בודדות שפרקליט המדינה קובע יחד עם היועץ המשפטי לממשלה שמתוך עניין מיוחד לציבור יש מקום לפרסם את מסקנות חקירת המשטרה.

יעל כהן-פארן: עשרות בודדות של תיקים – זה הכול, בזה מדובר; לא במאות אנשים, לא באלפי אנשים ולא בעשרות אלפי אנשים כמו שניסה להגיד כאן יושב-ראש הקואליציה לפני כן.

יעל כהן-פארן: הם בכלל לא רלוונטיים.

יעל כהן-פארן: יושב-ראש הקואליציה רצה להציג מצג שווא והציג מצג שווא שזה זכויות אדם, שזה רלוונטי לעשרות אלפי אנשים, וזה פשוט שקר.

יעל כהן-פארן: פשוט מאוד.

יעל כהן-פארן: ההחלטה הזאת על הפרסום, כמו שאמרתי, היא רק במשורה, אבל באמת, כמו שיושב-ראש הקואליציה לא רצה לתת לעובדות לבלבל אותו ולנתונים לבלבל אותו, אז הוא גם לא רצה לתת לפרקליט המדינה או לראש מחלקת החקירות של המשטרה לבלבל אותו עם העובדות.

יעל כהן-פארן: בדיונים בוועדה שאני נכחתי בהם הוא ניסה או לזלזל בדבריהם או להלך עליהם אימים בהתנהגותו הכוחנית והאגרסיבית, או אפילו להלך עליהם אימים כשאמר שהם מחויבים לספק לוועדה עמדה שתואמת את עמדת השר שלהם – כך הוא ניסה להלך עליהם אימים, על פרקליט המדינה, על היועצים המשפטיים של משרד המשפטים, המשרד לביטחון פנים, וזה פשוט לא נכון לפי תקנון הכנסת.

יעל כהן-פארן: נציגי הממשלה, פקידי הממשלה – לא השרים – שמגיעים לוועדת כנסת צריכים למסור את המידע המקצועי, המדויק והראוי לדיון ולוועדה, ולא את ההסכמה או האי-הסכמה הפוליטית שסגר השר שלהם עם השר השני.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לדבר קצת על המשמעות של מניעת המסקנות מהחקירה.

יעל כהן-פארן: בעצם, מה קורה פה?

יעל כהן-פארן: יש חקירה.

יעל כהן-פארן: יושבים חוקרים, ובתיקים האלה שאנחנו מדברים עליהם, התיקים עם פרקליט מלווה, התיקים הרגישים ביותר, יהיו אלה בדרך כלל טובי החוקרים; אנשים שהם 30 שנה, 20 שנה במשטרה, עשו כברת דרך.

יעל כהן-פארן: הטובים ביותר.

יעל כהן-פארן: הם מצויים בכל פרטי התיק.

יעל כהן-פארן: זה נכון שכל התיק, מאות עמודים ואולי אלפי עמודים, מונח בפני הפרקליט, אבל הפרקליט לא ישב בחדר וחקר את החשוד או את החשודים, הריח את ריח זיעתם, או ראה איזה מצמוץ בעיניהם או חיוורון שפשט על פניהם.

יעל כהן-פארן: את זה ראה רק החוקר.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אם זה כתוב במדויק יותר, במדויק פחות, ברור שזה חשוב, אבל מי אם לא החוקר יודע מה מונח לפניו, מכיר כל בדל ובדל של ראיה בתיק החקירה, וכן – מסכם אותה, מסכם אותה ומגיע לאיזושהי שורה תחתונה של מסקנות.

יעל כהן-פארן: את זאת אמר גם ראש מטה החקירות של המשטרה, תת-ניצב ערן קמין, בוועדה.

יעל כהן-פארן: הוא אמר: מה אתם רוצים, שאני אגיד לחוקרים שלי: תעשה את כל החקירה, תאסוף את כל הראיות, רק אל תגיע לשום מסקנה?

יעל כהן-פארן: אין שום משמעות למה שאתה חושב, למסקנה, למה שאתה מסיק מכל מה שראית, קראת, למדת, ראית, שאלת, ענו לך, מצמצו לך והחווירו בפניך; אין שום משמעות למה שעשית שם בחקירה?

יעל כהן-פארן: זה מה שהחוק הזה אומר: אל תסכם, אל תסיק מסקנות.

יעל כהן-פארן: עכשיו, לא רק שיש פה בעיה מאוד קשה שאנחנו באים ואומרים לטובי החוקרים שזה לא מעניין אותנו מה הם חושבים – אנחנו מזלזלים בהם.

יעל כהן-פארן: אין זלזול גדול יותר בעובדי מדינה שכלאחר יד אומרים להם: עבדת מאות שעות, אלפי שעות, ועכשיו תזרוק את כל העבודה שלך לפח, היא לא מעניינת אותנו.

יעל כהן-פארן: עשית עבודה טובה מדי, אז יש אנשים שחוששים לגורלם – זה בעצם מה שאנחנו אומרים להם בחוק הזה.

יעל כהן-פארן: אבל תחשבו, זה מעבר לזלזול.

יעל כהן-פארן: עצם זה שחוקר עושה את עבודתו ולא מסכם אותה ולא מראה את השורה התחתונה של המסקנה שלה, זה מוביל לכך שאין לו בעצם אחריות; הוא לא צריך לקחת אחריות על כל מה שיש שם.

יעל כהן-פארן: ההליך המתוקן והנכון והמקצועי לחקירת המשטרה צריך להיות שאחרי החקירה, מי שחקר – מסכם אותה, מגיע למסקנה, חותם עליה ולוקח אחריות, ויש לזה אחריות מקצועית.

יעל כהן-פארן: באמת, אנחנו מסירים מהם את האחריות המקצועית הזאת בחוק הזה.

יעל כהן-פארן: מה זה אומר?

יעל כהן-פארן: לאן זה ייקח את החוקרים שלנו?

יעל כהן-פארן: לאן זה ייקח את המשטרה?

יעל כהן-פארן: עכשיו, אתם יודעים, כשתת-ניצב קמין ניסה בוועדה להציג בפני היושב-ראש את הצורך בשיח הזה בין החוקרים לפרקליט המלווה, שראוי לו לפרקליט המלווה שיהיה לו את מי לשאול, ולכן, אמר תת-ניצב קמין: כמו שבוועדה כאן יושבים ומקיימים שיח – רק בגלל המחשבה שכנראה הייתה בראש ליושב-ראש הוועדה באותו רגע נתון בדיון הוא התנפל על תת-ניצב קמין כאילו הוא הולך לקלל אותו או משהו כזה, כאילו הולך להגיד לו דברים לא ראויים.

יעל כהן-פארן: הוא השתיק אותו, הוא נזף בו: אתה לא תדבר ככה.

יעל כהן-פארן: הוא לא אמר שום דבר לא ראוי; הוא לא אמר שום דבר שתקף את יושב-ראש הוועדה או את הדיון בוועדה.

יעל כהן-פארן: אבל זו הייתה רק דוגמה אחת איך התנהלו הדיונים בוועדה בחוק הזה.

יעל כהן-פארן: תראו, אם זה לא לנטרל וניסיון לנטרל את שלטון החוק ואת מי שבא לאכוף את שלטון החוק ולהלך עליו אימים, אז אני לא יודעת מה כן.

יעל כהן-פארן: כחברה בוועדת הפנים וכמי שהייתה באמת בכל התהליך של אישור החוק הזה, אני חייבת לשתף אתכם בכמה חוויות.

יעל כהן-פארן: באמת שהרבה זמן לא ראיתי כזה דיון כוחני, חטוף וכאוטי.

יעל כהן-פארן: מעט מאוד חוקים אני רואה שמקודמים בכזאת אגרסיביות כמו החוק הזה.

יעל כהן-פארן: הבהילות, הדחיפות, הלוחמנות שהפגינו שליחיו של נתניהו רק מחדדות את העובדה שהם מפחדים מהתרחיש שהחוק לא יעבור ויערער את כיסאם.

יעל כהן-פארן: אני פונה אליכם, חבריי בקואליציה: האם לא היה חשוב ובהול יותר לקדם את החוק שייתן סוף-סוף מזור לנכים שכורעים מהלחץ הכלכלי הבלתי-נסבל שהם נמצאים בו?

יעל כהן-פארן: הרי כבר הבטחתם להם.

יעל כהן-פארן: אבל לזה אין זמן, אנחנו לא בבהילות.

יעל כהן-פארן: או אולי חקיקה שתיטיב עם נשים מוכות שסובלות מבעליהן?

יעל כהן-פארן: או אולי לא היה זמן ודחוף לקדם חקיקה שתוציא 800,000 ילדים ממעגל העוני?

יעל כהן-פארן: לא היה לכם בהול כל כך להעלות את שכר המורים בחקיקה, שתעשה את זה כדי שנבטיח חינוך טוב יותר לילדים שלנו ולהבריא את מערכת החינוך.

יעל כהן-פארן: איך אתם מסוגלים בסוף יום להביט על עצמכם במראה ולדעת שהבחירה שעשיתם זאת הבחירה הנכונה כשאתם מודעים למצב הקשישים שקופאים מקור בבתי דיור ציבורי, או כשאתם שומעים על עוד ניצול שואה שמחטט בפחים כי אין לו כסף לאכול?

יעל כהן-פארן: אני שואלת את עצמי איך תביטו על עצמכם ביום שאחרי חוק ההמלצות הזה כשאתם יודעים שאתם חוטאים למטרה אשר לשמה נבחרתם; שאתם לא משרתים את הציבור.

יעל כהן-פארן: חבריי חברי הקואליציה, אני חושבת שהגעתם לאיזושהי נקודת אל-חזור.

יעל כהן-פארן: ביום שאחרי אישור החוק לא תוכלו לומר "לא ידעתי", "לא שמעתי".

יעל כהן-פארן: החוק הזה, חוק ההמלצות, עולה ממנו צחנה של שלטון רקוב, של ריקבון שלטוני.

יעל כהן-פארן: איך תסבירו את העובדה שפרקליט המדינה התנגד לו ואמר שהוא יכפה עליהם לעבוד עם ידיים קשורות מאחורי הגב?

יעל כהן-פארן: הוא אמר מילים כאלה: אם אתם רוצים שנפעל בנחישות ובכל כוחנו נגד השחיתות, אל תכבלו את ידינו מאחורי הגב.

יעל כהן-פארן: זה מה שהחוק הזה עושה.

יעל כהן-פארן: אז אתם יודעים מה בעצם אתם אומרים לו – מה בעצם אתם אומרים כשאתם ממשיכים לחוקק את החוק הזה?

יעל כהן-פארן: אתם אומרים לו, לפרקליט המדינה, שאתם לא רוצים; אתם לא רוצים שהוא באמת יפעל בנחישות ובכל הכוח ובכל יכולותיו נגד השחיתות השלטונית.

יעל כהן-פארן: אתם פשוט לא רוצים את זה.

יעל כהן-פארן: איך תסבירו את העובדה שגורמים מאוד מקצועיים, מאוד בכירים מעולם המשפט, שראינו אותם ואני הייתי עדה להם בדיונים המאוד-מרתוניים בוועדת הפנים, גם הם הביעו עמדה והתנגדות מאוד חריפה לחוק בטענה שהוא מסרס את עבודת המשטרה?

יעל כהן-פארן: אותם גורמים טענו שהכלי שנקרא המלצת המשטרה הוא כלי חשוב ביכולת של גורמי אכיפת החוק לשמור על תקינות שלטונית, אבל ליושב-ראש הוועדה אז, היום יושב-ראש הקואליציה, היה מאוד מאוד נוח להתעלם מהדברים האלה.

יעל כהן-פארן: לפני סיום דברי אני רוצה לומר לציבור בישראל: אני יודעת שאתם כמעט מאבדים תקווה.

יעל כהן-פארן: אני יודעת שיש חברים במשכן הזה שגורמים לכם להתבייש.

יעל כהן-פארן: אני שומעת את הקולות מהשטח, אני רואה את המוני עם ישראל יוצאים להפגין נגד שחיתות שלטונית.

יעל כהן-פארן: זה לא עניין של ימין או שמאל – יוצאים מכל הצדדים.

יעל כהן-פארן: לא רוצים פה מדינה מושחתת; לא רוצים כאן ראשי שלטון מושחתים.

יעל כהן-פארן: אני מבטיחה לכם שממשלה מושחתת סופה ליפול, ואני סומכת על כל רשויות החוק שיטהרו את המרחב, שצריך להיות הכי נקי שיכול.

יעל כהן-פארן: וכשאנחנו, המחנה הציוני, נרכיב את הממשלה, אנחנו נבטל את החוק הזה ואת כל החוקים שנועדו לפגוע בדמוקרטיה ובשלטון החוק.

יעל כהן-פארן: לפני סיום דבריי – ויש לי עוד כמה דקות – אני רוצה לקרוא כמה פסוקים מספר ישעיהו, פרק א': "חזון ישעיהו בן אמוץ אשר חזה על יהודה וירושלם בימי עזיהו יותם אחז יחזקיהו מלכי יהודה.

יעל כהן-פארן: שמעו שמים והאזיני ארץ כי ה' דִבר בנים גִדלתי ורוממתי והם פשעו בי.

יעל כהן-פארן: ידע שור קֹנהו וחמור אבוס בעליו ישראל לא ידע עמי לא התבונן.

יעל כהן-פארן: הוי גוי חֹטא עם כבד עון זרע מרעים בנים משחיתים" – אני מדלגת לפסוקים בהמשך הפרק, פסוק כ"א, ישעיהו פרק א': "איכה הייתה לזונה קריה נאמנה מלאתי משפט צדק ילין בה ועתה מרצחים.

יעל כהן-פארן: כספך היה לסיגים סבאֵך מהול במים.

יעל כהן-פארן: שריִך סוררים וחברי גנבים כֻּלוֹ אֹהב שֹחד ורֹדף שלמֹנים יתום לא ישפֹּטו וריב אלמנה לא יבוא אליהם.

יעל כהן-פארן: " תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

רויטל סויד: הדוברת הבאה אחר כך – חברת הכנסת רויטל סויד.

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, את יכולה להעיד כאלף עדים כאשר את מישירה את מבטך אליי שעיניי טרוטות, שזיפי פניי זקרו מאז אותו ליל שהחל אתמול ונמשך עד היום.

זוהיר בהלול: אני בצורה מבודחת אומר לך שאפילו רמת הטסטוסטרון שלי ירדה באופן משמעותי – –

רויטל סויד: אני מתחילה לדאוג, זוהיר.

זוהיר בהלול: – – והרוח שלי נפלה, ואת יודעת, אפילו הלב דואב בשל העובדה שהכנסת הזאת מביאה אל עולמנו חוקים מסוכנים מאוד.

זוהיר בהלול: והחוק הזה משתלב בצורה מאוד מכובדת באותם חוקים קשים.

זוהיר בהלול: אני צופה בתיאטרון האבסורד ולמען האמת אינני נדהם.

זוהיר בהלול: הרי הרגלתם אותנו בעיוורון שלכם שאתם מנותקים.

זוהיר בהלול: חילופי נשיאים כאן.

רויטל סויד: מ-01:00 אני יושבת פה.

רויטל סויד: מ-01:00, בלילה.

זוהיר בהלול: תודה ליושבת-הראש, שהתמסרה לעבודה במשך שעות ארוכות, ואהלן וסהלן לנשיאה הבאה.

זוהיר בהלול: הרגלתם אותנו בעיוורון שלכם שאתם מנותקים.

זוהיר בהלול: אין סוף לגיחוך ולהסתאבות.

זוהיר בהלול: השררה העבירה אתכם על דעתכם.

זוהיר בהלול: אתם, גבירותיי ורבותיי בקואליציה, מתנהלים כראיסים, כשריפים.

זוהיר בהלול: המטרה מקדשת בעיניכם את כל האמצעים.

זוהיר בהלול: הכול מותר בעיניכם.

זוהיר בהלול: אתם המדינה ואתם השליטים.

זוהיר בהלול: תוקפים את בית המשפט העליון ללא בושה; תוקפים את האופוזיציה ללא כלימה; תוקפים את התקשורת ללא מורא; תוקפים את שומרי הסף ללא הפסקה, ואפילו תוקפים את נשיא המדינה הערכי ללא שמץ של יראה; רומסים את שלטון החוק ללא חרדה; מכפיפים את הכנסת לחוקים הזויים אך רוויי מניעים אינטרסנטיים; חוגגים, מנופפים, מריעים וצווחים כאחרוני האולטראס; משרתים את האדונים שלכם תמורת נזיד עדשים; הורסים את המדינה ומחריבים כמעט כל חלקה טובה.

זוהיר בהלול: אני, גבירותיי ורבותיי, חש כלימה ובושה בעובדה שהכנסת הזאת מקיימת מרדף, כמו בריאליטי, אחרי חקיקה מאוד גזענית, מאוד הדרתית.

זוהיר בהלול: קחו למשל את חוק סימון העמותות – חוק של רדיפה פר אקסלנס; חובת גילוי תרומות – חוק בחישה וחדירה לצנעת העמותות; חוק מימון מפלגות בא לפשפש בציציות; חוק V15; חוק הלאום הידוע לשמצה, אחד מהמסוכנים ביותר בתולדות הכנסות מאז קום המדינה ועד היום.

זוהיר בהלול: מובן שהחוק הזה עדיין בתהליכי הבשלה, אבל הוא עלול להמית את היחסים בין המיעוט הערבי לרוב היהודי במדינה שמכנה את עצמה, רחמנא ליצלן, דמוקרטית ויהודית; חוק ההדחה, אחד החוקים הבלתי-מובנים בעליל – חוק שיש בו רדיפה אחרי חברי כנסת שמייצגים מיעוטים, חוק שהכנסת יכולה להוציא אותו אל הפועל בדיוק כמו שמעלים אנשים על גיליוטינה; חוק המואזין – חוק שאני באופן אישי ניסיתי יחד עם חבר הכנסת יהודה גליק למנוע את חקיקתו, אבל חרף המאמצים המאוד-כנים שלנו, גברתי היושבת-ראש – ניסיונות שכללו ביקורים בשטח, ניסיונות שכללו קריאה משותפת של רבנים עם שייח'ים, עם כמרים, כנסים שעשינו כאן

זוהיר בהלול: בכנסת ישראל וכמעט הבטחות שבסופו של דבר החוק הזה לא ייצא אל הפועל – אבל באמבוש בלתי רגיל, עם שחר, פשטו כוחות הרשע של החקיקה בכנסת ישראל אל האולם הזה וחוקקו אותו בקריאה טרומית; חוק הגבלת הכניסה לישראל למי שקורא לחרם – כאילו שהמדינה היא פלטפורמה של אידיאל, שאסור להחרים אותה אם היא שכחה לרגע שהיא כובשת עם אחר במשך יותר מ-50 שנים.

זוהיר בהלול: אז אלה החוקים שגורמים לי, איך נאמר, לא אי-נחת אלא אפילו לתהות מה מעשינו כאן, בבניין הזה, מה מעשינו כאן אנחנו כאשר אנחנו מנסים לייצר מרקמי חיים אחרים.

זוהיר בהלול: החוק הזה לא קשור לערבים, ואינני יודע אם אני מדבר ב-cool בעניין הזה.

זוהיר בהלול: אדרבה, אני לא חושב שאני יכול להיות שותף לחגיגה שהינה, היהודים מתקוטטים, שין בשין, בינם לבין עצמם.

זוהיר בהלול: אין לי שמחה לאיד.

זוהיר בהלול: יש לי חרדה, אפילו, על כך שאנחנו מאבדים את עצמנו לדעת בדמוקרטיה שלנו.

זוהיר בהלול: אנחנו מאבדים במו ידינו את מה שהמדינה הזאת בנתה בעמל רב, ברגש, ברגישות, בחמלה, compassion, בחמלה, ברטרו אל העבר המאוד-מדמם של העם היהודי, ומכאן יצאה בשורה שהמדינה הזאת היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

זוהיר בהלול: אבל ראו, הינה החוק הזה שאומר מר אמסלם ידידי ורעי – שהוא פרלמנטר מצטיין, אני חייב לומר – שהוא נולד לפני בערך שנתיים וחצי, ולא נולד עכשיו כדי לכסות על ערוותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

זוהיר בהלול: אז בהנחה שהחוק הזה איננו פרסונלי, אבל בעתיד הוא יכול להיות פרסונלי ועוד איך, מכיוון שהוא עכשיו מאפשר את העברת ההמלצות בחקירתו של ראש הממשלה בתיק 1000, ואולי בתיק 2000, אבל בתיק 3000, 4000 ואולי אפילו 5000 ו-6000 – שזה בעלמא, אנחנו לא יודעים, אבל הם עלולים, התיקים האלה, להיפתח, מכיוון שתיבת הפנדורה כבר נפתחה, וראש הממשלה מסתבך לו באופן כרוני, אז שם ראש הממשלה ייהנה מאותה פריבילגיה.

זוהיר בהלול: מי ייהנה עוד מאותה פריבילגיה, גברתי היושבת-ראש?

זוהיר בהלול: נבחרי ציבור, שיקבלו Carte blanche, יקבלו את האפשרות שלא תהיה שקיפות, השקיפות תהיה מהם והלאה – הם בעצם ייהנו מאותה פריבילגיה, כמו גם אנשי פשע.

זוהיר בהלול: אבל אתם יודעים, גבירותיי ורבותיי ומתי המעט שנשארו איתנו עם שחר – והשעה עכשיו בדיוק 05:35 דקות עם שחר, ושלום לשר יואב גלנט, שאני בטוח שהרוח שלך לא ממש נוחה מהחוק הזה.

זוהיר בהלול: הדבר המרכזי שמטריד אותי באופן אישי זה העובדה שמתכתבת עם עברי.

זוהיר בהלול: אני הרי באתי מעולם התקשורת, וזכות הציבור לדעת היא עוגן מרכזי בליבת חופש הביטוי.

זוהיר בהלול: זכות הציבור לדעת – כאן היא נמנעת, מכיוון שכל החוק הזה בא, גבירותיי ורבותיי, למנוע מהציבור לדעת בדיוק למה הגיעה המשטרה בסופה של חקירה, שלפעמים יכולה להשתרע על פני חודשים ארוכים ארוכים.

זוהיר בהלול: והציבור הרי משתוקק לדעת במדינה דמוקרטית מה עושים נבחריו.

זוהיר בהלול: אנחנו לא נמצאים תחת שלטון של מוגאבה, הרשע הגדול ביותר, שיכול לשים את ידיו ולהשתלט על המשטרה ועל כוחות הביטחון שמנסים ליישם, הייתי אומר, רסיסים של דמוקרטיה במדינתו – אם אני לא טועה, זימבבואה, נכון גלנט?

זוהיר בהלול: מר גלנט, זימבבואה, נכון?

זוהיר בהלול: מוגאבה – זה השם של אותו עריץ ידוע לשמצה – – –

יואב גלנט: מובוטו ססה סקו.

זוהיר בהלול: מי?

זוהיר בהלול: מובוטו?

זוהיר בהלול: אוקיי.

זוהיר בהלול: אבל גם השני הוא אחד מהדיקטטורים הידועים באפריקה וידוע לשמצה.

זוהיר בהלול: אז מה שקורה בעניין הזה, שמי שייהנו בסופו של דבר מאותה חקירה אלה האנשים שהם נבחרי עם, שהם אמורים להיות חשופים.

זוהיר בהלול: השקיפות והנראות הן נדבכים מאוד חשובים במשטר דמוקרטי.

זוהיר בהלול: אבל, גברתי היושבת-ראש, המדינה הזאת מאבדת את הדמוקרטיה שלה לאוטוקרטיה שלה.

זוהיר בהלול: היא מאבדת את הדמוקרטיה שלה והיא הופכת להיות אוטוקרטיה של איש אחד או זרם אחד, שמנסה לסחוט את הדמוקרטיה של המדינה הזאת, להכפיף אותה לגחמותיו, אבל בעיקר – כדי לגונן על עצמו מפני שחיתות; שחיתות לכאורה – אנחנו הרי לא יודעים בדיוק מה ילד יום, ואני עדיין נותן את חזקת החפות לכל איש תחת חקירה, לרבות ראש הממשלה.

זוהיר בהלול: אבל מדוע ראש הממשלה נחרד?

זוהיר בהלול: מדוע הוא מתחלחל?

זוהיר בהלול: מדוע הוא שולח את שליחיו אל הבניין הזה כדי לחוקק חוקים הזויים אבל עם מניעים מאוד אינטרסנטיים?

זוהיר בהלול: עוד עניין שמפריע לי בסוגיה הזאת זה מבחן העצמאות של משטרת ישראל.

זוהיר בהלול: הרי אם אנחנו רוצים לנקות את האורוות, אנחנו מנקים אורוות דרך מתן אפשרות לכוחות הביטחון ולכוחות השיטור והמשטרה לבצע את עבודתם באופן עצמאי ואוטונומי.

זוהיר בהלול: באים כדי להלך אימים.

זוהיר בהלול: אני שמח שקודמיי השתמשו כמעט באותה מטבע לשון: להלך אימים על המשטרה.

זוהיר בהלול: שימו לב, רחמנא ליצלן, את מי הם רודפים: את אלה שהם מינו.

זוהיר בהלול: הם מינו את אותם אישים, אבל כנראה הם ציפו לתגמול, או אולי אפשר לומר לגמול, ואת הגמול הזה הם מקבלים, או בנימין נתניהו מקבל, מאותם שליחים עם אותם חוקים ידועים לשמצה.

זוהיר בהלול: מה המסר שאנחנו מפיצים באמצעות החוק הזה ברחבי הארץ?

זוהיר בהלול: הרי זו מדינה טיפה מזדקנת, אבל עדיין יש בה דורות שאמורים לעצב את דמותה בעתיד.

זוהיר בהלול: מה אנחנו אומרים לאותם נערים שלומדים שיעורי אזרחות ערכיים בבתי הספר?

זוהיר בהלול: למרות, אגב, שספרי האזרחות במדינה טעונים שיפורים רדיקליים, מכיוון שגם שם טביעות האצבעות של הבית היהודי הן טביעות אצבע מאוד מאוד דומיננטיות בשטח.

זוהיר בהלול: ובכל זאת, אלה שלומדים את מהות הדמוקרטיה בשיעורי האזרחות בבתי הספר ישאלו שאלות תם, כי הרי הם תמימים, הם מאמינים למה שהם קוראים, אבל עדיין הספקנות שבקרבם והחשדנות שבתוכם מפנות אותם אל שאלות שאין לנו עליהן תשובות.

זוהיר בהלול: החוק הזה, כמו כל החוקים האחרים שעל אודותיהם דיברתי וציינתי, החוקים האלה, גברתי היושבת-ראש, הם אות קלון וקין על מצחו של הבניין הזה.

זוהיר בהלול: כמה וכמה פעמים אמרתי שהקירות של הבניין הזה, של האולם הזה, הקירות נוטפים אגלי בושה – נוטפים אגלי בושה לנוכח סדרת החוקים האלה שמרחיקה את ישראל מהציוויליזציה.

זוהיר בהלול: אני מסיים ואומר שגם גדולי האומה בענייני משפט, כמו פרופ' קרמניצר, שהשתתף באופן כמעט קונסיסטנטי בישיבות ועדת הפנים ואמר את דברו בגנות החוק הזה, ופרקליט המדינה שי ניצן בכבודו ובעצמו אמר שסיכום החקירה הוא סיכום מאוד קריטי להבנת הנקרא בתוך החקירה, ולכן זה נושא שאין עליו עוררין שצריך להעביר סיכום או המלצות – אבל גם הדברים האלה נדחו בגסות רוח.

זוהיר בהלול: החוק הזה מרחיק את המדינה עוד יותר מהדמוקרטיה שלה.

זוהיר בהלול: זכות הציבור לדעת נמנעת ונגדעת.

זוהיר בהלול: אנחנו בעוד חוק בתוך סדרה בלתי נגמרת של חוקים אנטי-דמוקרטיים.

זוהיר בהלול: אנחנו בעצם, גברתי היושבת-ראש – ובכך אני מסיים – אנחנו מאבדים במו ידינו ובמעל מעשינו ובתוך חוקינו, אנחנו מאבדים את הדמוקרטיה שעליה המדינה עם מייסדיה עמלו רבות, וברגישות ובעקביות, באמצעות מגילת העצמאות, ניסו לייצר אותה כבר בחיתוליה, אבל אחרי 70 שנה אנחנו – ואני אומר אנחנו כאשר אני בפנים – עלולים לאבד אותה לעד.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חשבתי שתלכי לישון קצת.

טלי פלוסקוב: פתאום אני רואה את שמך ברשימה.

טלי פלוסקוב: בחרת לדבר רבע שעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, 15 דקות לרשותך – זה מה שרשום אצלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אנחנו הורדנו את זה ל-15.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר וחברי חבר הכנסת, חברי חבר הכנסת.

טלי פלוסקוב: סתיו שפיר יושבת שם.

רויטל סויד: חבריי חברי הכנסת – זהו, עכשיו זה חבריי חברי הכנסת.

רויטל סויד: ישבתי, גברתי היושבת-ראש, על הכיסא הזה משעה 01:00 עד לפני ממש דקות ספורות, ושמעתי פה את הנאום של יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דודי אמסלם על הצעת החוק ואת הדרך שבה הוא ענה והתבטא מול הנואמים פה לפניי.

רויטל סויד: המילה "שקר" והמילים "אתם לא מבינים" ו"אתם משקרים לציבור" ו"אתם מטעים את הציבור" על החוק הזה נאמרו אין-ספור פעמים.

רויטל סויד: אני חושבת שמי שמטעה את הציבור, ומי שאולי לא מבין את החוק, ומי שלא יודע באמת – או שאולי לא רוצה לדעת, או שאולי לא רוצה להבין – זה חברי וכל שאר החברים שישבו פה ואמרו שהם לא שמעו שום מילה במה החוק הזה לא בסדר.

רויטל סויד: עכשיו, כאשר באים ואומרים לציבור: חוק ההמלצות הוא חוק שבא להגן על האזרח הקטן, הוא חוק שבא בעצם להציל את כל האנשים המסכנים שנותנים וממליצים עליהם בכל מיני תיקים ולאחר מכן התיקים האלה נסגרים – כל מי שבא ואומר את זה מטעה, מטעה את הציבור, חד-משמעית, כי החוק הזה חל רק על 200 תיקים.

רויטל סויד: החוק הזה חל רק על 200 תיקים שבהם יש פרקליט מלווה, שהועברו המלצות.

רויטל סויד: זה הכול.

רויטל סויד: ומה הכוונה?

רויטל סויד: לנו יש 350,000 תיקים במדינת ישראל.

רויטל סויד: מתוכם יש בתביעות המשטריות 320,000 תיקים.

רויטל סויד: זאת אומרת, 320,000 תיקים – החוק הזה לא חל עליהם בהגדרה.

רויטל סויד: החוק מתחיל, אולי, לחול על 30,000 תיקים.

רויטל סויד: 30,000 התיקים האלה – 12,000 הם עם המלצת סגירה, אז זה לא מעניין אותנו, ועוד 18,000 תיקים – כללית.

רויטל סויד: אבל החוק לא חל על אותם 18,000, החוק חל אך ורק על תיק שיש בו פרקליט מלווה.

רויטל סויד: עכשיו, מה זה פרקליט מלווה?

רויטל סויד: פרקליט מלווה זה כאשר מחליטים, בגלל גודל התיק, המורכבות שלו, החומרה שלו, להצמיד פרקליט שילווה אותו מהתחלה ויעקוב אחרי החקירה, ולעיתים גם ינחה את החוקרים או יבחן איתם את העניינים.

רויטל סויד: אתם יודעים באילו תיקים יש פרקליט מלווה?

רויטל סויד: פרקליט מלווה יש רק בתיקים של נבחרי ציבור או של פשיעה מאורגנת, 200 תיקים בשנה.

רויטל סויד: רק בתיקים האלה אסור למשטרה לציין את המלצתה, אלא אם כן היועץ המשפטי לממשלה מבקש את זה.

רויטל סויד: זאת אומרת, גם מתוך ה-200 תיקים האלה, אם היועץ המשפטי לממשלה מבקש – תהיה המלצה.

רויטל סויד: על כל שאר התיקים, של אותם אזרחים חלשים, כפי שהגדיר אותם יושב-ראש ועדת הפנים, החוק הזה לא יחול; על 320,000 תיקים פחות 200 תיקים החוק לא חל.

רויטל סויד: מה המשמעות של זה?

רויטל סויד: המשמעות של זה היא שיש פה חוק שכמו שאמרנו, ההולדה שלו הייתה בחטא.

רויטל סויד: הוא לא הגיע באמת לעזור לאזרח הקטן, הוא לא הגיע באמת כדי למנוע הדלפות; הוא הגיע אך ורק כדי שאנחנו לא נדע בבוא העת מה יהיו ההמלצות בתיק החקירה של ראש הממשלה.

רויטל סויד: לכן הייתה פה חקיקה דורסנית, ולכן היה פה אטרף של חקיקה מעוותת, כי זה היה בהמשך לחוק הצרפתי, ובהמשך לשכר המפכ"ל, ובהמשך לחמגשיות שרצו לקחת לשוטרים, ורק אז הגיע החוק הזה.

רויטל סויד: לכן זה עבר – במקום שזה יידון בוועדת חוקה, העביר את זה יושב-ראש ועדת הפנים לוועדת הפנים שלו, כדי שחס וחלילה ההליכים פה לא יימשכו.

רויטל סויד: לכן, כאשר עמד חבר הכנסת בני בגין, חבר בוועדת הפנים, ואמר: אני לא אוכל לתמוך בחוק הזה אם הוא יחול על ראש הממשלה, כי זה יהיה חוק פרסונלי – לכן דאגו באלימות ובבריונות פרלמנטרית להוציא אותו מהוועדה.

רויטל סויד: ואז הציבור יצא לרחוב.

רויטל סויד: הציבור יצא לרחוב כי הוא כבר לא יכול היה יותר להכיל את הבוטות, את העיוות ואת העובדה שהממשלה עוסקת אך ורק בהישרדות של ראש הממשלה, ההישרדות הפוליטית.

רויטל סויד: כי בניגוד לכל מה שנאמר על החוק, כולל היום פה, מעל הדוכן הזה, החוק הזה לא נועד לשרת אף אזרח במדינת ישראל; החוק הזה נועד לשרת אך ורק את ראש הממשלה.

רויטל סויד: וכשזה לא הצליח, כי הבוטות כבר הרקיעה שחקים, אז החוק הזה כבר לא רלוונטי, ואז אנחנו נשארים עם הדברים של שי ניצן.

רויטל סויד: כי מה אמר בעצם שי ניצן?

רויטל סויד: הרי המלצה כן, המלצה לא – זה לא מה שמשנה.

רויטל סויד: מה שמשנה זה מה שיוצא החוצה.

רויטל סויד: אני מסכימה שלא ראוי להדליף, ואני מסכימה שהמשטרה צריכה לחקור, לגבש תשתית ראייתית, להמליץ אם התגבשה התשתית הראייתית – זה כן חשוב – אבל הדברים האלה לא אמורים לדלוף החוצה.

רויטל סויד: עמד שי ניצן בוועדה ואמר חד-משמעית: יש דרכים להילחם בהדלפות.

רויטל סויד: המפכ"ל הנוכחי הנהיג מבחני אמינות שאמורים לעלות על דברים כאלה.

רויטל סויד: הבעיה הכי קשה היא אם ההדלפה באה מהמשטרה או מהפרקליטות.

רויטל סויד: הבעיה שמטרידה אותך אמיתית, אבל נניח שהחוק יעבור ואסור יהיה למשטרה לכתוב את שורת ההמלצה, ונניח שמישהו רוצה להדליף – אז הוא ידליף.

רויטל סויד: כי האינטרס שלך – והוא אמר:

רויטל סויד: אתה מציג כאילו 14,000 נפגעים רק כדי שהתחושה שלי בפרקליטות תהיה יותר טובה.

רויטל סויד: האינטרס שלך הוא שאני אאשים את מי שאני צריך, אמר שי ניצן, ולא אאשים את מי שלא צריך.

רויטל סויד: אני יודע מה הדרך שבה פרקליט יעשה את עבודתו על הצד הטוב ביותר, וזה אינטרס הציבור שהוא יקבל מהמשטרה סיכום של החקירה.

רויטל סויד: ומה שמטריד זה הפרסום, אז אפשר פשוט לעשות חוק שאסור לפרסם את עמדת המשטרה.

רויטל סויד: אבל החוק שלך אומר שבכל תיק שיש ליווי של הפרקליטות בחקירה – שאלה התיקים הכי רגישים, הכי מורכבים – לא נוכל לקבל את עמדת המשטרה.

רויטל סויד: יש פה חוק עקום.

רויטל סויד: יש כאן מוצר מעוות.

רויטל סויד: הוא חוקק מהר ובלי לשים לב לאזרח ומה טובתו ומה אנחנו באמת רוצים למנוע, אך ורק מכיוון שהיה צריך לחול גם על ראש הממשלה.

רויטל סויד: אז היום, כשבא פרקליט המדינה ואומר:

רויטל סויד: אל תגבילו אותנו מלקבל את המלצת המשטרה בתיקים הכי מורכבים והכי חמורים – כי זה מה שקורה, ואתה לא באמת מגן על כל אותם 14,000 תיקים – אז היום מה שבעצם קורה פה עכשיו זה שהחוק לא חל על אף אחד במדינה למעט על ארגוני פשיעה ולמעט על נבחרי ציבור – בדיוק על מי שהוא לא אמור לחול.

רויטל סויד: ועניין ההדלפה – הרי את ההדלפה רצינו למנוע.

רויטל סויד: אז הסעיף שאומר: "הוראות סעיף 117 לחוק העונשין יחולו על עובר הציבור שמסר, ללא סמכות בדין, עמדה בכתב לעניין הגשת כתב אישום או לעניין מכלול התשתית הראייתית לביסוס האשמה נגד חשודים בחקירה, כאמור בסעיף קטן זה, שהגיע אליו מתוף תפקידו, לאדם שלא היה מוסמך לקבלה".

רויטל סויד: זאת אומרת, שלוש שנות המאסר שיחולו על מי שלכאורה מעביר – זה רק מי שמעביר את הידיעה בכתב.

רויטל סויד: ומה עם הדלפה?

רויטל סויד: סתם הדלפה?

רויטל סויד: ומה עם מישהו ששמע והעביר את זה הלאה?

רויטל סויד: החוק לא חל עליו.

רויטל סויד: ולכן, החוק היחיד שהיה צריך לחוקק והיה צריך לכתוב זה סעיף אחד – סעיף שבא ואומר שבתיקים שבהם המשטרה מגבשת תשתית ראייתית וממליצה אם להעמיד לדין או לא להעמיד לדין, כל מה שצריך זה לאסור כל העברת אינפורמציה: בכתב, בעל פה, בין שזה הגיע במסגרת תפקידך, בין שזה לא הגיע במסגרת תפקידך – כי הסעיף עכשיו פה חל רק על מי שזה הגיע אליו במסגרת תפקידו.

רויטל סויד: ומה קורה אם השוטר שזה הגיע אליו במסגרת תפקידו סיפר את זה לעוד שוטר ולעוד שוטר, אבל ההוא כבר לא אמון על החקירה, זה כבר לא במסגרת תפקידו – מה יקרה אז?

רויטל סויד: אז אפשר להדליף?

רויטל סויד: לכן, בשורה התחתונה, החוק הזה לא משרת את הציבור – הוא פוגע בו.

רויטל סויד: הוא פוגע בו, 1.

רויטל סויד: כי הוא לא חל עליו באמת; ו-2.

רויטל סויד: כי את הדבר החשוב באמת, את ההדלפה, הוא לא באמת ימנע.

רויטל סויד: והוא פוגע בו כי על הדרך נרמסו פה כל האדנים שמושתתים עליהם היסודות של מה שאנחנו מכירים ומעריכים ומוקירים: זה שלטון החוק, זה מעמדו של בית המשפט, זה מעמדה של הפרקליטות, זה מעמדה של המשטרה.

רויטל סויד: כי מה שנאמר פה, הדברים שנאמרו פה, גם על ידי יושב-ראש הוועדה וגם על ידי ראש הממשלה בעצמו ברגע שהוא הבין שהחוק הזה לא יחול עליו, אלה דברים חמורים מאוד.

רויטל סויד: אתם יודעים מה זה לעמוד ולומר: המלצות – אז מה?

רויטל סויד: מה זה המלצות?

רויטל סויד: אפשר להשליך אותן לפח.

רויטל סויד: אתם מדמיינים מה היה קורה אם אחד האנשים שמוגדרים כעבריינים היה מדבר ככה למשטרה?

רויטל סויד: איך זה היה נשמע?

רויטל סויד: אתם מדמיינים איך היה נשמע אם מישהו מהאנשים שחשודים בפלילים והם לא ראש הממשלה היה בא ואומר: מה זה המשטרה?

רויטל סויד: מה ההמלצות האלה?

רויטל סויד: עכשיו, באים כל עדת התרנגולים ואומרים: ראש הממשלה לא אמר שום דבר נגד המשטרה.

רויטל סויד: שום דבר הוא לא אמר נגדה.

רויטל סויד: ממש לא.

רויטל סויד: אבל גם פה חושבים שאנחנו כנראה לא מבינים.

רויטל סויד: בעצם, מי שלא מבין, או מי שלא רוצה להבין, או מי שרוצה להטעות, זה מי שבעצם משרת את אדוניו, אם בהגשת הצעת החוק, אם אחר כך בלהתעקש עליה, אם אחר כך בלזרות חול בעיני הציבור או בדבר החמור ביותר באמת:

רויטל סויד: פשוט לבוא ולהטיל דופי באותם גופים שאמונים על חקירה ועושים אותה באופן יסודי, עד שהציבור כבר לא מאמין להם.

רויטל סויד: קרו פה שני דברים מאוד מדהימים בשנה האחרונה: מצד אחד, חקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית שרצו להעביר אותה בקואליציה וידעו שבית המשפט העליון ימנע אותה, גרמה לכך שהתחילו לפגוע ולהחליש את בית המשפט העליון כדי להעביר את אותה חקיקה אנטי-חוקתית או אנטי-דמוקרטית, או לפחות, כשהיא תיפסל על ידי בג"ץ, לבוא ולומר: הבג"ץ האלה פוסט-ציוניים.

רויטל סויד: ובמקביל, מצד שני, התחילו חקירות ראש הממשלה, ואז היה כבר צריך להחליש את כל שאר שומרי הסף: את היועץ המשפטי לממשלה, את הפרקליטות, את המשטרה, את מבקר המדינה, את נשיא המדינה – את כל מי שבאיזשהו אופן לא מיישר קו עם העובדה שיש לנו ראש ממשלה תחת חקירה או מי שאמון על החקירה ואמור באיזשהו יום לפרסם אותה.

רויטל סויד: אז הפגיעה בבית המשפט העליון והניסיון להחליש אותו בשביל להעביר חקיקה אנטי-חוקתית ואנטי-דמוקרטית והפגיעה בכל שאר שומרי הסף, ובין היתר במשטרת ישראל ובחקירות שלה ובפרקליטות מהצד השני – כל אלה הביאו לכך שהיועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה נעמדו על הרגליים האחוריות נגד החוק הזה ואמרו: זה חוק רע.

רויטל סויד: הוא לא רק חוק רע – הוא חוק שפוגע באינטרס הציבורי, והדבר החמור ביותר זה שהוא לא מגן על אף אחד מהאזרחים שבאמת הוא היה צריך להגן עליהם; רק על ראש הממשלה ושאר נבחרי הציבור.

רויטל סויד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, לרשותך שעה ורבע, 75 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

סתיו שפיר: כנסת נכבדה – אני לא יודעת למי אני אומרת פה.

סתיו שפיר: שלום, כבוד השר.

יואב גלנט: שלום וברכה, בוקר טוב.

סתיו שפיר: אני מקווה שאתה עוסק בנושאים מעניינים שם, ביציע המפלגות.

סתיו שפיר: לרויטל יש תירוץ טוב לצאת מהמליאה, היא ישבה פה במשך שעות ארוכות מאוד מאוד מאוד – –

טלי פלוסקוב: היא חייבת ללכת קצת לנוח.

סתיו שפיר: – – וכאן על הבמה – מעבר למה שהיית אמורה, ואנחנו מודדים לך על כך.

סתיו שפיר: אני חושבת שהכי חשוב להודות כרגע לעובדים היקרים של הכנסת שנמצאים כאן גם בתוך המליאה וגם מאחורי הקלעים ודואגים כל השעות הארוכות האלה לחברי ולחברות הכנסת ולא מפסיקים לעבוד.

סתיו שפיר: חלקם, צריך להגיד, עובדי ועובדות קבלן, שאף שלאורך הזמן הצלחנו להביא לשינויים כאלה ואחרים במעמד שלהם ובתנאים שלהם, הם עדיין עובדי קבלן.

סתיו שפיר: ומן הראוי היה שבמשכן הכנסת אנחנו נשמש דוגמה להעסקה הוגנת ונדאג להם לתנאים אמיתיים ולהיות עובדים מן המניין בכנסת ישראל, ולא בצורה הזאת, בטח ובטח כאשר הם נדרשים להימצא פה במשך שעות ארוכות, בעיקר בלילות מהסוג הזה.

סתיו שפיר: אז בכל מקרה, תודה לכם.

סתיו שפיר: עצוב המעמד הזה.

סתיו שפיר: עצוב לעמוד מול מליאה ריקה לחלוטין, ללא כל עניין בדיון, בניסיון אולי לשנות את החוק הזה, לחשוב עליו מחדש.

סתיו שפיר: צריך להבין: כשהציבור מגיע ומסתכל על המליאה הזאת או כשהוא צופה בנו מהבית, אם ברשתות החברתיות ואם בערוץ הכנסת, לאדם הסביר שמתבונן בבית המחוקקים יש איזו אשליה בראש שהמקום הזה באמת עוסק בדיונים, בוויכוח – בין ימין לבין שמאל, בין עמדות כאלה ואחרות – לגבי העתיד שלנו כאן.

סתיו שפיר: זו מחשבה ממש תמימה בהתייחס למה שקורה כאן מדי לילה, שבוע אחר שבוע, שנים ארוכות, תחת הממשלה הזאת ותחת קודמתה.

סתיו שפיר: אני כאן כבר תכף מתקרבת לחמש שנים, קדנציה שנייה, ואני מיום ליום יותר מתביישת במשכן הזה.

סתיו שפיר: נכנסתי עם חששות גדולים מכמות השחיתות שאני אמצא בכנסת.

סתיו שפיר: גיליתי בתוך זמן קצר שהחששות שלי היו שגויים לחלוטין.

סתיו שפיר: כמות השחיתות שיש כאן עולה אלף רמות מעל לכל דמיון שניתן להרגיש מבחוץ, והרבה מהשחיתות הזאת היא שחיתות שטמונה בהרגלים הרעים שהפכו להיות חלק מאיך שהמשכן הזה עובד – אותם כללי משחק הזויים שכמו בכל ארגון שיש בו איזושהי רוח מפקד נעלָמָה, חושבים ופועלים לפי אותם כללים ואומרים: ככה צריך לעבוד, וזו הדרך, ואין מה לעשות.

סתיו שפיר: תשחקי את המשחק, תעבדי לפי הכללים והכול יהיה בסדר.

סתיו שפיר: כשהגעתי לוועדת הכספים לפני חמש שנים וישבתי שם כצעירת החברים בוועדה, לצד אנשים בעלי ניסיון אדיר, כמו הנשיא היקר שלנו רובי ריבלין, כמו גפני, שהיום מכהן כיושב-ראש הוועדה, ליצמן, איציק כהן ורבים אחרים, ישבתי ואמרתי לעצמי בהתחלה: אני צריכה לשבת וללמוד מהם ולהכיר ולהבין איך זה עובד, לא להעז לדבר, לא להעז להגיד מילה אחת לפני שאני בטוחה שחקרתי את מה שאני אומרת לעומק ושאני יודעת על מה אני מדברת.

סתיו שפיר: יש איזשהו מס – צעירוּת אולי, גם – שצריך לשלם, והרגשתי שאם אני אעז לעשות טעות הכי קטנה במספרים, טעות הכי קטנה בהצבעה – כח"כית מהאופוזיציה, כן?

סתיו שפיר: יכול להיות שיש פה אנשים שיחשבו שהצבעה של חברי כנסת מהאופוזיציה לא כל כך משנה, אבל אני הרגשתי שאפילו טעות קטנה שאני אעשה בהצבעה זה אסון גדול, כי אני חוטאת לאמון שנתן בי הציבור – הציבור ששלח אותי וגם הציבור שלא הצביע לי.

סתיו שפיר: ולכן ישבתי בחודשים הראשונים בוועדה – אני לא אשכח את זה – ממש בשקט, והקשבתי להם וניסיתי להבין איך הם עובדים ומה הם עושים.

סתיו שפיר: ואחרי כל יום בוועדה חזרתי הביתה והתחלתי לקרוא ספרי תקציב אחורה ופרוטוקולים של ועדת כספים.

סתיו שפיר: וכמה התפלאתי כשראיתי בפרוטוקולים הישנים כל מיני דיונים בין חברי הכנסת על כמה שווה כל ח"כ במיליוני שקלים, על ההצבעה שלו בוועדה.

סתיו שפיר: היו רגעים שאפילו חשבתי שזה בדיחה, עד שהגיע תקציב המדינה הראשון שיצא לי להצביע עליו כאן, שהביא אותו שר האוצר לשעבר יאיר לפיד; זה נחשב גם התקציב האחרון שלו כשר אוצר, ואמרו לנו שהוא תקציב נורא חברתי, אז הלכתי לבדוק את התקציבים הקודמים, וגיליתי שזה פחות או יותר אותו דבר.

סתיו שפיר: לא הבנתי מה הפער.

סתיו שפיר: ואז התרחש פה הפסטיבל הקבוע.

סתיו שפיר: אנחנו הגשנו 4,800 הסתייגויות נגד התקציב הזה, ממש ניסינו להילחם בו.

סתיו שפיר: חשבנו שהחוזה הזה בין האזרחים לבין הממשלה, החוזה הכי חשוב שהכנסת מצביעה עליו – הרי זה החוק שיכול להפיל את הממשלה, ולא סתם.

סתיו שפיר: חוק התקציב בעצם מספר לציבור מה הממשלה קובעת כסדרי עדיפויות, מה היא מתכננת בשבילנו.

סתיו שפיר: אנחנו משלמים הרבה מאוד מיסים, כל אזרח ישראלי משלם מיסים גבוהים ביותר, והממשלה באה ואומרת לו מה היא מתכוונת לעשות בכסף הזה.

סתיו שפיר: אבל לא.

סתיו שפיר: התקציב הזה, כל קשר בינו לבין המציאות – כבוד השר, כפי שאתה יודע – כל קשר בין תקציב המדינה לבין המציאות הוא מקרי בהחלט.

סתיו שפיר: כמה שבועות אחרי שהתקציב עבר – זה היה 2013 – כמה שבועות אחרי שהתקציב עבר פה בכנסת, ברוב קולות הקואליציה, אחרי דיונים ארוכים, שגם בהם היו לילות כאלה, ללא מאזינים רבים מהקואליציה, מהממשלה, אנחנו נקראנו במהלך פגרת הקיץ לישיבה דחופה בוועדת הכספים.

סתיו שפיר: לא קיבלנו שום חומר לקראת הישיבה הזאת, אז לא ידעתי על מה אנחנו אמורים להצביע, אבל כשנכנסתי לחדר חיכתה לי על השולחן ערמה קטנה של טבלאות תקציביות, וכשעיינתי בהן התפלאתי לגלות שהטבלאות האלה – הן נורא דומות לתקציב, רק שיש בהן מלא מינוסים ליד המספרים.

סתיו שפיר: ואחד המספרים הראשונים שקפצו לי לעיניים היה קיצוץ של מיליארד וחצי שקל בביטוח לאומי.

סתיו שפיר: אומנם הייתי חברת כנסת מאוד מתחילה וחסרת ניסיון באותו זמן, אבל ידעתי שביטוח לאומי – אין בו יותר מדי משאבים לחלק.

סתיו שפיר: כולנו יודעים שבעוד 20 שנה אין שקל אחד בקופת הביטוח הלאומי.

סתיו שפיר: כלום.

סתיו שפיר: אפס.

סתיו שפיר: אין יותר.

סתיו שפיר: כולם יודעים את זה, אבל מה עושים עם זה?

סתיו שפיר: מקצצים.

סתיו שפיר: הפניתי אז שאילתה דחופה לשר האוצר יאיר לפיד, והוא עמד פה על דוכן הכנסת.

סתיו שפיר: הוא לא כל כך ידע על מה אני מדברת, הוא לא הכיר את הקיצוץ הזה בתקציב – התייחסו לזה ממש כעניין טכני – וגם כששאלתי באותה ישיבה את סלומינסקי, יושב-ראש ועדת הכספים לשעבר, מה אנחנו אמורים לעשות בישיבה הזאת – אנחנו עכשיו מצביעים על קיצוץ של מיליארד וחצי בביטוח הלאומי – אז סלומינסקי אמר לי: כן, כן, כן, זה רק עניין טכני, אנחנו שנייה מצביעים והולכים הביתה.

סתיו שפיר: טכני.

סתיו שפיר: וככה באותה חוברת היו מיליארדים על גבי מיליארדים של שינויים בתקציב שהכנסת הצביעה עליו רק כמה שבועות לפני כן.

סתיו שפיר: היה לי מאוד קשה לעשות את ההצבעה הזאת, ואני ממש התחננתי בוועדה הזאת שנקבל כמה ימים ללמוד את החומר.

סתיו שפיר: למזלי, ישבו שם עוד כמה חברי כנסת חדשים וטריים, והרגישו עוד כנראה מחויבות ורגשות אשמה, ובסוף הצלחנו – אחרי תחנונים רבים, ממש תחנונים – להשיג כמה ימים לקרוא את החומר.

סתיו שפיר: ואני לקחתי את כל ערמת הטבלאות הזאת, שהיו שם מיליארדים על גבי מיליארדים של שקלים שהועברו למקומות אחרים לחלוטין, כל מיני סעיפים הזויים.

סתיו שפיר: סעיף 13 בתקציב – גם שם יש מיליארדים של שקלים.

סתיו שפיר: אם פותחים את הסעיף הזה ומנסים להבין מה קורה בו אז מוצאים כמה תת-סעיפים; אחד מהם קוראים לו "פרויקטים שונים" ולשני קוראים "הוצאות שונות" ולשלישי קוראים "אחר".

סתיו שפיר: תגידו, אתן הייתן מעבירות שקל מהכסף הפרטי שלכן לאיזה סעיף עלום שקוראים לו "אחר", "הוצאות שונות", בלי לקבל פירוט?

סתיו שפיר: זה הרי הזוי, אבל בוועדה קורים דברים הזויים.

סתיו שפיר: וכשהתחלתי להתווכח ולשאול על זה שאלות ניגשו אליי חברי כנסת, ממש אחד אחרי השני, וגם כמה פקידים, ואמרו לי: מה את עושה?

סתיו שפיר: עזבי את זה, ככה זה עובד.

סתיו שפיר: את לא מבינה.

סתיו שפיר: את עוד צעירה פה, את תקלטי את הדברים, את תביני איך אנחנו עושים את זה.

סתיו שפיר: וכשהמשכתי לשאול שאלות על אותן העברות תקציביות משונות התחילו כבר להגיע אזהרות קצת יותר מדאיגות: כדאי לך להפסיק לשאול את השאלות האלה, כי את תמצאי את עצמך מאוד מהר מחוץ לפה, ויהיו אנשים שיתנכלו לך, ותיזהרי, ותסיימי את הקריירה שלך מאוד מאוד מהר.

סתיו שפיר: חבל, רק התחלת.

סתיו שפיר: והיו גם כאלה שהסבירו לי שאני צריכה ממש להתרחק מלהתעסק בתקציב, כי זה נורא משעמם את הציבור.

סתיו שפיר: הציבור – לא מעניין אותו תקציב המדינה, וכדאי שאני בתור חברת כנסת חדשה אתעסק בלהגיש כל מיני הצעות חוק, גם אם אני חושבת שהן לא יעברו, אבל זה עושה כותרות טובות בעיתון, וככה עובדים פה.

סתיו שפיר: את תביני, ככה עובדים פה.

סתיו שפיר: והמנטרה הזאת של "ככה אנחנו עובדים", "ככה זה עובד כבר שנים", "כך השיטה הזאת עובדת" – אני שמעתי את זה כל כך הרבה פעמים, שאם הייתי מקבלת שקל על כל פעם ששמעתי את זה הייתי יכולה לממן איזה תקציב מדינה חלופי או שניים.

סתיו שפיר: ממש מכל הכיוונים הייתה איזו אמונה כזאת שככה זה עובד.

סתיו שפיר: הבעיה היא שזה אולי עובד בשביל הפוליטיקאים; זה לא ממש עובד בשביל הציבור, כי מדי שנה הכנסת עושה שינויים בתקציב בסכום של מעל 65 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: 65 מיליארד שקלים בתקציב של כ-400 מיליארד שקל זה בעצם כל הנתח שבכלל פנוי לשינויים.

סתיו שפיר: כלומר, רוב תקציב המדינה, מעל 90% מתקציב המדינה הוא תקציב אוטומטי.

סתיו שפיר: הוא עובר משנה לשנה, ואי-אפשר באמת לשנות אותו.

סתיו שפיר: הוא תקציב יציב, קבוע.

סתיו שפיר: ככה זה בכל תקציב.

סתיו שפיר: ואז לממשלה יש פחות מ-10% שנועדו לשינוי סדרי עדיפויות.

סתיו שפיר: היא קובעת שהיא רוצה להשקיע יותר בביטחון – בבקשה; היא רוצה להשקיע בצמצום פערים בחינוך – בבקשה.

סתיו שפיר: זה מה שהיא עושה בפחות מ-10% האלה.

סתיו שפיר: אבל ועדת כספים מעבירה לא 10% אלא 13% או 14% בשנה, מה שאומר שזה הרבה יותר ממה שמותר בכלל לשינוי סדרי עדיפויות.

סתיו שפיר: ובפועל, מה שקורה זה שהממשלה הזאת, שלא יושבת פה, לא באמת קובעת סדרי עדיפויות, בכלל; היא עושה מין טלאי על טלאי כזה.

סתיו שפיר: היא משאירה את רוב התקציב כאיזשהו משהו נזיל, פתוח, פרוץ.

סתיו שפיר: ולמה?

סתיו שפיר: כי זה משרת מטרות קצרות טווח, מאוד קצרות טווח.

סתיו שפיר: אם רוצים לרגע לפתור איזה סכסוך קואליציוני קטן בין מיקי זוהר לאורן חזן לסמוטריץ, מישהו קצת מתעקש, אפשר להעביר לו 50 מיליון שקל וסגרנו את העניין, והקואליציה יכולה לשמור את עצמה במקום.

סתיו שפיר: כי כשממשלה, מה שאכפת לה זה רק להישאר בכיסאות שלה, ויש לה כל כך הרבה כסף – הכסף שלנו, שפנוי ומונח על השולחן – אז היא פשוט עושה איתו מה שבראש שלה.

סתיו שפיר: והשיטה הזאת מאפשרת להם לעשות את זה, והדבר ההזוי הוא שלאורך כל כך הרבה שנים כולם משתפים עם זה פעולה.

סתיו שפיר: ולמה?

סתיו שפיר: כי זה משתלם לפעמים גם לחברי הכנסת, כי חבר הכנסת שיושב בוועדה וסותם את הפה על שינויים תקציביים של מיליארדי שקלים – מיליארדים, מיליארדים – כשהוא רוצה לבקש איזה משהו קטן לעצמו, לסגור איזה דיל עם משרד האוצר, אז הוא יכול לקבל איזה חצי מיליון שקל, מיליון שקל – אפילו חבר כנסת מהאופוזיציה – ולפעמים גם סכומים קצת יותר גדולים, אבל עדיין פירורים לעומת הכסף הגדול, האמיתי, שאם הוא היה מושקע באמת באזרחי ישראל, הוא היה יכול לחולל פה ניסים.

סתיו שפיר: הרי כמה כסף צריך כדי לפתור את האתגרים הגדולים של החברה הישראלית?

סתיו שפיר: אנחנו דנים פה כבר שנה בהעלאת קצבאות הנכים.

סתיו שפיר: נכים ונכות זוחלים על הכבישים של מדינת ישראל כבר שנה במחאה אדירה, חשובה מאין כמוה, אמיצה מאין כמוה, כדי להעלות קצבה עלובה שהם מקבלים היום, של 2,342 שקלים בחודש – דבר שאי-אפשר לחיות ממנו.

סתיו שפיר: אף אחד בחדר הזה לא היה יכול לחיות מכזה כסף, ופה מדובר באנשים שזקוקים לכסף הזה עוד רק כתוספת כדי להתמודד עם העלויות הנוספות שהנכות שלהם, שהמוגבלות שלהם, מחייבת אותם בהן.

סתיו שפיר: זה עוד לפני הוצאות על אוכל, הוצאות על תרופות, הוצאות על דיור.

סתיו שפיר: והם מוחים ומבקשים להשוות את הקצבה לשכר המינימום, והאמת היא שהם צריכים לקבל יותר משכר מינימום – כמובן, גם עם עידוד תעסוקה וכל מה שאפשר, אבל הם צריכים לקבל יותר משכר מינימום כדי לחיות.

סתיו שפיר: כמה זה עולה להצמיד את קצבאות הנכים לשכר מינימום?

סתיו שפיר: 4.5 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: האם יש את הכסף הזה?

סתיו שפיר: כן.

סתיו שפיר: יש.

סתיו שפיר: הינה הוא.

סתיו שפיר: 65 מיליארד שקלים שטסים פה מכיוון לכיוון מדי שנה – יש שם את הכסף הזה.

סתיו שפיר: למה זה לא מועבר לקצבאות הנכים?

סתיו שפיר: כי אין רצון פוליטי.

סתיו שפיר: הוועדה למלחמה בעוני.

סתיו שפיר: אלי אלאלוף, לפני שהוא נכנס כחבר כנסת – מצוין, צריך להגיד – ממפלגת כולנו, מונה ליו"ר ועדת העוני, עשה דיונים מאוד מאוד משמעותיים שנוגעים, מקיפים את כל התחומים שמהם סובל או שאיתם צריך להתמודד האדם העני בישראל.

סתיו שפיר: הוא שלח בסוף את המלצותיו, הגיש את המלצותיו לממשלה.

סתיו שפיר: הן כללו עלויות בסך 7 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: ישראל לא יכולה להתעלם יותר מבעיית העוני.

סתיו שפיר: אנחנו מקום ראשון בעולם המערבי בעוני, וזה דבר שלא מתקבל על הדעת.

סתיו שפיר: זה לא אנחנו.

סתיו שפיר: לא יכול להיות שמדינת ישראל משלימה עם זה שיש פה 843,000 ילדים עניים.

סתיו שפיר: זה פשוט לא יכול להיות.

סתיו שפיר: 7 מיליארד שקלים דרשה הוועדה של אלי אלאלוף.

סתיו שפיר: כמה כסף בסוף עבר?

סתיו שפיר: במשך שלוש שנים – כמעט כלום.

סתיו שפיר: עכשיו, כשמנסים לקבץ מפה ומשם, מגיעים בסוף לאיזה סכום עלוב של תוספת של לא יותר מעשרות מיליוני שקלים.

טלי פלוסקוב: גברתי, את טועה.

טלי פלוסקוב: אם את תשמעי את אלי אלאלוף, הוא טוען ש-6 מיליארד שקל הושקעו לטובת – – –

סתיו שפיר: קודם כול, אני לא יודעת איך את, מאיזה – – –

טלי פלוסקוב: אז אני מציעה לך שתבדקי את זה, בבקשה.

סתיו שפיר: מדוע את מפריעה לי, באמת?

סתיו שפיר: אני בדקתי את זה, וקיימתי על זה שורה ארוכה של דיונים בוועדה שלי, שבהם זימנתי את כל משרדי הממשלה שאחראים לפעילות הזאת ולעבודה במלחמה בעוני.

סתיו שפיר: זימנתי אותם אחד-אחד וביקשתי מהם להראות לי בתקציב איפה הכסף.

סתיו שפיר: את יודעת מה עוד ביקשתי מהם להראות לי?

סתיו שפיר: ואם היית בודקת לפני שאת מעירה לי, על בסיס תעמולתי של המפלגה שלך – –

טלי פלוסקוב: סליחה, אני מדברת על יושב-ראש הוועדה, דוח אלאלוף.

סתיו שפיר: – – אז היית מכירה, אבל את מוזמנת להגיע לוועדה ולשמוע.

סתיו שפיר: בדקתי את זה לפני התקציב האחרון, בדקתי את זה אחרי התקציב האחרון.

סתיו שפיר: בהתחלה ביקשתי מכל משרדי הממשלה להראות לי כמה הם השקיעו בפתרון בעיית העוני בחמש השנים האחרונות – משרדים שאמורים להראות תוצאות: משרד השיכון, משרד הרווחה, משרד הבריאות; משרדים שיש להם אחריות כבדה בנושא הזה.

סתיו שפיר: אמרתי להם: תראו לי, חמש שנים אחורה, כמה כספים השקעתם בפתרון בעיית העוני.

סתיו שפיר: את יודעת מה אמרו לי, כבוד היושבת-ראש?

סתיו שפיר: הם אמרו לי: אנחנו לא יודעים לסכום את התקציבים האלה.

סתיו שפיר: אמרתי להם: אבל יש פה מטרה לאומית.

סתיו שפיר: אנחנו רוצים להתמודד עם הבעיה הזאת.

סתיו שפיר: זה הוצהר בכל כך הרבה מסיבות עיתונאים, החלטות ממשלה.

סתיו שפיר: מה הבעיה להראות כמה כסף השקעתם בזה?

סתיו שפיר: אז הם אמרו: אנחנו לא יודעים.

סתיו שפיר: במקביל, משרד האוצר החליט שיש לו פתרון לבעיית העוני: במקום ממש לטפל בעניים, אפשר פשוט לשנות את המדד.

סתיו שפיר: אז בחוק ההסדרים הקודם הם החליטו להביא מדד חדש לעוני.

סתיו שפיר: זה כמו שבמקום להתמודד עם כמות המים היורדת בכינרת נעביר קו יותר נמוך מהקו האדום ונגיד שהכול בסדר.

סתיו שפיר: זאת הסיטואציה.

סתיו שפיר: שאלתי אותם מה הולך לכלול החישוב החדש.

סתיו שפיר: הם החליטו לכלול בתוך החישוב החדש של העוני גם את כל ההטבות שמקבלים עניים.

סתיו שפיר: מה שהם לא החליטו לכלול בחישוב זה את כל ההטבות שמקבלים אנשים שאינם עניים; יש הרבה כאלה.

סתיו שפיר: אחת התוכניות המובילות של הממשלה זאת תוכנית מחיר למשתכן, למשל, שהיא תוכנית שיש לה, כמובן, גם הרבה מאוד יתרונות, אבל היא תוכנית שכל-כולה בנויה כדי לתת הטבה, הטבה מאוד מאוד רצינית של הרבה מאוד כסף, דווקא לאנשים שההכנסות שלהם גבוהות.

סתיו שפיר: במה דואגים לעניים?

סתיו שפיר: מהן אותן הטבות שמקבלים העניים?

סתיו שפיר: לזה לא הייתה למשרדי הממשלה שום סכימה ברורה או אפשרות לעקוב אחרי זה.

סתיו שפיר: אמרו לי מהמשרדים: תשמעי, יש לנו מידע, הוא פשוט בכל מיני ארגזים.

סתיו שפיר: אנחנו לא יודעים לעשות את החישוב הזה.

סתיו שפיר: כשאחר כך זימנתי אותם כדי לעבור על כמה יש השקעה בעוני עכשיו, בתקציב החדש, אז הם הצביעו לי בעיקר על תקציבים שכבר היו קיימים.

סתיו שפיר: ומשם העניין הזה, כבוד היושבת-ראש.

סתיו שפיר: אותו דבר קורה גם עם התוכנית לצפון.

סתיו שפיר: בתוכנית לחיזוק הצפון הבטיחה הממשלה, בהחלטת ממשלה, 19 מיליארד שקלים לחיזוק הצפון; דברים שברור שהם חייבים לעבור – שירותי בריאות, רווחה, חקלאות, פיתוח, תעשייה, דברים נורא נורא חשובים, שבמשך שנים יישובי הצפון והפריפריה הצפונית פשוט באמת קופחו בתקציבים, ומגיע להם לקבל את הכסף הזה.

סתיו שפיר: הבטיחו שם פריסה על פני כמה שנים ותקציב אדיר, 19 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: מוצדק ביותר.

סתיו שפיר: אבל מה?

סתיו שפיר: שקל מזה לא נכנס לתוך התקציב.

סתיו שפיר: אפילו לא שקל.

סתיו שפיר: את יכולה להסביר לי את זה?

טלי פלוסקוב: אסור לי לדבר בתפקיד.

טלי פלוסקוב: אם תרצי, אנחנו נדבר על זה אחרי.

סתיו שפיר: מה?

סתיו שפיר: דיברת לפני רגע.

טלי פלוסקוב: אז בדיוק, אמרת לי: למה את מפריעה לי.

טלי פלוסקוב: את צודקת – –

סתיו שפיר: אבל כבר דיברת, אז בואי נפתח – – –

טלי פלוסקוב: – – אני לא יכולה להפריע לך, אבל אני בשמחה – –

סתיו שפיר: טלי, אני אומרת את זה באהבה גדולה, באהבה גדולה, אבל – – –

טלי פלוסקוב: – – בשמחה רבה אני אנהל איתך שיחה בנושא הזה.

סתיו שפיר: אני פשוט רוצה שזה יהיה.

סתיו שפיר: אני חושבת שיש פה המון הטעיות, וזה אחד הדברים – – –

טלי פלוסקוב: גם מצידך.

סתיו שפיר: אני מתבססת על נתונים, והנתונים מתבססים על דברים שאמרו לי במשרדי הממשלה, הפקידים באותם משרדי הממשלה, שאני מאוד מקווה לא משקרים.

סתיו שפיר: וכשאני רואה הבטחה לתקציב, אני עושה את מה שאני חושבת שהכנסת אמורה לעשות, וזה לעקוב אחר כמה תקציב באמת נכנס, ולא רק מה הובטח במסיבות עיתונאים.

סתיו שפיר: אנחנו הרי יודעים בדיוק מה זה שווה.

סתיו שפיר: ובתוך התקציב שבאמת נכנס – לא נכנס.

סתיו שפיר: ישבו משרד הכלכלה ומשרד הבריאות ומשרד החינוך, כולם ישבו בוועדת השקיפות בשורה של דיונים על תקציב הצפון, ואמרו: מצטערים, עדיין לא ממש עבר כסף.

סתיו שפיר: אחרי הרבה מאוד ישיבות מהסוג הזה, הם הצליחו לקבץ, נתנו לנו רשימה של התקציבים שהועברו.

סתיו שפיר: אבל מה?

סתיו שפיר: כל הרשימה שהם נתנו לי, כולה, הייתה רשימה של תקציבים שכבר עברו לפני התוכנית.

סתיו שפיר: וזאת ההטעיה.

סתיו שפיר: ההטעיה הזאת מתאפשרת בזכות שיתוף פעולה של הבית הזה, כי מאוד מאוד קל, מאוד קל לפרק את ההטעיה הזאת.

סתיו שפיר: הבעיה היא שלא מעט אנשים פה רוצים להשוויץ בהישגים לא להם, ונהנים מלהציג הטעיות כאלה לציבור.

סתיו שפיר: הם סומכים על זה שהציבור לא יקרא את התקציב.

סתיו שפיר: ובאמת, עד לפני לא מזמן היה מאוד קשה לקרוא את התקציב, כי הוא לא היה מפורסם.

סתיו שפיר: ולכן, הדבר שעשיתי עוד ביום הראשון שראיתי את ההעברות התקציביות בוועדת הכספים, הדבר המיידי שעשיתי היה לקחת את כל ההעברות האלה, להעלות אותן לאינטרנט ולפרסם אותן לציבור.

סתיו שפיר: אין בהן שום דבר סודי.

סתיו שפיר: זה מידע ששייך לציבור, מדובר בכסף של הציבור.

סתיו שפיר: אין שם שום מידע מודיעיני, ביטחוני, מה שנוגע לנושאים אסטרטגיים-ביטחוניים של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: יש שם אך ורק מידע על תקציבים אזרחיים, שמגיע לציבור לדעת מה קורה איתם כי זה הכסף שלו.

סתיו שפיר: נורא נורא פשוט.

סתיו שפיר: והאמת היא שכל הדברים שנאמרו לי כאן, במשכן, על זה שהציבור לא מתעניין, הופרכו מאוד מהר.

סתיו שפיר: הציבור מאוד מתעניין במה קורה בכסף שלו.

סתיו שפיר: מאוד.

סתיו שפיר: ולכן, אנחנו רואים, בעיקר מאז המחאה החברתית, כל כך הרבה אזרחים נכנסים לכנסת, נכנסים לוועדות, יושבים לראות מה קורה, לומדים את החומר.

סתיו שפיר: שורה ארוכה של ארגונים מדהימים לשקיפות, למינהל תקין, לשיתוף פעולה עם האזרחים, הולכים ופשוט מראים לציבור מה קורה, מנסים להגביר את הייצוג של הציבור על ידי חברי הכנסת שאמורים לשרת אותו.

סתיו שפיר: והתקציב זה אחד הדברים הבולטים שעניין אותנו לחשוף.

סתיו שפיר: והחשיפה שלו נעשתה דרך העבודה שהכנסת הזאת לפעמים שוכחת שהיא פשוט פיקוח על עבודת הממשלה.

סתיו שפיר: היא נורא פשוטה.

סתיו שפיר: פעם ביום או פעם ביומיים או בשבוע, מתי שהגיעו פניות תקציביות והעברות תקציביות לוועדה, פשוט ישבתי שם, ביחד עם שורה ארוכה מאוד של מתנדבים ושל אנשים שהתגייסו כדי לחקור את התקציב, ובאמצעות המון המון שאלות על כל סעיף תקציבי למדנו מה קורה שם.

סתיו שפיר: וכך, פעם אחת, כשהגיעה בקשה להעביר כמה מיליוני שקלים לאיזה משהו שנקרא קשר רוחני עם התפוצות, גילינו בסופו של דבר שהעמותות שאמורות לספק את אותם שירותי דת בחו"ל בכלל לא ממש רשומות ומתועדות.

סתיו שפיר: ככה גילינו למשל כשהגיעה בקשה להעביר 49 מיליון שקלים לפיצוי לרשויות המקומיות ביהודה ושומרון על הקפאת בנייה – זה היה ב-2014, לא הייתה שום הקפאת בנייה ביהודה ושומרון – אז שאלתי את משרד האוצר: על מה אתם מדברים?

סתיו שפיר: על איזו הקפאת בנייה מעבירים פיצוי?

סתיו שפיר: אז אמרו לי במשרד האוצר: אה, אין עכשיו הקפאת בנייה, זה על הקפאת הבנייה שהייתה ב-2009, שנמשכה עשרה חודשים.

סתיו שפיר: הלכתי לתקציבים הקודמים לבדוק מה קרה מאז 2009.

סתיו שפיר: מסתבר שבכל שנה מועברים 49 מיליון שקלים מענק על הקפאת בנייה ליהודה ושומרון, אותו פיצוי על הקפאת בנייה שהייתה ב-2009 במשך עשרה חודשים.

סתיו שפיר: ככה כל שנה, הוראת קבע.

סתיו שפיר: אז שאלתי שוב את משרד האוצר: מה זאת אומרת הקפאת הבנייה הזאת?

סתיו שפיר: על מה מקבלים מענק?

סתיו שפיר: אז הם אמרו לי: זה פיצוי לרשויות המקומיות ביהודה ושומרון על הארנונה שהם לא יכלו לגבות מהבתים שהם לא יכלו לבנות בזמן הקפאת הבנייה ב-2009.

סתיו שפיר: בדוח מבקר המדינה – זה היה נשמע מאוד מאוד חשוד – הצלחנו לעצור בסופו של דבר את ההעברה הזאת.

סתיו שפיר: משרד האוצר הבטיח שהוא עושה תחקיר על מה קרה שם לאורך השנים, איך עבר כל הכסף הזה ולאן הוא עבר, ולא פרסם מעולם את התחקיר הזה.

סתיו שפיר: הסיבה שהם הסכימו לחקור הייתה כי התגלה פתאום פרוטוקול ממועצת אפרת שנכתב ב-2011, והפרוטוקול, שנפתח בשורה המדהימה, "אולי אתה רוצה לכבות את ההקלטה", מספר שם סיפור מאוד כואב על מה שקרה לכסף הזה.

סתיו שפיר: בעצם יש דיל סודי בין הרשויות ביו"ש לבין הממשלה לבין עמותה פרטית, עמותת מועצת יש"ע: הרשויות מקבלות את הכסף הזה מהמדינה, אותו מענק הקפאת בנייה על הארנונה שהן לא יכולות לגבות מהבתים שהם לא יכלו לבנות ב-2009 בזמן ההקפאה של העשרה חודשים, לוקחות את הכסף הזה, והן חייבות להעביר 80% ממנו, בעצם משמשות צינור כדי להעביר את הכסף הזה לעמותת מועצת יש"ע לצורכי תעמולה ופרסום, ככה שחור על גבי לבן לפי הפרוטוקול של מועצת אפרת, שאגב פורסם בשקיפות באינטרנט.

סתיו שפיר: וכמובן שההעברה הזאת היא בלתי חוקית בעליל.

סתיו שפיר: אסור לרשויות להעביר כך כספי מדינה.

סתיו שפיר: זה לא אמור להגיע לידיים של עמותה פרטית.

סתיו שפיר: ואני גם בשם תושבי יו"ש הייתי כועסת על המצב הזה, כי אם כבר הועבר אליהם כסף, היה מצופה שהוא ישמש אותם ולא עמותה פוליטית.

סתיו שפיר: בדוח מבקר המדינה שפורסם ממש לא מזמן הסתבר שהדבר הזה הוא ממש שיטה.

סתיו שפיר: עמותת מועצת יש"ע באה לכנסת לעשות לובי כדי לייצר כל מיני צרכים שבשבילם צריך להעביר כסף לרשויות ביו"ש, אבל הן מחויבות בעצם להעביר לה את הכסף, וככה היא מממנת את הפעילות שלה, גם על חשבון התושבים ביו"ש.

סתיו שפיר: ומה קרה עם התושבים של גוש קטיף?

סתיו שפיר: אני הייתי חיילת בזמן ההתנתקות.

סתיו שפיר: כשגיליתי עשר שנים אחר כך, בעודי יושבת בכנסת, שיש עדיין 400 משפחות ממפוני גוש קטיף שאין להן בית, לא האמנתי שיכול להיות דבר כזה.

סתיו שפיר: שעשר שנים אחרי הפינוי ממשלת ישראל עדיין לא דאגה למפוני גוש קטיף לבית?

סתיו שפיר: לקורת גג?

סתיו שפיר: זה הרי הדבר הבסיסי ביותר.

סתיו שפיר: זה לא אמור להיות עניין של חילוקי דעות, זה לא אמור להיות עניין של מחלוקת במשכן הזה.

סתיו שפיר: ואז הלכתי לחפש, להבין מה קרה לתקציבים.

סתיו שפיר: אספתי ואספתי מכל הכיוונים, כמה כסף הועבר לשם.

סתיו שפיר: הסתבר שעברו לשם לא פחות מ-13 מיליארד שקלים דרך מינהלת תנופה.

סתיו שפיר: מינהלת תנופה מגיעה לוועדת כספים, היא ממשיכה לקבל כל הזמן עוד ועוד העברות תקציביות, אבל כשאני שואלת אותם: מתי אתם הולכים סוף-סוף לפתור את הבעיה של המפונים ולסדר את העניין הזה אחת ולתמיד?

סתיו שפיר: אז הם נותנים כל מיני תירוצים ותשובות שהולכות קדימה ואחורה, ואף אחד לא נותן לי תשובה אמיתית מה תאריך היעד לסיים את הדבר הזה.

סתיו שפיר: אני שואלת אותם: מה קרה עם כל 13 מיליארד השקלים?

סתיו שפיר: הרי בסכום הזה היה אפשר לבנות וילה לכל ילד, לא רק לכל משפחה.

סתיו שפיר: אז הם אומרים לי: הכול בשימוש, אל תדאגי.

סתיו שפיר: ביקשתי לראות את התקציב – לא יכולים להראות לך את התקציב.

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: אין לנו גישה למחשבים.

סתיו שפיר: ככה, ב-2015 זה היה, אין גישה למחשבים.

סתיו שפיר: סטנדרטי בסך הכול, לא?

סתיו שפיר: הגיוני.

סתיו שפיר: מינהלת ממשלתית שאמורה לדאוג לדבר כל כך גדול, כל כך חשוב, לא יודעת לדווח לאן נעלמו מיליארדי שקלים שהועברו אליה?

סתיו שפיר: באמת.

סתיו שפיר: משתמשת בכל מיני תירוצים.

סתיו שפיר: המינהלת הזאת כפופה למשרד החקלאות, לאורי אריאל; לפני כן הייתה גם במשרד השיכון עם אורי אריאל.

סתיו שפיר: היא לא הסכימה להראות את התקציב שלה.

סתיו שפיר: בסופו של דבר, אחרי הרבה מאוד ניסיונות, היא העבירה לי כמה נתונים תקציביים, חלקיים ביותר, על כמה מיליארדים.

סתיו שפיר: שכחו איזה 7 מיליארד שקלים בתוך הסכימה שלהם.

סתיו שפיר: גילינו ש-200 מיליון שקל, למשל, הם העבירו לכל מיני עורכי דין ויועצים משפטיים, רק אלוהים יודע בשביל מה.

סתיו שפיר: ועדיין, מאות מהמפונים בלי בית.

סתיו שפיר: מה קרה לכסף הזה בדרך – עד היום אין תשובות.

סתיו שפיר: מבקר המדינה הודיע לי לפני כמה חודשים שהוא פותח בחקירה של העניין הזה.

סתיו שפיר: אני מקווה שהפעם אחת ולתמיד זה ייפתר, אבל ככה בדיוק זה נראה כשכספי ציבור הופכים לכל כך נזילים, כשאין פיקוח, כשזה לא חשוף.

סתיו שפיר: בשלב מסוים לא הייתה לי ברירה והגעתי עם זה לבית המשפט העליון.

סתיו שפיר: ואני לא אוהבת את העובדה שהכנסת נאלצת להתכתב עם הממשלה באמצעות עורכי דין; זה לא אמור להיות כך, אבל לפעמים ממש אין ברירה.

סתיו שפיר: וניסיתי כל דרך אפשרית – הלכתי לשר האוצר ולראש אגף תקציבים ולמנכ"ל ולכל מי שרק אפשר בניסיון לשנות את השיטה הזאת שהייתה נהוגה בוועדה במשך עשרות שנים.

סתיו שפיר: אף אחד לא הסכים.

סתיו שפיר: כשהגענו לבית המשפט, ובית המשפט דרש את תגובתו של משרד האוצר, אז התשובה של משרד האוצר הייתה, בגדול: תראו, זה נכון שזה לא בדיוק כפי שהיה בחוק, אבל ככה זה עובד, וככה זה עובד באמת כבר עשרות שנים, אי-אפשר להזיז את זה.

סתיו שפיר: אמרה להם השופטת בדימוס מרים נאור: זה שאתם עושים את השיטה הזאת גם 200 שנה, לא הופך אותה לחוקית.

סתיו שפיר: שלחה אותם לנהל איתי משא ומתן על איך משנים את השיטה של ההעברות בוועדת כספים, ואחרי הרבה מאמצים הצלחנו להגיע לנוהל שמחייב היום – והצביעו עליו גם בוועדה – שמחייב שקיפות על כל העברה תקציבית שמחייבת לפתוח את התקציב.

סתיו שפיר: והיום, אחרי 70 שנה למדינת ישראל, תקציב המדינה חשוף, פתוח ושקוף וכל אחד יכול להסתכל עליו.

סתיו שפיר: ולאט-לאט אנחנו פותחים עוד ועוד חלקים שלו, גם בהתנהלות של המשרדים, גם היום בהתנהלות אפילו של רשויות מקומיות.

סתיו שפיר: והדבר שמתגלה כל הזמן הוא מאוד ברור: איפה שאין שקיפות, יש שחיתות, פשוט; ואיפה שהציבור לא יכול להסתכל וללמוד ולקרוא מה קורה בכספים שלו, מקבלי ההחלטות, ואפילו פקידים במשרדי הממשלה, טועים לפעמים לחשוב שמדובר בכסף שהוא שלהם.

סתיו שפיר: ואת הדבר הזה אנחנו חייבים לשנות.

סתיו שפיר: גם מה שקורה כאן היום במליאה הוא טעות מהסוג הזה; טעות שבה יושבים פוליטיקאים, חברי הממשלה הזאת – שאינם נוכחים כאן – וחושבים שהמדינה הזאת שלהם, ששלטון החוק הוא לא ממש משמעותי; שמה שמשנה הוא רק שלטונם; שמה שחשוב זה שהם יהיו בשלטון, וכל היתר – שילך לעזאזל.

סתיו שפיר: אנחנו עדים בכנסת האחרונה, עוד לפני שהחלו החקירות, להשתלחות בלתי פוסקת בכל מוסדות המדינה – השתלחות במערכת המשפט ובשופטים, השתלחות איומה נגד המשטרה, נגד הצבא.

סתיו שפיר: אני צריכה להזכיר לכם את הקולות שנשמעו בהפגנה רק לפני שנה נגד הרמטכ"ל, הפגנת הימין – גדי גדי תיזהר, רבין מחפש חבר – שלא שמעתי עליהם יותר מדי תגובות, אם בכלל, מאנשים שיושבים בממשלה הזאת.

סתיו שפיר: הסתה נגד הרמטכ"ל – המצוין – של צה"ל, והממשלה שותקת; הסתה נגד השופטים המצוינים של מדינת ישראל, והממשלה מובילה; הסתה נגד אזרחים.

סתיו שפיר: ראש הממשלה הזה תובע אפילו אזרחים שפשוט כתבו סטטוס בפייסבוק נגדו, עד כדי כך הוא חושש מביקורת; ראש ממשלה, וממשלה, שנכנס במפכ"ל שהוא עצמו מינה, ביועץ משפטי שהוא עצמו מינה, שהיה כפוף לו; שממנה על ימין ועל שמאל אנשים לתפקידים בכירים ומשמעותיים בשירות המדינה, ובלי קשר להכשרה שלהם אלא אך ורק לעובדה שהם יצייתו לו, שזה כל מה שחשוב.

סתיו שפיר: תגידו לי, באמת, זה נשמע למישהו כמו דבר שאפשר לחיות איתו?

סתיו שפיר: אני לא מאמינה שאף אדם ישר בקואליציה הזאת באמת יכול לחיות בשלווה עם המציאות הזאת.

סתיו שפיר: אני לא מאמינה שאפשר להסתכל במראה ולהגיד: זה בסדר.

סתיו שפיר: אתם רוצים שאני אזכיר לכם מה קרה כשראש הממשלה בנימין נתניהו הוביל את האופוזיציה וראש ממשלה אחר היה בחקירות?

סתיו שפיר: ואז, הציטוטים של נתניהו – הוא אמר על אולמרט: "ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבל החלטות על ניהול המדינה".

סתיו שפיר: מה קרה למשפט הזה?

סתיו שפיר: אז, שותפיו לקואליציה הם אלה שפירקו את העניין ואמרו: לא עוד, אי-אפשר יותר.

סתיו שפיר: מה קורה לשותפים לקואליציה של בנימין נתניהו היום?

סתיו שפיר: איפה הם?

סתיו שפיר: למה הם שותקים?

סתיו שפיר: איך הם מוכנים למסור את כל מה שנבנה פה במשך שנים, את כל מוסדות המדינה, את מערכת המשפט והדמוקרטיה, את התקשורת החופשית – איך הם מוכנים פשוט למסור את הכול רק כדי לשמור על הכיסא של האיש הזה, של האיש הזה, שכשהוא עולה לנאום, כל מה שהוא עושה זה לשקר לעם ישראל?

סתיו שפיר: בנאום האחרון שלו נתניהו, משפט אחר משפט מנסה לצייר את עצמו כקורבן.

סתיו שפיר: הוא הקורבן של המערכת.

סתיו שפיר: הבן אדם ראש ממשלה מעל עשור.

סתיו שפיר: נצח.

סתיו שפיר: אחי הקטן עכשיו משרת בצבא – רוב חייו נתניהו היה ראש ממשלה.

סתיו שפיר: זה מה שהוא זוכר.

סתיו שפיר: ואותו ראש ממשלה כל כך חזק, עם קואליציה כל כך מפוחדת, שלא תעז לפרק את הדבר הזה, מעז לצייר את עצמו כקורבן של המערכת.

סתיו שפיר: כולם נגדו.

סתיו שפיר: הוא האנדרדוג.

סתיו שפיר: הוא המסכן.

סתיו שפיר: אתה מסכן, בנימין נתניהו?

סתיו שפיר: איך?

סתיו שפיר: מסכנים הם האנשים שסובלים מהמדיניות הזאת, האנשים שסובלים מזה שהיום, לילה שלם – מה עשתה הכנסת?

סתיו שפיר: אנחנו מנסים לעצור חוק מושחת.

סתיו שפיר: הממשלה מנסה להעביר את החוק כדי לשמור על נתניהו, על הכיסא שלו.

סתיו שפיר: מה יכולנו לעשות במקום?

סתיו שפיר: יכולנו לדבר על הפירוק של האחריות של המדינה לאזרחיה, על הפירוק של מוסדות הרווחה, על חוסר הפיקוח על מה שקורה לאנשים הכי חלשים בחברה הישראלית; יכולנו לקדם את החוק שסוף-סוף מגדיל את קצבת הנכים ומשווה אותה לשכר מינימום; יכולנו לקדם פה חקיקה של דיור בר-השגה, אבל אמיתי, דיור בר-השגה כמו בהגדרה האמיתית שיש כמעט בכל העולם המערבי.

סתיו שפיר: רק בישראל מפחדים, ממנה כי חס וחלילה שלא נעשה משהו שהוא באמת מסתכל גם על המשכורת של האדם ומבין מה מאפשר לבנות, לשכור קורת גג.

סתיו שפיר: יכולנו לדבר על המשבר במערכת החינוך, שחצי מהתלמידים בכיתות א' בשנתון האחרון מהמגזר הערבי, מהמגזר החרדי, לא מכירים כמעט את יתר המערכת, ויתר המערכת לא מכירה אותם, עם ארבעה פלוס מערכות חינוך של ארבעה שבטים, שלא מדברים אחד עם השני ולא לומדים אחד עם השני ולא מכירים אחד את השני; חלקם בסוף מכירים בצבא וחלקם לא מכירים בכלל.

סתיו שפיר: איפה תהיה המדינה שלנו בעוד עשר שנים – זה הכול.

סתיו שפיר: מערכת פוליטית, הנהגה פוליטית, אמורה לחשוב על מה קורה בעוד עשר שנים.

סתיו שפיר: זה לא עוד הרבה זמן.

סתיו שפיר: זה התפקיד של הנהגה פוליטית – לחשוב על העתיד ולתכנן לקראתו ולהתמודד עם האתגרים שעומדים לקראתו.

סתיו שפיר: אנחנו יודעים שהביטוח הלאומי הולך להתפרק, שלא יישאר שקל בקופה בעוד 20 שנה.

סתיו שפיר: אנחנו צריכים לעבוד כדי לפתור את זה עכשיו, לא בעוד 20 שנה; לא להשאיר את זה לבא בתור, כי עכשיו הפתרונות צריכים להגיע.

סתיו שפיר: אנחנו מבינים את הפערים העצומים בין מרכז לפריפריה.

סתיו שפיר: אנחנו יודעים שהיום עדיין החלום הזה שאם תעבוד קשה – אפילו אם גדלת בבית ללא משאבים כלכליים, אבל אם תעבוד נורא נורא קשה ותנסה, אז תצליח – אנחנו יודעים שהחלום הזה שבור.

סתיו שפיר: אנחנו יודעים שניידות חברתית בישראל עומדת על אפס.

סתיו שפיר: אפס.

סתיו שפיר: אנחנו צריכים לפתור את זה עכשיו.

סתיו שפיר: אין לנו למה לחכות.

סתיו שפיר: זה התפקיד של מנהיגות.

סתיו שפיר: במקום זה, במה אנחנו מתעסקים?

סתיו שפיר: במה?

סתיו שפיר: שבוע אחר שבוע, חוק מושחת אחד אחרי השני: חוק נגד המשטרה, חוק נגד מערכת המשפט, חוקים נגד הכנסת.

סתיו שפיר: מה קורה לכם?

סתיו שפיר: איך יושבים פה חברי כנסת שאני מעריכה – באמת, כמו היושבת-ראש שמנהלת את הישיבה הזאת עכשיו, כמו שר השיכון שיושב כאן לפנינו, התורן של הלילה-בוקר הזה – איך יושבים אנשים ישרים כמוכם פה ומוכנים לתת לדבר הזה לקרות?

סתיו שפיר: איך אתם מוכנים לשבת עוד שנייה, עוד יום אחד, ולתת לדבר הזה לקרות?

סתיו שפיר: איך כל דבר – עמד פה נשיא המדינה ודיבר על איך שהכול הפך להיות פוליטי, שכל השיקולים הפכו להיות לא עניינים, אלא עניין של אינטרסים קטנים, פוליטיים, לא אינטרסים של המדינה.

סתיו שפיר: איך זה הגיע למצב כזה שכולם כל כך מפחדים לדבר?

סתיו שפיר: כל כך מפחדים לעשות את הדבר הנכון?

סתיו שפיר: הרי אתם יודעים שאם תעשו את הדבר הנכון, הציבור יוקיר את זה.

סתיו שפיר: ויודעים מה?

סתיו שפיר: גם אם לא, אתם תדעו שעשיתם את הדבר הנכון – למען המדינה, לא למען עצמכם.

סתיו שפיר: אבל לשבת ולראות את הדבר הזה מתפרק, לראות איך יום אחרי יום, מה שעושה הכנסת הזאת זה לפרק את שלטון החוק, אם בחקיקה ואם בחקיקה פיקטיבית שנועדה לצורכי הפחדה – אורי אריאל סופג ביקורת קשה ממבקר המדינה, וסמוטריץ כבר מודיע שהוא הולך לחוקק נגד מבקר המדינה.

סתיו שפיר: בין שהוא יחוקק ובין שהוא לא, האפקט כבר קורה, כי בסוף שומעים אותם מי שעומדים בצד השני של המערכת ויודעים: צריך להיזהר, צריך ללכת ככה בין הטיפות, שלא נעשה חלילה את הצעד הזה שיגרום לחקיקה הזאת לעבור.

סתיו שפיר: אז נזהרים.

סתיו שפיר: ומה קורה עם התקשורת?

סתיו שפיר: יש לנו תקשורת חופשית, ברוך השם, אבל היא הולכת ונהיית פחות חופשית, כי תחת הלחצים הכלכליים ותחת האיומים הבלתי-פוסקים של ראש הממשלה, תחת הניסיון למסגר כל סיקור נגדו כדבר שאינו לגיטימי, כדבר חתרני, בוגדני, בסופו של דבר גם בצד השני אנשים מתחילים לפחד.

סתיו שפיר: והם נזהרים, שואלים את עצמם: איפה אני נלחם את המלחמות שלי; אז אני אוריד קצת ביקורת שם, אני לא אעשה את הכתבה הזאת, אני אימנע שם, רק כדי לא לדרוך על מקומות יותר מדי רגישים, כי אז יכול להיות שזה יהיה הסוף של הכול.

סתיו שפיר: ובכל אחד מהמוסדות האלה – המוסדות החשובים, האמיצים, החזקים ביותר במדינה – לאט-לאט המערכת מתפרקת.

סתיו שפיר: וכך קורה שגם כאן, בכנסת, כשמשתמשים כל הזמן בסעיפים בתקנון שהמטרה שלהם הייתה להיות החריג, כמו סעיף 98, שמבטל את אחת מיכולותיה המשמעותיות של האופוזיציה למחות נגד הצעת חוק ולנסות לעכב אותה, או אפילו לדחות אותה, וכשקובעים סדרי דיון, כשלא מאפשרים הגשת הסתייגויות בוועדות הכנסת, כשלא מאפשרים לחברי הכנסת באמת לשאול שאלות, או כשלא דורשים – כשיושב-ראש הוועדה, בגלל שהוא מהקואליציה, לא דורש מפקידי הממשלה לתת תשובות לחברי הכנסת בגלל שהם מהאופוזיציה – אז רומסים את המשחק, רומסים את כללי המשחק.

סתיו שפיר: ואז גם חברי הכנסת מתחילים לחשוב: טוב, אז אני לא אילחם פה ואני לא אילחם פה, ואנחנו אולי לא נעשה את הפיליבסטר הזה, כדי שלא ישתמשו בסעיף 98.

סתיו שפיר: וכולם פה באין-ספור חישובים על איך לעשות את הכול, רק שהמערכת תעמוד ולא תתפרק לנו בידיים, אבל בזמן שאנחנו עושים את החישובים האלה, היא מתפרקת.

סתיו שפיר: ההפחדות האלה, אם בחקיקה שעוברת ואם בחקיקת הפחדה שהיא כל-כולה הצהרתית – הן עובדות; הן גורמות למערכת להיות חלשה יותר.

סתיו שפיר: הן מחלישות את מערכת המשפט, הן מחלישות את מערכת אכיפת החוק, מחלישות את מערכת הביטחון, הן מחלישות את החיילים שלנו, הן מחלישות את כולם.

סתיו שפיר: ואנחנו לא יכולים במדינת ישראל להסתכן בהחלשה הזאת.

סתיו שפיר: אנחנו לא מדינה נטולת אתגרים.

סתיו שפיר: אנחנו מוקפים באויבים.

סתיו שפיר: האתגרים הביטחוניים שלנו רק ממשיכים וגדלים ומתפתחים לכל מיני כיוונים, לא תמיד צפויים.

סתיו שפיר: האתגרים הפנימיים שלנו כבר עולים על גדותיהם.

סתיו שפיר: ההתמודדות איתם יכולה להתרחש אך ורק באמצעות יוזמה, באמצעות מחשבה לטווחים ארוכים וחיפוש אחר פתרונות, ועמידה אמיצה בלמצוא את הפתרונות האלה, להתגייס אליהם ולפעול בשמם, ולהוביל.

סתיו שפיר: אבל הממשלה הזאת לא מובילה.

סתיו שפיר: היא רק שומרת על עצמה.

סתיו שפיר: תחשבו כמה זה היה יכול להיות אחרת.

סתיו שפיר: זה מדהים.

סתיו שפיר: המון פעמים כשאני מציגה בפני נציגי הממשלה, גם שרים וגם פקידים מהפקידות הבכירה של הממשלה, כל מיני פתרונות לבעיות דיור, לבעיות חינוך, לבעיות רווחה – וכמובן, לי אין את כל הפתרונות; יש לי רעיונות לכמה פתרונות שהייתי שמחה שיישמו – המון פעמים התשובה המיידית היא: זה מסובך מדי.

סתיו שפיר: פעם אחת פניתי למנכ"ל משרד השיכון לשעבר לשעבר עם פתרונות מאוד מעניינים להתחדשות עירונית, שבכלל למדתי ממה שעשו במדיין שבקולומביה.

סתיו שפיר: מדיין, עיר פשע, שהייתה עד לפני לא הרבה זמן ממש מקום שאיום ונורא לחיות בו – היה שם בשיא המאבקים, מאבקי הסמים והפשע, היה שם סדר גודל של עשרות אלפי תושבים שנרצחו מדי שנה ברחובות, בפשיעה, בעיר של 2.5 מיליון איש.

סתיו שפיר: רק לדמיין את זה זה מחריד.

סתיו שפיר: הדבר הזה גרם לכך שבאמת כל השכונות היו נורא מופרדות: מעמד הביניים היה לכוד בתוך חומות עם שומרים ושכונות, הכול היה מגודר, בלי כמעט מרחבים ציבוריים, בפחד נורא נורא גדול, עם שמירה, עם אבטחה על מי שהיה יכול, ושאלוהים ישמור על מי שלא היה יכול.

סתיו שפיר: בשלב מסוים החליטה המנהיגות בעיר לקחת את המצב בידיים והתחילה ליישם, בשיתוף פעולה מאוד קרוב גם של המגזר הפרטי וגם של החברה האזרחית, שורה של פתרונות מדהימים – מיצירה של מרחבים ציבוריים, בעיקר לשכונות העניות, כדי להסתובב בהן, ועד בנייה של דיור בר-השגה בתמהיל חברתי – דיור בר-השגה שמשלב אוכלוסיות חזקות יותר עם אוכלוסיות חלשות יותר, ועד לתקציב השתתפותי; רעיון יפהפה, שבו העירייה הולכת ונותנת לשכונה הכי ענייה – לכל השכונות, אבל באופן דיפרנציאלי – השכונה הכי ענייה מקבלת הכי הרבה כסף – תקציב שהשכונה יכולה להחליט עליו לבדה.

סתיו שפיר: תחשבו שהתושבים שנמצאים בשכונת פחונים עלובה, נוראה, ספוגה בפשיעה מכל הכיוונים, מקבלים פתאום לידיים שלהם תקציב של מיליונים, והם צריכים להחליט בהליך דמוקרטי מה הם עושים עם הכסף הזה.

סתיו שפיר: את היית ראשת עיר, תחשבי כמה זה מדהים.

סתיו שפיר: פתאום התושבים שהכי לא מרגישים שיש להם איזשהו כוח, שתמיד מרגישים שדופקים אותם, שזונחים אותם, מקבלים ביד מיליונים והם צריכים להחליט, אבל הם חייבים לעשות הליך דמוקרטי כדי להחליט, והם חייבים לבנות נציגות של השכונה, והם יכולים לבחור.

סתיו שפיר: אם הם מחליטים, הם יכולים גם לבחור לשלוח את כל הצעירים שלהם לחו"ל ללימודים, הם יכולים לבחור להקים מרכז מוזיקה, הם יכולים לבחור לבנות בתים – מה שהם רוצים.

סתיו שפיר: ובאמת, בשכונה הכי ענייה ואומללה במדיין, בקומונה 13 – שהיא שכונה כזאת על גבעה תלולה שהיו בה 400 מדרגות והיה נורא קשה לאנשים המבוגרים בעיקר לטפס – מה שהם החליטו זה שהם רוצים מדרגות נעות, אז בנו להם מדרגות נעות.

סתיו שפיר: אני אקצר תהליכים.

סתיו שפיר: בתוך כמה שנים בודדות אחוזי הפשיעה נפלו לתחתית, ירדו לממש כמה מאות נפגעים בשנה, מעשרות אלפים; שינויים מאוד מאוד דרמטיים; יצירה של ניידות חברתית, קורת גג ליותר ויותר אנשים – התפתחות אדירה של עיר.

סתיו שפיר: ממש מעורר השראה.

סתיו שפיר: כששאלתי את מנכ"ל משרד השיכון לשעבר לשעבר – שלמה בן אליהו זה היה – סיפרתי לו את הסיפור הזה ואמרתי לו: יש פה כמה דברים מאוד מעניינים ליישם, בואו נלמד, בואו נראה; הוא אמר לי: עזבי, זה נורא מסובך לעשות את זה בארץ.

סתיו שפיר: פה בפוליטיקה אי-אפשר להעביר כל מיני דברים כאלה של דיור בר-השגה, של שכירות ארוכת טווח.

סתיו שפיר: מסובך מדי.

סתיו שפיר: כן, בפוליטיקה הישראלית.

סתיו שפיר: קולומביה – מצב שלא היינו רוצים להידמות לו בשום פנים ואופן – שם זה היה אפשרי, אבל כאן מסובך מדי, כאן הכול פוליטיקה.

סתיו שפיר: זו תפיסה שכל-כולה חוסר מעוף.

סתיו שפיר: הרי אנחנו יכולים לעשות דברים עצומים, עצומים.

סתיו שפיר: יש לנו את היכולות כאן, בישראל, לחולל ניסים.

סתיו שפיר: הרי המדינה הזאת נבנתה על נס.

סתיו שפיר: הסבים והסבתות שלנו, שבילדות שלהם זה ממש לא היה ברור שהדבר הזה יכול לקרות, היה להם חלום.

סתיו שפיר: קראתי – בדיוק לקחתי איתי פה את הספר הזה, את "מדינת היהודים" של הרצל, שמצאתי בלשכה כשחשבתי על מה כדאי לדבר בלילה, בבוקר הזה.

סתיו שפיר: חלום.

סתיו שפיר: היה חלום שהיה נשמע לרוב האנשים בלתי אפשרי, אבל הם עשו את מה שנדרש.

סתיו שפיר: הם מצאו את הדרך להילחם על זה, תוך הקרבה עצומה, ולגרום לדבר המופלא הזה לקרות.

סתיו שפיר: ואנחנו נושאים את האחריות להמשיך את זה, ולהמשיך את הבנייה של החלום הזה, וזו אחריות מאוד מאוד כבדה.

סתיו שפיר: אסור להיכנס לשאננות.

סתיו שפיר: המשימה עוד לא הושלמה.

סתיו שפיר: מדינת ישראל הוקמה, וחלק מגבולותיה הוגדרו, והמדינה הפכה למדינה עם כלכלה משגשגת ועם יכולות אדירות ועם המצאות ועם פיתוחים שמובילים בעולם, אף שאנחנו אוכלוסייה כל כך קטנה, ועם יכולת לתת ולהעניק מהרעיונות, מהמידע, מהלמידה, מההישגים, מהמחקר שלנו בכל רחבי העולם, עם מדענים ועם חתני פרס נובל ועם עוצמה אדירה של טכנולוגיה, של פיתוח, של חינוך, של חקלאות, של מנהיגות בחברה האזרחית, של היסטוריה של מנהיגים מפוארים.

סתיו שפיר: ואיפה, לאיפה כל הדברים האלה הולכים, אם מה שנמשיך לעשות כאן בכנסת זה לדון בחקיקה שכל מטרתה לשמור על בן אדם אחד?

סתיו שפיר: לאיפה?

סתיו שפיר: כשאדם אחד, בעל כוח עצום, משתמש בכל הכוח שלו כדי להפחיד, כדי להסית, כדי לשכנע אותנו לשנוא אחד את השני, כדי לקרוע את העם על מנת לשמור על עצמו, כשיטה פוליטית – הדבר הזה הוא מסוכן.

סתיו שפיר: לא צריך לראות את תוצאות החקירות כדי לדעת את זה.

סתיו שפיר: הדברים שבנימין נתניהו הודה בהם כאן, מעל הדוכן הזה, כבר מספיקים כדי להבין שהאיש הזה לא ראוי לנהל את המדינה; שכל החלטה שהוא מקבל, כל החלטה, טעונה בספק של אם הוא מקבל אותה בשביל האינטרס של כולנו או שהוא מקבל אותה בשביל האינטרס הקטן שלו, של אם הוא דואג לנו או דואג לעצמו.

סתיו שפיר: ואתם, חבריי בקואליציה, יודעים את זה היטב.

סתיו שפיר: אתם רואים את זה – אתם רואים את זה בדפי המסרים, אתם רואים את זה היום במחיאות הכפיים הסוערות שהיו בישיבת הליכוד לחברכם שנמצא בחקירות.

סתיו שפיר: איפה מוחאים כפיים ככה?

סתיו שפיר: במשך חצי דקה יושבים ומוחאים כפיים לאדם שנחקר.

סתיו שפיר: עדיין לא הוכח כי הוא אשם, אבל קצת כבוד להליך החקירה, קצת סבלנות, קצת איפוק.

סתיו שפיר: איפה, איפה הייתה פה ממשלה שבה כמעט כל ראשי הלשכה של ראש הממשלה או שכבר הואשמו או שכבר הודו או שנחקרים ברגעים אלה בעבירות כאלה ואחרות?

סתיו שפיר: איפה זה היה שכל האנשים שקרובים לראש הממשלה, כולם – מהבן דוד ועורך הדין שלו עד לעורך הדין האחר שהוא שלח לכל מיני שליחויות בעולם, שעד היום לא כל כך ברור מהן, למשפחתו, לכל האנשים שניהלו את לשכתו כמעט, לעובדים הבכירים שישבו אצלו בלשכה – איפה קרה?

סתיו שפיר: וכולם או נחקרים או כבר הודו או כבר יצאו והורחקו מהשירות הציבורי או בתהליכים כאלה.

סתיו שפיר: איפה נראה דבר כזה?

סתיו שפיר: ואתם נותנים לדבר הזה להמשיך להיות.

סתיו שפיר: כשראש ממשלה ככל הנראה מעורב – וכל הראיות מובילות לשם – באחת מפרשיות השחיתות הביטחוניות הגדולות ביותר שהיו פה אי-פעם, והדבר מעמיד את כל שאלת יכולתו לקבל החלטות בעניינים ביטחוניים של מדינת ישראל בספק מאוד מאוד גדול, איך יכול להיות שאתם נותנים לו להמשיך לקבל החלטות על הביטחון שלנו?

סתיו שפיר: איך יכול להיות שיחסי החוץ שלנו מעולם לא היו בהידרדרות כזאת, לא רק ביחס למדינות שהיו בעבר שותפות קרובות שלנו אלא ביחס לציבור שנמצא במדינות האלה, שלאט-לאט מתחיל לתפוס את ישראל כרחוקה ממנו בערכים?

סתיו שפיר: איפה נראה דבר כזה?

סתיו שפיר: איפה נראה דבר כזה שכל הצד הזה של הכנסת, כשאנחנו מביאים את מגילת העצמאות להצבעה, הקואליציה מתנגדת?

סתיו שפיר: באמת אולי כדאי שתפרטו לנו לאילו סעיפים במגילת העצמאות אתם מתנגדים.

סתיו שפיר: מה שם לא מוצא חן בעיניכם?

סתיו שפיר: רק תשמעו את השמות האלה: אורן חזן – 10 מיליון שקלים; מיקי זוהר – 40 מיליון שקלים; נאוה בוקר – 10 מיליון שקלים; דוד ביטן – 40 מיליון שקלים; דודי אמסלם – 40 מיליון שקלים; יואב קיש – 32 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: אלה כספים קואליציוניים שעפו לידיהם של חברי הכנסת האלה, על כלום.

סתיו שפיר: הם לא אמרו מה הם עושים עם הכסף הזה, לאיפה הם מעבירים אותו.

סתיו שפיר: כלום.

סתיו שפיר: פשוט דמי הצבעה.

סתיו שפיר: אזרחי ישראל משלמים לחברי כנסת על כלום, כספים פוליטיים מושחתים.

סתיו שפיר: חלק מהכספים, אגב, הלשכה המשפטית לא הסכימה לחתום עליהם, ולכן הם פשוט יושבים כרגע ומחכים.

סתיו שפיר: במקום שהם יעברו לעניים, במקום שיעברו לניצולי השואה, יושבים כספים קואליציוניים של הפוליטיקאים האלה ומחכים להם.

סתיו שפיר: אי-אפשר להאמין בכלל כמה זה מביש.

סתיו שפיר: שר חקלאות, שיש דוח מבקר חריף ביותר בנוגע לפעילות שלו, מסתבר שהוא הביא מתנדבים מהמפלגה שלו שניהלו לעצמם מכרזים בתוך המשרד שלו ולקחו כספי ציבור, העבירו כספי ציבור לעצמם.

סתיו שפיר: אפשר להאמין בכלל שדבר כזה קורה?

סתיו שפיר: עוד חבר כנסת מהקואליציה, סמוטריץ, גם הוא – עמותות שהוא הקים נמצאות במרכז דוח מבקר המדינה האחרון.

סתיו שפיר: שר החינוך נפתלי בנט היה יושב-ראש מועצת יש"ע בתקופה שבה בוצעו אותן שחיתויות, עם העברות מושחתות למועצת יש"ע, שלא היו אמורות לעבור מתוך הרשויות המקומיות.

סתיו שפיר: יו"ר קואליציה – בחקירות; מנכ"ל משרד התקשורת – חקירות; שר הרווחה – חקירות; מקורבים, רשימה ארוכה של מקורבים לנתניהו – בחקירות; עורכי הדין של נתניהו – בחקירות; ראשי הלשכה שלו – בחקירות; ובראש ובראשונה ראש הממשלה – בחקירות.

סתיו שפיר: מעולם ראש הממשלה הזה לא נסע כל כך הרבה פעמים לחו"ל, בעלות מטורפת – מיליון ליום – מהכסף שלנו, כל זה כדי לברוח מהחקירות.

סתיו שפיר: איך אדם בעל מוסר יכול להמשיך לשבת בקואליציה הזאת – אינני יודעת.

סתיו שפיר: איך אפשר לשבת רגועים במחשבה שעל כל החלטה, כל החלטה, מוטלת כזאת עננה אדירה; היא כל-כולה עלולה להיות מונעת מתוך אינטרס אישי, במקום מתוך מחשבה על האינטרס הלאומי.

סתיו שפיר: איך דבר כזה ייתכן?

סתיו שפיר: איך המצפון שלכם לא רועד כשאתם מצביעים ביחד עם ראש הממשלה על החוק המושחת הזה?

סתיו שפיר: כשאתם רואים איך עשרות אלפי אזרחים יוצאים שבוע אחרי שבוע לרחובות וצועקים לכם: זה לא עניין של ימין ושמאל, זה עניין של מוסר בסיסי, של אחריות לאומית; זה התפקיד שלכם לדאוג לנו, לציבור.

סתיו שפיר: איך אתם יכולים לשבת פה ולא לבצע את התפקיד הזה?

סתיו שפיר: ובשביל מה?

סתיו שפיר: מה אתם אומרים לעצמכם?

סתיו שפיר: הרי אתם לא רובוטים ואתם לא בובות של אף אחד.

סתיו שפיר: אתם אנשים עצמאיים ואתם שליחי ציבור.

סתיו שפיר: אין תפקיד כל כך מחייב כמו זה, שבו למרות שאתם פועלים כחלק מקבוצה, מפלגה, בתוך הקואליציה – עם אינטרסים, עם רצונות, נכון, אבל אתם בראש ובראשונה שייכים לציבור, אתם רכוש ציבורי.

סתיו שפיר: כולנו.

סתיו שפיר: אנחנו רכוש של הציבור, אנחנו נציגים של הציבור.

סתיו שפיר: האינטרסים האישיים שלנו אמורים להיות שקופים, לא צריכים להיות שם.

סתיו שפיר: האינטרס היחידי שחשוב הוא האינטרס של המדינה.

סתיו שפיר: וכשרוב-רובה של הכנסת מפסיקה לחשוב על האינטרס של המדינה, אז כולנו נופלים.

סתיו שפיר: הציבור שומע את המסר הזה.

סתיו שפיר: כשהציבור רואה את הכנסת ורואה שכך הכנסת מתנהגת, כשאנשים צעירים, כשילדים, רואים שככה הכנסת מתנהגת, אז מה הם חושבים לעצמם?

סתיו שפיר: איך אחרי שהכנסת מתנהגת ככה, שראש הממשלה מונע מאינטרס אישי בכל דבר, אחר כך נשכנע אותם לפעול לטובת המדינה?

סתיו שפיר: הרי הכלל הבסיסי הזה שהצלחנו בזכותו לשרוד ולגדול ולצמוח לאורך השנים הוא הכלל הפשוט שאנחנו במדינת ישראל לא משאירים אף אחד מאחור.

סתיו שפיר: בדיוק כפי שאנחנו לא משאירים אף אחד מאחור בקרב, ואנחנו נעשה הכול תוך הקרבה עצומה כדי להחזיר את כל החיילים שלנו הביתה, כך אנחנו לא משאירים אף אחד מאחור ביום-יום, בכל רגע.

סתיו שפיר: ככה אנחנו לא משאירים מאחור את הנכים, אנחנו לא משאירים מאחור את העניים ואנחנו לא משאירים מאחור את זכאי הדיור הציבורי, ואנחנו לא משאירים מאחור את האנשים עם המוגבלות, ואנחנו לא משאירים מאחור את הצעירים, אנחנו לא משאירים מאחור את הקשישים, אנחנו לא משאירים מאחור את ניצולי השואה, אנחנו לא משאירים מאחור משפחות עובדות.

סתיו שפיר: זה הרעיון.

סתיו שפיר: זה נורא פשוט, וזה הרעיון שמחזיק אותנו.

סתיו שפיר: זה האתוס המכונן שלנו, שמאפשר לנו, כשאנחנו זקוקים לו, כשהביטחון של החברה, של המדינה שלנו, זקוקים לו.

סתיו שפיר: גם לשלוח חיילים לקרב ולעשות הקרבות.

סתיו שפיר: וכשהאתוס הזה מתפרק, כשהאזרחים מבינים שהמדינה לא דואגת להם, זה מסכן את כולנו.

סתיו שפיר: את כולנו.

סתיו שפיר: כשיותר ויותר משפחות מגלות, כשהן נכנסות לבית החולים, שאם הן לא ישבו שם ליד קרוב משפחה או ליד חבר שלהן שנפגע וזקוק לטיפול רפואי, אם הן לא יישבו שם 24/7, הסיכוי שהוא יקבל טיפול מספיק טוב פוחת – כי יש צפיפות; יש יותר מדי; כי אין מספיק כלים; כי אין מספיק מכשור; כי אין מספיק אחיות; כי אין מספיק רופאים; אם זאת פריפריה, אז בכלל.

סתיו שפיר: כשאנשים מגלים, אם נולד להם במשפחה או הפך במשפחה מישהו להיות בעל מוגבלות, והם צריכים לדאוג לו כל חייו, ואז הם מגלים שאין להם שום גיבוי, כי המדינה נעלמת: לא מפקחת על המוסדות שמופעלים, לא מפקחת על החברות – לא מפקחת באמת.

סתיו שפיר: יש פיקוח לכאורה, אבל היא לא מפקחת על החברות שמנהלות את ההוסטלים, את המעונות, על העמותות, היא לא בודקת, לא דואגת לתנאי השכר של המטפלים, ואפילו לא מחייבת את כל המטפלים בהכשרה.

סתיו שפיר: אתם יודעים שהיום אפשר להתקבל לעבוד בהוסטל לאוטיסטים בלי שום הכשרה?

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, אתה בוודאי מכיר את זה.

סתיו שפיר: לא צריך שום הכשרה, צריך פשוט להיות בן אדם, להגיע להוסטל ומייד מקבלים את העבודה, כי זו עבודה נורא נורא קשה, השכר נורא נורא נמוך, שכר מינימום בדרך כלל, ומעט אנשים מצליחים לשרוד בעבודה הקשה הזאת.

סתיו שפיר: עבודה מדהימה, האנשים האלה הם מלאכים, עושים עבודה הכי קשה שיש.

סתיו שפיר: מעטים שורדים, כי בלי הכשרה, בלי קבוצת תמיכה, בלי אופק תעסוקתי, באמת קשה לשרוד.

סתיו שפיר: ומה מרגישות המשפחות האלה שיודעות שגורלו, עתידו של קרוב משפחתן בידיהן?

סתיו שפיר: ומה יקרה כשהן לא יהיו שם כל הזמן?

סתיו שפיר: ומי ידאג לו?

סתיו שפיר: זה התפקיד של החברה.

סתיו שפיר: זה התפקיד של המדינה.

סתיו שפיר: ומה מרגיש האדם הצעיר שעכשיו השתחרר מהצבא, שעשה הכול, ששירת, שפעל, שדאג, שעובד במשרה מלאה, שממש ממש מנסה, אבל אין שום סיכוי בעולם שהוא יוכל להגיע לדירה משלו – שום סיכוי, כי בשביל דירה צריך כזאת כמות של משכורות שכבר אי-אפשר לדמיין בכלל?

סתיו שפיר: צריך לעבוד 15 שנה בלי להוציא שקל, ואז אפשר אולי להגיע למשהו.

סתיו שפיר: אי-אפשר, אם אין חסכונות מההורים, אי-אפשר.

סתיו שפיר: מה הוא אמור להרגיש?

סתיו שפיר: איפה המדינה?

סתיו שפיר: מה אמור להרגיש אותו אדם צעיר כשהוא מחליט שהוא רוצה להגשים חלום ולעבור לגור בנגב או בגליל?

סתיו שפיר: אבל אין תחבורה ציבורית, וזה אומר שזה מחייב אותו להחזיק כלי רכב ולהוציא אלפי שקלים בחודש על נסיעות, ואז בסוף כבר יוצא שכדי להגיע לעבודה ואחרי כל הפקקים שהוא עומד בהם, כבר לפעמים עדיף לו לשכור דירה יקרה במרכז, ושוב כל העומס חוזר למקום אחד.

סתיו שפיר: איפה המדינה?

סתיו שפיר: ומה הוא ירגיש כשהוא יגלה שהפנסיה שלו לא הולכת להתקיים, כי המדינה העדיפה את הטייקונים על חשבונו?

סתיו שפיר: ועל אף כל ההתחייבויות – חוק הריכוזיות – בסוף, כשזה מגיע לתכל'ס, אז מעדיפים את המקושרים והמחוברים והחזקים על פני ה-99%, 99.9% מאזרחי ישראל?

סתיו שפיר: מה ירגיש הילד הקטן שמסתכל על האנשים שמסביבו ורואה שהחברה שהוא חי בה היא חברה שיש בה המון שנאה?

סתיו שפיר: שכולם מדברים בה בתגיות?

סתיו שפיר: שאם מישהו מעלה ביקורת, אז לא עונים לו על הביקורת, לא עונים על הטיעונים שלו, אלא מנסים להכפיש אותו, לרסק את האמינות שלו בעיני הציבור, כדי למחוק כל אפשרות לבקר, לדון, לחשוב?

סתיו שפיר: זה מדהים.

סתיו שפיר: דווקא בתרבות, דת ואמונה שהתפתחו על בסיס הדיון ושאלת השאלות והחקירה המתמשכת והחיזוק של השכל ושל האמונה באמצעות אותן קושיות, שאלות ומחשבה בלתי פוסקת, דווקא כאן – עם הספר – דווקא פה מרסקים את היכולת לבקר, בשם הפוליטיקה הקטנה של ראש הממשלה.

סתיו שפיר: תמיד כשמזמינים אותי תלמידים לדבר בבית הספר שלהם, לפני שאני מגיעה, בכניסה, פונים אליי המוֹרָה או המוֹרֶה ואומרים לי: סתיו, תודה שבאת.

סתיו שפיר: אם את יכולה, בבקשה אל תדברי על פוליטיקה.

סתיו שפיר: כי פוליטיקה זה מסוכן, ולבקר זה מסוכן, ולהביע עמדה זה נהיה מסוכן, וזה פשוט לא אנחנו, זאת האמת.

סתיו שפיר: וכל מי שיושבים כאן בחדר – יש פה שני חברי כנסת ושר, אבל גם הרבה עובדים ועובדות מסורים של הכנסת ומזכירת הכנסת היקרה, שראתה ושמעה פה כבר לא מעט נאומים, כמה וכמה, כותבי הפרוטוקולים ומזכירות הסיעה – בוודאי, אני מניחה שרובנו מסכימים, בלב לפחות, על העמדה הזאת שזאת לא מדינת ישראל.

סתיו שפיר: מדינת ישראל היא מדינה חזקה, לא מדינה פחדנית; היא לא מדינה שמאפשרת לפחד לרסק אותה; היא לא מדינה שיכולה להיות מבוססת על שנאה ועל שבטים נפרדים ועל תחושה מתמדת של מי הולך לבגוד ומי הולך לדפוק אותנו עכשיו ומי יעשה לנו ככה.

סתיו שפיר: לא. זאת מדינה שמורכבת משיתוף פעולה, מהבנה שההטרוגניות והשוני שיש בחברה הישראלית הם מקור הכוח שלנו, שמשם אנחנו לומדים, שמשם אנחנו מרוויחים כל כך הרבה.

סתיו שפיר: זה מעניין, כי לפעמים דווקא כאן, בכנסת, פתאום נוצר איזה כור היתוך כזה; אנחנו חווים דווקא כאן, במקום רווי יצרים ואינטרסים, את איך זה נראה כשהחברה הישראלית באמת מתקשרת – כשחילונים, דתיים, חרדים, ערבים, דרוזים, נמצאים כולם בחדר אחד וצריכים לעבוד ביחד.

סתיו שפיר: זה נשמע כמעט אוטופי.

סתיו שפיר: אז זאת מדינת ישראל, והמדינה שלנו יכולה להרוויח כל כך הרבה מהאומץ החברתי שגלום בה.

סתיו שפיר: אנחנו יכולים להרוויח כל כך הרבה אם כל האנשים היקרים והחכמים שיושבים פה ישבו ויקדישו את הישיבות האלה למחשבה על איך פותרים אתגרים, איך אנחנו לוקחים את האתגרים גדולים ביותר של החברה הישראלית ל-20 ול-50 השנים הקרובות ומתחילים לעבוד על לפתור אותם ולגייס את הציבור לפתור אותם.

סתיו שפיר: הרי אנחנו כולנו יודעים שאין אתגר שאנחנו לא יכולים לפתור.

סתיו שפיר: ההיסטוריה שלנו כבר הוכיחה לנו את זה.

סתיו שפיר: הדברים שעכשיו אנחנו מתעסקים בהם זה שטויות לעומת מה שהסבים והסבתות שלנו כבר הצליחו להשיג.

סתיו שפיר: הרעיון של הציונות הוא הרעיון שאפשר לגרום לבלתי אפשרי לקרות, שהעם היהודי יכול לקחת את גורלו בידיו ולקבוע מציאות, לעמוד ולהילחם בכל האתגרים, כדי לגרום לנס הזה לקרות – מדינת ישראל.

סתיו שפיר: ואת הנס הזה, את המשימה הזאת אנחנו חייבים להמשיך, בשיא הכוח ובאומץ רב, ולהתמודד עם האתגרים שהזדמנו לנו ולפתור אותם, כי הם באמת קטנים לעומת מה שכבר הצלחנו לעשות.

סתיו שפיר: כאן אסור לנו להגיד: אי-אפשר.

סתיו שפיר: אסור לנו להתמכר לכל מיני תירוצים על הסטטוס קוו, על זה שהכי טוב כמו שעכשיו ורק תהיו בשקט ותקוו שזה לא יהפוך להיות יותר גרוע.

סתיו שפיר: לא. זאת פחדנות וזה גם חוסר יכולת להסתכל על המציאות.

סתיו שפיר: יש פה אתגרים אמיתיים.

סתיו שפיר: בואו נפתור אותם.

סתיו שפיר: אנחנו יכולים להם.

סתיו שפיר: הינה אתגר ראשון: בוא נמגר את השחיתות שהשתלטה על הבית הזה; בואו ניפטר מאותם כללי משחק שגורמים לחברי הקואליציה להמשיך לשמור על מעמדו של ראש הממשלה; בואו ניפטר מהפחד שגורם למשכן הזה לעסוק באינטרסים מגזריים שהולכים וקטנים, ולהרבה מחברי הכנסת שיושבים בקואליציה לדאוג לעסקנים ולמקורבים שלהם במקום לדאוג לציבור הישראלי; בואו ניפטר מהתחושה שככה זה תמיד צריך להיות ושאין דרך לשנות את זה.

סתיו שפיר: אנחנו יודעים שזה שטויות.

סתיו שפיר: הדברים יכולים להשתנות ככה.

סתיו שפיר: הפוליטיקה היא מאוד מאוד תזזיתית וכאוטית.

סתיו שפיר: מאוד מהר דברים יכולים לבוא על תיקונם, אבל אנחנו צריכים לגרום לזה לקרות.

סתיו שפיר: הימים הקרובים עוד ארוכים, ואנחנו יכולים להביא עוד הרבה הסתייגויות ולדבר, וזה יכול להסתיים בסתם משחק.

סתיו שפיר: בסוף הקואליציה תצביע לפי משמעת קואליציונית, ויש לה רוב, היא יכולה להעביר מה שהיא רוצה וזהו.

סתיו שפיר: אבל יש בי תקווה מסוימת שאולי זה לא יקרה ככה הפעם, כי מספיקים רק ממש כמה אנשים בקואליציה שיגידו "לא", והסיפור הזה ייגמר.

ישראל אייכלר: יש לך עוד ארבע דקות כדי להביא תחבורה ציבורית, דיור לכולם, תעסוקה לכולם, ופתרת את כל הבעיות.

סתיו שפיר: זה באמת מדהים לחשוב על זה, אבל אתה יודע, אדוני, שבכל רגע נתון הסיוט הזה של ממשלה שמפקירה את האזרחים שלה, של ראש ממשלה שמעסיק אותנו כל הזמן בשולי ובטפל, בהפחדות מיותרות ובהסתה אין-סופית – הסיפור הזה יכול להיגמר בשנייה, בהחלטה, בזה שיקום אדם אמיץ מהקואליציה ויגיד: די.

סתיו שפיר: השלטון לא מקדש הכול, הכיסא לא מקדש הכול.

סתיו שפיר: המדינה לפני הפוליטיקה; המדינה לפני האינטרסים האישיים.

סתיו שפיר: זה מה שעושה כל חייל שיוצא לקרב.

סתיו שפיר: נורא פשוט, ובדקה אחת אנחנו יכולים להתחיל מחדש; עניין של החלטה אחת, שאני מאמינה שבלחץ ציבורי – והלחץ הציבורי יגדל – אפשר להביא אותה, והציבור מבין את זה.

סתיו שפיר: הציבור מבין, אף שצריך להמשיך ניסיון אחר ניסיון, וזאת משימה ארוכה, זאת לא משימה שנפתרת בהפגנה אחת או בלילה אחד.

סתיו שפיר: אבל הציבור מבין שהלחץ שנפעיל מכאן והלחץ שנפעיל מהרחוב – זה יעבוד, כי בסוף מי שקובע זה העם, והוא יקבע.

סתיו שפיר: ומי שלא יעשה את הדבר המוסרי ואת האינטרס הציבורי גם ייענש על כך.

סתיו שפיר: השאלה היא אם זה יקרה בטווח מאוד קצר או בטווח קצת יותר ארוך.

סתיו שפיר: זאת שאלה של זמן.

סתיו שפיר: עדיף לנו שזה יקרה כמה שיותר מהר, כי לעם ישראל מגיע כל כך הרבה יותר מזה.

סתיו שפיר: לעם ישראל מגיעה ממשלה שדואגת לו; מגיעה לו כנסת שחושבת איך לחבר ולא איך להפריד; איך להוריד את הפחד ולא איך להסית; איך לחזק את מוסדות המדינה, איך לחזק את שלטון החוק; איך ליצור תחושת ביטחון אמיתית ולהגדיל את האמון של הציבור במקבלי ההחלטות.

סתיו שפיר: באים אליי לפעמים שרים ושואלים אותי: נו, מתי תפסיקי לשאול אותנו שאלות על כל השקיפות הזאת?

סתיו שפיר: אז אני אומרת: כשיהיה לציבור אמון במה שקורה פה, אולי נצטרך פחות להתעסק בזה, אין ספק.

סתיו שפיר: לעם ישראל, לציבור הישראלי, מגיעה ממשלה שיודעת להנהיג.

סתיו שפיר: מי שיוכיח בשעות הקרובות, בימים הקרובים, יכולת מנהיגות, יהיה מי שישים את הפוליטיקה בצד ואת האינטרסים הקטנים בצד ויגיד: אני, עם ממשלה מושחתת לא משתף פעולה.

סתיו שפיר: לראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות אין מנדט מוסרי וציבורי לקבל פה החלטות, לא על ביטחון המדינה ולא על החברה הישראלית, וכולם פה יודעים את זה.

סתיו שפיר: כולם פה יודעים שאין תירוצים.

סתיו שפיר: הדבר הזה, הסיוט הזה, יכול להסתיים ברגע, ואז, חברים, תוטל עלינו המשימה המשמעותית, הרצינית ביותר, וזה להתחיל לתקן – ויש פה הרבה נזקים לתקן, ויש פה הרבה נפגעים מהמדיניות המושחתת, ההרסנית הזאת, שאנחנו ראינו כאן בשנים האחרונות.

סתיו שפיר: אבל זה בר-תיקון, והתקופה החשוכה הזאת תהיה מאחורינו, אני מבטיחה לכם.

ישראל אייכלר: שחר יום חדש קם והזמן תם.

סתיו שפיר: בוקר טוב.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: בהצלחה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה נמצאת?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, יושב-ראש המחנה הציוני.

יואל חסון: שלום ובוקר טוב לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אדוני השר, חברת הכנסת, בכל פעם שאני נמצא בסיטואציה הזאת של נאומי הלילה והבוקר והאירועים המתמשכים האלה אני תוהה, או אני חושב, שהרבה פעמים מי שצופה בנו בבית או שמקבל על כך דיווח אחר כך וקורא על זה בעיתון או ברדיו שואל את עצמו למה בעצם אנחנו עושים את זה.

יואל חסון: למה בעצם האופוזיציה מתעקשת לקיים מה שמכונה פיליבסטר בחוקים מסוימים?

יואל חסון: ויש כמובן את אלה שמזלזלים בפעולות – בעיניי בפעולה החשובה הזאת – של האופוזיציה.

יואל חסון: בדרך כלל המזלזלים הם אלה שיושבים על כיסאות הקואליציה, ולפעמים גם אלה שלא כל כך מבינים את עבודת הבית.

יואל חסון: צריך להבין דבר אחד ברור: אנחנו משתמשים בכלי הפרלמנטרי הזה כאופוזיציה באמת במשורה; באמת ברגעים שבהם אנחנו אומרים שהקואליציה הזאת, או חלקים מתוכה, מאבדים את הקשר עם האינטרס הציבורי והולכים לעסוק פשוט בעצמם ובעניינם.

יואל חסון: אני חושב שאין דוגמה גסה יותר מחוק ההמלצות לסיטואציה שבה פרלמנט, בית מחוקקים, כנסת, הופכים להיות פשוט מכשיר בידי קבוצה מצומצמת, שבראשה עומד היום מי שמנהיג אותנו, בנימין נתניהו, ראש הממשלה, ומחליטים פשוט להשתמש באופן מביש בבית הזה, בפרלמנט הזה, בחברים פה, כדי לפעול ולעשות דברים שהם לטובתם האישית נטו.

יואל חסון: נטו.

יואל חסון: והטובה האישית הזאת מתחילה בזה שלפני כמה חודשים היה מה שנקרא טוויסט בעלילה.

יואל חסון: פתאום קמנו בבוקר, אזרחי מדינת ישראל, וגילינו שיש חשדות חמורים נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יואל חסון: עכשיו, לא אנחנו באופוזיציה הולדנו את זה, אדוני.

יואל חסון: לא אנחנו הולדנו את זה.

יואל חסון: לא אנחנו המצאנו את ארי הרו; לא אנחנו המצאנו את פאקר; לא אנחנו המצאנו את מילצ'ן; לא אנחנו המצאנו את האנשים האלה; לא אנחנו המצאנו את סביבתו של ראש הממשלה.

יואל חסון: אי-אפשר להאשים אותנו בחקירות האלה.

יואל חסון: אי-אפשר להאשים אותנו במעשים האלה, ולא אנחנו "תפרנו", במירכאות, לראש הממשלה את התיק הזה.

יואל חסון: אין לנו מושג.

יואל חסון: ובחודשים האחרונים זה באמת כל פעם מבליח בעוד איזו ידיעה, בעוד איזה מידע, עד כדי כך שבדרך כלל אתה מצפה – וזה מה שהיה גם בדרך כלל – לשמוע הכחשות.

יואל חסון: ואז היה אירוע – באמת, אתה יודע – שאני לא זוכר כמותו בכנסת, שראש הממשלה עלה פה לדוכן שאני עומד עליו עכשיו, או לידו, ואמר בצורה ברורה: כן, אפשר לקבל מתנות מחברים.

יואל חסון: זה בסדר לקבל מתנות מחברים.

יואל חסון: אמר את זה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

יואל חסון: טוב, אני לא איכנס לטיעון הזה, כי מי שמכיר את החוק יודע בדיוק מה הוא אומר ביחס למתנות ולאנשי ציבור וכל זה.

יואל חסון: אני לא אתווכח על העניין הזה, אבל הוא אמר את זה.

יואל חסון: אתה אומר: בסדר, ראש הממשלה אמר את זה.

יואל חסון: אז הוא אומר, אז הוא בטוח בעצמו – בטוח בחפותו, בטוח בצדקת דרכו, מאמין ויודע שלא יהיה דבר כי אין דבר, ולא היה כלום כי אין כלום.

יואל חסון: הכול בסדר, מאה אחוז.

יואל חסון: קח את עצמך, ראש הממשלה, גש לחוקרי המשטרה, עם סוללת עורכי הדין הנוצצת שלך, ובבקשה, בבקשה, תוכיח את צדקתך, תילחם עליה, תיאבק עליה.

יואל חסון: בסדר גמור, לגיטימי לחלוטין.

יואל חסון: הוא לא הראשון ולא האחרון שעושה את זה.

יואל חסון: אבל בנימין נתניהו עשה מעשה שלא עשו כאן קודמיו, והאמת היא שאף אחד גם לא העז לעשות קודם – והיו קודמיו; היו ראשי ממשלה בחקירות, קשות לא פחות, אינטנסיביות לא פחות.

יואל חסון: אף אחד מהם לא העז להשתמש בכוח הפוליטי שלו ובכנסת כדי להיחלץ מידי החוק.

יואל חסון: אף אחד לא העז לעשות את זה.

יואל חסון: היו כאלה שאמרו ככה ואמרו אחרת, כעסו יותר, כעסו פחות; לא קראו לראש הקואליציה שלהם ולחבר הכנסת שלהם ואמרו להם: אתם תעשו עכשיו חוק שיחלץ אותי מאימת החוק – חוק שאמור לחלץ את ראש הממשלה מאימת החוק זה חוק ההמלצות – ואתם לא תחשבו על האינטרס הציבורי, אומר להם ראש הממשלה, אתם תחשבו על מה שאני צריך.

יואל חסון: עכשיו, אני רוצה לומר לכם: זה לא סוד גדול, זו לא איזו חשיפה.

יואל חסון: כולם יודעים, כולם יודעים שחוק ההמלצות נוסח במשרד עורכי דין של ראש הממשלה.

יואל חסון: לא ולא, זה לא נוסח כאן, זה לא נהגה כאן.

יואל חסון: זה נוסח, פשוטו כמשמעו, על ידי עורכי דין של ראש הממשלה, כשעוזריו של ראש הממשלה מעורבים בכל סעיף, בכל פרט, בתכנון החוק הזה.

יואל חסון: והחוק הזה כן נועד לחלץ את נתניהו מאימת החוק.

יואל חסון: לא שנתניהו בא ואמר: אני אשכנע את החוקרים, את היועץ המשפטי לממשלה, שלא נפל רבב במעשיי – לגיטימי.

יואל חסון: אגב, שימו לב לעוד משהו מעניין, אדוני היושב-ראש:

יואל חסון: עוצמת ההתנגדות לראש הממשלה בהקשר השחיתותי קמה ועלתה באופן דרמטי מרגע הולדתו של חוק ההמלצות.

יואל חסון: לפני זה כמובן התבטאו, דיברו; בסדר גמור.

יואל חסון: כמו שאמרתי, לא ראש הממשלה הראשון שנחקר.

יואל חסון: לא כל אדם שנפתחת נגדו חקירה הוא בהכרח גם אשם.

יואל חסון: אבל ברגע – אני אגיד לכם גם יותר מזה: אני, אישית, באמת כבר עשר שנים נמצא בסיטואציות שאני עומד מול נתניהו ומבקר אותו, גם כשהוא היה ראש אופוזיציה וגם כשהוא היה ראש ממשלה.

יואל חסון: מעולם לא קראתי לבנימין נתניהו מושחת.

יואל חסון: לא קראתי לו.

יואל חסון: גם כשהתחילו החקירות לא עשיתי את זה, כי אני באמת מאמין בחזקת החפות.

יואל חסון: ולא כל מי שנפתחת נגדו חקירה, בהכרח יתברר בסוף הדרך שהוא גנב ומושחת או פעל בניגוד לחוק; בטח כשמדובר באנשי ציבור, שאני מאמין גם היום שאנשי ציבור חשופים יותר לחקירות, לתלונות, מהאדם הממוצע.

יואל חסון: זה חלק מהסיכון המקצועי.

יואל חסון: יש הרבה אנשים שרוצים לפגוע באדם מסוים – הם בהחלט יכולים להגיש נגדו תלונה או להמציא סיפור או לעשות כל מיני דברים ולהביא אותו למצב של חקירה, ולפוליטיקאים זה קורה יותר.

ישראל אייכלר: אבל אתה שם לב שזה דבר של השנים האחרונות, של העשורים האחרונים.

ישראל אייכלר: במשך 60 שנה לא חשבו שאיש ציבור צריך להיות חשוד יותר מאזרח אחר.

יואל חסון: יכול להיות.

יואל חסון: תראה, גם יכול להיות שזה בא מתוך ההתפתחות של הטכנולוגיה.

ישראל אייכלר: אני לא זוכר לא על בגין, לא על בן-גוריון ולא על יצחק רבין שמישהו הגיש תלונה.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אגב, זה לא אומר שבתקופה ההיא – אני לא מדבר על אלה שציינת, כמובן – אני לא אומר שלא היו פוליטיקאים מושחתים אז.

יואל חסון: יכול להיות שהיו.

ישראל אייכלר: לא הייתה התרבות הזאת שלכל פוליטיקאי יש תיק.

יואל חסון: תראה, גם צריך להגיד בצורה ברורה שהייתה פחות שקיפות, הייתה פחות עיתונות חוקרת, היו פחות כל הדברים האלה.

יואל חסון: אני חושב שהיום זאת תקופה טובה יותר.

יואל חסון: זה בסדר, זה חשוב.

יואל חסון: אני אומר תמיד לחבריי בפוליטיקה: דע לך שכשאתה נכנס לחיים הפוליטיים אתה מביא את עצמך לחיים באקווריום.

יואל חסון: כל קירותיך שקופים.

יואל חסון: אין דרך אחרת.

יואל חסון: תפעל בזהירות הרבה יותר גדולה כשאתה נמצא במקומות האלה.

יואל חסון: ואני אחזור לראש הממשלה, ואני באמת אומר לכם, עם כל זה שהייתי עדיין בין מבקריו הגדולים של נתניהו בממשלתו, בממשלותיו, אני חושב שבאמת בעשר שנים אי-אפשר כמעט להצביע על שום דבר יוצא דופן שהוא עשה כמנהיג חוץ מלשרוד – די טוב, אני חייב לומר.

יואל חסון: אבל באמת לא קראתי לו מושחת.

יואל חסון: לפני שבוע, אם אני זוכר טוב, זאת הייתה הפעם הראשונה שאמרתי, פה וגם באמצעי התקשורת, שבנימין נתניהו מושחת.

יואל חסון: ואני לא קובע שבנימין נתניהו מושחת בהכרח בגלל החקירות; אני קובע שבנימין נתניהו מתנהג ופועל כמנהיג מושחת בגלל חוק ההמלצות; בגלל הרצון שלו לקדם את החוק הצרפתי; בגלל שנתניהו מתנהג כמו אחרון הרודנים ומשתמש בכוח פוליטי כדי לקדם חוק שאמור להציל אותו מאימת החוק.

יואל חסון: זאת אומרת, לא החפות, לא הצדק, לא זה שהוא יוכיח שהוא לא אשם יצילו אותו מאימת החוק, אלא הפרלמנט – החוקים שהוא יחוקק הם שיצילו אותו מאימת החוק.

יואל חסון: חבר'ה, זאת שחיתות, בעיניי, אפילו פי עשרה יותר גבוהה, חמורה, מחלק מהדברים שהוא נחקר עליהם.

יואל חסון: חד-משמעית.

יואל חסון: זה רגע של איבוד בושה.

יואל חסון: זה רגע שבו יושב מנהיג יותר מדי זמן על כיסאו ומתנתק מהמציאות – מתנתק מהמציאות ומתחיל לחשוב שהוא יכול הכול; מאמין שאף אחד לא יכול עליו; מאמין שכולם עובדים בשירותו, גמדים קטנים שאמורים לשרת את מה שטוב לו ומשרת אותו.

יואל חסון: זה בדיוק הדבר שמניע את ראש הממשלה, וזה – אם תשאלו אותי בכל בחינה אובייקטיבית, ממבט מלמעלה, אם יבוא עכשיו חוקר פוליטי או שיבוא איש מדע המדינה ויבחן את מנהיגותו של נתניהו בעת הזאת, הוא יגיע למסקנה שזה בדיוק הרגע שבו נתניהו הפך להיות מנהיג מושחת, מנהיג שמרוכז בעצמו.

יואל חסון: זו בדיוק רודנות.

יואל חסון: זו רודנות.

יואל חסון: זו הדוגמה למנהיגות שהיא לא דמוקרטית, שהיא משתמשת בכלים דמוקרטיים כדי לחזק את המנהיגות הזאת.

יואל חסון: והעניין הזה של להיות בעצמך, להיות מרוכז בעצמך – אדם קרוב אל עצמו, אין פה שאלה.

יואל חסון: כל אדם קרוב אל עצמו.

יואל חסון: אי-אפשר.

יואל חסון: זה חלק מהטבע של בני האדם.

יואל חסון: אבל כשאתה נכנס לחיים הציבוריים – ואני, בניגוד להרבה אחרים, או בניגוד לתדמית, חושב שהחיים הציבוריים בישראל רחוקים מלהיות נוצצים.

יואל חסון: רחוקים מלהיות נוצצים.

יואל חסון: אני יודע שיש הרבה אנשים בציבור שמייחסים לנו חיים נורא נוצצים ושררה מופלגת ועוד כל מיני סיפורי-סיפורים.

יואל חסון: אני טוען שבישראל זה לרוב נטול תהילה.

יואל חסון: לרוב נטול תהילה.

יואל חסון: באמת, חברת הכנסת שפיר, אני לא יודע – אפרופו נטול תהילה – כמה באמת מישהו יעריך או יזכור שעמדת פה כל כך הרבה שעות ודיברת, או שאני עמדתי פה, או שאחרים עמדו פה לפנינו.

יואל חסון: באמת, אני לא חושב שמישהו יבוא אלינו, שאחר כך, כשתלכי ברחוב, יבואו, ילחצו לך את היד ויגידו לך: כל הכבוד שעמדת פה שלוש שעות, יעמדו אנשים ויגידו.

יואל חסון: לא יודע, באמת, נטול תהילה.

יואל חסון: אנחנו עושים פה הרבה דברים שאני לא חושב שבאמת תמיד הם נספרים ותמיד הם מוערכים, וכמו שאמרתי, אין פה כזה glory.

יואל חסון: אבל כשאתה מגיע למקומות האלה, כמה שאתה – – –

ישראל אייכלר: אני חושב שזאת הכנסת הראשונה, נדמה לי, שכבר 22 אנשים התחלפו בתוך הקדנציה.

ישראל אייכלר: פעם זה לא היה קורה, אז באמת אין שום glory היום.

יואל חסון: 22?

יואל חסון: כן, כן, ממש.

ישראל אייכלר: לא היה.

ישראל אייכלר: פעם אנשים ישבו פה 20–30 שנה.

יואל חסון: אני באמת חושב שהדבר הזה, כמו שאמרתי בהתחלה – אדם קרוב אל עצמו, אבל כשאתה מגיע לחיים הציבוריים, צריך להיות בך מינון סביר לפחות של רצון לדאוג גם לאחרים.

ישראל אייכלר: בשביל זה באנו.

יואל חסון: כי אחרת, אני באמת אומר: מה הטעם לשבת כאן?

יואל חסון: באמת, בעיניי אין טעם לשבת כאן ברגע שאתה לא עושה משהו שאתה מאמין שהוא משפיע ומשנה חיים של אנשים.

יואל חסון: ביום שאני אחשוב שאני לא משפיע פה ואין לי יכולת לשנות או לפעול למען דברים שאני מאמין בהם, אני לא אהיה כאן דקה.

יואל חסון: דקה.

יואל חסון: יש המון דברים טובים לעשות בחוץ, באמת.

יואל חסון: ואני אומר, כשאתה מגיע למקום הזה, אתה באמת אומר לעצמך: בסדר, כמו שאמרנו, אדם קרוב אל עצמו, אבל אני עכשיו איש ציבור; אני אפעל לטובת מטרות, אני אקדם, אני אהיה – לא רחוק מעצמי, אבל אני אהיה קצת ליד, בסדר?

יואל חסון: והתחושה שאני מקבל, בעיקר בחודשים האחרונים, באופן גס ובוטה, זה שראש הממשלה עסוק באמת רק רק רק בעצמו.

יואל חסון: והדוגמה הבאמת-מובהקת, שהייתה ממש שבוע שעבר – עולה ראש ממשלה לדבר בפני חברי מפלגתו, נאום ראש הממשלה.

יואל חסון: מדבר 40 דקות ברצף – באמת יש לו יכולת דיבור מרשימה, לבנימין נתניהו, דיבור, בעיקר.

יואל חסון: ועל מה הוא דיבר 40 דקות, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: אתה יודע, הסתכלתי על הנאום הזה, הקשבתי לו.

יואל חסון: על מה הוא דיבר שם?

יואל חסון: הוא לא דיבר על הביטחון או על התוכנית הביטחונית שלו, המדינית שלו.

יואל חסון: באותו שבוע 1,754 אזרחים, תושביך, יכול להיות שהם רובם מצביעיך, פוטרו ממקום עבודה, ו-40 דקות אתה מופיע בפני חברי מפלגתך בכינוס עצום, ואתה לא מוצא לנכון לדבר עליהם אפילו דקה מתוך 40 דקות?

יואל חסון: דקה אתה לא מדבר על אירוע שפותח מהדורות, ובצדק, בישראל?

יואל חסון: לא מסתכל לאזרחים שלך בעיניים ואומר: אני ראש הממשלה – אגב, אני טענתי מההתחלה בעניין מפוטרי טבע שזה קצת בעייתי לבוא בדרישות לחברת טבע.

יואל חסון: חברת טבע היא חברה פרטית.

יואל חסון: אפשר כמובן לפעול מולה בצעדי אכיפה של המיסוי ולהקשות עליה יותר את החיים, אבל בסוף, אם אתה שואל אותי מה הממשלה הייתה צריכה לעשות, זה לא לקרוא למפגש משפיל עם אותו מנכ"ל חברה.

יואל חסון: אגב, אני עבדתי עם ראש ממשלה פעם.

יואל חסון: אני יודע איך מתכננים פגישות של ראש ממשלה.

יואל חסון: אף אחד לא פוגש את ראש הממשלה בדרג כזה אם הפגישה לא מתוכננת מההתחלה עד הסוף, כולל התוצאה.

ישראל אייכלר: בעיקר התוצאה.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: מי שהביא את המנכ"ל הזה לראש הממשלה הטעה את ראש הממשלה והכשיל אותו, כי אם המנכ"ל הזה, הביאו אותו כדי שהוא יגיד לראש הממשלה את מה שהוא אמר בכל מקום, זה לא רק להשפיל את ראש הממשלה, זה השפיל את המדינה, בעיניי.

יואל חסון: אם לא ידעו לייצר עם המנכ"ל הזה איזושהי תוצאה מהפגישה, עדיף שלא הייתה פגישה.

יואל חסון: סתם גרמה נזק.

יואל חסון: אז אני אומר:

יואל חסון: אני ציפיתי מהממשלה בהקשר הזה לא רק להתעסק במניעת הפיטורים, שמהר מאוד הבנו שזה כמעט בלתי אפשרי, אלא לייצר תוכנית, תוכנית לקליטת אותם מפוטרים בשוק העבודה.

יואל חסון: זה מה שהממשלה הייתה צריכה לעשות.

יואל חסון: אותו מנכ"ל, קאר שולץ, שהוא במקור מדנמרק, קופנהגן, עשה את אותו מהלך קשה מאוד בחברת תרופות מקומית שם, בקופנהגן, ומה עשתה הממשלה הדנית?

ישראל אייכלר: עלתה טענה שהוא קיבל הטבות של 20 מיליארד שקל.

ישראל אייכלר: לא סתם באו אליו.

יואל חסון: אז אמרתי: אם בדרך המיסויית אפשר לבוא ולשלול חלק מההטבות ולקחת, זה בסדר, אבל זה עדיין לא ימנע את הפיטורים.

יואל חסון: זה לא ימנע את הפיטורים.

יואל חסון: אגב, הוא אמר את זה, המנכ"ל.

יואל חסון: הוא אמר: אתם תעשו מה שאתם רוצים מבחינת ההטבות שנתתם.

יואל חסון: קחו בחשבון שתורידו הטבות – אז אני יכול לסגור עוד מפעלים.

יואל חסון: אבל אני אומר, מה עשתה הממשלה הדנית כאשר קאר שולץ פיטר את העובדים הדנים בחברה הדנית?

יואל חסון: הממשלה הדנית פשוט בנתה תוכנית לקליטת העובדים האלה במקומות אחרים, ובאמת הצליחה לייצר מקום תעסוקה חדש כמעט ל-90%.

יואל חסון: זה מה שהממשלה הייתה צריכה לעשות: לגייס פה את כל המערכת, לחוקק חוקים אם צריך, להוביל מהלכים ממשלתיים.

יואל חסון: זה מה שהממשלה הייתה צריכה לעשות.

יואל חסון: לא לבזבז את הזמן עכשיו על חוק פרסונלי – חוק ההמלצות של נתניהו – אלא לטפל עכשיו במפוטרי טבע.

יואל חסון: אז ראש הממשלה, כמו שאמרתי, בנאום לפני מאות אנשים, לא מצא זמן לדבר על מפוטרי טבע.

יואל חסון: הוא לא דיבר על מפוטרי טבע, הוא לא דיבר על התוכנית הביטחונית שלו, על התוכנית המדינית שלו, לא הציג חזון למדינת ישראל.

יואל חסון: עכשיו, דמיינו לכם – אתה, אדוני, בטח זוכר, אחיך בוודאי זוכר – את מנהיגי מדינת ישראל בכינוסים מפלגתיים, מנחם בגין, יצחק שמיר, אריאל שרון, יצחק רבין, שמעון פרס.

יואל חסון: כל המנהיגים האלה, כולם דיברו באירועים מפלגתיים, כולם גם התווכחו עם יריבים פוליטיים, אבל הם הציגו דרך, הציגו חזון, דיברו על מה שהם רוצים לעשות במדינה הזאת, מה התוכנית שלהם.

יואל חסון: ומה ראינו במופע האימים הזה של נתניהו?

יואל חסון: מה ראינו למעשה?

יואל חסון: ראינו ראש ממשלה שבמשך 40 דקות, יכול להיות יותר, דיבר על עצמו ורק על עצמו ורק על עצמו ועל עצמו ועל עצמו ועל עצמו ועל עצמו.

יואל חסון: מדהים, לא ראיתי דבר כזה, אין דוגמה לזה.

יואל חסון: אני אומר לכם, הוא משתבח עם השנים ביכולת הזאת לדבר על עצמו, ראש הממשלה.

יואל חסון: זה פשוט לא ייאמן.

יואל חסון: חבר'ה, זה לא הגיוני.

יואל חסון: זה לא הגיוני.

יואל חסון: זה בסדר שראש ממשלה יגיד בנאום במשך חמש דקות: אני חף מפשע, לא עשיתי שום דבר לא חוקי, לא נפל רבב במעשיי.

יואל חסון: זה בסדר שהוא היה אומר את זה ואז עובר לשאר העניינים.

יואל חסון: אבל לדבר במשך 40 דקות רק על עצמך?

יואל חסון: רק על עצמך?

יואל חסון: מה אני צריך אותך פה בכלל?

יואל חסון: מה אני צריך מנהיג שעסוק בעצמו?

יואל חסון: מה אזרחי מדינת ישראל צריכים לעשות עם אדם שקם בבוקר והטלפון הראשון שהוא עושה – אני מבטיח לכם, תקשיבו טוב למה שאני אומר לכם: כשבנימין נתניהו קם בבוקר ומתחיל את יום העבודה שלו, בטח בשעה הזאת, אני משער, אני אומר לכם, הטלפון הראשון שעושה בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, זה לעורכי הדין שלו.

יואל חסון: זה הטלפון הראשון של נתניהו בבוקר, ואלו הטלפונים שמלווים אותו לאורך כל היום.

יואל חסון: שם הוא נמצא.

יואל חסון: בזה הוא עסוק, רק בזה, חד-משמעית.

יואל חסון: אז הוא יגיד לכם שהוא מסתובב בעולם ומטייל ועושה עבודה מדינית מעולה.

יואל חסון: זה חשוב, לא מזלזל בעבודה מדינית בעולם.

יואל חסון: אני חושב שזה חשוב, אני חושב שזה חלק חשוב.

יואל חסון: הייתי רוצה לראות פה שר חוץ במשרה מלאה, ולא ראש ממשלה שהוא שר חוץ כשנוח לו וכשלא נוח לו הוא לא שר החוץ.

יואל חסון: כשיש בעיות במשרד החוץ או עם עובדי עמ"י או כל מיני דברים כאלה הוא לא שר חוץ; אז יש לו איזה מנקת שולחן, שקוראים לה סגנית השר חוטובלי, לדברים הפחות מעניינים.

יואל חסון: אבל כשזה מעניין לטוס ברחבי העולם, פתאום הוא שר החוץ.

יואל חסון: בסדר גמור, אבל עזבו, זה באמת מסך עשן למרכז עיסוקו של נתניהו היום, של המהלכים שהוא עושה על עצמו – לעצמו ובשבילו.

ישראל אייכלר: שמת לב לתוצאות ההצבעה באו"ם?

ישראל אייכלר: את הנסיעות האלה אני מייחס לכמה מדינות, בעיקר באירופה – בתוך האיחוד האירופי הוא עשה סדק ובדרום אמריקה ובאפריקה.

ישראל אייכלר: אני מדבר על דברים שאתה יודע, שזה לא היה סתם טיולים.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: תשמע, עוד פעם, אמרתי לך שאני לא מזלזל בעבודה המדינית, ואני לא חושב שראש הממשלה באמת מה שנקרא מטייל בקניונים כשהוא נוסע לשם.

ישראל אייכלר: בדיוק.

יואל חסון: אני יודע שהוא לא עושה את זה, אבל אני אומר עוד פעם, אני היום בתחושה – אתה יודע מה?

יואל חסון: עזוב מה שאני יודע או לא יודע.

יואל חסון: בתחושה שאני מקבל רוב העיסוק של ראש הממשלה היום הוא בעצמו.

יואל חסון: אני חושב שאם ראש הממשלה היום היה במקום אחר בהתנהלות שלו, בוודאי בלי החקירות האלה, אני חושב שהוא היה ראש ממשלה בוודאי הרבה יותר אפקטיבי.

יואל חסון: עוד פעם, יכולתי להתווכח איתו על הדרך ומהי האפקטיביות של נתניהו.

יואל חסון: זה סיפור אחר.

יואל חסון: אגב, אני מאוד רוצה להתווכח עם נתניהו על דרך, אבל אני לא יודע באמת מה הדרך של נתניהו.

יואל חסון: אני לא יודע, אני באמת לא יודע, כי הוא לא מדבר עליה.

יואל חסון: אין לו לא תוכנית מדינית, לא תוכנית ביטחונית.

יואל חסון: בדרך כלל, אגב, הוא מגיב.

יואל חסון: זה ראש ממשלה נטול יוזמות.

יואל חסון: הוא בדרך כלל ראש ממשלה שמגיב למציאות, לסיטואציות; הוא לא יוזם – הוא לא יוזם תוכנית מדינית, הוא לא יוזם מהלך שיטפל או ישנה את המצב בעזה.

יואל חסון: אין לו תוכנית ביטחונית, ואין לו גם תוכנית כלכלית.

יואל חסון: אין לו.

יואל חסון: אתם יודעים, אני חושב שמשה כחלון הוא שר אוצר נהדר.

יואל חסון: אני חושב שמשה כחלון עושה דברים שהרבה מאוד שנים אף שר אוצר לא עשה.

יואל חסון: אני מפרגן לו, ואני גם יודע שראש הממשלה לא מתערב לו, מה שנקרא.

יואל חסון: עכשיו, ראש הממשלה לא לא מתערב לו כי זה לא מעניין אותו; הוא לא מתערב לו כי הוא פוחד ממשה כחלון.

יואל חסון: כי הוא יודע שמשה כחלון הוא פוליטיקאי מוכשר.

יואל חסון: הוא לא רק שר אוצר, הוא גם פוליטיקאי מוכשר שמבין את המערכת הפוליטית.

יואל חסון: נתניהו יודע שמה שהוא עשה ליאיר לפיד, את אותו קרקוס שהוא עשה ליאיר לפיד בתקופה המוזרה הזאת שיאיר לפיד היה בה שר אוצר – שבוא נגיד לא השפיעה עמוקות על כלכלת ישראל, למזלנו; היא יכלה גם לדרדר את כלכלת ישראל, אבל אז נתניהו באמת עשה הכול להפריע ליאיר לפיד.

יואל חסון: הכול.

יואל חסון: הוא לא פחד מיאיר לפיד; הוא לא ספר את יאיר לפיד.

יואל חסון: אבל את משה כחלון הוא סופר.

יואל חסון: הוא נזהר בו, והוא מאפשר את הדבר הזה, למרות שאני אומר לך: מי שמכיר את התפיסות הכלכליות של נתניהו, יודע שמה שמשה כחלון עשה או עושה – רוב הפעילות שמשה כחלון עושה מנותקות לחלוטין מהאידיאולוגיה הכלכלית של נתניהו.

יואל חסון: לחלוטין.

יואל חסון: אם נתניהו היה שר אוצר – קחו את היוזמות של כחלון – הוא היה עושה בדיוק הפוך.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: מדויק.

יואל חסון: אין לו שום אמונה, הכרה או תפיסה כלכלית שתומכת במה שכחלון עושה.

יואל חסון: אם היו רזרבות כלכליות כמו שיש עכשיו, נתניהו היה מכסה את החוב הלאומי בעיקר; לא היה מיטיב עם העם, לא היה מוריד מיסים, לא היה עושה פעולות של הורדת מיסוי והיטלים כמו שהשר כחלון עושה.

יואל חסון: הוא לא היה עושה את הדברים האלה.

יואל חסון: נתניהו לא מאמין בזה.

יואל חסון: הוא לא מאמין בזה.

יואל חסון: לכן, כפי שאמרתי, אנחנו מתמודדים עם ראש ממשלה איום שעוסק בעצמו.

יואל חסון: כמו שאמרתי בהתחלה, הנושא הזה של השחיתות או החקירות של ראש הממשלה הפך להיות בעיניי issue משמעותי מרגע שנולד או נולדו החוקים המושחתים: החוק הצרפתי, שנגדע באיבו, וחוק ההמלצות, שאנחנו עכשיו באים ומדברים עליו.

יואל חסון: מה הוא גם עשה, חוק ההמלצות?

יואל חסון: חוק ההמלצות הביא למצב שבו גם הציבור יצא החוצה לרחובות.

יואל חסון: הציבור יצא החוצה לרחובות לא כשראש הממשלה נקרא בפעם הראשונה לחקירה ולא כשהיה התחקיר הראשון באיזושהי תוכנית טלוויזיה או חדשות.

יואל חסון: הציבור אז לא יצא.

יואל חסון: הציבור ישב, אמר, דיברו, חלק תמכו, חלק פחות, ניסו להבין יותר, להבין פחות.

יואל חסון: אבל חוק ההמלצות הוא קו פרשת המים.

יואל חסון: הוא קו פרשת המים.

יואל חסון: אגב, שאף אחד גם לא יגיד לכם שהחוק הזה לא רלוונטי לנתניהו.

יואל חסון: החוק הזה רלוונטי מרגע שהוא יעבור לכל חקירה שתיפתח, מרגע שהוא עבר, שיש בה פרקליט מלווה.

יואל חסון: נקודה.

יואל חסון: משהו שחשוב שהציבור ידע: ברוב, ברוב החקירות שנפתחות במדינת ישראל אין פרקליט מלווה.

יואל חסון: אין פרקליט מלווה.

יואל חסון: כשאדם מן השורה נעצר על גנבה, על תקיפה – אדם רגיל, לא פושע גדול וגם לא ידוען גדול – תהיה נגדו חקירה והמשטרה תקבל את ההחלטות שלה.

יואל חסון: אין שם פרקליט מלווה, והכול בסדר.

יואל חסון: הטענה של חבר הכנסת אמסלם הייתה שהחוק הזה בא לעזור לעשרות אלפי אנשים מסכנים שהמשטרה ממליצה להגיש נגדם כתב אישום והפרקליטות אחרי כמה שנים מבטלת את זה.

יואל חסון: אין ספק: עוול, עוולה.

יואל חסון: אני מסכים.

יואל חסון: יש הרבה אנשים שנפגעו.

יואל חסון: אבל מה לעשות שהחוק הזה לא קשור?

יואל חסון: מה לעשות שהחוק הזה לא קשור?

יואל חסון: החוק הזה מטפל רק בתיקים שיש בהם פרקליט מלווה.

יואל חסון: באיזה תיקים יש פרקליט מלווה?

יואל חסון: בואו נדבר על זה: באיזה תיקים יש פרקליט מלווה?

יואל חסון: פרקליט מלווה יש בתיקים של פוליטיקאים, של עבריינים בכירים – בכ"ף – משפחות פשע, עבריינים גדולים.

יואל חסון: פרקליט מלווה יש בתיקים של ראשי ערים, של ראשי גופים ציבוריים – בקיצור, של החזקים.

יואל חסון: של החזקים.

ישראל אייכלר: תהיה מוכן לתקן את זה, שזה יחול על כולם?

יואל חסון: אמרנו מההתחלה.

יואל חסון: אמרנו מההתחלה שאם יוחרגו אנשי הציבור והחוק הזה ידבר רק על אותם עשרות אלפים, שהם באמת – אני מוכן, בוודאי.

ישראל אייכלר: אמסלם טוען שהוא רצה לעשות את זה לכולם – –

יואל חסון: אני לא מכיר.

ישראל אייכלר: – – רק חייבו אותו.

ישראל אייכלר: אמרו לו שאם הוא יעשה את זה לכולם, אז הפרקליטות תצטרך עוד מאות פרקליטים לעבור על זה, ולכן הם צריכים את הסיכומים, ואז זה נפל למלכודת של הפרקליט המלווה.

ישראל אייכלר: אני חושב כמוך – שאם עושים את זה רק לאלה שיש להם פרקליט מלווה, זה עוול גדול מאוד לעשרות אלפי אנשים.

יואל חסון: יפה.

ישראל אייכלר: אז צריך לתקן את זה.

יואל חסון: לא יודע, אני מתרשם עד עכשיו שמה שחבר הכנסת אמסלם רוצה, הוא מקבל.

יואל חסון: אז אם חבר הכנסת אמסלם היה מתעקש ממש, והיה גם פונה אלינו כאופוזיציה, והיה מתעקש רק על העניין הזה, היינו תומכים בחוק, אם הוא באמת מתקן עוולה.

יואל חסון: דיברנו קודם על זה שאנחנו פה כדי לתקן עוולות.

ישראל אייכלר: יכול להיות שהוא צריך לעשות – – –

יואל חסון: לא יודע.

יואל חסון: לא יעשו.

יואל חסון: אל תדאג, זה לא משרת אף אחד.

יואל חסון: אף אחד לא יעשה.

יואל חסון: בטח לא יעבור.

יואל חסון: אז אני אומר לך ושהציבור יבין: החוק הזה משרת עכשיו את כל אלה שיש במקרה שלהם פרקליט מלווה.

יואל חסון: זה אומר כיום, ביום שהחוק הזה עובר, שפוליטיקאים, משפחות פשע, ראשי ערים, ראשי גופים ציבוריים שייחקרו, מקבלים מכנסת ישראל, מכל אלה שיצביעו בעד החוק הזה – מקבלים פשוט הקלות, הטבות.

יואל חסון: עכשיו, בוא נשים רגע את הפוליטיקאים בצד.

יואל חסון: אחד מהדברים שבאמת משטרת ישראל עושה בשנים האחרונות – היא מצליחה באמת לחסל ולפגוע בתשתיות של משפחות הפשע בישראל וארגוני פשע, ויש כמה כאלה.

יואל חסון: פשוט החוק הזה שם מקלות בגלגלים באופן שלא יתואר.

יואל חסון: שלא יתואר.

יואל חסון: מדינת ישראל היום נמצאת בעיצומו של מאבק – עם הצלחות לא רעות – בארגוני הפשע ובמשפחות הפשע.

יואל חסון: במקום לייצר עכשיו כלים לחזק את זה, ממציאים פה חוק שהולך לתת להם פשוט חיים הרבה יותר קלים.

יואל חסון: וגם צריך להגיד עוד דבר, אם הוא מדבר רק על ראש ממשלה, כן?

יואל חסון: אני לא מאחל לו עוד חקירות, אבל מרגע העברת החוק הזה על ידי הקואליציה, כל חקירה של פוליטיקאי שתיפתח, ההתמודדות תהיה לו הרבה יותר קלה ופשוטה.

יואל חסון: הרבה יותר קלה ופשוטה.

יואל חסון: החוק הזה הוא חוק מושחת, החוק הזה נולד בחטא, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש – אני אומר את זה גם לשר, שאני מקווה שמקשיב מעת לעת – ואני אומר לכם משהו, באמת, חבריי לקואליציה: אני חושב שהרבה מכם אנשים הגונים וטובים, באמת טובים.

יואל חסון: אתה יודע, אתה יושב פה, בבית הזה, ובסוף אתה אומר: זה בא, זה הולך, קואליציה כזאת, קואליציה אחרת – הרי אתה, השר גלנט, גם אתה, אדוני היושב-ראש, יכולים למצוא את עצמכם בכנסת הבאה בקואליציה אחרת לחלוטין, גם עם ראש ממשלה אחר לחלוטין, ואתם תשאלו את עצמכם יום אחד, אם אכן תצביעו בעד – אני מקווה שברגע האחרון תחליטו לא להצביע בעד, אבל אם תצביעו בעד – אתם תשאלו את עצמכם יום אחד: למה הייתי צריך לטנף את הקריירה שלי, את המעמד שלי, את עצמי, והצבעתי עבור חוק מושחת כזה?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: למה זה היה חשוב?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: הרי זה גם לא חוק אידיאולוגי.

יואל חסון: אתה יודע, העברנו פה עכשיו את חוק המרכולים.

יואל חסון: אתה יודע, חוק המרכולים, כמה שקשה לי איתו וכמה שאני חושב שהוא גם בסוף לא ישרת את המטרה שאתם הייתם רוצים – להפך, יגרום לתגובה קיצונית, כבר אנחנו מתחילים לראות את זה, ואני אדם שמאמין שהשבת צריכה להיות שבת.

יואל חסון: אני מאמין בזה, גדלתי על זה.

יואל חסון: אני מאמין ששבת לא יכולה להיות כמו יום רגיל, אבל היא גם לא יכולה להיות יום כיפור.

יואל חסון: היא גם לא יכולה להיות יום כיפור.

יואל חסון: אבל חוק המרכולים זה אידיאולוגיה, זה דרך.

יואל חסון: אני יכול לקבל את – – –

ישראל אייכלר: אני יודע למה אתה אומר שזה לא יכול להיות יום כיפור – כי מצווה לאכול שלוש סעודות בשבת ולא לצום.

ישראל אייכלר: להתענג.

יואל חסון: זה בטוח לא יום כיפור.

ישראל אייכלר: זה בוודאי לא יום כיפור.

יואל חסון: זה בטוח לא יום כיפור, אבל אני אומר, על חוק המרכולים אני מוכן, אתה יודע מה?

יואל חסון: לשרוף פה שעות ארוכות, כי זה אידאולוגיה, זה ויכוח עקרוני, זה ויכוח חשוב.

יואל חסון: או אם מחר יהיה פה דיון על הסכם שלום – בוא נדבר על זה שבועות, בוא נדון, בוא נתווכח.

יואל חסון: ברור, לזה אנחנו פה.

יואל חסון: בשביל זה נבחרנו לכנסת, ולהיבחר לכנסת זה לא פשוט.

יואל חסון: לדברים האלה נבחרנו, לדברים האלה אנחנו יושבים פה – לדברים של האידיאולוגיות.

יואל חסון: ואני מוכן עם הקואליציה הזאת וגם עם בנימין נתניהו להתווכח – ולא קל להתווכח איתו, אני לא מזלזל בו, מעולם לא זלזלתי בנתניהו – אבל אני מוכן להתווכח איתו על דרך, על אידיאולוגיה, על תפיסות, על מדיניות.

יואל חסון: מה אני עושה עכשיו?

יואל חסון: מה אנחנו עושים?

יואל חסון: על מה יבוזבזו פה עשרות עשרות של שעות?

יואל חסון: על חוק פרסונלי, רע.

יואל חסון: על חוק מיותר.

יואל חסון: על חוק שלא משנה שום עוולה.

יואל חסון: על חוק שלא יעשה שום דבר טוב לעם הזה.

יואל חסון: שום דבר טוב הוא לא יעשה לעם הזה, באמת.

יואל חסון: כמו שאמרתי לך, אדוני היושב-ראש, חוק ההמלצות הוא חוק פרשת המים בתגובה הציבורית ובתגובה של האופוזיציה.

יואל חסון: אני, מאז שלקחתי על עצמי את התפקיד של יו"ר סיעת המחנה הציוני ומרכז האופוזיציה – וצריך לומר, בגלל האווירה שיש כאן, חשבתי יחד עם חבריי וכל סיעות האופוזיציה, וגם חבריי במחנה הציוני, דיברנו על זה, והבנו שמה שהיה לא יהיה.

יואל חסון: הכללים פה השתנו – הכללים פה השתנו כי עריצות הרוב כאן היא קשה, היא קיצונית.

יואל חסון: אתה מתמודד מול אנשים שאני חושב שלא מבינים מה הם גבולות הכוח; הם לא מבינים שדווקא האחריות של הרוב היא רבה יותר וחזקה יותר, כי הרוב הוא שקובע את הטון וקובע את מהלך הדברים.

יואל חסון: דווקא כשאתה נמצא במקום שיש בו את הכוח, אתה צריך לדעת להשתמש בו במשורה ובחוכמה.

יואל חסון: אני לא רואה את זה פה.

יואל חסון: אני לא רואה את זה פה.

יואל חסון: להפך, אני רואה מהלכים קיצוניים, דורסניים.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: אני גם יכול להגיד את זה: אני רואה את הדיונים שיש לי כיום עם אנשי הקואליציה בכל מיני נושאים.

יואל חסון: אני לא זוכר דבר כזה.

יואל חסון: אני לא זוכר שיח כזה.

יואל חסון: אני לא זוכר אטימות כזאת.

יואל חסון: אני לא זוכר – ואני גם הייתי בצד השני, הייתי יו"ר קואליציה.

יואל חסון: אני לא התנהגתי בצורה כזאת, חד-משמעית.

יואל חסון: אני יכול להוכיח את זה.

יואל חסון: אני יכול להוכיח את זה.

יואל חסון: אני אתן לכם דוגמה מהחיים.

יואל חסון: ב-2006, כשקדימה התמודדה בבחירות, אני הייתי אחראי למצע שלה בנושא של הצעירים, ואז – השר גלנט, אתה תתעניין לשמוע את זה – אנחנו כתבנו במצע של קדימה שאנחנו מאמינים בהכרה כהוצאה מוכרת בתשלומי הריבית של המשכנתה.

יואל חסון: האמנו בזה אז.

יואל חסון: היום אני לא יודע אם זה נכון או לא נכון, כי היום הריבית מאוד ירדה, אבל לא משנה, האמנו בזה, וזה היה חלק ממצע קדימה.

יואל חסון: היינו בקואליציה, ואני נורא רציתי לקדם את זה.

יואל חסון: אני חייב לומר שלא הצלחתי.

יואל חסון: שרי האוצר של קדימה לא זרמו איתי בעניין הזה, בעיקר לא השר רוני בר-און, שהיה שר האוצר.

יואל חסון: אז הגיע לכאן גלעד ארדן, אז חבר כנסת צעיר יחסית, והציע את הצעת החוק הזאת כאיש אופוזיציה.

יואל חסון: כאיש אופוזיציה.

יואל חסון: אני החלטתי לתמוך בחוק הזה.

יואל חסון: עוררתי את שר האוצר נגדי, את הממשלה שלי נגדי, כעסו עליי מאוד, ובסוף, באצבע שלי, העברתי את החוק.

יואל חסון: העברתי את החוק הזה כי חשבתי שהוא נכון; כי אמרתי: נתנו גם מילה, אני רוצה לעמוד בה.

יואל חסון: לצערי, הוא לא התקדם, כי הלכנו לבחירות אחר כך, אבל אני הצבעתי בעד החוק.

יואל חסון: אני חושב שהייתי אז – אל תתפוס אותי במילה, יכול להיות שאני לא זוכר היטב – יכול להיות שהייתי אז אפילו יו"ר הקואליציה, ותמכתי בחוק הזה והעברתי את החוק הזה כי האמנתי בו.

יואל חסון: אז גם לא הייתה תפיסה בוועדת השרים לחקיקה שמסתכלים קודם כול על המציע, מיהו המציע, ואחר כך מה הוא מציע.

יואל חסון: ועדת שרים לחקיקה בתקופתנו, כשבחנה חוק, היא בחנה אותו על פי מה החוק, מהות החוק.

יואל חסון: כיום – כולנו יודעים את האמת – מסתכלים על המציע קודם כול, וזה כולל הפלת חוקים טובים וגם העברת חוקים מפגרים, סליחה, או לא ראויים או לא ענייניים, אות מתה.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: כי המציע הוא איש שצריך כרגע לקרב.

ישראל אייכלר: אתה רוצה היסטוריה?

ישראל אייכלר: היה חבר כנסת בשם דב סדן.

ישראל אייכלר: הוא היה פה בסך הכול שנתיים או פחות.

ישראל אייכלר: שאלו אותו: למה אתה פורש?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: כי אני באתי לפה – בן-גוריון רצה כמה סופרים וזה, הכניס אותם.

ישראל אייכלר: שאלתי: מי האיש הזה?

ישראל אייכלר: אמרו לי: אני לא יודע מה השם, אבל הוא שייך למחנה ההוא.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: הביאו חוק.

ישראל אייכלר: אמרתי: מה החוק?

ישראל אייכלר: לא משנה מה החוק, זה שלהם, ולכן אנחנו נגד.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: אם כך, אין לי מה לעשות פה.

ישראל אייכלר: דב סדן, לפני עשרות שנים.

יואל חסון: יפה.

איתן ברושי: היה פעם דור.

ישראל אייכלר: הוא אמר: אין פה מי ואין פה מה.

ישראל אייכלר: אם אני שואל מי, אומרים: זה שלהם.

ישראל אייכלר: אני שואל: מה?

ישראל אייכלר: אומרים: של ההוא.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדעת מי ומה.

יואל חסון: תראו, בואו לא ניתמם.

יואל חסון: אנחנו בכל זאת נמצאים במערכת פוליטית.

יואל חסון: אנחנו בכל זאת נמצאים במאבק באמת בין מחנות, וזה בסדר, וזו דמוקרטיה, והכול בסדר.

יואל חסון: הקואליציה יכולה להשתמש בכוח וברוב שלה, והיא עושה את זה.

יואל חסון: אגב, גם באופן מבני, המערכת – התקנון מאפשר פה לקואליציה באמת כלים מאוד גדולים על האופוזיציה.

יואל חסון: הרי על פניו אם הייתי עושה באמת מה שאני רוצה, אז הייתי עכשיו יכול לרדת מהדוכן, עכשיו, הרגע, ולהגיד: תצביע.

יואל חסון: אני לא יכול לעשות את זה, כי התקנון לא מאפשר לעשות את זה.

יואל חסון: התקנון נותן לקואליציה – עכשיו, אם אני עושה את המהלך הזה, אז השר גלנט יעלה, יצטרך לדבר פה איזה שעתיים כדי להקפיץ את כל חברי הקואליציה.

יואל חסון: אני יודע שזה מה שיקרה.

יואל חסון: אז לכן אני משתמש בכלים – אנחנו – בכלים המעטים-מעטים-מעטים שיש לנו כאופוזיציה, והקואליציה אמורה להשתמש בכלים שלה במשורה.

יואל חסון: אני אומר שהיום אני לא מרגיש שזה ככה.

יואל חסון: אני מרגיש באמת עריצות של רוב.

יואל חסון: עכשיו תראו, חברים – אני חושב שאתה צריך לעדכן את הזמן שלי, כי אני חושב – – –

ישראל אייכלר: יש לי, רשום.

ישראל אייכלר: אתה קיבלת 90 דקות ומגיע לך עד שעתיים ו-40, רק השעון לא מכיל את זה.

יואל חסון: לא, כי חשוב גם לי לדעת כמה באמת יש לי.

ישראל אייכלר: יש לך, יש לך.

יואל חסון: כולל זה או אחרי זה?

ישראל אייכלר: פלוס, פלוס.

ישראל אייכלר: אתה עוד יכול להתפלל את כל תפילת שחרית מעל הדוכן.

איתן ברושי: יואל, אני פה.

איתן ברושי: יש לנו ערבות הדדית.

איתן ברושי: במחנה הציוני יש הרמוניה, אני יכול לעזור.

יואל חסון: אתה יכול ללוות אותי בשירה תוך כדי.

איתן ברושי: בשירה.

איתן ברושי: אנחנו כבר צרודים מרוב דיבורים בכנסת.

יואל חסון: עדיף שלא, אתה אומר.

יואל חסון: תראו, אני אומר לכם שאני החלטתי לעשות היסטוריה קטנה עכשיו, היסטוריה קטנה, קטנטנה, ולנאום למעשה מעכשיו, חלק מהזמן שנותר, את נאום הווטסאפ.

יואל חסון: כולכם יודעים מה זה ווטסאפ.

יואל חסון: אני משער שגם אתה יודע מה זה ווטסאפ.

יואל חסון: מה זה נאום הווטסאפ, חבר הכנסת ברושי?

יואל חסון: אנחנו ביממה האחרונה פרסמנו מספר טלפון – המחנה הציוני – לציבור הישראלי וביקשנו מהם:

יואל חסון: תשלחו לנו בווטסאפ מה שיש לכם להגיד על חוק ההמלצות, מה דעתכם.

יואל חסון: ראינו, באמת אנשים יצאו לרחובות.

יואל חסון: אותם אנשים באמת היו רוצים שמה שהם חושבים ייאמר גם פה, ולא רק ברחובות.

יואל חסון: אמרתי: אני לא מאלה שחושבים שכל החוכמה רק אצלי.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: אמרתי: רק אני אדבר פה עכשיו שעתיים ו-40 דקות?

יואל חסון: בואו ניתן גם לציבור להשמיע את קולו.

יואל חסון: קודם כול, אני פונה לציבור שעכשיו נמצא ומבקש ממי שרואה אותנו עכשיו ורוצה באמת להיות שותף בדיון הזה, הוא יכול ממש כעת לשלוח הודעת ווטסאפ עם מסר שחשוב לו שיישמע כאן, במליאת הכנסת, למספר הטלפון 054-7709906.

יואל חסון: מי שישלח עכשיו ווטסאפ – אני אוכל לקרוא את המסר שלו מהטלפון, מכאן, ולשמוע ולהשמיע לחברים כאן ולציבור מה הציבור הישראלי באמת חושב על חוק ההמלצות.

יואל חסון: אני חוזר עוד פעם, למען הצופים ואזרחי מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: חזור שנית.

יואל חסון: חזור שנית.

יואל חסון: 054-7709906.

יואל חסון: נא לא להתקשר אלא רק לשלוח הודעות ווטסאפ, מה אתם באמת חושבים על חוק ההמלצות ומה אתם באמת חושבים על ראש הממשלה, ואנחנו נקריא את זה פה ונעביר את המסר כאן, בדיון החשוב הזה.

ישראל אייכלר: רק אל תתחייב שכל מי שיכתוב לך, מילה במילה אתה תקריא, כי אז תקבל הרבה דברים שלא תוכל להעלות על הדוכן.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אנחנו נדע לסנן את זה באופן שמכבד את הכנסת ומכבד את הדיון הזה, חד-משמעית.

יואל חסון: אין ספק.

ישראל אייכלר: ואותך.

יואל חסון: אתם יודעים מה?

יואל חסון: אני רוצה להתחיל דווקא במכתב שהגיע אליי לפני כמה שעות ואני רוצה להקריא לכם אותו.

יואל חסון: הוא לא קצר, אבל בחרתי אותו מכל המסרים שהיו, כי חשבתי שהוא מיוחד.

יואל חסון: המכתב הוא כזה – אני קורא בשם אזרח שכתב לי עכשיו מכתב, אלה דבריו שלו: אני אגיד לכם את האמת, אני מאוכזב.

יואל חסון: אני תלמיד כיתה י"ב ועוד מעט אחגוג את יום ההולדת 18 שלי ואהפוך לאזרח מן המניין, עם זכויות רבות וחובות רבות, והחובה הגדולה מכולן – גיוס לצה"ל.

יואל חסון: אני מתכנן גם לדחות את הגיוס ולעשות שנת שירות, מתוך אהבה בלתי נגמרת למדינה שלי ולעם שלי.

יואל חסון: וכן, גיוס לצה"ל זה מפחיד.

יואל חסון: זה עשוי להיות גם מסוכן, ואני עלול גם לאבד את חיי בשמה של מדינתי, אז לפחות אבקש כי תיתנו לי להשמיע את חששותיי.

יואל חסון: אני, כמו שאר חוג חבריי הקרובים, עוקב באדיקות אחר הנעשה במשכן הכנסת כל יום.

יואל חסון: אפשר לומר גם שחבל שפחות שומעים באמצעי התקשורת על הדברים הטובים שנעשים פה, אבל כמובן שדברים חיוביים פחות מוכרים מדברים שליליים.

יואל חסון: הרבה חוקים הזויים כמעט נחקקו ממש כאן:

יואל חסון: חוק איסור חקירת ראש ממשלה מכהן; חוקים המגבירים את כוחם של פוליטיקאים בממשלה אל מול הדרג המקצועי; חוקים המנסים לסרס את כוחו המועט גם כך של מבקר המדינה, ואף לרסן באופן בלתי מידתי את כוחו של בית המשפט העליון במושבו כבג"ץ.

יואל חסון: אני חייב לומר לכם, חבל לי.

יואל חסון: חבל לי שחלק מכם אמורים לייצג אותי.

יואל חסון: ישנה הרגשה שסיעת השלטון מעבירה חוקים אשר נועדים אך ורק לשמור על מעמדו של ראש הממשלה בנימין נתניהו או על מנת לבצר את כוחה של הקואליציה, אותה קואליציה המושתתת על הסכמות קואליציוניות רבות כל כך בנושאים שונים ורבים כל כך, עד שנדמה לי כי למקום הזה, הכנסת – כותב תלמיד כיתה י"ב – כמעט אין שום השפעה בכלל.

יואל חסון: יתר על כן, חבל לי שהדיונים בכנסת נהפכו למגרש כה אגרסיבי, שבו שימוש במכבסות מילים מתגמד לעומת קללות, גידופים, צעקות ותרבות דיון אשר נדמה כי מתאימה לילדים ביסודי מאשר למכובדיי היושבים כאן.

יואל חסון: אני ממשיך וקורא את מכתבו של תלמיד י"ב: ולא, אני לא כותב מילים אלה על מנת להפיל את ראש הממשלה מכיסאו – דבר אשר, כדאי לציין, לגיטימי לחלוטין.

יואל חסון: לעם מותר לדרוש ביקורת על ראש הממשלה ולעם מותר גם לדרוש להפיל אותו מכיסאו, אם זהו רצונו.

יואל חסון: אנחנו בדמוקרטיה, אחרי הכול; לפחות ככה למדנו בשיעורי האזרחות.

יואל חסון: ולא, אני לא שמאלן – מילה שמוזר שהפכה למילת גנאי, כי כמובן שכל מי ששונה ממני הוא בוגד – זה השיח שמתנהל כאן ומחלחל למטה לכולנו.

יואל חסון: אני כותב לכם אך ורק כי אני חרד לעתיד קיומה של המדינה.

יואל חסון: אני באמת ובתמים חושש שבקרוב תתנהל כאן מלחמת אחים שסופה אינו ידוע, ורק בגלל השיסוי והתרבות הפוליטית המלוכלכת שצמחה כאן לאחרונה.

יואל חסון: החוק האחרון שעומד להיחקק כאן, חוק ההמלצות, אשר כנגדו אני ניצב וזועק לכם, הוא בושה שתיזכר לדורי-דורות.

יואל חסון: כי רק אזרחי המדינה מתמודדים עם דברים קשים יותר וגדולים יותר בחייהם, כמו כיצד אגמור את החודש, מה יקרה אם אפוטר מחר, ולא מתעסקים בפוליטיקה כל הזמן – כי למי יש לזה זמן?

יואל חסון: לא אומר שאתם יכולים לפעול כאילו המדינה שלנו היא שק חבטות.

יואל חסון: זה משפיל.

יואל חסון: ממשיך ואומר תלמיד הי"ב: אני רוצה לומר לכם: עד כאן.

יואל חסון: החוק החדש לא נועד להגן על האזרח הפשוט אלא נועד להגן על כך שהשחיתות לכאורה בתיקים הנוגעים לראש הממשלה, ביטן ושאר נבחרי הציבור לא תצא לאור.

יואל חסון: הרי אם כל מטרתו של החוק היא לעזור לאזרח הפשוט, למה כה דחוף דווקא עכשיו להעביר את החוק בחקיקה כל כך מהירה, בוועדה אשר אינה קשורה למהותו של החוק?

יואל חסון: הרי לא אני זה שצריך לספר לכם זאת.

יואל חסון: היועצת המשפטית לוועדת הכנסת עו"ד ארבל אסטרחן הבהירה באופן ברור שהעברת חוק לוועדה אחרת אשר אינה קשורה למטרת החוק מהווה שיבוש של הליך החקיקה התקין.

יואל חסון: לבסוף, האם זה הגיוני להחיל חוק זה רק על תיקים בעלי פרקליט מלווה?

יואל חסון: וכמובן, כולנו יודעים באילו תיקים ישנו פרקליט מלווה: תיקים בעלי חשיבות ציבורית רבה אשר ראוי שיתפרסמו לציבור הרחב כמשת

יואל חסון: מע מזכות הציבור לדעת – זכות דמוקרטית בסיסית, לכל מי שפספס את שיעורי האזרחות בתיכון.

יואל חסון: תיקים אלה מתנהלים לרוב כנגד ראשי כנופיות, אנשים רמי-דרג במשק הישראלי ונבחרי ציבור.

יואל חסון: וכן, חזקת החפות אינה פקטור כאן.

יואל חסון: שושנה נתניהו, דודתו של ראש הממשלה ושופטת מוערכת, אכן אמרה בפסק דין על תיק בבית משפט מחוזי בשנת 2007 – אני מצטט אותה: לפי העקרונות שלנו אדם הוא בחזקת זכאי כל עוד לא הוכחה אשמתו.

יואל חסון: אך לפי ראות עיניי, מבחנה מוסרית וערכית חזקת החפות אינה חלה על ראש ממשלה.

יואל חסון: ראש ממשלה הוא מנהיג, הוא הפנים האמיתיות של המדינה.

יואל חסון: הוא מנהל אותה.

יואל חסון: הוא אמור להיות מודל לחיקוי.

יואל חסון: אני רוצה ראש ממשלה שלא מתחבא מאחורי חזקת החפות או מאחורי חוקים שונים ואמירות פופוליסטיות.

יואל חסון: אני רוצה ראש ממשלה שמנסה לכל הפחות לטעון אחרת מהנאמר עליו, לנסות להוכיח שהוא חף מפשע.

יואל חסון: להחביא ממצאי חקירה מהציבור זה מעשה דמוקרטי?

יואל חסון: הוכחת החפות במקרה של ראש הממשלה וכל נבחר ציבור במעמד דומה חלה עליו, ורק עליו.

יואל חסון: העניין הזה חוצה ימין ושמאל; הוא חוצה חילוקי דעות של דתיים וחילונים, יהודים וערבים וכו'.

יואל חסון: השחיתות לא אמורה להיות חלק מחיינו ולא קשורה לדעותינו.

יואל חסון: אני מקווה שלא תמשיכו לאחר סיום הדיון על החוק הזה – ולא יהיה כלום כי אין שום דבר שאשכרה קורה במשכן הכנסת.

יואל חסון: אני רוצה שתדעו שלאזרחים בישראל יש כוח ויש השפעה ויש רצון לחיים טובים יותר.

יואל חסון: יש ניסיון לנסות ולהגיע להסכמות ולפשרות כדי שלכמה שיותר מבני עמנו יהיה כמה שיותר טוב בלי עריצות רוב או עריצות מיעוט או עריצותו של השליט, רק בהסכמיות רחבה בין האזרחים המגוונים בחברה הישראלית.

יואל חסון: עצרו את החוק האנטי-דמוקרטי הזה.

יואל חסון: תנו לגורמי אכיפת החוק לעשות את עבודתם בלי להתערב, בצורה הוגנת ושקופה לציבור.

יואל חסון: בבקשה מכם, חזרו לעבודה פרלמנטרית אשר אמורה להיטיב איתנו, הציבור הרחב, ולא חקיקה מטיבה רק עם קומץ אנשים אשר מסתובבים להם בציר בין שכונת טלביה לרחביה, או, אתם יודעים, בפינה של רחוב בלפור.

יואל חסון: תודה רבה והמשך דיון נעים.

יואל חסון: זו דוגמה למכתב באמת נוגע ללב של תלמיד בכיתה י"ב שביקש שנעביר את המסר שלו לכאן.

ישראל אייכלר: תגיד רק לתלמיד דבר אחד: כל מה שהוא כתב זה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: הוא אמר שם מלחמת אזרחים, אז אני רוצה שהוא ידע שבסוריה הייתה מלחמת אזרחים.

ישראל אייכלר: הרבה אנשים הרגישו שבגלל הצדק הם צריכים להילחם נגד משטרו של אסד, שהוא באמת משטר מושחת.

ישראל אייכלר: זה עלה ב-400,000 הרוגים, 8 מיליון פליטים, וכמעט אין בית שם לא הרוס.

ישראל אייכלר: זה המחיר של מלחמת אזרחים, כך שכשהוא כותב על מלחמת אזרחים, שידע את המחיר.

יואל חסון: לא, הוא מפחד ממלחמת אזרחים.

ישראל אייכלר: אני יודע, אבל שידע על מה הוא מדבר.

יואל חסון: ברור.

יואל חסון: הוא חושש ממלחמת אזרחים.

יואל חסון: כולנו חוששים ממלחמת אזרחים ולא רוצים להגיע אליה.

יואל חסון: אגב, מלחמת אזרחים היא לא בהכרח – מה שאמרת עכשיו זה דוגמת קיצון למלחמות אזרחים.

יואל חסון: יש מלחמות אזרחים שהן חמורות לא פחות ומדממות פחות, אבל הן חמורות.

יואל חסון: אבל אנחנו כולנו נגד מלחמת אחים, כמובן.

יואל חסון: אז אני חוזר ואומר שאני הקראתי עכשיו את מכתבו של תלמיד י"ב שהגיע אלינו באמצעות הווטסאפ.

יואל חסון: אני חוזר ואומר שאני עושה עכשיו את נאום הווטסאפ, שבו אני מאפשר לציבור להעביר את המסר שלו בדיון הזה.

יואל חסון: אני אגיד את מספר הטלפון שוב: 054-7709906.

יואל חסון: אני אשמח לראות מה האזרחים כותבים לנו בעת הזאת ובשעה הזאת.

יואל חסון: אני יכול לתת דוגמה מדברים שמגיעים ממש עכשיו, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: קודם כול, יש מישהו ששואל – שלח עכשיו – הוא שואל אם זה באמת טלפון אמיתי, אם זה באמת אמיתי.

יואל חסון: הוא שואל: האם זה באמת טלפון של מישהו בלשכה של יואל חסון?

יואל חסון: אז אני אומר לו: כן, זה אמיתי.

יואל חסון: עכשיו אתן עוד דוגמה.

יואל חסון: מישהו כותב כאן:

יואל חסון: אור השמש הוא חומר החיטוי הטוב ביותר.

יואל חסון: בעידן של הגברת השקיפות ושיתוף המידע נותר רק לתהות מדוע נבחרי הציבור מבקשים למנוע מהציבור קבלת מידע משמעותי אשר אין ספק שהוא מידע שחייב להיות נחלת הציבור.

יואל חסון: ממה פוחד נבחר הציבור?

יואל חסון: האם הוא אינו סומך על מקצועיות המשטרה, אשר היא הגוף האמון על חקירת עבירות פליליות?

יואל חסון: מה אמור ללמוד מכך האזרח אשר נתקל במשטרת ישראל יום-יום ברחובות?

יואל חסון: האם הוא אמור להבין מכך שלא ניתן לסמוך על המשטרה?

יואל חסון: אני חושב שהתשובה ברורה: על המשטרה אפשר לסמוך, אבל על נבחר הציבור שמבקש להסתיר מידע אי-אפשר לסמוך.

יואל חסון: זאת המסקנה שלי.

יואל חסון: הרוב לא מציינים את שמם.

יואל חסון: יש כאן מישהי שכותבת:

יואל חסון: אני מורה בגמלאות וצופה בנעשה בבית המחוקקים ומתביישת כאזרחית לראות את החוק ההזוי הזה, חוק ההמלצות.

יואל חסון: איך יעמוד מחנך בפני תלמידיו וילמד דמוקרטיה מהי?

יואל חסון: איך נבקש מתלמידים להסתכל ולראות מודל לדוגמה מחברי הכנסת שמתנהגים בצורה לא ראויה, מקללים ומעליבים וצועקים ללא תרבות דיבור ושיחה?

יואל חסון: נוסף לזה, החוק הזה הוא חוק פרסונלי, כדי לכסות על שחיתויות שנעשו בזמנו של ראש הממשלה נתניהו, במשמרת שלו.

יואל חסון: כיצד הוא טוען שלא יהיה כלום כי אין כלום?

יואל חסון: השטח בוער מסביבו והוא בשלו – אני לא יודע בדיוק למה התכוונה.

יואל חסון: היום, כסבתא לשמונה נכדים, אני דואגת מאוד מעתיד המדינה.

יואל חסון: מקווה שחברי הקואליציה יתעשתו וידאגו באמת לאזרחים, ולא לכיסאות שלהם.

יואל חסון: יש פה – צבי זינגר כותב:

יואל חסון: החוק המושחת שלכם יהיה הראשון להיפסל.

יואל חסון: יחד איתו ייזרקו לפח כל חוקי השחיתות והכפייה הדתית שלכם.

יואל חסון: כל מי ששותף לפשע גם יאכל את הדג המסריח וגם יגורש מן העיר, ובראש ובראשונה המושחת העיקרי, בנימין נתניהו.

יואל חסון: כמובן שאני קורא את מה שהאזרחים כותבים.

יואל חסון: מישהו כותב כאן: שחברי הקואליציה פשוט ידאגו לציבור, האזרחים, ולא לראש הממשלה.

יואל חסון: חלק מהאנשים גם מתקשרים.

יואל חסון: אני אמרתי לא להתקשר, רק לשלוח הודעות.

יואל חסון: יש כאן גם: שלום, איך יכול להיות שלא יקשיבו לממשלה, שבסופו של דבר היא שחקרה את החשודים, ובכל זאת להשתיק גוף ציבורי?

יואל חסון: לא דמוקרטי.

יואל חסון: הוא כנראה מתכוון למשטרה.

יואל חסון: אנחנו נקריא עוד: אמון הציבור הוא חלק בלתי נפרד מחוסנה של המדינה הדמוקרטית.

יואל חסון: חוק המטיל ספק בגוף מקצועי כחלק מהרשות המבצעת ייצור פגיעה קשה גם ברשות השופטת ופגיעה קשה בדמוקרטיה כולה.

יואל חסון: חוק ההמלצות הוא קריאה למלחמה נגד המשטרה.

יואל חסון: הממשלה צריכה להתעשת בה ולחזור מהחוק.

יואל חסון: כל בר-דעת שיושב פה צריך להתנגד לחוק נגד משטרת ישראל.

יואל חסון: כאשר חלק מהגוף, כמו הממשלה, מחליט לפתוח במלחמה על חלק אחר באותו הגוף – משטרה – זה עלול להסתיים במוות, בדיוק כמו סרטן.

יואל חסון: את זה כותב צחי רובין.

ישראל אייכלר: יפה שיש לערוץ הכנסת רייטינג כזה ב-08:00.

יואל חסון: כן, כן.

ישראל אייכלר: בשעות כאלה?

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אני ממשיך, חבריי חברי הכנסת, בנאום הווטסאפ, שבו האזרחים שולחים לנו ממש בזמן אמת את מה שיש להם לומר על חוק ההמלצות.

יואל חסון: יש כאן דוגמה נוספת: כאזרח מדינת ישראל, כמצביע ליכוד כרוני – כך הוא מגדיר את עצמו – וכיום נכה המרותק למיטה, אני מתבייש, מתבייש, מתבייש.

יואל חסון: כמה חודשים לא ראיתי אור יום עקב נכותי, והיום נשברתי.

יואל חסון: כנראה מדינת הרווחה, ערבות הדדית, הינם כאלה רק כשזה נוגע לחוק ההמלצות.

יואל חסון: שם הכול רץ בקצב הזוי שלא הכרנו.

יואל חסון: כשרוצים, כנראה יכולים.

יואל חסון: כואב שביבי וכחלון זורקים לפסי הרכבת אנשים חלשים ונדכאים ולא מנצלים את כישוריהם כאשר מדובר באזרחים, ועושים רק לביתם.

יואל חסון: השחיתות היא מכת מדינה.

יואל חסון: חוק ההמלצות הוא אבן נגף בדרך לעקירתה מהשורש.

יואל חסון: כל מטרתו היא לקנות לנתניהו עוד זמן עמימות בקשר לחקירתו הצפויה בפרשת הצוללות וכלי השיט ובפרשת בזק.

יואל חסון: חברי קואליציה הגונים מוזמנים להוכיח שהם כאלה על ידי הצבעה נגד החוק והצבעה בעד ההסתייגויות המחריגות את נתניהו באופן מלא ממנו.

יואל חסון: החרגת פרשות 1000, 2000, מהחוק היא אחיזת עיניים.

יואל חסון: אנחנו מבינים שנתניהו מפחד בעיקר מפרשת הצוללות וכלי השיט, הידועה בשם פרשת 3000.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים: כאזרחית, כמו כל אזרח, אני שומעת ורואה ומבקשת לבטא את רצוני העז שתקשיבו גם לי.

יואל חסון: לפני שעה שמעתי את אורן חזן מתבטא בגסות מזעזעת.

יואל חסון: לפני כמה חודשים נכחתי בבוטות של דוד ביטן בהתנפלו על הורים שכולים בכנסת.

יואל חסון: השפה המזלזלת היא גם מראה של הזלזול הכל-כך מקומם, היא המשך לזלזול בזכויותינו וכספנו.

יואל חסון: אנא, אנא, הימנעו מקבלת חוק ההמלצות.

יואל חסון: אנא, הקשיבו גם לנו.

יואל חסון: בזכותנו אתם שם.

יואל חסון: די לגסות הרוח, די לזלזול.

יואל חסון: כן להקשבה ולכבוד.

יואל חסון: מכתב מסהר טַ‏רנוס, טֶרנוס – אני מקווה שאני מבטא את השם נכון: כל הכבוד על המלחמה בשחיתות.

יואל חסון: זאת עבודת קודש ממש, שבראשה המשטרה ומערכת הצדק.

יואל חסון: אני מחזק אותה וחושב שהיא עושה עבודת קודש מצילת חיים.

יואל חסון: אני רוצה לקרוא מכאן לחקירה – הינה, אני קורא גם דברים שהם לא רק בעדנו – של יו"ר האופוזיציה על פרשות העמותות, אהוד ברק, על שותפותו לכך, וכמובן – יאיר לפיד, על בזבוז כספי מיסים.

יואל חסון: השחיתות היא נגף, וחובה למגר אותה.

יואל חסון: זוהי חובת

יואל חסון: כם כמחוקקים.

יואל חסון: כאזרח אני נדהם מקרבת ההון–שלטון, ובראש הקרן ונוכחותה בכנסת.

יואל חסון: אין לי מושג למי הוא התכוון, מי זאת הקרן.

יואל חסון: אין לי מושג.

ישראל אייכלר: על איזה קרן הוא מדבר?

יואל חסון: לא הבנתי.

יואל חסון: אנחנו נלך עוד אחורה.

יואל חסון: אני אומר עוד פעם: נא לא להתקשר.

ישראל אייכלר: אתה יכול להגיד לצופים שאתה מוכן לקבל גם ווטסאפים על הבעיות האמיתיות, מה שאמרת – שכואב להם, אם זה בעיות סוציאליות, רווחה, תעסוקה, דיור.

יואל חסון: כן, אנשים כותבים פה.

יואל חסון: אנשים כותבים, לדוגמה, שהם היו באמת רוצים שהכנסת תתעסק בנושאים האלה עכשיו, לא בחוק ההמלצות.

ישראל אייכלר: אני אומר, זה מה שחשבתי שיהיה – תחבורה ציבורית, שאנשים עומדים בתחנות ואין אוטובוסים.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: הינה, כותב כאן אזרח: אני ליכודניק.

יואל חסון: אם ובמידה שראש הממשלה סרח, עליו לתת את הדין, ועליו לנהל זאת בכל דרך חוקית, ולא ליצור חוק חדש שיגן עליו.

יואל חסון: חזקת החפות עומדת לו, ואין מניעה ממנו להוכיח את חפותו.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים: חוק ההמלצות ייזכר תמיד כחוק ביבי, חוק מושחת שבסיסו עמוק בשחיתות של ראש הממשלה.

יואל חסון: ביבי ומקורביו צועקים שחלה עליו חזקת החפות, אבל קידום החוק הזה וההיסטריה שהם יוצרים סביב קידומו הם ההוכחה שביבי אשם, ובגדול; מנסה להתחמק מחקירות עתידיות.

יואל חסון: כותב אזרח: חוק מסוכן בעיתוי מביך.

יואל חסון: ישבתי כל הלילה לצפות בכם נעדרים מהמליאה.

יואל חסון: אמון הציבור בכם פוחת, ואינכם יכולים להרשות לעצמכם לחוקק חוקים לטובתכם.

יואל חסון: האם אתם זוכרים שאנחנו הצבענו עבורכם למעננו?

יואל חסון: אורנה כותבת את זה.

יואל חסון: לגבי חוק ההמלצות, עייפנו מחוקים שבאים לפתור רגעית ופרסונלית.

יואל חסון: היינו מצפים לחקיקת חוקים שיאפשרו שלטון נקי ודואג לכל האזרחים.

יואל חסון: הינה המסר שלי לכנסת: 30 מנדטים מתוך 120 זה לא רוב.

יואל חסון: לכן, אני קורא לשאר חברי הקואליציה להתחשב ברוב העם שלא הצביע ליכוד, ולא לתת לחוק שתפור למידותיהם של חברי הכנסת המושחתים – לא כולם, כמובן – לעבור.

יואל חסון: רוב העם איתכם, לא איתם.

יואל חסון: האליטה של הליכוד – כך היא קוראת לעצמה.

יואל חסון: חוק ההמלצות בזוי, בעיקר בגלל שברור לכול שהוא פרסונלי.

יואל חסון: אילו היה נחקק בזמן אחר, היה אפשר לדון ברצינות בנחיצותו.

יואל חסון: לחוקק אותו בעת הזאת – עוד לבנה בחומת השחיתות ועריצות הרוב של הממשלה הנוראית הזאת.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים לקרוא תגובות של האזרחים בווטסאפ על חוק ההמלצות: חוק ההמלצות – לא הגיוני שנבחרי ציבור יקבלו הקלות מול המשטרה והחוק בישראל.

יואל חסון: צריך לעשות התאמה של החוק לכך שהציבור ייהנה ממנו, ולא הפוליטיקאים – מה שדיברנו, אדוני היושב-ראש, אם הוא היה באמת חוק שמתקן עוולה ולא חוק פרסונלי.

יואל חסון: כותב כאן מישהו: לאור זה שהמשטרה מדליפה כל הזמן מחדר החקירות, אני בעד חוק ההמלצות.

יואל חסון: גם דעה כזאת נשמעת פה.

יואל חסון: חוק מושחת, שעוזר לארגוני הפשע, אבל מה זה מעניין את אדון אמסלם?

יואל חסון: שלום, יואל.

יואל חסון: תגיד בבקשה לממשלה המושחתת הזאת שבזמן שהם דואגים להציל את עצמם, הם מבטלים הנחות בתחבורה הציבורית שמאפשרות לתושבי עוטף עזה ואחרים להתפרנס.

יואל חסון: שיתביישו.

יואל חסון: תודה, אבי.

יואל חסון: אמרנו, כל אחד קרוב לעצמו, לבעיותיו.

ישראל אייכלר: כן, כן.

יואל חסון: כותב כאן אזרח: השרים כחלון, בנט, שקד, כשאתם מצביעים היום בעד חוק ההמלצות אתם אולי זוכים לרווח פוליטי נקודתי, אבל אנחנו האזרחים לא נשכח ולא נסלח.

יואל חסון: בדפי דברי הימים של מדינת ישראל אתם תיזכרו בראש ובראשונה כמי שנתנו יד לחיסול הדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: כשנפתח ויקיפדיה חמש שנים מהיום תחת השם בנט, לא יהיה רשום שר חינוך או הייטקיסט; כשנפתח את הערך משה כחלון לא יופיע מחיר למשתכן.

יואל חסון: יופיע שם רק דבר אחד: לקחו חלק בניסיון לנטרל את שומרי הסף של הדמוקרטיה הישראלית כחלק מניסיון הישרדות של ראש ממשלה מושחת.

יואל חסון: ויש גם מישהו ששלח ווטסאפ ומחק את ההודעה מייד; התחרט.

ישראל אייכלר: למה?

יואל חסון: לא יודע.

יואל חסון: מעניין מה הוא כתב והתחרט.

יואל חסון: חוק שהמוטיבציות שעומדות בבסיסו חשודות, אינו ראוי.

יואל חסון: ראש ממשלה שניקיון כפיו מוטל בספק אינו ראוי לחוקק שום חוק.

יואל חסון: אם טובת המדינה עומדת לנגד עיניו הוא צריך להתפטר.

יואל חסון: אף אימא לא תסכים שילדיה יעמדו לרשות מפקד עליון של צבא שמוטל ספק בניקיון כפיו.

יואל חסון: ראש הממשלה בריון חסר עכבות.

יואל חסון: מבית המחוקקים מצופה לחוקק חוקים שיגבילו את המניפולציה שהוא עושה כדי לשרוד.

יואל חסון: חוק שנולד בחטא לא משרת את מדינת ישראל.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים לקרוא הודעות שאזרחים שולחים בווטסאפ ממש עכשיו, וגם קודם.

יואל חסון: אנחנו נקרא.

ישראל אייכלר: זה מזכיר לי את המכתבים למערכת בעיתון.

ישראל אייכלר: היו אנשים שהיו קוראים דבר ראשון את המכתבים למערכת.

יואל חסון: כן, זה בסוף היה הכי מעניין.

יואל חסון: אתה יודע, אני חייב לומר לך, אני הייתי בעבר יועץ ראש הממשלה לפניות הציבור.

יואל חסון: הייתי עוסק בהרבה תגובות של הציבור, מכתבים.

יואל חסון: זה היה מרתק, באמת.

יואל חסון: הייתי ממש יושב וקורא מכתבים של אנשים, והיה מרתק לקרוא את זה.

יואל חסון: צריך לומר לזכותו של אריאל שרון שהוא נורא התעניין במה שכותבים לו.

יואל חסון: הוא לא הצליח לקרוא את הכול, כמובן, אבל היה רוצה לקבל דוגמאות למכתבים שמייצגים פחות או יותר את הפניות אליו.

יואל חסון: יש דבר אחד שהוא התעקש לקבל תמיד: את כל מכתבי הילדים.

יואל חסון: כל מכתבי הילדים היו מגיעים אליו בתיק, והוא היה קורא אותם, עובר עליהם, והוא היה עונה לכולם באופן אישי.

יואל חסון: לכל מכתבי הילדים ראש הממשלה אריאל שרון היה עונה באופן אישי.

ישראל אייכלר: אגב, טראמפ – לא רק טראמפ – כל נשיאי ארצות הברית עושים את זה, בפרט אם יש איזה ילד חולה שכותב להם – – –

יואל חסון: כן, לוקחים דוגמאות, אבל הוא ממש הקפיד לענות על כל מכתב.

יואל חסון: זה היה מאות בחודש.

יואל חסון: קיבלתי פה הודעה ואני אקרא אותה.

יואל חסון: למרות שיכול להיות שהיא מצחיקה או יכול להיות שהיא לא אמיתית, אני אקרא אותה בכל זאת.

יואל חסון: כותב כאן מישהו: בתור ראש משפחת פשע מהמרכז אני מודה ליוזמי החוק, אבל רציתי לדעת: מי עוד ייהנה מהחוק חוץ ממני ומפושעי צווארון לבן כבדים?

ישראל אייכלר: זה מה שדיברנו.

ישראל אייכלר: החוק הזה, גם אם הוא יעבור, צריך לתקן אותו, שהוא יהיה לכל אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: לא יכולים לעשות חוק בשביל חברי כנסת, ולהבדיל – – –

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אני מקריא פה עוד תגובה של אזרחית שפשוט, באופן קצר, אומרת "די" – ארבעה סימני קריאה – מספיק לצפצף על הציבור.

יואל חסון: מושחתים ישלמו את הדין.

יואל חסון: פשוט.

יואל חסון: יש מישהי ששלחה הודעה קולית, שלא נשמיע אותה כמובן.

יואל חסון: מישהו כותב: גם אני נגד ניסיון חיסול הדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: נמאס לי שהממשלה לא עושה דבר אחד למען החברה שלנו, ואפילו פוגעת בה עם חוקים כמו חוק המרכולים, שנועד לפגוע באוכלוסייה החילונית שחיה כאן.

יואל חסון: קורא לכם להתנגד לחוק ההמלצות המושחת על מנת לאפשר למדינה היפה שלנו להישאר יפה ושומרת חוק.

יואל חסון: די עם השחיתות, העיוורון הפוליטי ומכירת העם בפומבי.

יואל חסון: חוק ההמלצות, המרכולים, מסורת ישראל, הדתה – יש מספיק עבודה, והביזיון צריך להפסיק.

יואל חסון: לא לתת לחוק ההמלצות לעבור.

יואל חסון: הדמוקרטיה מתה במחשכים.

יואל חסון: כותב אזרח בכאב לב גדול: מושחתים, נמאסתם.

יואל חסון: בושה, בושה, בושה.

יואל חסון: יש כאן הודעה, אדוני, שהגיעה עכשיו – לא, בעצם ב-04:00, לפנות בוקר: הי, אלו חגי וניצן החמוצים.

יואל חסון: רצינו להגיד לכם תודה שבזמן שאנחנו מחכים לטיסה לאירופה, אתם נלחמים בכנסת על דמות המדינה.

יואל חסון: אז אנחנו החמוצים נוסעים לחופש כדי שיהיה לנו גם קצת מתוק, כי רק אצלנו משקיעה הממשלה את מרב מאמציה בחקיקה למען מושחתים במקום להגביר ענישה על שחיתות.

יואל חסון: רק אצלנו מרב מרצה של הקואליציה הוא בחקיקה פרסונלית שיוצרת תחושה של מונרכיה במקום להשקיע את המרץ בנכים, או לא עלינו – בתשתיות.

יואל חסון: וככה אנחנו החמוצים צריכים קצת הפסקה, שנוכל לשכוח שכבר מזמן אתם לא פועלים למען השכבות החלשות, או אפילו מעמד הביניים.

יואל חסון: אני ממשיך, חבריי חברי הכנסת, לקרוא הודעות של אזרחים שמגיעות אליי בווטסאפ, למספר הטלפון שפרסמנו: ב-1977 אמרו על מפא"י שהיא מושחתת, והליכוד הפיל אותה מהשלטון.

יואל חסון: עכשיו הליכוד מושחת פי כמה וכמה.

יואל חסון: כשהעבודה יפילו אותו מהשלטון, לא תהיה לו תקומה.

ישראל אייכלר: מגיע לו עוד 150 דקות.

ישראל אייכלר: 150 דקות.

יואל חסון: כותב אזרח: היי, אשמח לשאול את בנימין נתניהו: מה לדעתו יזכרו ממנו ומכהונותיו הרבות?

יואל חסון: מהי מורשתו?

יואל חסון: בגין השאיר שלום עם מצרים; רבין – שלום עם ירדן ברק נסוג מלבנון; שרון פינה את עזה; אולמרט תרם רבות להרתעה ישראלית מול סוריה, על פי פרסומים זרים.

יואל חסון: האם נתניהו מודע לזה שמורשתו תהיה חוקים פשיסטיים וישראל מפולגת ומשוסעת?

יואל חסון: כתב: ערן פוגל.

יואל חסון: בושה שצריך בכלל לחוקק חוק כזה.

יואל חסון: למשטרה אין שום סמכות חוקית ומוסרית לפרסם המלצות.

יואל חסון: רק ברוסיה משטרה יכולה להדיח ראש ממשלה ללא משפט.

יואל חסון: זה פשע שבכלל צריך לדון בנושא הזה ולחוקק לזה חוקים.

יואל חסון: עוד פעם, אני קורא גם הודעות שאני לא אוהב, אבל אני קורא; הן לא הרוב, אבל אני קורא אותן.

ישראל אייכלר: שים לב שיש לך עכשיו 85 דקות בסך הכול.

יואל חסון: זה הכול?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אם יהיה לך כוח לעמוד – – –

יואל חסון: מה זאת אומרת, הורדתם לי את הזמן?

ישראל אייכלר: לא, הוספנו.

ישראל אייכלר: הוספנו לך 70 דקות.

קריאה: להפך, העלינו לך.

קריאה: 90 ועוד 70 זה 160, מה לעשות?

קריאה: שעתיים ו-40.

יואל חסון: אני לא יודע אם זה יספיק לי.

קריאה: זה כבר משהו אחר.

ישראל אייכלר: אמרתי לך, אם תגיד תפילת שחרית עם רבנו תם – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני יודע שאתה איש טוב באמת וטוב לב.

יואל חסון: אם אתה תראה שבסוף אני אצטרך עוד דקה, עוד שתי דקות, אל תהיה איתי קשה – – –

ישראל אייכלר: אני אתן לך.

יואל חסון: תן לי בנדיבות.

יואל חסון: זה לא זמן של קמצנות.

ישראל אייכלר: אם יהיה משהו שעוד לא אמרת, אתה מקבל עוד כמה דקות.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: זה חשוב לי, כי כל דקה פה חשובה.

יואל חסון: מדהים, אגב.

יואל חסון: אני לא יודע אם הטלפון יעמוד בכמות ההודעות.

יואל חסון: מדהים כמה הודעות.

יואל חסון: אני לא מתחייב לקרוא את כולן, אבל אני אנסה לקרוא כמה שיותר.

יואל חסון: בושה, חרפה ועליבות נפש לכל חבר כנסת שייתן ידו לחוק ההמלצות המושחת והמשחית, שנולד בחטא ובקלון.

יואל חסון: אוי למדינה שאלה מייצגי הציבור שלה, והצבעתם על חוק כזה, גם אם יהיו בו תיקונים ו/או שינויים, תיחרת לדיראון עולם בתולדות עם ישראל.

יואל חסון: חברים, עידן השחיתות נגמר, אם בחקירות ואם בבחירות.

יואל חסון: לא בעזרת חוקי המלצות למיניהם נהיה לעם סגולה ולאור לגויים, רק באחדות וממלכתיות.

יואל חסון: העם דורש חוזה חדש.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: ערן, בן 37 מכרמיאל.

יואל חסון: אגב, אני קורא את השמות רק של מי שכותב את השם.

יואל חסון: זאת אומרת, מי שאני לא קורא שם – הוא לא כתב שם, אז אני לא מקריא, אבל מי שכתב, אז אני קורא את שמו.

יואל חסון: סיגל נוביק כותבת: ממשלת הבושה הידרדרה לשאול תחתיות עם הגשת החוקים שעל סדר-היום, החל בחוק השתקת המשטרה וכלה בחוק המוות – גירוש מבקשי המקלט אל מותם.

יואל חסון: שכחתם מה זה להיות בני אדם, בטח ובטח מה זה להיות יהודים.

יואל חסון: הסירו מייד את הצעות החוק האיומות, המבישות האלה, ואולי תצליחו להציל שמץ מכבודכם האבוד; אולי גם מכבודנו.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: תום קדישזון ינאי כותב: חוק ההמלצות – חוק חשוך, שייך למחשכים האפלים של משטרים אפלים; שחיתות מהזן הנמוך ביותר.

יואל חסון: לא ניכנע להפחדה שלכם.

יואל חסון: השחיתות היא לא גזרה.

יואל חסון: אנחנו רוצים חוזה חדש עם הפוליטיקאים.

יואל חסון: כשנבחר ציבור מצביע על חוק שבא להגן על עצמו ועל העולם התחתון זה מחזק את האמירה של הון–שלטון–עולם תחתון.

יואל חסון: אני ממליץ לנתניהו לשאול את עצמו שאלה אחת:

יואל חסון: מה אביו בנציון ואחיו יוני זכרם לברכה היו אומרים על התנהלותו לו היו בחיים?

יואל חסון: לא נדע.

ישראל אייכלר: על זה אומרים: לא לערב הורים.

יואל חסון: לא לערב הורים ולא אחים.

יואל חסון: אני מסכים.

יואל חסון: כותב שלומי מולכו: היה טוב אם את כל המרץ שאתם משקיעים בעניין חוק ההמלצות היו כל ה-120 משקיעים בלחץ על הקואליציה כדי לתת מענה אמיתי לנכים ולמצוקתם.

יואל חסון: קואליציה שאיבדה כל רסן ומעבירה חוקים הזויים בשיטת חוקק לי ואחוקק לך.

יואל חסון: בושה, בושה, בושה.

יואל חסון: הועברה כאן הודעה מטעם התנועה לטוהר המידות, שנאבקת בחוק ההמלצות המושחת, והם כותבים:

יואל חסון: חוק ההמלצות מנוסח באופן שמונע את פרסומם של ממצאים, מסקנות והמלצות המשטרה, בעיקר בתיקים בעלי חשיפה ציבורית גבוהה.

יואל חסון: החוק מונע מהציבור גישה למידע קריטי על אודות ניהולן והתפתחותן של חקירות פליליות נגד נבחרי ציבור – מידע הכרחי להערכת התנהלותן של רשויות החקירה ותביעה, והתנהגותם של נציגי ציבור המועברים בשבט וביקורת הציבור.

יואל חסון: הם חבים לו נאמנות, ותלויים גם ביכולתם להיבחר למשרה ציבורית.

יואל חסון: חוק ההמלצות מהווה חקיקה פרסונלית אסורה, שנועדה להסתיר מעינו הפקוחה של הציבור את עמדת המשטרה ביחס לחשדות הפליליים נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, ואף שלכאורה החוק אינו חל על חקירות שנפתחות – רגע, פשוט מתקשרים ומפריעים לי לקרוא.

יואל חסון: חוק ההמלצות מהווה חקיקה פרסונלית אסורה שנועדה להסתיר מעינו הפקוחה של הציבור את עמדת משטרת ישראל ביחס לחשדות הפליליים נגד ראש הממשלה, ואף שלכאורה החוק אינו חל על חקירות שנפתחו טרם חקיקתו, הוא יחול ביתר שאת על כל חקירה עתידית שתיפתח בענייניו בעתיד.

יואל חסון: משכך, זה חוק בלתי חוקתי, שאינו עומד במבחנים החוקתיים, ובהחלט לא ראוי.

יואל חסון: כתב את זה עורך דין יובל עוז.

יואל חסון: צריך לומר – אני אמרתי את זה בתחילת דבריי, ואני אומר את זה שוב עכשיו: הרבה אנשים לא כל כך מבינים מה אנחנו עושים כאן.

יואל חסון: אז אני רוצה לומר למי שצופים בנו עכשיו דרך ערוצים 13 ו-12, לצופי החדשות בערוצים האלה, 12 ו-13, אני רוצה שתדעו שאנחנו עומדים כאן ונאבקים את המאבק של אזרחי מדינת ישראל נגד חוק מושחת, ואנחנו נעשה כאופוזיציה, במחנה הציוני ובשאר סיעות האופוזיציה, מה שרק אפשר כדי לסכל את החוק המושחת והרע הזה.

יואל חסון: זה מה שאנחנו עושים כאן.

ישראל אייכלר: צריך רק לשכלל את הסטרטאפ שלך לנאום הווטסאפ, שאם מישהו יתקשר באמצע זה לא יפריע.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: יכול להיות, אגב, שהם מתקשרים כדי להפריע.

איתן ברושי: אייכלר, חשבתי שאתה רוצה להציע שמי שלא הספיק אליו יתקשר אליך.

ישראל אייכלר: לא.

יואל חסון: אל תדאג, כשאתה תעלה יהיו גם לך דפים.

יואל חסון: הכנתי לך דפים לצטט אזרחים.

איתן ברושי: אתה לקחת את כל הזמן.

ישראל אייכלר: גם יואל היה פעם ממונה על פניות הציבור.

ישראל אייכלר: אליי פונים רק בבעיות קטנות: תחבורה, דיור, ביורוקרטיה, דברים כאלה.

ישראל אייכלר: דברים גדולים – לא בשבילי.

איתן ברושי: לא, כי יודעים שאת זה אתם מסדרים.

ישראל אייכלר: כן, כן.

ישראל אייכלר: לכן הטלפון שלי פנוי לזה.

איתן ברושי: בהחלט.

איתן ברושי: תודה רבה על התרומה.

ישראל אייכלר: בריאות, התורים בבתי החולים ובחדרי המיון – דברים נוראים.

יואל חסון: כותבת כאן אזרחית: אם כבר משהו שח"כים צריכים להשקיע בו – ברושי, תקשיב – אז היא אומרת: תשקיעו בתשתיות, כבישים.

יואל חסון: אני תוהה לפעמים אם ח"כים לא עומדים בפקקים.

יואל חסון: אתם מעל העם?

יואל חסון: גם אתם נוסעים לעבודה בבוקר.

יואל חסון: נעים לכם לעמוד בכביש?

יואל חסון: כי לנו לא, לבזבז כל יום שעתיים בכבישים במקום לבלות אותן עם המשפחה.

יואל חסון: ואחר כך שואלים למה כולם גרים במרכז.

יואל חסון: אם אין כבישים ואין תחבורה ציבורית, אז איך נגיע ממקום למקום?

ישראל אייכלר: זו הפנייה הכי חכמה ששמעתי עד עכשיו.

ישראל אייכלר: אגב, אם הייתה תחבורה ציבורית היא לא הייתה יושבת בפקקים עם נתיבי תחבורה ציבורית.

יואל חסון: אגב, מזכירה אזרחית חשובה מאוד, מאוד מאוד חשובה, מזכירה שבזמן שאנחנו מדברים פה על חוקים שלא מעניינים אף אחד בציבור ומשרתים רק את נתניהו, יש נושא חשוב שהממשלה צריכה לטפל בו יותר מחוק ההמלצות, וזה השביתה במערכת החינוך שצפויה מחר, שהיא באמת נוגעת לציבור עצמו ולחיים עצמם, כמו שראש הממשלה אוהב לומר.

איתן ברושי: יואל, יש בקשה מהקהל שתגיד את מספר הטלפון עוד פעם, ממש בקשה מעכשיו.

יואל חסון: אני אגיד, אני אגיד.

איתן ברושי: ממש בקשה מעכשיו.

יואל חסון: אז אני מזכיר לאזרחי מדינת ישראל שצופים בנו ורואים אותנו, כמו שאמרתי, גם בערוצי החדשות, דרך ערוץ 13 ו-12 ובערוצים אחרים: אנחנו עושים כאן את נאום הווטסאפ, שמאפשר לאזרחי מדינת ישראל להגיד את דברם כאן, שיישמע כאן, בכנסת, במליאה, ואני עושה את זה, כמו שאתם רואים, באדיקות – –

ישראל אייכלר: בשידור חי.

יואל חסון: – – בשידור חי, ומנסה לתת לאזרחים את הכבוד ואת היכולת להביע את עמדתם.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: מישהי כותבת שהיא מחזקת את ידי בהעברת החוק.

יואל חסון: היא כנראה חושבת שאני אולי תומך בחוק.

יואל חסון: מה, לא הייתי מספיק ברור שאני לא תומך בחוק?

ישראל אייכלר: אולי שכנעת.

יואל חסון: מישהו כתב לי: תודה לך, אל תוותרו – שזה כיף.

יואל חסון: אתה יודע, עכשיו אני מקבל הודעות ואני יודע שאנחנו משודרים עכשיו בכל מיני מקומות וערוצים, אז אנחנו משודרים גם ברדיו קול ברמה בתוכנית החדשה, או בתוכנית הבוקר חדש על הבוקר עם נועם זיגמן, אתה בטח מכיר את התוכנית הזאת.

ישראל אייכלר: מכיר וגם מוקיר.

יואל חסון: מכיר ומוקיר.

יואל חסון: המאזינים של התוכנית הזאת, חדש על הבוקר של נועם זיגמן, רוצים להבין למה צריך להילחם בשחיתות.

יואל חסון: אני אומר דבר פשוט: צריך להילחם בשחיתות בגלל שזה באמת מזהם את החיים שלנו; כי זה באמת גורם לנו להתעסק בדברים לא חשובים.

יואל חסון: כשמנהלים את המדינה אנשים מושחתים ועסוקים בעצמם, אז גם המאזינים של נועם זיגמן יודעים שזה בסוף לא משרת אותם ולא משרת את מה שכולנו רוצים כחברה להביא או להוביל במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: אבל אתה זוכר ש"מושחתים, נמאסתם" כבר היה בימי יצחק שמיר, שהיה האיש הכי צנוע במדינה, ואז היה מהפך על הסיסמה הזאת, "מושחתים נמאסתם".

ישראל אייכלר: אני חושב שלא התכוונו כל כך ליצחק שמיר, כי הוא באמת היה איש מדהים.

ישראל אייכלר: לא התכוונו כל כך אליו, התכוונו אולי לאווירה ולסביבה שהייתה אז.

ישראל אייכלר: ואתה יודע מה?

ישראל אייכלר: אנחנו לא רחוקים מהמציאות הזאת היום, לצערי.

ישראל אייכלר: הלוואי שהיינו רחוקים.

ישראל אייכלר: אנחנו נמשיך.

ישראל אייכלר: כובב דייגו, דייגו – תקשיב למשהו נחמד שהוא כותב.

ישראל אייכלר: דייגו כותב שלפני 12 שנה הוא עלה לארץ.

ישראל אייכלר: הוא אומר ככה: עליתי לארץ כדי להתחיל את החיים מחדש, לצאת ממדינה שמהות הפוליטיקה בה היא שוחד ופשע, עם כאב גדול של משטר צבאי שהסתיים לפני 30 שנה.

ישראל אייכלר: הפופוליזם הזה חוזר אל המקום הכי לא צפוי – למדינה שלנו.

ישראל אייכלר: לימדו אותנו שאנחנו אור לגויים.

ישראל אייכלר: בישראל אנחנו חושך לגויים.

ישראל אייכלר: זה לא יכול לקרות אצלנו.

ישראל אייכלר: הפופוליזם הזה לא יעבור – פופוליזם שמבקר את אנשיו, מוסדותיו, במקום לתמוך וללמוד.

ישראל אייכלר: המושחתים האלה ראויים להיות בכלא להרבה שנים.

ישראל אייכלר: זו לא רק פגיעה קשה בדמוקרטיה הישראלית, אלא בהסברה של הקהילות היהודיות בחו"ל.

ישראל אייכלר: לא מספיק שנתניהו משקר לעולם, אלא גם הורס את המדינה.

ישראל אייכלר: מי בכלל יכול להגן על ישראל אחרי המדיניות הזאת?

ישראל אייכלר: לא לשם כך הרצל פעל.

ישראל אייכלר: אכזבה טוטלית מהממשלה, שאיבדה את דרכה, ועוד יותר – שעדיין שם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: זה דייגו.

יהודה גליק: בוקר טוב – – –

יואל חסון: בוקר טוב, חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: באתי – – –

יואל חסון: תודה שבאת.

יואל חסון: תודה שבאת.

יואל חסון: אני מעדכן אותך שאני נואם את נאום הווטסאפ הראשון בהיסטוריה בכנסת, נאום שמאפשר לציבור להעביר את המסר אליי ודרכי להשמיע אותו כאן, במליאה.

יואל חסון: אני שמח שהאזרחים פעילים – הטלפון לא מפסיק – – –

יהודה גליק: ברכת שהחיינו, כיוון שזו פעם ראשונה שקורה דבר כזה?

יהודה גליק: אולי צריך לעשות איזשהו אירוע של השקת העניין.

יואל חסון: תראה, אם תמשיך להפריע לי, אני אבקש תוספת זמן.

יואל חסון: חבל.

ישראל אייכלר: היו לו רק שעתיים ו-40.

ישראל אייכלר: תתחשב.

יואל חסון: זמני כאן גם ככה מוגבל.

יואל חסון: אני מנסה למצות כל דקה כאן, ואתה מפריע לי.

יואל חסון: אני באמת מבקש תוספת זמן.

יהודה גליק: זה נקרא להפריע?

יהודה גליק: חשבתי שזה להכניס לך קצת – לעורר אותך.

יהודה גליק: ראיתי שאתה מקריא את זה בלי חיות.

יהודה גליק: רציתי שתקרא את זה מכל הלב.

יהודה גליק: זו הזדמנות גם לברך את אייכלר בתור יושב-ראש המליאה.

יואל חסון: לא ראית פה חיות?

יהודה גליק: לא, קראת את זה בלי חשק.

יהודה גליק: תקרא את השני קצת – מכל הלב.

יואל חסון: תנקה את המשקפיים.

יהודה גליק: בוקר טוב, השר גלנט.

יהודה גליק: אתה אחרי כושר של הבוקר או לפני?

יואב גלנט: מ-05:00 אני פה.

יואל חסון: חבר הכנסת גליק, גם השר, גם אני, גם היושב-ראש, גם מזכירת הכנסת – – –

יהודה גליק: גם המתקתקת.

יואל חסון: גם, כמובן, הקלדנית.

יהודה גליק: המתקתקות המתוקתקות.

יואל חסון: הקלדנית – ככה קוראים לך?

יהודה גליק: אני קורא להן מתקתקות.

קריאה: – – –

יואל חסון: רשמת, רשמת, סליחה.

יהודה גליק: רשמת.

יואל חסון: כולנו, בניגוד אליך, לא ישנו בלילה.

יואל חסון: אתה באת רענן, עם המון אנרגיה – ובאמת הוא מפריע לי, אז תוסיף לי חמש דקות.

יואב גלנט: צריך לתת לו שעה, שישלים את הסאגה המחשבתית – – –

ישראל אייכלר: יש לו עוד שעה ועשר דקות, ועוד דקה.

יואל חסון: הו, היושב-ראש אייכלר, אתה תשמח על הטקסט הזה.

יואל חסון: כותבת לי: יואל חסון היקר, מה שאנחנו רוצים כחברה זה זכויות לציבור החילוני: קניות בשבת, תחבורה ציבורית בשבת ונישואים אזרחיים.

יואל חסון: אפשר לקבל משהו מזה, בבקשה?

יואל חסון: אני יודעת שהחילונים הם מיעוט, אבל מגיע לנו משהו, לא? קטן, היא אומרת.

יואל חסון: זה קטן.

יהודה גליק: עכשיו אני מבין למה קוראים לזה "חוק ההמלצות" – כי כל אחד שולח לך מה ההמלצות שהוא ממליץ.

יהודה גליק: זה ממש – – –

ישראל אייכלר: אז תגיד לה שתכתוב את זה עוד פעם שהחילונים הם מיעוט והיא רוצה זכויות של מיעוט.

ישראל אייכלר: אני מאוד מזדהה עם מיעוטים.

יואל חסון: בוא נראה – אז יאללה, בוא נסכים.

יואל חסון: בוא נסכים לפחות – אתה יודע מה?

יואל חסון: בוא נסכים על תחבורה מוגבלת בשבת.

ישראל אייכלר: לא, לא, שהחילונים הם מיעוט – על זה אני רוצה להסכים.

יהודה גליק: יש לכם תחבורה בשבת.

יהודה גליק: כל הכבישים פתוחים בשבת.

יהודה גליק: יש לכם מלא תחבורה בשבת.

יואל חסון: תודה, באמת תודה.

ישראל אייכלר: שהיא לא תיקח מאיתנו את כתר המיעוטים.

ישראל אייכלר: אבל אין לך שום דעות אחרות, יואל?

יואל חסון: לא, אני קורא לך – תראה, יש אנשים שכותבים נאצות.

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: אני מדבר על דעה הפוכה.

יואל חסון: יש בן אדם שכותב לי דבר שאם אני אקרא את מה שהוא כותב – – –

ישראל אייכלר: לא, לא, אל תקרא נאצות, לא לצד הזה ולא לצד ההוא.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: הוא חושב שאני אקרא.

יואל חסון: אני לא קורא נאצות, אני קורא דברים ענייניים – גם דברים שלא תומכים בעמדתי, אם הם נאמרים בצורה עניינית.

יואל חסון: ויש כאן מישהו שבכל מה שקורה כאן אומר, כמובן, שההמלצות עלולות לפגוע וכו' וכו', אבל בסוף הוא אומר: השקיעו בביטקוין, ביממה האחרונה נרשמה עלייה של יותר מ-10%.

ישראל אייכלר: זו הסכנה הגדולה ביותר; זו הפירמידה המודרנית המסוכנת ביותר.

ישראל אייכלר: מותר להגיד כיושב-ראש שאסור לקנות ביטקוין, כי אנשים ייפלו ואף אחד לא יוכל לעזור להם?

יואל חסון: בוא נגיד: לא להתייחס להמלצות.

ישראל אייכלר: אז אני לא אמרתי.

ישראל אייכלר: איתן ברושי השקיע בפרות, בחקלאות, בעבודה, ורואה פירות.

ישראל אייכלר: אתה לא משקיע בביטקוין, נכון?

איתן ברושי: אתה חבר בממשלה שהפכה את הפירמידה מחדש.

איתן ברושי: אם נותנים לרמי לוי להדליק משואה, אז הממשלה איבדה את דרכה.

איתן ברושי: מה שהיה פעם עוד עז ועוד דונם ועוד מפעל, הפך להיות עכשיו ביטקוין.

איתן ברושי: זה איבוד הדרך.

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: יש לומר לממשלה שבהמשך ישיר לחקיקת ההמלכה וחטיפת הדמוקרטיה מאזרחיה, היא מפקירה את עתיד מדינת ישראל וזונחת את אזרחיה הצעירים.

יואל חסון: יש לדאוג יותר לחינוך חינם מגיל חצי שנה ועד לסיום התואר הראשון; ראוי שעם הספר ירכוש השכלה אקדמית על חשבון המדינה.

יואל חסון: במקום להתערב בחיי האזרחים על ידי סגירת מרכולים בשבת, הממשלה הכושלת הזאת צריכה להתערב במקומות שזקוקים לה – בחינוך, ברווחה, בהנצחת השואה ובעושק הקשישים, בפריפריה החברתית והגיאוגרפית ובהבטחת אופק תעסוקתי לצעירים המשרתים בצבא ומסכנים את חייהם יום-יום, שעה-שעה.

יואל חסון: תראה, אגב, איזה תוכן עמוק אזרחים כותבים פה.

יואל חסון: אנשים ממש מודעים.

יואל חסון: יש לפעמים תחושה שרוב הציבור חי פה באסקפיזם כזה, בניתוק, אבל רוב האזרחים פה ממש חיים את הבעיות, ממש יודעים מה הנקודות המשמעותיות פה.

ישראל אייכלר: אבל מי שכותב על מרכולים לא מדבר באמת על בעיות אמיתיות, כמו תחבורה ציבורית, דיור, תעסוקה ובריאות.

ישראל אייכלר: הוא כבר מדבר פוליטיקה.

ישראל אייכלר: זה בסדר, אבל אל תערב את העניין של המרכולים בעניין צורכי הציבור האמיתיים.

ישראל אייכלר: אני אומר את זה לצופים שכותבים לך.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים לקרוא: מה הפלא?

יואל חסון: מי שאין לו בושה כלפי ניצולי השואה, קשישים, רעבים, נכים וילדים מתחת לקו העוני, למה שיתבייש לעשן להם בפנים סיגרים ולהעביר את חוק המלפפונים המתוקים?

יואל חסון: ביבי לא יודע כמה עולה כיכר לחם; כחלון עסוק בהטבות לרוכשי פלאפונים כאשר ישנם אזרחים רעבים ללחם.

יואל חסון: אמשיך לקרוא.

יואל חסון: יש כאלה שכותבים מניפסטים שלמים, אתה יודע.

יואל חסון: אני לא יכול להקריא פה – – –

ישראל אייכלר: אתה יכול להגיד מראש שידעו שמי שכותב הרבה, אתה לא תוכל לקרוא, כי בכל זאת – – –

יואל חסון: כן, עדיף לכתוב קצר וחד.

ישראל אייכלר: בדיוק.

יואל חסון: במקום חוק ההמלצות נקרא לזה חוק ההסתרות.

יואל חסון: אחד הטיעונים של ח"כ אמסלם הוא שהוא קם כל בוקר כדי לעשות טוב לעם ישראל, ומכאן הרעיון לחוק ההסתרות – הכול כדי לעשות טוב לעם ישראל.

יואל חסון: אז חשוב לי להבהיר לח"כ אמסלם היקר: עם ישראל הוא לא ממשלת הליכוד בלבד.

יואל חסון: אתם אולי נבחרי העם, אבל לא העם.

יואל חסון: החוק הזה פוגע בעם, ולא מיטיב איתו.

יואל חסון: את זה כותב אסף ג'רבי.

יואל חסון: יואל, בוקר טוב.

יואל חסון: מה שקורה היום בכנסת זה חלום בלהות.

יואל חסון: לא ייאמן לאן הגענו.

יואל חסון: חוק ההמלצות הוא חוק השחיתות, חוק המתיר למושחתים להמשיך בשלהם ולא יאונה להם כל רע.

יואל חסון: אני לא מבינה איך אין מספיק בעיות במדינה שפתאום מביאים חוק מזעזע כזה.

יואל חסון: מה עם הנכים?

יואל חסון: מה עם העוני בישראל?

יואל חסון: מה עם בעיות התחבורה, ועוד ועוד?

יואל חסון: אל תדאגו, יגיע יום הבוחר וכולכם תיתנו את הדין.

יואל חסון: לא שנכח ולא נסלח.

יואל חסון: שוש רוטמן ערד – או שהיא מערד, אני לא יודע, אבל הקראתי.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: בעניין הזה אני רוצה דווקא להגיד שזה מדהים.

יואל חסון: הבוקר, ביום שני בבוקר, ואחר כך באופן רשמי בצוהריים, פניתי ליו"ר הקואליציה החדש ואמרתי לו: בוא נזיז את חוק ההמלצות בשבוע ובוא נסיים את חוק הנכים, מתווה הנכים.

יואל חסון: העברנו אותו בטרומית, יש קריאה ראשונה של הממשלה – בוא נגיש אותו בפטור, הסכמה פה אחד, נעשה מרתון של שבוע כדי שב-1 בינואר 2018 הקצבאות ייכנסו לחשבונות הבנק של הנכים.

יואל חסון: אמרתי לו: זה באמת דחוף, לא חוק ההמלצות.

יואל חסון: זה דחוף באמת.

יואל חסון: בוא תעשה את זה.

יואל חסון: אתה יודע, הוא דחה אותי בבוז ופשוט לא הסכים אפילו לדון בזה ולא הסכים לדחות את זה, כי אתה יודע – אמרתי: ממשלה שעסוקה בעצמה ורק בעצמה כשיש מאות אלפי נכים שבאמת באמת כורעים תחת הנטל.

יואל חסון: הייתה הזדמנות, יש פה באמת רוב מוחץ של כל סיעות הבית.

יואל חסון: יש כבר סימון תקציבי לזה.

יואל חסון: רק צריך להעביר את זה ולעמוד במילה שהתחייבו שב-1 בינואר 2018 זה ייכנס לספר החוקים, והקצבאות יגיעו לחשבונות הבנק.

יואל חסון: אני יודע, אדוני, כמו שאמרתי לך, יש באמת חשיבות גדולה מאוד גם לפעולות שעושה התקשורת.

יואל חסון: אמרנו שבמיגור השחיתות יש חשיבות גם לשקיפות, לעיתונות חוקרת, ואני שמח להגיד לכם שאני יודע שהתוכנית אנשים בקשת תשדר ביום ראשון הקרוב ספיישל פוליטי על כל מעללי הקואליציה והאופוזיציה שקורים כאן בכנסת, ויוצגו גם בושת הממשלה ויוזמות הממשלה שמביישות בסוף את הבית כולו.

יואל חסון: את זה נראה בספיישל פוליטי מיוחד בתוכנית אנשים בקשת.

יואל חסון: אני מקווה שזה יהיה חלק נוסף במלחמה שלנו בשחיתות וחשיפת סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת ושל הקואליציה הזאת ובהתנהלותה.

יואל חסון: אנחנו נמשיך.

יואל חסון: בוא נראה מה עוד הגיע.

יואל חסון: אפרופו חוק המרכולים, כותב פה מישהו: בתור חילוני שעובד בקמעונאות, ללא קשר לדת, חשבתם על בעלי העסקים הקטנים שיהיו חייבים לפתוח בשבת בשביל לשרוד, או על העובדים שהרשתות יחייבו לעבוד גם אם זה בהתאם לתנאים?

יואל חסון: כותב את זה יואב.

יואל חסון: פספסת פה – דווקא מישהו שלא רוצה.

ישראל אייכלר: דיברת על בעלי המרכולים הקטנים שצריכים להתפרנס.

יואל חסון: כן, אז הם אומרים שהם לא רוצים לפתוח בשבת.

ישראל אייכלר: כן, כי זה הורס להם את הפרנסה כל השבוע – –

יואל חסון: ברור.

ישראל אייכלר: – – כי אחרים פותחים, והם לא יכולים לפתוח.

ישראל אייכלר: על זה דיברנו הרבה, שהאסקלציה של המדרון התלול של פתיחת עוד ועוד ועוד מקומות עבודה בשבת – זה ימנע מכל מי שלא ירצה לעבוד בשבת; אפילו אם לא יכריחו אותו, לא תהיה לו פרנסה.

ישראל אייכלר: זה תהליך – – –

יואל חסון: כן, אנחנו מכירים את זה ויודעים שזה לחלוטין – – – יש לנו עוד עמדה של אזרח: חוק ההמלצות הוא עריצות המיעוט המושחת על הרוב השקט.

יואל חסון: לא ייתכן שמיעוט יקבל זכויות עודפות על שאר הציבור.

יואל חסון: מי שחושש מהמלצות שלא ימומשו – שיציג הצעת חוק שמחייב את התקשורת לסקר את ביטול ההמלצה.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: ראש ממשלה שיוצא נגד המשטרה האמונה על אכיפת שלטון החוק כאילו השתלח בשלטון החוק עצמו.

יואל חסון: ואם אין הסכמה בסיסית על כך שהמדינה מתנהלת על פי סט חוקים, ושכולם שווים בפני החוק, אפשר לסגור את המדינה.

יואל חסון: אין גבול לכמה שה"גועליציה" מוכנה לשרוף את המדינה בשביל למלט את ראש הממשלה מהחקירות נגדו.

יואל חסון: כותב או כותבת – כותבת, הילית, הילית שמואלי: שלום מליאה ריקה.

יואל חסון: אולי תחשבו שבבית יושבים נכים שהחוק שלהם נמרח ונמרח והשעות האלה היו טובות לטובת חוק הנכים?

יואל חסון: אני נכה, ואני לא מבינה למה אנחנו לא ראשונים במעלה, לפני שטויות כאלה, שאינן חיים ומוות.

יואל חסון: בושה, בושה, בושה.

יואל חסון: הילית שמואלי.

יואל חסון: תאמין לי – מדויק.

ישראל אייכלר: על זה דיברת קודם, או לפני רגע.

ישראל אייכלר: אמרת – –

יואל חסון: נכון.

ישראל אייכלר: – – שצריך לדון בזה.

ישראל אייכלר: לא צריך אפילו הרבה שעות לעניין של הנכים, כי הכול מסוכם.

יואל חסון: היינו גומרים את זה בשעתיים.

ישראל אייכלר: כן, צריך לעשות את זה.

יואל חסון: בשעתיים.

יואל חסון: באמת, כואב הלב, באמת, שאנחנו מבזבזים פה שעות פרלמנטריות במקום לקדם את נושא הנכים.

יואל חסון: מה שהילית אומרת פה באמת חקוק בסלע.

יואל חסון: ממשלה מושחתת, חושבים רק על עצמם.

יואל חסון: מה יהיה?

יואל חסון: לא משנה מה עם הבריאות, הקשישים, הנכים, צעירים שמתקשים לרכוש דירות.

יואל חסון: הכול קשה.

יואל חסון: מה, ביבי יישאר לעד ולא יהיה חלילה עם הילדים?

יואל חסון: כל הפוליטיקאים חיים ברמה טובה, אין להם קשיים.

יואל חסון: מי יילחם וישמור על המדינה כשהכול מושחת ולא עושים כלום?

יואל חסון: רק הישרדות.

יואל חסון: גם האופוזיציה אשמה – יותר מדי פרווה.

יואל חסון: ביבי באופוזיציה הרס לכם את החיים.

יואל חסון: אני באמת מאחל לביבי להיות באופוזיציה; שיעשה לנו עוד פעם חיים קשים.

יואל חסון: למרות שאני לא מקבל את זה, זה לא באמת נכון, אבל לא משנה.

יואל חסון: מישהו כותב, אזרח כותב – שלום לסגן מזכירת הכנסת – מישהו כותב – לילה טוב, מזכירת הכנסת.

קריאה: לא, אני בבוקר טוב.

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: חבל – כותב אזרח – חבל שמליאת הכנסת ריקה.

יואל חסון: מה שאתה עושה זה רעיון טוב להמשך – תקשיב, גלנט, תקשיב מה הוא אומר: שאלות לשרים באמצעות ווטסאפ.

יואל חסון: מה אתה אומר?

יואב גלנט: מה שאני אומר על כל השאר.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: לא יודע מה אתה אומר על כל השאר, אבל בסדר.

ישראל אייכלר: אבל תודה שהרעיון החדשני הזה להקריא מתוך ווטסאפ – זה מחליף את התקופה שהיו עושים פה פיליבסטרים ומקריאים מספר הטלפונים.

ישראל אייכלר: מיכאל איתן ישב, עמד פה – שמונה שעות?

ישראל אייכלר: כמה?

יואל חסון: שמונה שעות.

קריאה: עשר שעות.

יואל חסון: עשר שעות.

ישראל אייכלר: עשר שעות.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: עשר שעות.

יואב גלנט: – – – בוא נגיד שזה לא כבוד גדול לחקות אותו, בשום נושא.

יואל חסון: אוקיי.

ישראל אייכלר: אבל הוא נכנס להיסטוריה.

יואל חסון: נכנסת לעניין אישי פה, אגב.

ישראל אייכלר: כן?

ישראל אייכלר: לא ידעתי את זה.

יואל חסון: אשמח אם תוכל להזכיר ליושב-ראש אייכלר שמרכולים בשבת הם לא פוליטיקה, הם בעיה אמיתית, כי אנחנו עובדים במשך השבוע, ובשבת יש לנו זמן לקנות ולבשל.

ישראל אייכלר: יש לי עצה בשבילו: הצעתי שיאמצו את הרעיון שיום ראשון – יום קניות, כמו בארצות הברית.

ישראל אייכלר: זה היה של סילבן שלום.

ישראל אייכלר: זה רעיון טוב.

יואל חסון: נכון, נכון.

יואל חסון: בואו נראה מה עוד יש לנו, נראה מה עוד יש לנו.

יואל חסון: יש לנו כל כך הרבה, כל כך הרבה.

יואל חסון: אזרחים באמת כותבים המון.

ישראל אייכלר: תגיד להם שלא יכתבו כשהם בנהיגה, כי עכשיו הרבה אנשים על הכבישים.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אז לא, אז לא, לא בנהיגה.

יואל חסון: נכון.

ישראל אייכלר: אבל בפקק הם יכולים לכתוב.

יואל חסון: כותב גיא את דעתו על חוק ההמלצות:

יואל חסון: חוק ההמלצות ראוי היה להיקרא חוק ההשתקה, או החוק לעידוד השחיתות.

יואל חסון: החוק נועד אך ורק להגן על פוליטיקאים מושחתים וארגוני פשע.

יואל חסון: החוק נחקק עכשיו כדי שלא נדע על חקירות חדשות שיכולות להיפתח כנגד ביבי ובאמת מסכנות אותו – חקירת הצוללות וחקירת בזק.

יואל חסון: החוק נחקק כדי למנוע מידע חיוני מהציבור בנוגע לבוחריו, ובכך פוגע אנושות בדמוקרטיה וביכולת הציבור לקבל החלטות.

יואל חסון: תראה, יש מישהו שממש מטריל את הטלפון ומתעקש שאני אגיד שהדבר הכי מרענן עכשיו בשידור הוא אייכלר: תמסור לו.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יואל חסון: אז אני מוסר לך.

יואל חסון: ממש התעקש שאני אגיד לך את זה, אז הינה, אני אומר לך.

ישראל אייכלר: כנראה רואה אותי בפעם הראשונה פה.

יואל חסון: חוק ההמלצות מקבע באופן חוקי את השחיתות המוסרית של הממשלה הזאת, שעוסקת רק בהצהרות, ומעשיה האמיתיים מושקעים רק בעצמה.

יואל חסון: כשזה בא יחד עם חוק המרכולים המושחת, אפשר להגיד שבין אלה ובין קדושה אין כלום.

יואל חסון: זה טמא ופסול.

יואל חסון: אם לא המשטרה, אז הציבור וההיסטוריה יתחשבנו עם כל השלטון הזה.

יואל חסון: אמרתי קודם שכל מי שמצביע פה בעד חוק ההמלצות, פוגע במוניטין האישי שלו, וזה ייזכר לו לדיראון לעולם, אני אומר לכם.

יואל חסון: דרך אגב, החוק הזה, חוק ההמלצות, יהיה אחד הדברים הבולטים במערכת הבחירות הבאה.

יואל חסון: הבולטים.

יואל חסון: יצלמו שוב ושוב את כל השמות, את כל מי שאמר בעד, ואני אומר לכם, זה ייזכר לדיראון עולם, באמת.

יואל חסון: אתם לא תוכלו לברוח מההצבעה הזאת, כי אנחנו לא נקזז אף אחד מכם, אז אתם לא תוכלו לברוח.

יואל חסון: אבל אני אומר לכם: הקואליציה צריכה – כל אחד מחברי הכנסת צריך לחשוב טוב טוב טוב אם הוא רוצה שהאצבע שלו תתלכלך בהצבעה בעד בחוק הזה.

ישראל אייכלר: אגב, אמרתי לך כבר: אני אפעל, בלי נדר, אם תסכים להצטרף, שהחוק הזה יחול על כל אזרחי ישראל, ואז רוב הטענות – שזה למושחתים וחברי כנסת – ירדו, כי כל אזרח ירוויח מזה.

יואל חסון: אני אסכים רק אם יבוטל החוק הזה.

ישראל אייכלר: בסדר, אני אומר לך מה שאני חושב.

ישראל אייכלר: אתה לא צריך – – – כלום.

ישראל אייכלר: רק כשאמרת שנתבייש בזה, אמרתי:

ישראל אייכלר: אם זה רק לנבחרים זו באמת בושה, אבל אם זה לכולם, אין בזה שום בושה.

יואל חסון: יש מישהו שקיבל את ההמלצה שלנו לכתוב מסר קצר וחד, אז הוא פשוט כתב:

יואל חסון: אני נגד חוק ההמלצות.

ישראל אייכלר: יפה.

יואל חסון: מצוין.

יואל חסון: אני נגד.

יואל חסון: אני נגד חוק ההמלצות.

יואל חסון: הבנתם שאני נגד חוק ההמלצות?

יואל חסון: אני נגד חוק ההמלצות.

יואל חסון: אתה נגד חוק ההמלצות?

ישראל אייכלר: אני בעד לכולם.

יואל חסון: אז אל תצביע בעד החוק הזה, כי הוא לא לכולם.

ישראל אייכלר: זו מלכודת שעשו לאמסלם.

יואל חסון: מלכודת שעשו – אז אל תיפול אתה למלכודת הזאת.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אמרתי לו, לאמסלם: צריך לראות שזה יהיה לכל אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: אם אתה עושה חוק כזה, זה צריך להיות שוויוני.

יואל חסון: טוב, אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: שואל מישהו – קודם כול, הוא מאחל לנו הצלחה, ואומר: האם כשתחליפו את השלטון – אנחנו, האופוזיציה – האם כשתחליפו את השלטון תפעלו לחקיקות שיבטלו את החוקים שנגנבים בבהלה?

יואל חסון: אמר את זה אבי גבאי, אמרה את זה כל המנהיגות שלנו בצורה ברורה.

יואל חסון: אנחנו אומרים בצורה ברורה: כשאנחנו נהיה בשלטון, בכנסת הבאה, כל החוקים המושחתים האלה יבוטלו.

יואל חסון: נקודה.

יואל חסון: יבוטלו.

יואל חסון: זה יהיה הדבר הראשון שנעשה ברגע הקמת הממשלה בראשות המחנה הציוני, בראשות אבי גבאי.

יואב גלנט: יש חשש שזה לא יעמוד לידי בחינה.

יואל חסון: אתה יודע – –

יואב גלנט: לא תהיה בחינה.

יואל חסון: – – למדתי שבפוליטיקה, להשתמש יותר מדי בסימן קריאה זה מסוכן, אדוני השר.

יואב גלנט: אני שומע את זה לפי ההודעות שאתה מקריא.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: בוא נראה.

יואל חסון: ימים יגידו.

יואל חסון: תראה מה כותב – משהו מעניין.

יואל חסון: כותב אזרח: בוקר טוב, יואל.

יואל חסון: בעניין חוק המרכולים, הייתי מציע לקחת דוגמה מהעיר רחובות, ששם חיים חרדים וחילונים בהרמוניה ללא מלחמות דת, וזה הודות לאדמו"ר מקרעטשניף, שהוביל בחוכמה הבנות בין חילונים לדתיים.

יואל חסון: אתה מכיר את האדמו"ר הזה?

ישראל אייכלר: בטח.

ישראל אייכלר: עושה גדולות ונצורות ברחובות.

יואל חסון: אני גם מכיר אותו.

יואל חסון: איש – – –

ישראל אייכלר: אה, כן?

יואל חסון: כן.

יואל חסון: ברמה האישית, איש באמת מיוחד.

יואל חסון: ממש מיוחד.

יואל חסון: הינה, כותב כאן אזרח – – –

יואב גלנט: – – – אני יכול להקריא הודעה שקיבלתי?

יואל חסון: לא על חשבון הזמן שלי.

יואל חסון: אתה יכול אחר כך, אם אתה רוצה.

ישראל אייכלר: נוסיף ליואל 30 דקות אם – 30 שניות, אם הוא רוצה.

יואל חסון: לא, דקות, דקות.

ישראל אייכלר: יש לך עוד כוח?

יואל חסון: בטח, לגמרי.

יואל חסון: בוקר טוב, אדוני יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני באתי להתעדכן אם גם לי כתבו משהו, כי אני כבר שעה וחצי עוקב אחריך – – –

יואל חסון: באמת?

יואל חסון: אז אני יכול להגיד לך – –

יואב גלנט: שלום – – –

יואל חסון: – – שברגע שעכשיו יראו שנכנסת, אתה תקבל תגובות.

יואל חסון: אני בטוח.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אוקיי.

ישראל אייכלר: יש חדשנות בכנסת – נאומי ווטסאפ.

ישראל אייכלר: זה – – –

יואל חסון: נאומי ווטסאפ.

יואל חסון: אבל תראו, כותב כאן אזרח, אדוני היושב-ראש, לסגן שלך.

יואל חסון: הוא כותב: אייכלר מפתיע לטובה.

יואל חסון: הוא אומר: חוק לכל עם ישראל או שהחוק הזה – אסור שיעבור.

יואל חסון: לקחו את המילה שלך ברצינות.

יואב גלנט: תראה איזו הודעה קיבלתי.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

ישראל אייכלר: הודעתי, אמרתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: הרב אייכלר, התפללת?

יואב גלנט: השר גלנט – – –

יולי יואל אדלשטיין: הספקת להתפלל או שעוד לא?

יואב גלנט: אתה שומע, היושב-ראש?

ישראל אייכלר: עוד לא.

ישראל אייכלר: למה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, כי אני יכול להחליף אותך לצורך התפילה.

ישראל אייכלר: אני תכננתי ללכת להתפלל מייד אחרי המשמרת, אבל אם כבודו רוצה – – –

יואל חסון: כן, אם כבודו.

יואל חסון: כן, תיתן לכבודו.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: תלך להתפלל.

יולי יואל אדלשטיין: אז מתי המשמרת מסתיימת?

ישראל אייכלר: ב-10:00.

יולי יואל אדלשטיין: אה, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אתן לך עוד מעט – – –

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: השר מאוד רוצה להקריא הודעה, אז אנחנו נאפשר לו.

יואב גלנט: לא, רק רציתי להביא לתשומת ליבך – –

יואל חסון: כן.

יואב גלנט: – – ממה שאני מקבל.

יואב גלנט: יכול להיות שגם זה לא נכון.

יואב גלנט: השר גלנט, אולי תעזור, הוא מקריא רק הודעות נגד.

יואב גלנט: אנחנו שולחים הרבה הודעות, והוא בכלל לא מקריא.

יואב גלנט: תגיד ששלחנו לך הודעה, כי הוא לא משקף את האמת.

יואב גלנט: זה מה ששולחים לי.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אני מבטיח, אני מבטיח לתת את הטלפון הזה אחר כך לכל מי שירצה, שיראה את היחס בין ההודעות החיוביות להודעות השליליות.

יואל חסון: רוב ההודעות כאן הן חיוביות.

יואל חסון: יש כאלה שהן הודעות שליליות, ואני הקראתי גם אותן, אבל יש כאלה שהן פוגעניות ומעליבות ולא מכבדות – –

יואב גלנט: אני רק מקריא מה ששלחו – –

יואל חסון: – – ואני לא רוצה להקריא.

יואל חסון: בסדר, אתה יכול להקריא.

יואב גלנט: – – מה ששלחו לי.

יואל חסון: – – –

ישראל אייכלר: אז תגיד להם שיכתבו בצורה מנומסת, והוא יקריא גם את הצד השני.

יואב גלנט: לא, אני לא יודע בכלל מי שלח.

יואב גלנט: אני – – –

ישראל אייכלר: לא, אתה גם לא יודע.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים עכשיו בשידור חי.

ישראל אייכלר: אם מישהו יכתוב לו בצורה מנומסת, אני מניח שהוא יקריא גם דעות הפוכות – –

יואל חסון: אני קראתי.

יואל חסון: אני כבר קראתי.

ישראל אייכלר: – – אבל אם יהיו נאצות, אז אמרתי לו – משני הצדדים: אני לא – –

יואל חסון: אני קראתי.

ישראל אייכלר: – – לא רוצה לבזות לא את הכנסת ולא – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: יש לנו, כולנו.

יואל חסון: כן, אני קראתי דברים.

יואל חסון: דברים – ואני גם לא יכול לקרוא הכול, באופן טבעי.

יואל חסון: יש פה – הטלפון, מכל הטלפונים פה – אוה, אולי בגלל זה היושב-ראש נכנס, כי כותבים פה: חבר הכנסת חסון, הגיע זמן קריאת שמע של שחרית.

ישראל אייכלר: אני קראתי קריאת שמע של שחרית לפני שנכנסתי למשמרת עכשיו, כי ידעתי שאני עלול לאחר את הזמן, אז לפני שעליתי קראתי קריאת שמע.

יואל חסון: כותב דודו:

יואל חסון: מה קורה עם המסחר בחיפה?

יואל חסון: עיר מעורבת.

יואל חסון: גם שם יבטלו עסקים באזור הוואדי, ואדי ניסנס?

יואל חסון: מה עם זכויות המיעוטים?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: על פי החוק, ערבי יכול לבחור את יום שישי.

ישראל אייכלר: זה ידוע לכל אחד.

ישראל אייכלר: אין שום אפליה של ערבים לגבי יום המנוחה שלהם.

יואל חסון: כותב מישהו: תגיד לאייכלר שהם לא דתיים כשהם מצביעים בעד החוק.

יואל חסון: הוא טוען שזה – –

ישראל אייכלר: שזה נגד הדת?

יואל חסון: – – נגד הדת.

ישראל אייכלר: אנחנו נברר את זה – – –

יואל חסון: תבדוק.

יואל חסון: יש לך עוד זמן לפנות.

יואל חסון: יש לך מספיק זמן עד ההצבעה.

יואל חסון: אתה יכול לפנות למועצת החכמים ולבדוק את – – –

ישראל אייכלר: אם זה נגד ההלכה, אנחנו לא נצביע בשביל זה.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: באמת, הטלפון לא מפסיק.

יואל חסון: הינה, פנו ליו"ר הכנסת.

יואל חסון: תגיד בבקשה ליו"ר הכנסת שבארצות הברית ביום ראשון יש חופש של סוף שבוע.

יואל חסון: אנשים במדינה הזאת עובדים ממש קשה בשבוע.

יואל חסון: החציון לא עולה על 7,000 שקל.

יואל חסון: תנו לאזרחים לעשות מה שהם רוצים בשבת, גם אם זה לקנות ולבלות.

יואל חסון: לא בבני ברק.

ישראל אייכלר: ביום ראשון.

יואל חסון: לא בבני ברק.

ישראל אייכלר: היו פה אתמול נאומים של חברים בסיעה שלך.

ישראל אייכלר: הם דיברו כל כך יפה כמה הערך – מצידם זה רק ערך; לא רק, אבל גם ערך סוציאלי לתת לאנשים מנוחה, וגם להם זה פתרון: אם יעשו את יום ראשון יום קניות, אז לא יצטרכו לתת שכר עבדות לעובדים מסכנים שצריכים לעבוד בשבת כדי להשלים, כי הם יקבלו את השכר, את התוספת הזאת, ביום ראשון, ואז כולם יוכלו לשבות בשבת וליהנות ולשבת עם המשפחה, וביום ראשון יעשו את יום הקניות הלאומי.

יואל חסון: בוא נתמקד – בסדר.

יואל חסון: בוא נתמקד בחוק ההמלצות.

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: זו רק תשובה לאלה שאמרו לך – – – המרכולים.

יואל חסון: למה שלא יחוקק חוק כזה: החוק – אוה, אולי אותך, גלנט, זה יעניין – החוק להלבנת השתלטות על שטחי מינהל מקרקעי ישראל במושבים שבהם גרים אלופי צה"ל?

יואל חסון: חוק כזה היה פותר בעיה שהייתה בזמנו לאלוף שמכהן כיום כשר.

יואל חסון: אז אני כן צריך להקריא את כל מה ששולחים לי, אדוני?

ישראל אייכלר: יואל, לא, לא, לא.

ישראל אייכלר: סיכמנו שנאצות אתה לא מקריא, כי – – –

יואל חסון: זה לא נאצות.

יואל חסון: זו לא נאצה, זו עמדה.

יואל חסון: זו לא נאצה.

ישראל אייכלר: זו העלבה.

יואל חסון: זה לא.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: העלבה – מעליבים אותו על כל – – –

ישראל אייכלר: גם שר הוא עובד ציבור.

יואל חסון: אתה יודע איך.

יואל חסון: מה, אני הקראתי גם דברים שמעליבים אותי.

ישראל אייכלר: לא, לא הקראת, וטוב שלא תקריא.

ישראל אייכלר: אל תקריא מישהו שמעליב אותך.

יואל חסון: טוב.

ישראל אייכלר: תקריא רק דעות והשקפות.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: הינה, כותב מישהו ואומר: אני עומד בפני חקירה פלילית שעתידה להסתיים בקרוב.

יואל חסון: אשמח לדעת אם ההתנגדות שלכם לחוק היא רק לגבי פוליטיקאים או תופסת גם לגבי חקירות פליליות מהתחום הפרטי.

יואל חסון: אז אני אומר לאותו אזרח: החוק הזה לא יעזור לך.

יואל חסון: החוק הזה לא עוזר לך.

יואל חסון: אתה, כאזרח מן השורה – החוק הזה לא עוזר לך.

יואל חסון: זה לא חוק – אם בחוק הזה היה מדובר בכל אזרחי מדינת ישראל, היינו שוקלים לתמוך בחוק.

יואל חסון: החוק הזה נוגע רק למישהו שיש לו פרקליט מלווה, וזה אומר משפחות פשע, בכירים, פוליטיקאים, ראשי ערים וכיוצא באלה, לא אזרחים מן השורה, ולכן זה לא יעזור לך, החוק הזה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: עוד מישהו כותב שהוא נגד חוק ההמלצות.

יואל חסון: אנחנו מחפשים עוד.

יואל חסון: מישהו או מישהי כותבת או כותב:

יואל חסון: תנאי כניסה מינימלי לכנסת – תעודת יושר, כמו שנדרש בכל מקום עבודה רגיש שמכבד את עצמו.

יואל חסון: טוב, היה פה גם – אגב, צריך לדבר על זה.

יואל חסון: הייתה ביממה האחרונה התפתחות דרמטית.

יואל חסון: חבר הכנסת ליצמן, מאז שהפסיק להיות שר, חזר לכנסת והפך להיות מחוקק מאוד מאוד מקורי.

יואל חסון: הוא הניח הצעת חוק מעניינת שקובעת שראש ממשלה יוכל להיות רק מי שנושא בתואר אקדמי ועשה שירות משמעותי בצה"ל.

יואל חסון: מעניין, לא?

ישראל אייכלר: מאוד מעניין.

ישראל אייכלר: זה גימיק טוב מאוד.

ישראל אייכלר: הוא יוצא מתוך הנחה שיהודי חרדי אף פעם לא יוכל להיות ראש ממשלה, אז מה אכפת לו?

יואל חסון: ולמי אתה חושב שהוא כיוון את החוק הזה?

ישראל אייכלר: נו, תגיד אתה.

יואל חסון: למי אין פה תואר אקדמי ורוצה להיות ראש ממשלה?

ישראל אייכלר: נו, תגיד.

יואל חסון: מי?

ישראל אייכלר: תגיד אתה.

יואל חסון: מי?

יואל חסון: מישהו יודע?

יואל חסון: מישהו פה?

קריאה: – – –

יואל חסון: אולי בגלי צה"ל יודעים?

ישראל אייכלר: גבאי לא.

ישראל אייכלר: גבאי – יש לו.

יואל חסון: לגבאי יש כמה תארים.

ישראל אייכלר: כן.

יואל חסון: אבל למי אין תואר ראשון ורוצה להיות ראש ממשלה?

קריאה: לפיד.

ישראל אייכלר: מי?

ישראל אייכלר: יאיר לפיד?

יואל חסון: יאיר לפיד.

ישראל אייכלר: מה, אין לו תואר ראשון?

יואל חסון: אין לו תואר ראשון.

ישראל אייכלר: אין לו דוקטורט?

יואל חסון: ואללה, לא ידעתי – יאיר לפיד.

יואל חסון: ליאיר לפיד אין תואר ראשון.

ישראל אייכלר: רגע, יש לו בגרות?

יואל חסון: אני לא יודע אם בגרות, אבל אין לו תואר ראשון, זה נכון, הוא אמר את זה.

יואל חסון: אה, אז ליצמן עשה את החוק בשביל לפיד, שלפיד לא יוכל להיות ראש ממשלה.

יואל חסון: עכשיו אני מבין.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: ליצמן מחוקק מקורי.

יואל חסון: זאת אומרת, הוא אומר:

יואל חסון: מי שאין לו תואר לא יוכל להיות ראש ממשלה, אז הוא למעשה לא רוצה שיאיר לפיד יהיה ראש ממשלה.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: יש אנשים ששולחים הודעה ומייד מוחקים, מתחרטים.

יואל חסון: בסדר.

ישראל אייכלר: טוב מאוד.

יואל חסון: הווטסאפ מאפשר את זה.

ישראל אייכלר: טוב מאוד.

ישראל אייכלר: זה חידוש גדול בווטסאפ, חשוב מאוד – –

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: נכון.

ישראל אייכלר: – – שאדם אומר לפעמים שטות ומוחק מייד כדי – – –

יואל חסון: אגב, היושב-ראש אייכלר, לך יש ווטסאפ?

ישראל אייכלר: יש לי ווטסאפ כשר.

יואל חסון: יש ווטסאפ כשר?

ישראל אייכלר: מסונן.

יואל חסון: מה אתה אומר?

ישראל אייכלר: מסונן.

ישראל אייכלר: הטלפון שלי מאושר.

ישראל אייכלר: הוא מסונן עם חברה מאוד מאוד מקפידה.

ישראל אייכלר: שום דבר שאינו כשר לא יכול להיכנס.

ישראל אייכלר: אתה רואה?

ישראל אייכלר: מאושר.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: ווטסאפ כשר, אתה אומר.

ישראל אייכלר: כן.

יואל חסון: מה, מה היתרונות?

ישראל אייכלר: לא רק ווטסאפ – הטלפון, יש לו מכשיר סינון – – –

יואל חסון: טלפון כשר, אבל הווטסאפ עצמו רגיל.

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הווטסאפ רגיל, אבל אם יש משהו בווטסאפ שלא, שאסור לראות, הוא לא נותן לו להיכנס.

יואל חסון: מה אתה אומר.

ישראל אייכלר: כן.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: זה לא רע לכולם, אני חושב.

ישראל אייכלר: כן.

יואל חסון: חוק ההמלצות – הינה, נקודה נכונה שמעלה אזרח – חוק ההמלצות הביא לביטול הוועדות, ושוב חיים ומוות לא רלוונטיים.

יואל חסון: דיון על תקנות הסעות לילדים עם צרכים מיוחדים בוטל, והנכים עדיין מחכים לדיון מהיר.

יואל חסון: תראה, את זה כותבת אזרחית, הילית.

יואל חסון: באמת, אנשים לא מודעים.

יואל חסון: הם רואים אותנו יושבים כאן ומדברים כל כך הרבה זמן.

יואל חסון: צריך להבין, העובדה שהממשלה כופה עלינו לנהל דיון על חוק כל כך מיותר מביאה למצב שבמשך שבוע בוטלו כל הוועדות, כל החקיקות.

יואל חסון: כל הדברים שאמורים להיטיב עם העם נדחקו הצידה, הצידה, נזרקו באמת לצידי הדרך, ואנחנו מבזבזים זמן פרלמנטרי חשוב במקום להיטיב עם העם ולתקן עוולות, שזה הבסיס של מחוקק.

ישראל אייכלר: היום היה לי דיון בוועדה לפניות הציבור על מכרזים לתחבורה ציבורית בערים, והוזמנו הרבה אנשים, כולל אנשים ממשרד התחבורה.

ישראל אייכלר: הייתי צריך לבטל את זה.

ישראל אייכלר: אולי היית יכול להגיע להסדר על קיצוץ השעות ואז אפשר היה לעשות את זה.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אני אגיד לך למה לא – כי מבחינתנו, חוק כזה, אין עליו פשרה ואין עליו משא ומתן.

יואל חסון: אנחנו הבהרנו את זה מההתחלה, שבחוק ההמלצות לא יהיה שום משא ומתן עם הקואליציה.

יואל חסון: מבחינתנו, הדבר היחיד שמקובל עלינו זה הסרתו מסדר-היום, לכן לא הסכמנו לשום משא ומתן.

יואל חסון: הגשנו הסתייגויות, צמצמנו אותן להסתייגויות מהותיות – מאות הסתייגויות מהותיות.

יואל חסון: בזכות זה הצלחנו למנוע מהקואליציה, למרות שהיא מאוד רצתה להפעיל 98 נגדנו.

ישראל אייכלר: היושב-ראש לא רצה להפעיל 98.

יואל חסון: בצדק.

יואל חסון: זה היה לא מידתי אם זה היה קורה.

יואל חסון: כותבת אזרחית: יואל, שלום.

יואל חסון: לא הלכתי לאף אחת מההפגנות – לא בפתח תקווה, לא ברוטשילד וגם לא קרוב לבית, בירושלים, אבל ביני לביני עצוב לי כל כך על השחיתות.

יואל חסון: עצוב לי כל כך.

יואל חסון: לשחיתות לא חייב להיות גוון פלילי.

יואל חסון: אין לי רצון לראות עוד ראש ממשלה מובל לכלא – גם לי לא, אגב – אבל התחושה היא שהכול ציני, הכול אינטרסנטי ושום דבר לא נעשה מתוך שיקול של טובת הציבור, אלא אך ורק טובת המנהיג והרצון שלו להמשיך להיאחז בקרנות המזבח.

יואל חסון: הפילוג בעם עמוק והשבר מתקרב לנקודת אי-איחוי, אבל את ביבי זה לא מעניין.

יואל חסון: הוא נבנה על השיסוי והפילוג.

יואל חסון: אחריו המבול.

יואל חסון: חוק ההמלצות לא נועד לתיקים הנוכחיים; המנהיג שלנו רואה קדימה: כשיחקרו את מתווה הגז, למשל, אז כבר יגנו עליו החוקים המושחתים שהוא מעביר עכשיו.

יואל חסון: קשה שלא להתרפק בנוסטלגיה על תקופות שבהן היו פה מנהיגים שבאמת ראו בתפקידם שליחות ורצו לעבוד למען מדינת ישראל, ולא רק לשאת בתואר ראש הממשלה, על כל הפריבילגיות, הטיול לחו"ל, וכמובן הקרבה לנותני חסות שהוא נושא בחובו.

יואל חסון: בושה וחרפה למדינת ישראל, המדינה שמתיימרת להיות הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

יואל חסון: אנו כבר מזמן לא דמוקרטיה.

יואל חסון: מתחילה – יש בחילה משיטת – טוב, אני לא כל כך מבין איך כתבו את זה.

יואל חסון: הוא אומר שבגלל שיטת הממשל, שהורסת כל חלקה טובה, הם פועלים כדי לשרוד.

יואל חסון: זה מתחיל להיות חורבן המדינה, וכבר נאמר שהממשלה הזאת היא סיכון לקיומה של מדינת ישראל.

יואל חסון: מה שהחוק המגוחך הזה מבקש מגופי החקירות של המשטרה ובכלל דומה לדרישה לעשות עבודת דוקטורט ברפואה, רק בלי לסכם את הממצאים.

יואל חסון: סיכום הממצאים לא הופך את העבודה לתרופה, אבל בלי הסיכום לא ניתן להתקדם ביעילות לשלב הבא.

יואל חסון: החוק הזה הוא רק חלק אחד ממסע הזוי של שלטון מושחת לפגוע בדמוקרטיה – שלטון שחושב לשנות את השיטה הדמוקרטית, כך שבמקום שנבחרי ציבור, במקום שנבחרי ציבור ישרתו את העם, העם ישרת את נבחריו, והם ישרתו בעיקר את עצמם.

יואל חסון: הימין חייב להתעורר.

יואל חסון: זה לא מאבק על השקפה פוליטית, זה מאבק על דמותה הדמוקרטית של מדינת ישראל.

יואל חסון: על החתום: אזרח שכבר לא מודאג אלא חרד.

יואל חסון: מישהו כותב – אייכלר, מישהו כותב לך: תבקש מאייכלר להזיז את הטלפון שלו מהמיקרופון, כי כל פעם שהוא רוטט, זה מזמזם לנו בטלוויזיה.

ישראל אייכלר: קיבל.

יואל חסון: אנחנו – לא, קודם כול, אתה יכול לנתק את הרטט, פשוט שלא יהיה רטט.

יואל חסון: זה אפשרי בטלפון הכשר?

ישראל אייכלר: הכול.

יואל חסון: – – –

ישראל אייכלר: כל מה שמונע – – –

יואל חסון: לא יודע.

יואל חסון: אולי רטט לא מופיע, זה לא כשר.

יואל חסון: אני לא יודע.

ישראל אייכלר: הכול מופיע.

ישראל אייכלר: כל מה שמפריע לאנשים, זה – – –

יואל חסון: אנחנו בעד האזרחים, ואנחנו לא רוצים להפריע להם.

יואל חסון: מישהי כותבת: חברי הקואליציה היקרים, תשאלו את עצמכם ותבדקו מצפונכם: האם יש בכלל תועלת בחוק ההמלצות הנתעב?

יואל חסון: במה בדיוק הוא יקדם את מדינת ישראל?

יואל חסון: האם החוק הזה עוסק ביוקר המחיה?

יואל חסון: בבריאות האזרחים?

יואל חסון: בתעסוקה?

יואל חסון: במאבק בעוני?

יואל חסון: בקידום הסדר מדיני שיפסיק את הפקרת החיילים שלנו בשטחים הכבושים?

יואל חסון: רדו מהעץ ועשו מעשה למען האזרחים, מימין ומשמאל, שדורשים שלטון נקי כפיים.

יואל חסון: הצביעו נגד חוק ההמלצות הבזוי, שמטרתו אך ורק לתת לראש הממשלה עוד זמן – אני לא אגיד מה היא כתבה – דבוק לכיסא ראש הממשלה ולמנעמי השלטון.

יואל חסון: שלום לך ותודה על היוזמה – כותב מוישי, מוישה, מוישי.

יואל חסון: אני חייב לומר לך על חוק ההמלצות שהוא אבסורד, שהוא תומך רק בעבריינים, מכיוון שרק להם יש פרקליט מלווה.

יואל חסון: איזו חוצפה מדרגה ראשונה לבוא, לחוקק חוק שנועד רשמית לעבריינים.

יואל חסון: הרי אם ההמלצות מיותרות, שיחול החוק על כולם.

יואל חסון: למה רק על עבריינים, משפחות פשע וכדומה?

יואל חסון: הסכמנו על זה, רק חבל שאני אצביע נגד ואתה תצביע בעד, היושב-ראש אייכלר.

יואל חסון: תראה, אני חייב להקריא מה שכותב יעקב גרודקה מבחדרי חרדים.

יואל חסון: מוסר לך ד"ש, אגב.

יואל חסון: הוא אומר שאתה מנהל את הישיבה נהדר.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יואל חסון: אז אני – – –

איתן ברושי: אולם ריק זה לא – – –

ישראל אייכלר: תראה, היום הכול בשידור חי, אין מה לעשות.

יואל חסון: אז אני אומר לך, חבר הכנסת אייכלר, סגן היושב-ראש, הוא שואל, הוא אומר: יש מצב שחוק ההמלצות הוא חוק גרוע – הוא אומר "אולי" – אבל איך אתה מסביר – הוא שואל אותי – לאזרחי מדינת ישראל שאתם, האופוזיציה, עושים נזק כלכלי גדול למדינת ישראל?

יואל חסון: הרי אתם מפעילים את הכנסת עכשיו בלילות, מה שעולה לקופת המדינה מאות אלפי שקלים נוספים.

יואל חסון: אולי תעבירו את הכסף לנכים?

יואל חסון: קודם כול, לצערי, הנכים – מאות אלפי שקלים לא יעזרו להם.

יואל חסון: קצבאות הנכים זה מיליארדים גדולים שצריכים ללכת אליהם, ובצדק.

יואל חסון: ודבר שני, אני אגיד בצורה פשוטה: דמוקרטיה עולה כסף.

יואל חסון: דמוקרטיה היא הבסיס של הבסיס של הקיום שלנו, ואם האופוזיציה לא תוכל להשתמש בכלים הדמוקרטיים שלה, אז באמת אפשר לסגור את האור.

יואל חסון: באמת.

יואל חסון: אני מרגיש שלם לחלוטין עם כל דקה שאני עומד כאן ועם כל שנייה שמי מחבריי יעמוד כאן ויילחם נגד חוק ההמלצות.

יואל חסון: אין מאבק צודק מזה, באמת.

יואל חסון: אני באמת לא זוכר מתי חוקקו כאן חוקים כל כך פרסונליים, כל כך מושחתים, כל כך קשים, כל כך נוגדים את האינטרס הציבורי.

יואל חסון: שנים אני פה, באמת, נאבק נגד חוקים אידיאולוגיים של תפיסות דרך, של מהות.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: אין בעיה.

יואל חסון: אני אוהב להילחם על הדברים האלה.

יואל חסון: בואו נילחם כל היום על דרך ועל אידיאולוגיה.

יואל חסון: אבל על מה אנחנו נלחמים כאן?

יואל חסון: אני אתן יד, אני אחליק אפשרות שחבר הכנסת קיש וחבריו – –

יואב קיש: – – – חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: – – שחבר הכנסת קיש וחבריו, שהתעוררו עכשיו – – –

יואב קיש: אני אגיד לך: אני שמעתי – סליחה שאני קוטע.

יואב קיש: אפשר?

יואל חסון: אתה קוטע.

יואל חסון: אני באמצע – – –

יואב קיש: טוב.

יואב קיש: אז סליחה.

יואב קיש: לא, אני הולך.

יואב קיש: אני הולך.

יואל חסון: לא, אל תלך.

יואב קיש: אה, לא ללכת?

ישראל אייכלר: יואב, אם הוא מסכים, אני אוסיף לו חצי דקה או דקה.

ישראל אייכלר: תגיד משהו.

ישראל אייכלר: אם הוא יסכים.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: מה שאני אומר: אני שמעתי שיש – –

יואל חסון: אתה חייב לי כבר חמש דקות, אגב.

ישראל אייכלר: – – –

יואב קיש: – – שיש איזה מספר טלפון שאפשר לשלוח לו הודעות ואז אתה מקריא.

יואל חסון: נכון.

יואב קיש: אז אני תכף אשלח לך הודעה.

יואל חסון: אז תשלח.

יואל חסון: אתה רוצה את המספר?

יואב גלנט: זה מספר מסונן, יואב.

יואב קיש: מספר מסונן – – –

יואל חסון: אתה רוצה את המספר?

יואב גלנט: רק הודעות שמוצאות חן – – –

יואל חסון: אני אקריא אותו שוב.

יואב קיש: לא, לא.

יואב קיש: תן לי, תן לי – – –

יואל חסון: לא, לא, אני אקריא.

יואב קיש: אה.

יואב קיש: לא, אז – – – אני לא צריך – – – אבל אני אצטרך את המספר אחרי זה.

יואל חסון: לא, אני צריך את המספר.

ישראל אייכלר: אבל אם הציבור רוצה.

יואב קיש: אני אחזיר לך את הפתק.

יואב קיש: תן לי רגע.

יואל חסון: תחזיר לי את הפתק.

יואל חסון: אתה רוצה להעביר לכל החברים שלך בליכוד, שיטרילו אותי עכשיו, נכון?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: רק לי, רק לי.

יואב קיש: לא, לא.

יואל חסון: זה מה שאתה רוצה.

יואב קיש: א.

יואב קיש: אתה מת שיטרילו אותך עכשיו.

יואב קיש: בוא נתחיל – – –

יואל חסון: מטרילים אותי גם ככה.

יואב קיש: אתה משתעמם, אתה מת שיטרילו אותך.

יואל חסון: מטרילים אותי גם ככה.

יואל חסון: אתה יודע מה – – –

יואב קיש: אל תדאג.

יואב קיש: נמצא דרך – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר – – –

יואל חסון: אתה מכיר את הטלפון שלי.

יואל חסון: אתה יכול לשלוח לי הודעה, אם אתה רוצה.

ישראל אייכלר: יואל, אני רוצה להזכיר מה אמרת לגבי הדיונים על הפיליבסטר הזה.

ישראל אייכלר: לא בגלל הנושא.

ישראל אייכלר: ותגיד לגרודקה – – –

יואל חסון: רק תרשום שאתה חייב לי חמש דקות.

ישראל אייכלר: תגיד גם לגרודקה – – –

יואל חסון: למי?

יואל חסון: למי?

ישראל אייכלר: לגרודקה, זה שפנה אליך.

יואב קיש: ברושי, אתה – – – בגלל זה אתה כבר פה?

יואל חסון: אה, גרודקה.

ישראל אייכלר: שהוא כתב, שהוא כתב – – –

איתן ברושי: לא, זה מעניין אותי, פשוט.

יואב קיש: כמה זמן אתה רוצה לדבר?

ישראל אייכלר: תגיד לגרודקה שהוא כתב טוב מאוד, אבל שהוא ידע שיבוא יום – וכבר היו ימים שאנחנו היינו באופוזיציה והיינו זקוקים לימים האלה.

ישראל אייכלר: אנחנו לא נשכח את – –

יואל חסון: – – –

ישראל אייכלר: – – הרעיון ההזוי הזה שיהיה ביטול, ביטול, מע"מ אפס על דירות, שהיה יכול להביא חורבן גם על הדיור וגם על הכול, של יאיר לפיד כשר האוצר.

יואל חסון: כן.

ישראל אייכלר: מנענו את זה רק על ידי פיליבסטר בוועדת הכספים, כך שזה כלי פוליטי לגיטימי.

ישראל אייכלר: אנחנו מקבלים את זה, וזה מחיר הדמוקרטיה, ואתה צודק בכל מילה בעניין.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: זה מה שהיה אומר אריאל שרון.

יואל חסון: היה אומר – הייתה לו אמירה ידועה שאומרת: הפוליטיקה היא כמו גלגל ענק – פעם אתה למעלה, פעם אתה למטה.

יואל חסון: אבל מה שהכי חשוב: אף פעם לא לרדת מהגלגל.

יואב קיש: וגם אם יורדים מהגלגל, הכול טוב, תאמין לי.

יואל חסון: הכול בסדר.

יואל חסון: הכול בסדר.

יואב קיש: אני לא – – –

יואל חסון: יש מתקן אחר.

יואב קיש: אני לא צריך להיאחז בגלגל.

יואל חסון: אני – בסדר.

יואב קיש: תאמין לי, יש דברים טובים גם – – –

יואל חסון: אני ציטטתי.

יואב קיש: יש גם דברים טובים מחוץ לגלגל.

יואל חסון: חגית אומרת שחוק ההמלצות כשמו כן הוא: שיישאר המלצה וייזרק לפח האשפה של ההיסטוריה של הפוליטיקה במדינת ישראל, לתפארת מדינת ישראל.

יואל חסון: יפה.

יואל חסון: צודקת חגית.

יואל חסון: צריך לזרוק אותו לפח האשפה.

יואב קיש: – – – יואל.

יואל חסון: לא, אתה נכנסת להפריע לי עכשיו?

יואב קיש: אני לא.

יואב קיש: חס וחלילה.

יואל חסון: עוד דקה.

יואל חסון: אני צריך עוד דקה.

יואב קיש: אני רוצה שייתנו לך יותר.

יואל חסון: אני כבר בשש דקות בזכותך.

ישראל אייכלר: זהו.

יואב קיש: אני רוצה שייתנו לך יותר זמן אחרי זה לדבר, פשוט.

איתן ברושי: לא, לא – – – מחכים פה – – –

ישראל אייכלר: לא, איתן מחכה.

ישראל אייכלר: בוא, בוא – – –

יואב קיש: – – –

ישראל אייכלר: בוא ניתן לו לגמור.

ישראל אייכלר: יש לו בסך הכול עוד 32 דקות.

יואב גלנט: היה פה שקט, התרגלתי למונוטוניות.

יואב גלנט: אתה מפריע לי לקרוא.

יואב קיש: אני באתי לעשות פה קצת עניין.

יואב קיש: אני – אי-אפשר פה לתת להם להעביר את הפיליבסטר הזה בלי – – –

יואל חסון: יש פה אזרח שכנראה שומע אותנו תוך כדי נסיעה, כי כנראה זה משודר בעוד כל מיני – אז הוא מבקש אם אני יכול לקרוא עבורו את תפילת הדרך.

ישראל אייכלר: זה רעיון טוב.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: אני לא נותן פה שירותי קריינות.

יואל חסון: אתה יכול.

יואל חסון: אתה רוצה, אדוני?

ישראל אייכלר: אבל לא על חשבונך.

יואל חסון: מה?

ישראל אייכלר: לא על חשבונך.

יואל חסון: אני נותן.

יואל חסון: בשביל תפילת הדרך אני מאפשר לך.

יואל חסון: תמצא אותה.

יואל חסון: יש לך?

ישראל אייכלר: אז לכל הנהגים, באדיבות חבר הכנסת יואל חסון, תשמעו את התפילה, אולי תוכלו להצטרף.

יואל חסון: רגע.

יואל חסון: אני צריך כיפה על הראש.

ישראל אייכלר: "יהי רצון מלפניך ה' אלוקינו ואלוקי אבותינו, שתוליכנו לשלום ותצעידנו לשלום, ותדריכנו לשלום ותסמכנו לשלום ותגיענו אל מחוז חפצנו לחיים טובים, לשמחה ולשלום.

ישראל אייכלר: ותחזירנו לשלום.

ישראל אייכלר: ותצילנו מכף כל אויב ואורב וליסטים וחיות רעות בדרך ומכל מיני פורענויות המתרגשות ובאות לעולם.

ישראל אייכלר: ותשלח ברכה בכל מעשי ידינו, ותתננו לחן ולחסד ולרחמים בעיניך ובעיני כל רואינו, ותגמלנו חסדים טובים ותשמע כל תחנוננו.

ישראל אייכלר: כי אל שומע תפילה ותחנון אתה, ברוך אתה ה' שומע תפילה.

ישראל אייכלר: " בהצלחה.

ישראל אייכלר: נסיעה טובה.

יואל חסון: אמן, אמן, אמן.

ישראל אייכלר: בזכותו של יואל חסון.

יואל חסון: תודה רבה.

יואב קיש: לפי – היד זה לא.

יואב קיש: תשאל את הרב אייכלר.

יואב קיש: זה לא, נכון?

יואל חסון: יש לי תחושה שעשיתי כיסוי ראש מסוים.

יואב קיש: תחושה אישית.

יואב קיש: יפה.

יואל חסון: תחושה אישית לחלוטין.

יואל חסון: הכול מתחיל בתחושות האישיות.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: בוקר טוב.

יואל חסון: השחיתות השלטונית במדינת ישראל מתחילה להיות כמו השחיתות השלטונית במדינות אפריקה, דוגמת זימבבואה ודרום אפריקה.

יואל חסון: הוא אומר לי – יש פה אזרח שמוטרד.

יואל חסון: הוא כותב: מקווה שהסוללה בפלאפון שלך לא תיגמר מהר.

יואל חסון: תכין סוללת גיבוי.

יואל חסון: אני במצב טוב בעניין הזה, אין בעיה.

יואל חסון: יש פה המון ששואלים אותי – אחרי כל הדברים שאתה אומר, הם כותבים: איך זה יכול להיות שהיושב-ראש מצביע בעד החוק?

ישראל אייכלר: הסברתי, פשוט מאוד.

ישראל אייכלר: אני יודע שהבסיס של החוק הוא צודק, רק יש בו עוול גדול מאוד – שזה רק למי שפרקליט מלווה מלווה אותו, לכן אני אציע גם לאמסלם וגם לחברים לתקן את החוק אחר כך, שזה יחול על כל אזרחי ישראל, כי הרעיון הוא טוב.

ישראל אייכלר: גם המפכ"ל וגם הרבה אנשים אמרו שצריך לבטל את העניין של ההמלצות, רק מה?

ישראל אייכלר: מה שקרה – שאמרו לו שהוא צריך לשים פרקליט מלווה, וזאת הטעיה.

ישראל אייכלר: אני חושב שצריך לעשות את זה לכולם.

ישראל אייכלר: זה כל ההבדל ביני ובינך.

ישראל אייכלר: לגבי העניין, האם מותר לאנשי ציבור לקבל פריבילגיה – אני נגד, כמוך.

ישראל אייכלר: אבל על כולם – צריך לעשות את זה.

יואב קיש: יואל, אפשר ברשותך, רגע?

ישראל אייכלר: אפשר לעשות את זה בהסתייגות?

יואל חסון: כל הפרעה זה עוד דקה.

יואב קיש: אז הפרעה אחרונה, אבל אתה מאשר לי.

יואל חסון: אני בשבע דקות תוספת.

יואב קיש: אני התלבטתי אם לשלוח לך.

יואב קיש: אמרתי שאם אני אשלח אז אתה תעשה עם זה מה שאתה רוצה, ואז פתאום אני מקבל הודעות מהרבה מאוד אזרחים שאומרים לי: אנחנו שולחים הודעות, אבל הוא מקריא רק את מה שהוא רוצה.

יואב קיש: הינה דוגמה: תקריא את האמת.

יואב קיש: מדהים איך אתה עומד על הבמה ולא מתבייש להרעיל את הציבור נגד ראש הממשלה נתניהו.

יואב קיש: אתה, שעבדת עם המושחתים הגדולים ביותר – עם ציפי לבני, ששדדה את קופת קדימה, וחייבת מיליונים – במקומך הייתי מתביישת.

יואב קיש: אזרחית שמכבדת את ראש הממשלה הנוכחי, הדר.

יואב קיש: אז כנראה, יואל, שזה לא שחור ולבן.

יואב קיש: זה שאתה עושה סינון – כי אתה חוטף הרבה הודעות כאלה – – –

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: הוא עושה סינון לבקשתי.

ישראל אייכלר: אמרתי שכל מה שיש בו נאצות והעלבות, שלא יקריא.

יואל חסון: זה סוג של נאצה והעלבה.

יואל חסון: אבל אני אגיד לך, חבר הכנסת קיש, אני לפחות יכול לומר לך שאני יודע שאתה פספסת שם שהיא כתבה שם ולא הזכרת אותו.

יואל חסון: אני מבין למה אתה לא מזכיר אותו.

יואב קיש: אתה יודע למה?

יואל חסון: אני יודע למה.

יואב קיש: בגלל שאני לא נוהג לדבר סרה במי שאינו בין החיים.

יואל חסון: לא הייתה לך בעיה לדבר סרה נגד ציפי לבני.

יואב קיש: אמרתי לך הרגע את התשובה.

יואב קיש: אתה לא מקבל את זה?

יואב קיש: אני לא נוהג לדבר סרה במי שאינו בחיים, בסדר?

יואב קיש: מקובל עליך?

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תירוץ נחמד.

יואב קיש: לא תירוץ.

יואב קיש: אמת.

יואל חסון: אני אומר לך, אני מוכן אחר כך לתת את הטלפון, שמישהו יעבור על כל ההודעות.

יואל חסון: אתה תראה שרוב ההודעות הן הודעות חיוביות כלפי העמדות שאני מבטא.

יואל חסון: יש חלק שהן לא.

יואל חסון: אני הקראתי גם אותן כשהן היו ענייניות.

יואל חסון: אתה עד שאני הקראתי.

יואל חסון: יש כאלה שהן ממש מעליבות וטורדניות, וגם לא תורמות – –

יואב קיש: כאלה נמצאות בכל מקום.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: – – לא תורמות לשיח הציבורי.

יואל חסון: אני בטוח שאם אתה היית עולה לפה, היית מקבל גם כאלה אם היית עושה את זה.

ישראל אייכלר: אוי ואבוי לכנסת אם אנשים יתחילו לקרוא נאצות של מישהו על מישהו.

ישראל אייכלר: כבר לא יהיה אפשר – – –

יואב קיש: מצד שני, אי-אפשר להתעלם.

ישראל אייכלר: יכול להגיד שיש דעה לכאן ויש דעה לכאן.

יואב קיש: הוא הולך וטוען שזה מושחת והחוק מושחת.

יואב קיש: פה זה עניין של עמדה.

יואל חסון: אתה אומר שצריך לקרוא את הכול, נכון?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אני מסכים ומקבל את דעתך.

יואב קיש: שני דברים אמרתי.

יואב קיש: קודם כול, ברמה האישית, אמרתי לך, מול כבוד המת אני בוודאי לא איכנס לדברים האלה.

יואב קיש: דבר שני, אני מקבל את דעתך, אבל אני חושב שמה שאני הקראתי, למשל, זה עונה בדיוק לאותו הקו, רק שאתם תוקפים מהכיוון ההפוך.

ישראל אייכלר: לחברי כנסת יש זכות.

ישראל אייכלר: הוא נבחר בשביל זה, כדי להביע דעות, גם במילים חריפות.

ישראל אייכלר: אבל האזרח שכותב לו לא יכול לצפות שאם הוא כותב לו נאצות, שהוא יקריא את זה, פשוט מאוד.

יואל חסון: לדוגמה, יש פה מישהי ששולחת ואומרת: חבר הכנסת חסון, אם תוכל למסור ליואב קיש שהוא האכזבה הכי גדולה של הליכודניקים החדשים.

יואל חסון: הכניסו אותו לכנסת כדי להראות פן שונה ולדאוג לחילונים ולדמוקרטיה, והוא עושה בדיוק ההפך.

יואב קיש: עוד שקר.

יואב קיש: אף אחד לא הכניס אותי לכנסת.

יואל חסון: בוא, אל תפריע לי.

יואב קיש: אבל לא, זה אבסורד.

יואב קיש: עכשיו אתה פנית אליי.

יואב קיש: אתה רוצה הודעה אישית?

יואב קיש: הם לא הכניסו אותי לכנסת.

יואב קיש: זה שקר אחד.

יואל חסון: אני אסביר לך.

יואב קיש: שקר שני – אני לא מבין למה אתה מצפה.

יואב קיש: למה אתה מצפה, שאני אהיה בובה של מישהו?

יואב קיש: אני לא בובה של אף אחד.

ישראל אייכלר: אבל למה אתה מפריע לו?

יואב קיש: אני לא בובה של אף אחד.

יואב קיש: אני עושה מה שאני מאמין בו, ולא מעניין אותי שום דבר.

יואב קיש: אבל זאת שיטה טובה; לעבור מהגנה להתקפה זאת שיטה טובה.

יואל חסון: חבר הכנסת קיש, בזמן שאתה ישנת בסדיני הסאטן שלך – –

יואב קיש: רגע, מאיפה אתה יודע שישנתי?

יואל חסון: – – בזמן שאתה ישנת בסדיני הסאטן שלך אנחנו ישבנו כאן ודיברנו.

יואב קיש: ואם אני לא ישנתי?

יואל חסון: עכשיו, תבין משהו, זמני גם ככה היה פה מאוד מוגבל.

ישראל אייכלר: סך הכול שעתיים ו-40, מה אתה רוצה?

יואל חסון: אני לא קיבלתי מספיק זמן.

יואל חסון: אני לא מספיק למצות את הזמן גם ככה.

יואל חסון: אני מתחיל להרגיש כבר לחץ וחרדה שאני לא אעמוד בכל המטלות והאמירות – – –

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, אין בכוונתי להפעיל לחץ וחרדה על הדובר, ואני אגיד לך בוקר טוב, וגם מאחל לך גם לילה טוב אחרי שתסיים את הזמן הקצר שנותר לך לדבר.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: יש לי עוד עבודה רבה מאוד לנהל את האופוזיציה נגדכם ולהכשיל אתכם במעשי ידיכם כשהוא לא אינטרס ציבורי.

יואל חסון: כשתעשו אינטרס ציבורי, אני אירתם לעזור לכם ולתמוך ולעשות.

יואב קיש: כמו שהצבעתם נגד חוקים שאתם תומכים בהם רק בשביל להראות – – –

יואל חסון: בוא, אל תיכנס לפינה הזאת, כי אתם עושים את זה טוב מאיתנו.

יואב קיש: הרגע אמרת.

יואב קיש: הרגע אמרת.

יואל חסון: אתם עושים את זה טוב מאיתנו.

יואב קיש: אני לא אפריע לך.

ישראל אייכלר: אני לא הוצאתי אותך.

ישראל אייכלר: אתה יכול לשבת ולהקשיב.

יואב קיש: אני יודע.

יואב קיש: אמר הדובר שאין לו מספיק, שהוא לחוץ, ואחרון המעשים שאני רוצה לעשות זה לגרום לדובר להרגיש לחוץ.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני אתעקש על שבע דקות התוספת שלי.

יואל חסון: אני אתעקש עליהן.

יואל חסון: מגיע לי אותן, ואני אתעקש על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: את החישוב של השבע דקות נעשה בסוף ביני ובינך.

איתן ברושי: נעשה קיזוז.

יולי יואל אדלשטיין: כי איתן ברושי כבר עצבני.

איתן ברושי: מצב רוח.

יואל חסון: הינה, יש כאן הודעה שגם השר גלנט יתעניין בה: מר כחלון, גברת עזריה, מר פולקמן, עשרות שנים שהמשטרה מפרסמת את המלצותיה, וכולנו היינו בסדר עם זה.

יואל חסון: שאלתם את עצמכם למה הליכוד כל כך נחוש להעביר עכשיו את חוק ההמלצות?

יואל חסון: אילו המלצות על תיקי חקירה עתידיים עשויות לבוא?

יואל חסון: מה מנסים לטייח?

יואל חסון: תתביישו על זה שאתם נותנים יד לחוק שריח של סירחון עולה ממנו.

יואל חסון: רון קסלר, האזרח רון קסלר, אומר: נתניהו חצה את כל הגבולות.

יואל חסון: הוא עצמו כבר לא מודע למה נכון לישראל ומה נכון למשפחתו.

יואל חסון: הכול זה נתניהו.

יואל חסון: שום דבר פה לא קשור אצלו לישראל.

יואל חסון: כבוד יושב-ראש הכנסת, שלום.

יולי יואל אדלשטיין: שלום וברכה.

יואל חסון: אם ראש הממשלה שלנו יודע ש-60% מהמלצות המשטרה נזרקות לפח והציבור עדיין מאמין לכל מידע שראש הממשלה מעביר לו, אז בשביל מה צריך את חוק ההמלצות?

יואל חסון: הרי הציבור לא יתייחס להמלצה שתיזרק בוודאי לפח, לפי הסטטיסטיקה של ראש הממשלה.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: חברי הקואליציה – אומר אחד האזרחים, אדוני היושב-ראש – כל הזמן אומרים שחוק ההמלצות אינו פרסונלי, אך מקדמים אותו בקצב היסטרי ובתזמון מעורר תהייה.

יואל חסון: אם אמסלם מתעקש שהחוק חשוב בעיניו, הוא יכול לצאת כמו מקצוען אם יגיד: בואו נחכה כמה חודשים, וכשיהיו כבר החלטות בחקירות נתניהו אז נעביר אותו לאט-לאט ובזהירות.

יואל חסון: מה הלחץ?

יואל חסון: מה באמת הלחץ?

יואל חסון: אני לא מבין.

יואל חסון: אדוני, אני לא מקריא רק מה שנוח לי, אני – גם מה שלא תומך בעמדתנו.

יואל חסון: מישהו כותב: חוק ההמלצות הוא חוק מצוין למצב שבו אנחנו נמצאים היום.

יואל חסון: אנחנו יוצאים להפגנות נגד שחיתות, נגד ראש ממשלה, בזמן שנגד ראש הממשלה אין עדיין שום כתב אישום, ללא פסק דין מבית משפט שקבע שביבי מושחת.

יואל חסון: לכן, חוק ההמלצות מצוין, כי מה שאתם כאופוזיציה מנסים לעשות זה לייצר כותרות ולגרום לשטיפת מוח לציבור בטרם בית המשפט אמר את דברו.

יואל חסון: לפי הוכחות בשטח, המלצות המשטרה ברובן לא היו נכונות, בסופו של יום.

יואל חסון: צריך לומר, אדוני, פרגנו פה לאזרחים, לצופים, לתקשורת שמסקרת.

יואל חסון: צריך להגיד מילה טובה גם לצוות ערוץ הכנסת, שמשדר את השידורים האלה בשידור בלופ לאורך כל הלילה ויושבים שם צוותים.

יואל חסון: אז אני באמת מברך גם את עובדי ערוץ הכנסת, גם את עובדי הכנסת, על כל חלקי הבית הזה, וגם את כל מי שנותן יד במשימה החשובה הזאת של מלחמה ראויה בחוק מושחת.

יואל חסון: יש כאן עוד הודעות.

יולי יואל אדלשטיין: עובדי הכנסת בוודאי לא צד בוויכוח הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הם עובדי מדינה מסורים שמשרתים הן את האופוזיציה והן את הקואליציה באותה מידה.

יואל חסון: זה נכון, אני מסכים.

יואל חסון: אתה צודק.

יואל חסון: בואו נראה מה עוד אנחנו מקבלים.

יואל חסון: טוב, יש כל מיני דברים שאנחנו לא נקריא, כמובן.

יואל חסון: טוב, יש מישהי מרעננה שמבקשת שנסביר את מהות החוק.

יואל חסון: מה זה חוק ההמלצות?

יולי יואל אדלשטיין: זה יהיה רגע טוב להסביר.

יואל חסון: דיברנו עליו כל כך הרבה זמן.

יואל חסון: יכול להיות שהיא באמת התעוררה היום בבוקר ורואה את הדיון הזה, אז אני אסביר לתושבת מרעננה שהחוק הזה הוא חוק שמבקש למעשה למנוע המלצות ופרסום המלצות בתיקים שבהם יש פרקליט מלווה.

יואל חסון: התיקים האלה, בדרך כלל מדובר רק בתיקים של נבחרי ציבור בכירים מראשי ממשלה ומטה, כולל ראשי ערים, אישי ציבור, משפחות פשע, עבריינים בכירים, גורמים בכירים בגופים ציבוריים.

יואל חסון: אלה למעשה התיקים שבהם מבקשים שלא תהיינה המלצות וההמלצות גם לא יפורסמו, וגם מענישים בחוק את מי שמדליף את ההמלצות.

יואל חסון: צריך לומר, שבניגוד למה שמוצג על ידי הקואליציה, ובעיקר על ידי מציע החוק, חבר הכנסת אמסלם, החוק הזה לא מתקן שום עוולה כלפי כלל הציבור בישראל, כלפי רוב האנשים שנמצאים בסיטואציה של חקירת משטרה, כי שם אין פרקליט מלווה.

יואל חסון: לאזרח מן השורה אין פרקליט מלווה, ולכן החוק הזה לא עוזר לו, לא משרת אותו, ולכן החוק לא מתקן באמת עוולה.

יואל חסון: אין פה תיקון עוולה אמיתי.

יואל חסון: יש פה בסך הכול חוק שמנסה להגן על משפחות פשע, מנסה להגן על אישי ציבור מושחתים, מנסה להגן בחקירות שייפתחו נגד אישי ציבור, ולכן החוק הזה הוא פסול, ובצדק אנחנו נאבקים בחוק הזה.

יואל חסון: מישהו כותב – קונטרה למה שאמרתי עכשיו: חוק ההמלצות הוא חוק צודק וערכי.

יואל חסון: החוק יוריד את המוטיבציה של השוטרים לקבל רייטינג, ונקבל משטרה שמחפשת את האמת, ולא משטרה שרודפת כותרות, כוח ושררה.

יואל חסון: יש פה גם דברים משעשעים.

יואל חסון: חוק ההמלצות הוא חוק מושחת, שיגרום לכך שנבחרי ציבור יוכלו לפעול במחשכים ולבצע פעולות פליליות בלי שהציבור ידע.

יואל חסון: העיתוי של החוק כואב, בעיקר בגלל כל הקשרים והחקירות שיש היום נגד כל מיני גורמים פוליטיים.

יואל חסון: אני קורא לח"כים השפויים, אנשי כולנו, אנשי הליכוד – מציינים פה שמות – להצביע נגד החוק, לא לתת לו יד, לא להיות תחת משמעת קואליציונית בכל מחיר.

יואל חסון: החוק הזה, מי שמצביע בעדו נותן יד לפשע, לשחיתות ולהנצחת רדיפת הבצע בקרב נבחרי ציבור.

יואל חסון: חוק מושחת שנועד לשרת אנשים מושחתים.

יואל חסון: חוק שלא משרת את רוב אזרחי ישראל, רק מיעוט קטן.

יואל חסון: כנראה נכים, קשישים, חולים, עניים ושאר חלשים בחברה צריך לפשוע, או לפחות להיחקר במשטרה, כדי שממשלת ישראל תתייחס אליהם.

יואל חסון: תחוקקו חוקים למענם ותייצגו אותם.

יואל חסון: דיברנו פה, אדוני היושב-ראש, על החוק של ליצמן.

יואל חסון: שמעת על החוק של ליצמן?

יולי יואל אדלשטיין: שמעתי, שמעתי.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו שמעתי רמיזות לאיזה מועמד לראשות הממשלה החוק הזה נועד.

יואל חסון: כן, לקח לנו זמן להבין למי הוא מתכוון.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני חשבתי שזאת אולי תגובת קונטרה על כל ההאשמות שציבור מסוים לא משרת בצה"ל.

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שכנראה זה קצת יותר "לקס פרסונליס".

יואל חסון: עוד חוק פרסונלי.

יואל חסון: אתה יודע, מישהו פה כותב לי שהוא חושב שליצמן התכוון לטוהר בטי"ת ולא לתואר אקדמי.

יואל חסון: צריך להבהיר: ליצמן בעד טוהר בטי"ת ובעד טוהר מידות, אבל הוא התכוון לתואר אקדמי ולא לטוהר מידות.

יואל חסון: אני בטוח שהוא גם היה רוצה שיהיה ראש ממשלה שיש בו טוהר מידות.

יואל חסון: חשוב להבהיר את זה.

יואל חסון: טוב, הודעה שאני אקרא למרות שהיא לא קשורה.

יואל חסון: אני אקרא אותה כי היא קשורה לחיים של כולנו.

יואל חסון: אם שלחו אותה, אז חשוב להגיד אותה.

יואל חסון: כותב או כותבת אזרח או אזרחית: תחזירו את הדר גולדין, זכרו לברכה, ואת אורון שאול, זכרו לברכה.

יואל חסון: תחשבו על ההורים שלהם יושבים וצופים בכם דואגים לעצמכם.

יואל חסון: תחשבו על כל החיילים העתידיים שלא ירצו לשרת מדינה שלא תדאג להחזיר אותם הביתה.

יואל חסון: התחלת הסוף של השחיתות.

יואל חסון: הקו האדום מזמן נחצה.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: האזרחים באמת פונים.

יואל חסון: ראש הממשלה אינו אלוהים וגם לא סגנו.

יואל חסון: הוא נבחר ציבור שאמור לנהל מדינה ולתת דוגמה אישית.

יואל חסון: ככלל, איני חושבת שצריך לפרסם כל חקירה באשר היא על כל אזרח נחקר, אך אם אדם יצא מגבולות עמדתו, עבודתו, מקצועו, יש להזהירו ולהביא אותו חזרה לדרך הישר.

יואל חסון: בהדלפות המכוונות של המשטרה צריך לטפל.

יואל חסון: אסור שזה יקרה.

יואל חסון: לפיכך, איני בעד חוק ההמלצות.

יואל חסון: אנחנו ממשיכים.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת חסון, תדבר על מצבם של הנכים, שעם כל ההסכמות, ביבי עושה בסופו של דבר את בחירתו שלו, ולא את הסכמת הנכים כולם – מתווה ארלוזורוב, שניסנקורן היה שותף לו.

יואל חסון: הרי יש הבנה בין כל חברי הכנסת שהקצבה של הנכים זעומה וצריכה להעלות.

יואל חסון: רק ביבי מושך את הזמן לארבע פעימות ושלוש שנים, למרות שיש כסף בקופת המדינה.

יואל חסון: אל תעבירו את חוק ההמלצות.

יואל חסון: אל תחטאו לכל אמת מוסר שיש פה.

יואל חסון: קיבלתם את הזכות לשרת את הציבור.

יואל חסון: שימרו עליו, שימרו עלינו.

יואל חסון: תודה למתנגדים על אומץ הלב.

יואל חסון: יש באמת כאלה שרק פשוט שולחים תודה.

יואל חסון: גם זה נחמד.

יואל חסון: אין סוף של הודעות, אדוני היושב-ראש – מה שמראה שיש רייטינג לערוץ הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

יואל חסון: חוק ההלצות – מישהו קורא לו חוק ההלצות, לחוק ההמלצות.

יואל חסון: חוק ההמלצות לא יצחיק את כל מי שקידם אותו בבחירות הקרובות.

יואל חסון: מושחתים, נמאסתם.

יואל חסון: זה החוק שצריך לזרוק לפח, כמו את אותן ההמלצות.

יואל חסון: חוק שמפלה בין אוכלוסיות הוא לא חוק ראוי, ולא צריך לעלות להצבעה.

משולם נהרי: תאר לך שעוד כמה שנים הנכדים שלך יראו את השטויות האלה.

משולם נהרי: איך תרגיש?

יואל חסון: אני ארגיש מצוין.

משולם נהרי: אם היית בבית הספר איפה שהייתי, היו שולחים אותך להביא את ההורים.

יואל חסון: טוב, אני מצטער שאני לא עומד בסטנדרט שלך, אדוני.

יואל חסון: אני רק אומר לך, אחרי שהתעוררת משינה ערבה כשאנחנו יושבים פה ונאבקים, שאני גאה בזה שאני יושב כאן, אדוני, ומקריא את המסרים של האזרחים במדינת ישראל – –

משולם נהרי: עזוב את האזרחים – – –

יואל חסון: – – האזרחים במדינת ישראל, שפונים וכותבים ביוזמתם מסרים מהלב ומתוך תחושה אמיתית שהמדינה הזאת נופלת למקומות לא טובים ומתפספסת להם.

יואל חסון: אתה צריך אולי לכבד את זה שאני החלטתי שאת הכנסת הזאת – במקום לתת מקום רק לרחוב, אני הבאתי את הרחוב לכאן, לכנסת, שהציבור יוכל להשמיע את דעתו כאן, מהבית הזה; שאני אוכל להקריא את מה שהם אומרים.

משולם נהרי: זה יותר מדאיג שיורדים לרמה כזאת.

יואל חסון: אתה אולי שכחת, אבל אני לא שכחתי שאני מייצג ציבור שרוצה שאני אביע את עמדותיו ורוצה שאני אציג את עמדותיו, ותודה לאל שיש לנו היום טכנולוגיות נפלאות שמאפשרות את זה בזמן אמת.

יואל חסון: אז אני מציע לך – – –

משולם נהרי: זה כשאין מה להגיד.

משולם נהרי: כשיש מה להגיד – – –

יואל חסון: חבר הכנסת משולם נהרי, אני דיברתי פה – זה הולך להגיע כמעט לשלוש שעות.

יואל חסון: שעתיים אמרתי את מה שאני חושב, את מה שאני חושב, אז אני לא צריך ממך ציונים.

יואל חסון: ואתה מפריע לי, אז תפסיק להפריע.

יואל חסון: אני מודה לך.

משולם נהרי: אני חושב שאתה מפריע לנו.

יואל חסון: בטח שאני מפריע לך.

יואל חסון: בוודאי.

יואל חסון: אתה הרי ציפית שאני אבוא ואתן לך לחוקק חוקים מושחתים ואתן לך לעשות את מה שטוב לך; שאתה תבוא ותצביע, ותחזור לישון, ואני לא אפריע לך בחיים השגרתיים.

יואל חסון: אז אני פה כדי להפריע לך, ואני פה כדי להפריע לקואליציה, ואני פה כדי למנוע כל מה שאני יכול, כדי לעכב ולעשות הכול שהחוק הזה יעבור בקושי.

יואל חסון: לצערי, כנראה, כולכם תאפשרו את העברתו, וכנראה תצביעו ותיזכרו לדיראון עולם שהצבעתם לחוק מושחת.

משולם נהרי: – – –

יואל חסון: לחוק מושחת.

יואל חסון: אבל אני שמח שהאופוזיציה, בכלים באמת באמת מצומצמים, מסוגלת לגרום לך להרגיש שמפריעים לך ושקשה לך.

יואל חסון: אז אני לא מתנצל על שקשה לך.

יואל חסון: אני מקווה שיהיה לך עוד קשה – פרלמנטרית, כמובן; לא אישית, חס וחלילה, אלא פרלמנטרית – שיהיה לך קשה לחוקק פה חוקים לא טובים.

יואל חסון: מצד שני, אני אומר לך – יושב פה יושב-ראש הכנסת – אני אומר לך כאופוזיציה אחראית – –

משולם נהרי: – – – שלילית – – –

יואל חסון: – – כשאתם תקדמו דברים שיש בהם אינטרס ציבורי, אנחנו נעמוד לימינכם על דבר חשוב, וגייסנו פה רוב מוחלט.

יואל חסון: כשאתם תעסקו בשטויות, בחוקים מושחתים ורעילים, בחוקים שהם פרסונליים, בחוקים שמביא אותם ראש הממשלה ואתם כמו גמדים מוכנים להביא, אני אפריע לך.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אתה, אל תפריע לי עכשיו.

משולם נהרי: אתה שם לב שאתה חוזר על אותן מילים?

משולם נהרי: חוזר וחוזר וחוזר כחוזר וניעור.

משולם נהרי: לא חידשת כלום בין המשפט הקודם לזה שלפניו ושלפני לפניו.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: אני לא יודע מי מבין שנינו מי יותר יתבייש אל מול הנכדים שלו, בסדר?

משולם נהרי: עכשיו נזכרת?

יואל חסון: אני לא יודע.

יואל חסון: לא, לא רציתי להגיד לך את זה קודם, אבל אתה כל כך ממשיך ולא מוותר, אז גם אני נאלץ לא לוותר.

משולם נהרי: אני אומר לך שאני הייתי נבוך אם הייתי יושב ורואה דבר כזה.

משולם נהרי: הייתי נבוך.

יואל חסון: אתה יכול להיות נבוך.

יואל חסון: אני, לא רק שאני לא נבוך, אני אומר לך שכל מילה – – –

משולם נהרי: מה, סבא, שלחו אותך בשביל להפריע?

משולם נהרי: נבחרת בשביל להפריע?

יואל חסון: כל מילה שאמרתי כאן, רוב חברי הקואליציה, אם היו יכולים להצביע בהצבעה חשאית, היו מצביעים כמו שאני אומר והיו אומרים את העמדות שאני אמרתי.

יואל חסון: אתה יודע יפה מאוד שאתם מצביעים לחוק הזה כי זה חוק שהקואליציה מחייבת אתכם להצביע לו וזה חלק ממשמעת סיעתית.

יואל חסון: אם הייתה פה הצבעה חשאית החוק הזה לא היה עובר בחיים.

משולם נהרי: אתם לא עשיתם את זה?

משולם נהרי: לכם לא הייתה משמעת קואליציונית?

יואל חסון: את הבושה אל מול הנכדים – לי עדיין אין נכדים; בעזרת השם יהיו; לך אולי כבר יש – אז אני אומר לך שאתה היום לא תרצה שהנכדים שלך – אם החלטת לערב משפחות, מה שנקרא – שהנכדים שלך יראו אותך מצביע בימים הקרובים בעד חוק כזה מטופש.

יואל חסון: בוא נשים פה נקודה ותן לי להמשיך בדבריי.

יואל חסון: תודה רבה.

משולם נהרי: אומרים שכשמתבגרים מתחילים לחשוב אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, תן לחבר הכנסת יואל חסון להמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: הוא באמת מתקרב לשלוש שעות על הדוכן.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, קודם כול באמת באמת אני רוצה להודות למאות – ויכול להיות שזה יגיע לאלפים – אנשים שכתבו ופנו למספר הווטסאפ שנתתי להם.

יואל חסון: יש פה באמת אנשים שהחוק הזה עבורם הוא סימן רע לעתיד שלנו במדינת ישראל, לשלטון; תחושת המיאוס שיש כלפי ראש ממשלה שמכהן יותר מדי זמן בתפקידו.

יואל חסון: יותר מדי זמן בתפקידו.

יואל חסון: דיברנו קודם על תקופת מפא"י.

יואל חסון: אנחנו מדברים היום גם על תקופת הליכוד.

יואל חסון: לצערי, מפלגה מפוארת כמו הליכוד – שהיא מפלגה באמת מפוארת, עם היסטוריה מדהימה – הפכה להיות כלי שרת בידי ראש הממשלה, הפכה להיות כלי שרת בידי פוליטיקאי ציני.

יואל חסון: כשאני אמרתי קודם – אדוני היושב-ראש, כשלא היית כאן, אמרתי שעד הסיפור של חוק ההמלצות אני לא גזרתי את דינו של ראש הממשלה.

יואל חסון: אני אמרתי שאני מאחל לו להוכיח את חפותו.

יואל חסון: אני לא אמרתי שהוא מושחת.

יואל חסון: מעולם לא אמרתי על נתניהו שהוא מושחת.

יואל חסון: מעולם לא אמרתי שום דבר שקשור בחקירות האלה כל עוד הוא משתף פעולה.

יואל חסון: כשהחוק הזה הגיע, לצערי, זה הוכיח לי שראש הממשלה אשם, שראש הממשלה מושחת, כי אם הוא לא היה מושחת, הוא לא היה צריך את החוק הזה.

יואל חסון: הוא לא היה צריך את החוק הזה.

יואל חסון: הוא היה בא, מסביר את עמדתו, מוכיח את צדקתו, ואני בטוח שהוא היה מצליח.

יואל חסון: ברגע שחוק כזה עולה ומנוסח על ידי ראש הממשלה ואנשיו, אדוני, ומובא כאן בידי כוח פוליטי, זה מוכיח שראש הממשלה אשם; זה מוכיח שראש הממשלה מסתיר מהאזרחים שלו; זה מוכיח שראש הממשלה לא רוצה שהאזרחים ידעו מה הוא עשה ומה הוא עושה.

יואל חסון: את זה אני לא מוכן לקבל.

יואל חסון: אני אומר לך בכנות, זאת אכזבה שלי כלפי ראש ממשלה שהוא גם שלי.

יואל חסון: אני מכבד אותו.

יואל חסון: הוא ראש ממשלה שלי, ואני מאוכזב מזה שהוא הגיע למקומות כל כך נמוכים, שבאמת בסוף גם פוגעים בכולנו: פוגעים בתדמית הכנסת; פוגעים בתדמית הפוליטיקאים; פוגמים והורגים את הדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: כל יום כזה מוריד את האמון של האזרח הישראלי בדמוקרטיה.

יואל חסון: זה דבר מסוכן שאני חושש ממנו.

יואל חסון: זה הרגע שראש הממשלה הוכיח שמה שמעניין אותו זה רק הוא ועצמו.

יואל חסון: אין כבר קשר בין היום-יום שלו לאינטרס הציבורי.

יואל חסון: לכן, אני אומר, אני לא מאחל שראש הממשלה נתניהו יגיע לבית הכלא.

יואל חסון: ראש ממשלה אחד הגיע, וזה הספיק לי.

יואל חסון: אני באמת לא מאחל את זה.

יואל חסון: אבל אני כן חושב שראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עשה את שלו.

יואל חסון: הוא צריך ללכת הביתה.

יואל חסון: הוא צריך לאפשר למערכת הפוליטית להשתנות ולהתרענן.

יואל חסון: אנחנו, אני מבטיח לך, אדוני – אמרתי את זה בהתחלה ואני אגיד את זה גם בסוף: אנחנו, כשהמחנה הציוני יוביל את הממשלה הבאה בראשות אבי גבאי והנבחרת המצוינת שלנו, נשנה את החוקים האלה מייד.

יואל חסון: אנחנו נבטל אותם.

יואל חסון: אנחנו נעיף אותם מספר החוקים של מדינת ישראל, שמזדהם ברגע שחוק כזה נכנס לתוקפו.

יואל חסון: אז אני שוב מודה לאזרחי מדינת ישראל ששיתפו פעולה עם המיזם החשוב הזה.

יואל חסון: אני גאה שהצלחתי להביא מקצת מדברי עם ישראל למליאת הכנסת.

יואל חסון: אני אומר לך שאנחנו, אדוני היושב-ראש, כאופוזיציה, מתכוונים להמשיך ולפעול להפריע לחבר הכנסת נהרי ולכל מי שנותן ידו לחוק הזה – –

משולם נהרי: להפריע זאת מילה שלילית.

יואל חסון: – – לכל מי שרוצה לחוקק את זה.

יואל חסון: אנחנו נותנים לכם מספיק שעות לחשוב שוב.

יואל חסון: אולי תתחרטו; אולי תשנו את דעתכם; אולי תבינו שעדיף לכם לא להזדהם בחוק הזה.

יואל חסון: יהיו לכם מספיק שעות לחשוב על זה.

יואל חסון: תאמין לי, אני עושה לך שירות טוב בפיליבסטר הזה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משולם נהרי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון, שהוכיח יכולות פרלמנטריות לא רעות בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם למיקי איתן הוא לא מתקרב עדיין – –

יואל חסון: קטונתי.

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל זה יבוא עם הניסיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בסבב הזה אתה מקבל עד 15 דקות לנמק את ההסתייגויות שלך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר גלנט, חברי הכנסת, בוקר טוב.

איתן ברושי: בוקר של יום נוסף, אחרי יום של דיונים בכנסת.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, כמי שממונה על החקיקה בבית הזה, שאפשר לומר את המשפט הזה שאנחנו אומרים לא פעם: הרוב קובע, אבל הוא לא תמיד צודק.

איתן ברושי: הרוב קובע, כי לחוק הזה יש רוב, וקואליציה יכולה בתוקף היותה הרוב להוביל כמעט כל מה שהיא רוצה.

איתן ברושי: גם אם לחוק הזה יהיה רוב, הוא לא הופך אותו לחוק צודק.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, מספרים שהיה שומר אחד על בן-גוריון, וכשפולה הייתה מגיעה לבית והשומר היה עומד בדלת, היא הייתה אומרת לו: מה אתה עומד סתם?

איתן ברושי: לפחות תשקה את הגינה.

איתן ברושי: היום יש הרבה שומרים, ואף אחד לא משקה את הגינה.

איתן ברושי: למה אני אומר את זה?

איתן ברושי: כי אני רוצה לדבר גם על משהו נוסף, מעבר לביקורת על חוק שאין לו הצדקה ואין בו תועלת והוא פוגע גם בשלטון החוק, גם בדמוקרטיה, ודאי במשטרה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, חבריי השרים – מצטרף השר בנט, בוקר טוב – אני רוצה לומר כמה מילים בזמן שעומד לרשותי בסבב הזה על שאלת המים ולהראות שהממשלה באמת לא מטפלת בבעיות המרכזיות.

איתן ברושי: היא עסוקה בנושאים שמעסיקים את עצמה; אולי קצת את הקואליציה, נושאים שהם הבטחת המשך קיומה גם במחיר של פגיעה ביסודות קיומה של המדינה.

איתן ברושי: במשבר המים, השבוע ראו את השר שטייניץ משוטט – נראה אילו איבד את הכיוון – על שפת הכינרת ההולכת ונעלמת.

איתן ברושי: אתמול היה לי פה נאום – אני חושב שלא היית – על בעיית הבולענים בעין גדי ומצפה שלם, שהיא תופעת לוואי של אובדן השליטה על מה שקורה סביב ים המלח.

איתן ברושי: זה יגיע גם לממשלה, ואני מקווה שתעזור לנו להבטיח את עתידם, אבל אני לא חוזר לזה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהתמונה של השר שטייניץ עם הצוות שלו, שכמעט חוצה את הכינרת ברגל, היא תמונה מאוד קשה.

איתן ברושי: אין ספק שהוא נראה לא מבין את המציאות הזאת, כאילו מנותק ממנה.

איתן ברושי: זו בעיקר תמונה שיש בה איום גדול.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שלא היינו צריכים להגיע למשבר הזה.

איתן ברושי: המים זה משאב ש-100% מנוהל על ידי המדינה, שאיבדה את השליטה עליו, כאשר היה ברור שכושר ההתפלה, גם אם התחילו באיחור, בישראל הוא פתרון – למי השתייה בוודאי, אבל גם לחקלאות.

איתן ברושי: והינה, אנחנו עומדים בפני מצב שיש איום אפילו על מי השתייה.

איתן ברושי: צריכת המים הכוללת בישראל בשנת 2016 עמדה על 2.3 מיליארד קוב, מהם 53%, 1.25 מיליארד קוב נצרכים על ידי הסקטור החקלאי, וכוללים מים מכל הסוגים.

איתן ברושי: המים האלה משקים 2 מיליון דונם הפזורים ברחבי הארץ, שהם האדמה הטובה שגם מאפשרת את השטחים הפתוחים והירוקים, ובעיקר את ביטחון המזון ומימוש הריבונות.

איתן ברושי: בשנת 2007 הוקמה רשות המים.

איתן ברושי: פה, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש בעיה עצומה: הוציאו את השליטה ואת האחריות על המים מהממשלה והכנסת – דבר שהוא חסר אחריות – כאילו אנחנו מנועים, אנחנו, השרים שנבחרו וחברי הכנסת שנבחרו, אנחנו מנועים.

איתן ברושי: הפקידים שמונו, לא פעם בנהלים לא הכי ברורים, הופכים להיות קובעי המדיניות של המים.

איתן ברושי: צריך להחזיר את השליטה על משק המים לממשלה ולכנסת לוועדת הכספים.

איתן ברושי: יש כאן כישלון גדול.

איתן ברושי: רשות המים, עומד בראשה גיורא שחם.

איתן ברושי: הוא באמת בעיניי מנהיג, ואין כאלה כמעט שצמחו במשק המים; אם יהיה זמן אני אקריא דברים שאני אומר.

איתן ברושי: דאגו שהוא ייכנס לתפקיד לא מזמן, אחרי שהחליטו את כל ההחלטות השגויות.

איתן ברושי: אמרו לו: אתה נכנס אם אתה מבצע.

איתן ברושי: אנחנו עדים לניהול כושל של מקורות, שהממשלה והכנסת, בתיקון 27, במקום לצמצם את המונופול, הרחיבה את המונופול של מקורות.

איתן ברושי: מה שברור – שאין ניצול של כושר ההתפלה.

איתן ברושי: אותה חברת מקורות, שגם בה יש סימנים מדאיגים של ניהול כושל, לא הצליחה לבנות מתקן התפלה באשדוד, והוא מייצר פחות מ-85%; מתקן ההתפלה באשקלון מזוהם במי קולחין של רצועת עזה; את המתקן בגליל המערבי, שהיה אמור לפתור את שאלת המים בצפון – בעמק הירדן, בעמק בית שאן ובעמק המעיינות – הממשלה לא מצליחה להגיע להבנות עם התושבים ועם הרשויות האזוריות על המיקום שלו ועל היכולת לבצע את ההחלטה הזאת, שתיקח כמה שנים.

איתן ברושי: נוסף לזה לא השקיעו בשנים האחרונות במשק המים, וגם המאבק על הקרן הקיימת לישראל לא תורם לעניין.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שאפשר להגדיל את כושר המחזור.

איתן ברושי: צריך להגדיל את כושר ההתפלה ולמצות את הפוטנציאל, וצריך להוסיף כושר אגירה, ולכולם – יכולת הולכה, כדי להביא את המים למקומות הראויים.

איתן ברושי: הנושא הזה יעלה בקרוב בוועדת הכלכלה, שעל פי הצעתי, הכנסת אישרה שהיא תהיה מעין ועדת חקירה פרלמנטרית שלא הוקמה.

איתן ברושי: איתן כבל, יושב-ראש הוועדה, יחד עם נציגי ההתיישבות והחקלאות, יוביל שישה, שבעה דיונים, כל אחד בן שעתיים, בשאלות מרכזיות, והראשונה תהיה שאלת המים, כי היא שאלה גורלית.

איתן ברושי: המים זה לא אמצעי ייצור למלא את קופת האוצר.

איתן ברושי: שני המשאבים גדולים, הקרקע והמים, הם בבעלות ובשליטה מלאה של הממשלה.

איתן ברושי: שני המשאבים האלה, שבלעדיהם אין מדינה, ובוודאי אין חקלאות, מנוהלים בצורה לא אחראית, שאיננה מביאה לתוצאות הרצויות, עד כדי איום קיומי ממש על החקלאות ועל ההתיישבות, ומכאן – על המדינה כולה.

איתן ברושי: ומה שרואים – שאין יד מכוונת.

איתן ברושי: אני שואל: מי השר שאחראי למועצת המים?

איתן ברושי: יושבים שם שבעה פקידים.

איתן ברושי: מה המושגים שלהם?

איתן ברושי: מה הניסיון שלהם?

איתן ברושי: מי נתן להם את הסמכות ומאיפה יש להם כלים לקבוע את המחירים ואת חלוקת המשאבים לפיתוח ואת החלוקה של המים?

איתן ברושי: מה הם מבינים בכלל?

איתן ברושי: במה הם יותר טובים מגפני או מחבר הכנסת וקנין או ממני או מכל אחד אחר?

נחמן שי: הם לא.

איתן ברושי: הם לא, וזה כישלון גדול.

נחמן שי: ברור.

איתן ברושי: נוצרה מציאות, אדוני השר, שהממשלה – אולי, שר החינוך, תדאג שלא יקימו לך רשות כזאת בחינוך.

איתן ברושי: הממשלה פירקה את האחריות מהמשרדים בנושאים קריטיים; היא העבירה אותם לרשות – גם בחשמל – והיא שואלת אחר כך, כמו זה שדוחף את הזקנה: למה היא נופלת?

איתן ברושי: יש כאן מחדל גדול, והתוצאה היא שאין יד מכוונת, והתוצאה היא שאנחנו רואים משבר במים השפירים וחוסר פתרון בסוגים האחרים.

איתן ברושי: בעידן ההתפלה דהיום, בשל שנות הבצורת המתמשכות, אנחנו עדים למשבר גדול שהיה צריך למנוע אותו ולהיערך אליו.

איתן ברושי: כאילו לא יודעים שאנחנו בכושר אגירה מוגבל, כאילו לא יודעים שאנחנו בתוך שנות בצורת, מישהו פתאום מופתע עד כדי כך שהשר כמעט חוצה את הכינרת ברגל, ואני בטוח שהוא לא האמין איפה הוא עומד.

איתן ברושי: יש פה כישלון ניהולי גדול.

איתן ברושי: אני לא חושב שהוא ייגמר רק בנאומים שלנו בכנסת.

איתן ברושי: הוא יהיה חייב להסתיים בוועדת חקירה.

איתן ברושי: הממשלה תצטרך לבדוק, והמדינה תצטרך להקים ועדה, מדוע נכשלנו – וזו לא פעם ראשונה – בניהול משק המים.

איתן ברושי: אני רוצה להקריא פה קטע מהעדות של גיורא שחם.

איתן ברושי: אני אומר שאני מכיר אותו שנים רבות, ואני חושב שהוא אדם רציני ואולי היחיד שצמח במשק המים – שלא הצמיח מנהיגות.

איתן ברושי: הוא אומר: "נקודת התורפה שזיהיתי מייד בתיקון והיא תקפה לאורך כל הדרך היא לא התיקון עצמו, ולא בתיקון מחירי המים ולא "האמבטיה – שכולם ישלמו אותו מחיר"; הבעיה היא חקלאי הקצה שמקבל חשבון מים בסוף החודש – האם באספסת בעמק החולה או פרדס בשרון יודעים לשלם את המחיר הנקוב; האם החקלאות הקיימת יודעת לשאת את המחיר.

איתן ברושי: כי אם לא, היא לא תהיה.

איתן ברושי: זו החקלאות שיוצרת את ארץ ישראל הירוקה.

איתן ברושי: לי ברור שמוטמעים בחקלאות ערכים חיצוניים שאינם נלקחים בחשבון – – – ארץ ישראל ירוקה היא חקלאית, והיא לא תהיה ירוקה אם לא תהיה חקלאות.

איתן ברושי: אומרים: החקלאות תתאים את עצמה לתנאים החדשים.

איתן ברושי: זאת שאלת מיליון הדולר.

איתן ברושי: האם באמת אפשר להתאים את החקלאות למחיר המים?

איתן ברושי: " את זה אומר שמי שנכנס לתפקיד במכרז, על פי כישוריו, אבל דאגו שהכניסה שלו לתפקיד תהיה כזאת שהוא כבר לא יכול להשפיע.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים במציאות שאנחנו רואים שהשטחים מתייבשים.

איתן ברושי: גם אם תתקבלנה החלטות – והן יתקבלו – יהיה קשה להשפיע בטווח הקצר, והטווח הקצר הוא השנים הקרובות.

איתן ברושי: אנחנו יודעים ששאלת המחיר היא שאלה של האוצר.

איתן ברושי: כנ"ל בקרקעות.

איתן ברושי: האם מישהו לא מבין שהמים לחקלאות הם תנאי?

איתן ברושי: אם אין מים בכלל, אז קודם כול בכמות.

איתן ברושי: יש בהחלט מקומות שאין את כמות המים, גם בגלל שאלת הבצורת.

איתן ברושי: אמרתי כבר כמה פעמים שבישראל, כדי להיות חקלאי צריך שני הסכמים: אחד עם הקדוש ברוך הוא ואחד עם פקידי האוצר.

איתן ברושי: עם שניהם זה לא פשוט.

איתן ברושי: שאלת המחיר היא שאלה כלכלית, אבל האם המחיר של המים עומד בפני עצמו או הוא חלק מהתפיסה של יצירת התנאים שמאפשרים כאן את החקלאות המתקדמת ביותר בעולם, שבכל מקום מתגאים בה ומתברכים בה?

איתן ברושי: אז ישנה שאלת הכמות.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים באזורי הגליל העליון – בעמק החולה, ברמת הגולן, בעמק הירדן ובעיקר בעמק המעיינות – שאין בהם הולכה, ואין בהם מקורות, והם עומדים בפני התייבשות גדולה.

איתן ברושי: למשל, הייתי השבוע בעמק הירדן, ואומרים לי שם – ומטפל בזה גם חברי יצחק וקנין – שב-170 מיליון שקל מסדירים למעלה מ-110 מיליון קוב של מים מליחים מהכינרת.

איתן ברושי: אבל אין עם מי לדבר.

איתן ברושי: אין יד מכוונת.

איתן ברושי: מנכ"ל משרד החקלאות, שאמור לייצג את החקלאות, הוא תמיד בעמדות מיעוט, אז הוא כבר לא בא לישיבות מועצת המים, ובעצם נוצרה מציאות שכשפנינו לשרים הרלוונטיים בחקלאות, בתשתיות, באוצר, הם היו אומרים: אנחנו לא מתערבים במה שיצביעו הנציגים שם; כאילו קבוצה חסרת אחריות, לא מחוברת לשום דבר, שהביאה אותנו למשבר.

איתן ברושי: את מי יאשימו עכשיו?

איתן ברושי: את מי ידיחו?

איתן ברושי: מי בסוף המפקד פה?

איתן ברושי: תמיד אנחנו שואלים – בטח השר בנט יסכים – בכל אירוע: מי פה המפקד?

איתן ברושי: מי פה מקבל את האחריות?

איתן ברושי: מי קובע ומי לוקח את האחריות?

איתן ברושי: במים הממשלה רוקנה את האחריות מכל גורם אפשרי; הטילה את זה על גורם אנונימי – צירוף מקרי של פקידים משישה, שבעה משרדים.

איתן ברושי: חודשים ארוכים לא היה מנהל רשות למים, וישראל הגיעה למצב שהיא מתייבשת.

איתן ברושי: חוזרים לתמונה של הבחורה המתקלפת בטלוויזיה.

איתן ברושי: לפני כמה שנים היה רעיון גאוני: להביא מים מטורקיה.

איתן ברושי: ואני שואל אתכם: תארו לכם שארדואן היה יושב על הברז?

איתן ברושי: כאילו מישהו פה השתגע – – –

נחמן שי: אבל יושב נמוך.

איתן ברושי: כן.

איתן ברושי: אז בונים את השרפרף.

איתן ברושי: אבל תארו לכם שישראל, החזקה באזור הזה, הייתה תלויה במים שלה, במשאב הזה שאי-אפשר בלעדיו לאזרחים לחיות – היינו תלויים בטורקיה.

איתן ברושי: זה עלה בממשלה הזאת, כלומר ממשלה שלא מצליחה להוריד את מחיר הדירות, שלא מנהלת את הקרקעות נכון, והפכה את זה למקור תקציבי למימון פעולות שלא תמיד בטוח שאפשר להסכים עליהן; ממשלה שלא פתרה את בעיות הדיור, אבל עכשיו עומדת בפני המשבר אולי הגדול שעמד בפניה מאז קיומה, על מחדל שהיא נושאת בו משום שהיא עסוקה בדברים הלא-מרכזיים.

איתן ברושי: אי-אפשר להתעסק חודשים בחוק ההמלצות ובחוקים מיותרים אחרים שאין בהם תועלת, שהם לא מקדמים.

איתן ברושי: לא יקבלו על חוק ההמלצות את הזכות להדליק את המשואה.

איתן ברושי: אני מניח שממשלה שנתנה לרמי לוי להדליק משואה, היא מספיק מבוישת מזה, ולא תיתן ליוזמי חוק ההמלצות להדליק את המשואה הבאה.

איתן ברושי: ישראל לא תתפאר בחוק הזה.

איתן ברושי: תומכי החוק הזה, אני מניח, ימחקו את זה מהרזומה שלהם.

איתן ברושי: אבל מה המחיר חוץ מחוק מיותר, מביש ופוגע?

איתן ברושי: המחיר הוא שלא עוסקים בדברים הנכונים.

איתן ברושי: ישראל עומדת בפני אתגרים גדולים; ישראל עומדת בפני מציאות משתנה, אזור מסוכן; ישראל צריכה לצמוח ולגדול, וישראל חייבת להגיע לעצמאות כלכלית ולממש את הריבונות על כל דונם.

איתן ברושי: לכן, החקלאות הייתה ונשארה ענף מרכזי.

איתן ברושי: אבל המים הם לא רק לחקלאות.

איתן ברושי: הם מרכיב חשוב בתעשייה, כולל ביוקר המחיה.

איתן ברושי: המים, בוודאי, הם הדבר ההכרחי לקיום כל אדם ואדם בכל מקום ומקום, וכמובן גם בעלי חיים וגורמים נוספים.

איתן ברושי: לכן צריך לומר שכתוצאה מפעילות לא נכונה, מאחר שלא מזהים את המטרות הנכונות – אין הגדרת מטרה ברורה, אין תוכנית עבודה ברורה, ועל רקע של שיטה לא נכונה – אפשר לומר שהתקלה טמונה בשיטה שהממשלה הוציאה את האחריות מתוכה; הוציאה את האחריות מוועדת הכספים; לא בנתה מנהיגות במשק המים ולא השקיעה את המשאבים הדרושים בשנים האחרונות – הממשלה יצרה משבר שהוא מאוד קשה.

איתן ברושי: ספק אם יש לה פתרונות.

איתן ברושי: הוא מאיים קודם כול על קיום האוכלוסייה.

איתן ברושי: יש חשש גם לאובדן הביטחון במי השתייה – דבר שלא היה פה שנים – גם באיכות המים וגם בכמות המים.

איתן ברושי: עכשיו אנחנו רואים שישראל מאוימת, ואנחנו עומדים בפני קיצוץ גדול – קיצוץ גדול שיפגע בחקלאות, שגם כך היא במשבר גדול.

איתן ברושי: אבל זה לא היה הכרחי.

איתן ברושי: זה מחדל של אנשים.

איתן ברושי: צריך להחליף את השיטה, צריך להדיח את האנשים, וצריך להחזיר את האחריות בממשלה לשר מוגדר – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתן ברושי: אני מסיים.

איתן ברושי: – – ולהחזיר את האחריות לכנסת.

איתן ברושי: לא יכול להיות שהכנסת תשב פה ימים ולילות על חוק הזוי – –

אחמד טיבי: אתה רוצה תוספת?

איתן ברושי: – – ולא תקיים דיון מסודר על משבר המים.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים במשבר.

איתן ברושי: צריך לצאת ממנו, לשנות את השיטה ולקחת אחריות.

איתן ברושי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי, 30 דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי הכנסת מהמחנה הציוני הם היחידים שמאיישים את ספסלי הכנסת הבוקר, וימשיכו לעשות כך, אני מקווה, בשעות ובימים הקרובים.

נחמן שי: אולי לא ננצח בקרב, חברים וחברות, אבל ננצח במלחמה – נכון, ידידי אחמד טיבי?

אחמד טיבי: אני לא מבין במלחמות, אני מבין בשלום.

נחמן שי: גם בשלום יש סיבובים לקראת, ויש מטרה כללית להגיע אליה.

נחמן שי: אז גם אנחנו אולי נפסיד את המערכות שבדרך, אבל נגיע יחד למטרה העיקרית שאנחנו רוצים בה.

אחמד טיבי: – – –

נחמן שי: תודה רבה לך, ידידי חבר הכנסת איתן ברושי.

נחמן שי: רציתי להציע לך לשתות קצת מים, אבל נזכרתי שחלק גדול מנאומך עסק בסוגיית המים ובמחסור במים, לכן אני לא אוכל להציע לך אפילו כוס מים.

איתן ברושי: נשתה במשורה.

נחמן שי: טוב.

נחמן שי: אני שמח שהשר התורן במליאה הבוקר הזה הוא השר בנט, שמטפל במשרד החינוך הגדול ובמשרד התפוצות הקטן.

נחמן שי: הפיצי.

נחמן שי: אני מקווה שהוא מייחס חשיבות גם למשרדון הקטן הזה.

נחמן שי: אני יודע שדבר אחד הוא עושה שם – שתכף אני אגנה אותו בכל לשון של גינוי – אבל אני קודם כול רוצה לעסוק בדוח שמשרד התפוצות הגיש לממשלה ביום ראשון האחרון, דוח חשוב ואפילו רציני, שכמובן, נעלם מהתקשורת בתוך שעות אחדות, בגלל שאת מי מעניין העולם היהודי?

נחמן שי: את מי מעניינת האנטישמיות?

נחמן שי: אלה נושאים שרחוקים מאיתנו.

נחמן שי: פה, במדינת ישראל, חיים בסדר עדיפויות אחר – ראו הדיון המרתוני הזה שאנחנו מנהלים.

נחמן שי: לכן, הסוגיה הזאת של אנטישמיות לא מעניינת אותנו.

נחמן שי: אבל אני שואל אתכם, חבריי וחברותיי, ואת הצופים הרבים בבית: האם גם לפני 20, 40 או 60 שנה, כשהורינו ז"ל, ניצולי השואה לדורותיהם, היו חיים פה, האם גם אז היינו יכולים להתעלם מדוח כזה, או שהיינו רואים בו פעמונים ואורות אדומים שמצלצלים בעולמנו וקוראים לנו לשימת הלב ולערנות?

נחמן שי: מה שאמר הדוח של משרד התפוצות שהוגש ביום ראשון לממשלה: עלייה בתקיפות האלימות בעולם.

נחמן שי: כלומר לא רק שהאנטישמיות – 70 שנה ויותר לאחר מלחמת העולם השנייה – לא נעלמה ולא דעכה, להפך – האנטישמיות נמצאת בסימן עלייה.

נחמן שי: יש יותר אנטישמיות מבעבר.

נחמן שי: אם מסתכלים על המפה העולמית ושואלים איפה, אז אני אתן לכם עכשיו את התשובה, ואני אספר לכם מדינה אחר מדינה, על פי אותו דוח חשוב שהוגש, מה קורה בעולמנו.

נחמן שי: שיא האנטישמיות, שיא התקריות, נרשם בגרמניה.

נחמן שי: דווקא הממשלה בגרמניה, בראשותה של הקנצלרית מרקל, שהיא לחלוטין נגד ופעילה ועושה את כל מה שהיא יכולה כדי למנוע בצורה חוקית, כמובן, אבל באמצעות אכיפת החוק על הציבור על גילויי אנטישמיות – מתברר כי בחודשים ינואר–ספטמבר 2016 – יש פה איחור מסוים, כמובן, של שנה בדוח – 461 תקריות אנטישמיות.

נחמן שי: הן מיוחסות להתחזקות של תנועות הימין הקיצוני.

נחמן שי: אנחנו גם יודעים שבבחירות שהיו בגרמניה לפני כשלושה חודשים עלתה מפלגת הימין הקיצוני וצברה 11% מהקולות בזירה הפדרלית; אני לא מדבר על מדינות, אני מדבר על הזירה הפדרלית.

נחמן שי: שימו לב – אנחנו, שאסור לנו בשום אופן לשכוח מה היה, לנו בוודאי – איך מיעוט יכול לצבור כוח, להגיע לעמדות השפעה ולהביא לשינוי כתוצאה מכך.

נחמן שי: אוי ואבוי.

נחמן שי: אני בכלל לא רוצה להזכיר את ההיסטוריה הגרמנית, אבל צריך תמיד לזכור אותה.

נחמן שי: כך בדיוק עלול להתרחש אם לא נהיה ערניים ונבין שכשהתקריות בגרמניה עולות ב-200% מתקופה ב-2015 לתקופה המקבילה ב-2016 – אני לא יודע עוד מה יהיה ב-2017 – זאת אומרת שהשד הוא עוד בבקבוק, אבל הוא עושה סימנים שהוא רוצה לצאת מהבקבוק, ואוי ואבוי באמת אם כשהוא יצא מהבקבוק – האם נוכל אי-פעם להחזיר אותו שוב אל הבקבוק.

נחמן שי: בריטניה היא מדינה דמוקרטית, ליברלית, פתוחה, וזה מהווה כר לצמיחתם של גילויים אנטישמיים.

נחמן שי: 62% עלייה בתקריות האנטישמיות בבריטניה – שוב, 75% מהן ממניעים פוליטיים ובימין הקיצוני.

נחמן שי: בסקר שהיה בבריטניה בחודש מאי, אחד מכל עשרה נשאלים מאמין שליהודים יש השפעה רבה מדי בבריטניה.

נחמן שי: אתה שומע?

נחמן שי: אתה עושה "כן" עם הראש.

אחמד טיבי: השפעה רבה מאלה בבריטניה.

נחמן שי: כן, יפה.

נחמן שי: לצערי הרב, תחת הנהגתו של ג'רמי קורבין, מנהיג מפלגת הלייבור הבריטית, המפלגה האחות שלנו – אני כבר מזמן אומר שצריך להתגרש מהחלק הזה במשפחה שלנו, שהוא לא חלק שמכבד לא את המשפחה ולא אותנו – הגיעה האנטישמיות בבריטניה לרמה הגבוהה ביותר בשנים האחרונות, עד כדי כך ש-50 חברים במפלגת הלייבור – הלייבור, העבודה הבריטית – הושעו מחברותם על רקע התבטאויות אנטישמיות וגזעניות, מבכירים ועד זוטרים.

נחמן שי: בואו נמשיך למפות את המפה של האנטישמיות ושל היחס ליהודים ברחבי העולם.

נחמן שי: מה עם פולין, ארץ הולדתם של רבים מאוד מאזרחי ואזרחיות מדינת ישראל?

נחמן שי: גם משפחתי, גם משפחתה של אשתי רבקה, גם של חברים וחברות קרובים אלינו – פולין, אנחנו מתייחסים אליה כאל מולדת שנייה שלנו, כי משם השורשים.

נחמן שי: בפולין – תופעה של שכתוב ההיסטוריה וחוסר פעילות מצד השלטונות למיגור תופעת האנטישמיות.

נחמן שי: והגדילה לעשות בחודש יולי האחרון 2017 שרת החינוך של פולין – איזה "חינוך" ואיזה "פולין" יש לנו פה?

נחמן שי: אנה זלבסקה, שאומרת שכשהיא נשאלת על חלקם של הפולנים בטבח היהודים בזמן השואה, היא אומרת שהראיות ההיסטוריות לכך שהפולנים ביצעו מעשי טבח ביהודים הן דעות מוטות.

נחמן שי: אולי נחזור על זה.

נחמן שי: אני רוצה לחזור ולומר ששרת החינוך של פולין אומרת כי הראיות ההיסטוריות לכך שהפולנים ביצעו מעשי טבח ביהודים הן דעות מוטות.

נחמן שי: אני אשמח לשמוע מה עמדתה של ממשלת פולין בעניין הזה, אותה מדינה שהייתה בה הקהילה היהודית הגדולה ביותר באירופה ערב השואה, 3 מיליון יהודים, ורובם ככולם הושמדו בשואה, ורק מתי מעט הצליחו לברוח, ועוד מתי מעט מהם הגיעו לפלשתינה או אחר כך למדינת ישראל.

נחמן שי: צרפת – בצרפת, שיש לה תוכנית ממשלתית למאבק בגזענות ובאנטישמיות, יש ירידה של 65% בתקריות, ויש חיזוק בתחושת הביטחון של הקהילות היהודיות.

נחמן שי: שימו לב, במדינה שמנהיגה תוכנית ונחושה להילחם יש ירידה, ואני רוצה לספר לכם גם למה, כי אנחנו כולנו יודעים את התשובה: מצרפת התחילה עלייה של יהודים לישראל, או אם תרצו, זליגה לישראל מהקהילה היהודית, שמונה למעלה מחצי מיליון, וממשלת צרפת דואגת.

נחמן שי: היא רוצה את היהודים אצלה בבית; היא רוצה להוכיח שהיא מדינת חוק וסדר, שיודעת להילחם באנטישמיות, והיא הנהיגה תוכנית, ואכן התוכנית הזאת נשאה פירות, ונרשמה ירידה באנטישמיות.

נחמן שי: הרשות הפלסטינית – ידידי חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה מבקר תדיר ברשות – יש שימוש בנרטיבים אנטישמיים דתיים ואחרים כדי לטפח שנאת יהודים וישראלים ברשות הפלסטינית.

נחמן שי: יושב-ראש הרשות מוחמד עבאס – – אבו מאזן, נכון?

אחמד טיבי: מחמוד.

נחמן שי: סליחה, מחמוד עבאס.

נחמן שי: – – נשא נאום ביוני האחרון בפרלמנט האירופי בבריסל ואמר – תשים לב, אני לא אתקוף אותך אישית, כי אתה מכיר אותי: רבנים מישראל דרשו מהממשלה להרעיל מקורות מים פלסטיניים במטרה להרוג פלסטינים ולאלץ אותם להגיב.

אחמד טיבי: הם חזרו בהם – – –

נחמן שי: הם חזרו בהם.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: אני חושב שברשות הפלסטינית, שאלה השכנים שלנו, ואיתם נחיה פה עוד הרבה דורות יחד, חייבים להנהיג תוכנית בתוך מערכת החינוך.

נחמן שי: אני יודע שנושא החינוך ברשות הפלסטינית – –

אחמד טיבי: הכיבוש עושה מעשים מכוערים.

אחמד טיבי: לא צריך לכער אותו יותר.

אחמד טיבי: הוא מספיק מכוער.

נחמן שי: אתה יודע שאני בעד הפרדה לשתי מדינות.

אחמד טיבי: הם חזרו בהם.

אחמד טיבי: זאת הייתה טעות.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אבל אני הייתי שמח מאוד שלא יגדל לצידנו דור של פלסטינים צעירים שבליבם ובהתנהגותם יש שנאה גם כלפי ישראלים, וגם כלפי – – –

אחמד טיבי: יש שנאה לכיבוש, לא ליהודים.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז זאת תופעה שהיא לא נצחית – –

אחמד טיבי: אוניברסלית.

נחמן שי: – – היא תסתיים בדרך כזאת או אחרת – –

אחמד טיבי: נכון.

נחמן שי: – – אנחנו מקווים, ונבוא למצב שיש שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: שנינו מסכימים על שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: זה חזון שהולך ומתרחק, אבל בינתיים נזרעים זרעים של שנאה גם לעתיד בליבותיהם של הצעירים והצעירות שגדלים ברשות הפלסטינית.

אחמד טיבי: מול האהבה שיש בישראל לפלסטינים.

נחמן שי: אדוני יודע שאתמול היו לי – – –

אחמד טיבי: שנאה יש משני הצדדים.

נחמן שי: לצערנו, נכון.

נחמן שי: לצערנו.

אחמד טיבי: המצב כיום מגביר את השנאה.

אחמד טיבי: צריך לעשות כדי להוריד.

נחמן שי: אני אתמול התעמתי והחלפנו על זה דברים עם חבר הכנסת אורן, על ההתבטאויות שלו כלפי משפחות של אסירים שבאו לבקר את בני משפחותיהם בכלא.

נחמן שי: אני תקפתי אותו, כי לא שהם חברים שלנו, האסירים, ולא שמישהו מאשר את הפעולות שהם עשו, כל אחד בדרכו, אבל בשום אופן אין סיבה לתקוף את בני המשפחות שלהם ולאיים עליהם לתקוע אותם באדמה או מתחת לאדמה וכן הלאה.

נחמן שי: זאת לא מדינת ישראל שאני נולדתי בה, ואני חי בה, ואני גאה בה, ואני נלחם על מעמדה ועל מקומה בעולם.

נחמן שי: אנחנו לא נושווה אליהם, ואנחנו נעמוד במקומנו.

נחמן שי: אותם מחבלים נאלחים – הם נשפטו בבתי המשפט, והם ימצו את פסקי הדין ואת גזרי הדין שניתנו להם.

נחמן שי: אני רוצה לדבר גם על ארצות הברית, שהיא מדינה שקרובה אלינו קרבה גדולה ביותר, ורק לאחרונה הנשיא טראמפ העביר את ההחלטה החשובה על הכרה בירושלים כבירת ישראל.

נחמן שי: אני מניח שלא נסכים על כך, ידידי אחמד טיבי, אבל מה לעשות, לא על כל הדברים אני מוכן לחתום איתך על הסכמה מוחלטת.

נחמן שי: בארצות הברית יש – – –

אחמד טיבי: במיוחד – יש זמן.

נחמן שי: יש.

אחמד טיבי: במיוחד לא בחוק האחרון, שבו אתה הצבעת לטובת העדפה מאוד אנטי-ערבית – ולאה פדידה יושבת שם ושומעת, כי זה כולל גם אותה – על חוק שמפלה בין ערבים ליהודים שמשרתים בצבא בקליטה לעבודה.

אחמד טיבי: זה פוגע בפרנסה, שזה דבר יסודי.

נחמן שי: אז בוא, אם אתה רוצה, יש לנו קצת זמן, אתה תוסיף לי.

נחמן שי: הנקודה היא כזאת – אני תמכתי.

נחמן שי: אני חושב שמי שמשרת – –

אחמד טיבי: האם המצפון שלך שקט, חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: אני הולך עוד מעט לדבר על זה בתוכנית טלוויזיה אצל בן כספית עם מישהי, נציגה של המגזר הערבי.

נחמן שי: אני רוצה להסביר: זה לא חוק נגד הערבים אזרחי מדינת ישראל, שאני גם מכבד אותם וגם דורש לתת להם שוויון מלא, אלא זה חוק שנועד לתת העדפה מתקנת למי ששירת, היא או הוא – –

אחמד טיבי: בשוק האזרחי.

נחמן שי: – – בשירות הצבאי.

אחמד טיבי: אבל בשוק האזרחי.

אחמד טיבי: אתה מכניס לשוק האזרחי העדפה שצריך לעשות אותה אולי במשרד הביטחון, וזה לא מעניין אותנו שם.

נחמן שי: גם.

נחמן שי: אבל יש פה סוג אחר של העדפה ששנינו מודעים לוף כי צעירים וצעירות ערבים הם בגיל 18 ברצף ללימודים שלהם, וזה רצף שמאוד מועיל להם – הם ממשיכים לאוניברסיטאות ויוצרים מקדמה על פני – – –

אחמד טיבי: שום מקדמה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: למה?

אחמד טיבי: נקודת הזינוק של צעיר ערבי מפגרת בשש-שבעה שנים בהשוואה בין ערבי ליהודי בכל התחומים במדינת ישראל.

נחמן שי: מסיבות אחרות, אולי – בגלל החינוך והלימוד בבתי הספר.

אחמד טיבי: לא החינוך.

אחמד טיבי: בגלל אפליה בכל תחומי החיים.

נחמן שי: אבל הם יגיעו ראשונים לבתי הספר.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אתה מתעלם מנקודות נוספות.

נחמן שי: לא, אז יושב פה שר החינוך.

נחמן שי: אולי הוא יהיה מוכן להשתתף בדיון.

נחמן שי: הוא גם, אני חושב, משקיע ומודע למצוקת החינוך במגזר.

אחמד טיבי: אתה לא צריך תמיכה מהאגף הסופר-ימני – –

נחמן שי: לא, אני אשמח לשמוע.

נחמן שי: הוא קצת מנותק – –

אחמד טיבי: – – אתה איש מפלגת העבודה.

נחמן שי: – – אני רוצה לחבר אותו.

אחמד טיבי: לא, הוא עסוק בשיחות טלפון.

נחמן שי: אני רוצה לחבר אותו אלינו.

נחמן שי: הוא לא מגיב.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: כן, כן.

נחמן שי: הוא מנותק קשר.

נחמן שי: שר החינוך מנותק קשר.

נחמן שי: אבל הוא יחזור אלינו אם נשדר אליו דרך ה-Wi-Fi או בבלוטות' שלו, נגיע גם אליו.

אחמד טיבי: שמישהו יחדור לשיחת הטלפון הזאת, בבקשה, ויפסיק אותה.

נחמן שי: הנקודה היא – אני תמכתי בהצעת החוק הזאת – –

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: כי יש חלק מחבריך שהצביעו בהתחלה בעד ההצעה, ובהצעת החוק השלישית – –

נחמן שי: פתאום הפכו את דעתם.

אחמד טיבי: – – הפכו לנגד, כי הבינו שהם טעו.

אחמד טיבי: אתה לא בקבוצה הזאת.

נחמן שי: אני תמכתי בכל השלוש לא כמעשה אנטי-ערבי, חלילה, אלא מתוך הכרה והבנה שבחור או בחורה, צעיר או צעירה ישראלים יהודים שמשרתים בצבא, ראויים להעדפה.

נחמן שי: יש תוכניות – – –

אחמד טיבי: שיעדיפו אותם בתוך מערכת הביטחון – –

נחמן שי: – – –

אחמד טיבי: – – בתוך השירות הצבאי, לא בשוק האזרחי.

נחמן שי: אני יודע למשל שאתה עולה בכל פעם לדוכן ואומר:

נחמן שי: אני רוצה לדעת כמה עובדים ערבים יש למשל בחברת חשמל ובעוד כמה ארגונים.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: החוק הזה דוחף אותנו אחורה.

נחמן שי: לא, אבל יש למשל בשירות הציבורי במדינת ישראל – יש – – –

אחמד טיבי: 10% ערבים עכשיו.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: זה חשוב.

אחמד טיבי: במקום 20%.

נחמן שי: אני גם לא בטוח שמאיישים 10%, כי בטח מכניסים את כל המורים לשם, אבל לא זאת הכוונה.

נחמן שי: זה גם סוג של העדפה.

אחמד טיבי: הוועדה שלי, כשהיא התחילה לעבוד, הוועדה לקליטת ערבים, ועדת החקירה, היינו 4.5%–5%.

אחמד טיבי: השנה זה בסביבות 10%, כאשר השיעור שלנו באוכלוסייה הוא 20%.

נחמן שי: נכון.

אחמד טיבי: זה רחוק מאוד מהשיעור האמיתי שלנו באוכלוסייה, ויש משרדים שאנחנו לא שם.

נחמן שי: כשהייתי מנכ"ל במשרד המדע, התרבות והספורט, לפני 15, 16, 17 שנה – מה לעשות, הזמן עובר – היו 3%.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: נכון.

נחמן שי: זה עולה כל הזמן.

אחמד טיבי: איטי מאוד.

אחמד טיבי: בצעדי צב.

נחמן שי: אם הגענו ל-10% – – –

אחמד טיבי: ואז מגיע החוק הזה – זה פוגע במוסלמים, בנוצרים, בנשים דרוזיות ובחרדים.

נחמן שי: כי הם לא משרתים.

נחמן שי: לא משרתים.

נחמן שי: אני חושב שצריך להרחיב את זה – –

אחמד טיבי: בחוק קוראים לזה – – –

נחמן שי: – – גם לשירות אזרחי.

אחמד טיבי: בבתי דין לעבודה קוראים לזה "אפליה עקיפה".

נחמן שי: אני בעד להרחיב את זה גם לשירות אזרחי, אבל אתה יודע כמוני שלשירות אזרחי הערבים, לצערנו, לא הולכים.

אחמד טיבי: לא, שירות אזרחי יש בחוק, אבל למרות זאת אני אומר שזאת אפליה עקיפה.

נחמן שי: אני תופס את זה אחרת.

נחמן שי: אנחנו נישאר חלוקים בעניין הזה, כי אני יודע שיש גם תוכניות שנועדו לחזק את הייצוג של הערבים בשירות הציבורי במדינת ישראל, וצריך להבין את זה.

אחמד טיבי: החוק הזה דוחף אותנו אחורה.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: זה לא בא במקום.

נחמן שי: זה לא אחד במקום השני.

אחמד טיבי: זה מבטל, מרוקן מתוכן את החוק של ייצוג הולם.

נחמן שי: אני חושב שאפשר היה להעביר.

נחמן שי: אני תמכתי בזה מתוך רצון לעודד – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי, החוק הזה לא יקודם.

נחמן שי: אתה חושב?

אחמד טיבי: חד-משמעית.

נחמן שי: לא, כי יש לנו בעיות גם בקרב החברה היהודית – – –

אחמד טיבי: זה מה שאמר לי בכיר מאוד באחת הסיעות החרדיות לפני שעה כשהתלוננתי בפניו על החוק, על התמיכה של חלק מהאנשים.

נחמן שי: אוקיי, אז זה יתווסף לרשימת החוקים שנעצרו בתחנת מעבר.

אחמד טיבי: מה שקרוי "טרומית קבורה" – –

נחמן שי: יפה.

אחמד טיבי: – – או "טרומית לקבורה".

נחמן שי: אני אגיד לך, בבייסבול אמריקני – אתה מכיר את הבייסבול?

נחמן שי: אתה אוהב ספורט, נכון?

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: אין מגרש בייסבול בטייבה.

נחמן שי: אתם רוצים?

אחמד טיבי: לא.

נחמן שי: איפה?

נחמן שי: אין מקום.

נחמן שי: צריך שטח גדול.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: רוצים משהו אחר.

נחמן שי: כמה מגרשי כדורגל יש?

אחמד טיבי: יש מגרש אחד, אצטדיון, שגייסנו עבורו לאחרונה 10 מיליון שקל והוא שודרג.

אחמד טיבי: רק צריך לעלות ליגה, זה הכול.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אני מאחל לכם לעלות, ויש לכם קבוצה מצוינת בליגת העל.

נחמן שי: בבייסבול, שזה משחק עם כדור, אתה יודע, עם תחנות, אסור שיהיו שני שחקנים בתחנה אחת – –

אחמד טיבי: נכון.

נחמן שי: – – כלומר, נתת מכה, הכדור עף למקום שהוא הגיע – לא חשוב – עד שהחזירו אותו הספקת לרוץ לתחנה אחת.

נחמן שי: אם השחקן אחריך חבט גם הוא בכדור, הוא ירוץ לאותה תחנה שאתה עומד בה, אבל אתה צריך לרוץ לתחנה הבאה; לא יכול להיות שיהיו שניים.

נחמן שי: זה כלל שצריך לזכור אותו – שלא יהיו יותר מדי חוקים בתחנת המעבר הזאת וייתקעו שם.

אחמד טיבי: לכן זו קבורה.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: יכול להיות.

אמיר אוחנה: באתי לשמוע אותך במיוחד.

נחמן שי: סליחה?

אמיר אוחנה: באתי לשמוע אותך במיוחד.

נחמן שי: אז כרגע דיברנו על חוק שאתה תומך נלהב שלו.

נחמן שי: תוכל אחר כך גם להשיב לסגן יושב-ראש הכנסת על כך.

נחמן שי: אני רוצה להמשיך את התזה שלי – הזמן עובר מהר – את התזה שלי על האנטישמיות.

נחמן שי: תראו, יש בעולם ובישראל ביחד כ-15 מיליון יהודים.

נחמן שי: העם היהודי גדל לאט מדי, והוא לא מצליח לשקם את הנזק העצום של הדור שנכחד בשואה.

נחמן שי: נכון שבישראל הילודה גבוהה, והדור הצעיר בישראל אוהב ילדים, ומשפחה ישראלית ממוצעת – אני יודע שאצלכם יש שניים, אבל במשפחה ישראלית ממוצעת יש לפחות שלושה.

נחמן שי: אני מניח שלשר החינוך יש יותר משלושה.

נפתלי בנט: – – –

נחמן שי: ארבעה.

נחמן שי: תיארתי לעצמי.

נחמן שי: זו משפחה מרעננה, ארבעה ילדים, הכול בסדר.

נחמן שי: זה בסדר, אני שמח על הגידול, אבל לצערנו בעולם התופעה שונה.

נחמן שי: קודם כול, מלכתחילה המשפחות יותר קטנות.

נחמן שי: שנית, גם במציאות הזאת אנחנו עדים לנישואים – פעם אנחנו קוראים לזה "התבוללות" או "בין-דתי" – שיכולים להגיע ל-70% מהאוכלוסייה הלא-דתית, שזה אחוז גבוה ביותר.

נחמן שי: שימו לב, שניים ומשהו מתוך שלושה זוגות שנישאים נישאים עם בני דת אחרת – דבר שמאיים בצורה מפורשת על עתידו של העם היהודי.

נחמן שי: נכון שכשבנות הזוג הן יהודיות הילדים עדיין, על פי הדת היהודית, ממשיכים.

נחמן שי: אגב, איך זה אצל המוסלמים?

אחמד טיבי: שמה?

נחמן שי: מי ממשיך את הדת, האישה או הגבר?

אחמד טיבי: ממשיך את מה?

נחמן שי: ביהדות, כשנולד בן לאישה הוא יהודי – או יהודייה.

אחמד טיבי: האבא אצל הערבים.

נחמן שי: אצל הערבים האב.

נחמן שי: אותה בעיה קיימת כשנישאים ללא יהודים – רק חלק.

נחמן שי: כשהאישה היא ערבייה, ההמשכיות הולכת.

אחמד טיבי: יש מורכבות, אבל לא חייבים ללכת לאיבוד.

נחמן שי: אבל זה לא כל כך נפוץ.

נחמן שי: בארצות הברית התופעה היא של נישואים עם נוצרים, ואז שניים מתוך שלושה מהזוגות עכשיו, של הלא-דתיים, כבר נישאים לנוצרים, ואז רק בחצי מהזוגות ממשיכה היהדות, ובחצי אחר היא כבר נכחדת.

נחמן שי: אז יש בעיה אמיתית שממש מאיימת על עתידו של העם היהודי.

נחמן שי: כאן אני רואה כישלון חרוץ של ממשלת ישראל.

נחמן שי: אומרים לי: מה אתה קופץ לממשלת ישראל?

נחמן שי: מה זה שייך לממשלת ישראל?

נחמן שי: אלה החיים שהם בחרו.

נחמן שי: הם חיים באמריקה, הם יוצאים למרחב, החברה האמריקנית היום היא "מלכודת הדבש של העם היהודי", כפי שקוראים לה, מפני שמעולם לא הייתה קהילה בגלות שהייתה כל כך משגשגת ומצליחה, וכתוצאה מכך גם החיים לא סגורים יותר בתוך תאים קטנים, קהילות, שכונות, בתי כנסת, אלא נפתחים.

נחמן שי: הולכים לכל אוניברסיטה שרוצים – אין יותר הגבלות על קבלת יהודים; משחקים גולף בכל מגרש שרוצים – בטח שם, אצל הנשיא טראמפ בפלורידה, בטח גם שם סוף-סוף מקבלים יהודים והכול בסדר.

נחמן שי: אז הפתיחות הפכה לאיום הגדול על העם היהודי.

נחמן שי: למה משם אני קופץ לממשלת ישראל?

נחמן שי: כי ממשלת ישראל צריכה לעשות שני דברים: האחד – היא צריכה לקרב אליה את היהדות הקיימת, את שתי הקבוצות הגדולות בקרב יהדות ארצות הברית, שהן הקהילה הרפורמית והקהילה הקונסרבטיבית.

שולי מועלם-רפאלי: שלום.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: תגידי שלום לכולם.

אחמד טיבי: )

נחמן שי: כמובן, הקהילה האורתודוקסית, מצבה יותר טוב.

נחמן שי: הינה הגיעה חברתי חברת הכנסת שולי מועלם.

נחמן שי: היינו ביחד בארצות הברית וראינו את מצבה הקשה של הקהילה.

אחמד טיבי: היא אמרה שלום בקול רם ונחמד, אז אמרתי לה: תגידי שלום לכולם.

נחמן שי: חברים וחברות, יש לכם שלום ובוקר טוב מחברת הכנסת שולי מועלם, שהגיעה זה עתה.

נחמן שי: מאין הגעת, חברת הכנסת מועלם?

נחמן שי: מהבית.

נחמן שי: אתה יודע איפה היא גרה.

אחמד טיבי: מתנחלת.

נחמן שי: בשטחים.

אחמד טיבי: מתנחלת, אמרתי.

נחמן שי: היא בשטחים.

אחמד טיבי: ברור.

נחמן שי: ועשתה את דרכה בשלום הבוקר והכול היה בסדר.

אחמד טיבי: לא בכדי היא בבית היהודי.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אנחנו ממשיכים בעניין.

נחמן שי: אני חושב שהאתגר הזה הוא עצום – אמרתי:

נחמן שי: מצד אחד לקרב את הקהילות, ומצד שני להעמיק בהשקעה שאנחנו משקיעים.

נחמן שי: גם חבר הכנסת ניסן סלומינסקי סיים את תפילת שחרית.

שולי מועלם-רפאלי: הבית היהודי עושים הפיכה.

אחמד טיבי: זה מחשיד ששלושה מהבית היהודי נמצאים – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

אחמד טיבי: קרה משהו, ניסן?

ניסן סלומינסקי: לפחות יש הצבעה – – –

נחמן שי: לא.

נחמן שי: ההצבעות עוד רחוקות.

נחמן שי: יש לך עוד תפילות.

אחמד טיבי: כנראה שלא הבנת נכון כשמישהו אמר לך תקציבים וכו'.

נחמן שי: אין לי עוד הרבה זמן – לצערי הרב שיחותיי עם היושב-ראש גזלו חלק מזמני – אבל אני רוצה להסביר את הנקודה, כי בעיניי היא נקודה עקרונית וחשובה, ואני רואה בה מחדל ממשלתי ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: והמחדל הזה אומר שאנחנו לא משקיעים את ההשקעה הדרושה, הראויה, הנכונה, כדי לחזק את הקשר בינינו לבין יהודי התפוצות וכדי להעמיק את הזיקה שבקרב יהודי התפוצות ליהדות ולמדינת ישראל.

נחמן שי: זה, אני אומר לכם, מכל המחדלים שאנחנו כל פעם מוצאים – מחדל בכביש ירושלים–תל אביב וברכבת, ובאיזה סוג של חינוך, ובבתי ספר, וברעב; אני לא מזלזל בכלום.

נחמן שי: אני אומר שאם אנחנו, העם היהודי, העם העתיק ביותר בהיסטוריה, העם ששרד – תמיד שרד; היגלו אותו והוא חזר, היכו אותו והוא התאושש, הפיצו אותו ברחבי העולם והוא חזר למדינתו – העם היהודי הזה, שנמצא בסכנה של מוות איטי לאורך דורות, אם יימשך התהליך הזה, האחריות שלנו, של מדינת ישראל, כשבפעם השלישית בהיסטוריה יש לנו בית משלנו, להשקיע את המשאבים הדרושים – בוקר טוב, יונתן, בוקר טוב לך – להשקיע את המשאבים הדרושים בטיפוח הזיקה גם ליהדות וגם למדינת ישראל – ויש כאן מילה בת שלוש אותיות שקוראים לה "כסף".

נחמן שי: צריך להשקיע כספים.

נחמן שי: מה עושה מדינת ישראל?

נחמן שי: היא מכשילה את מתווה הכותל.

נחמן שי: היא מנסה להעביר – בוקר טוב, גברתי – היא מנסה להעביר את המתווה של חוק גיור חדש.

נחמן שי: אני רואה שיש התייעצות בבית היהודי.

נחמן שי: מה אתה אומר?

אחמד טיבי: משהו-משהו.

אחמד טיבי: צריך לבדוק מה קורה כאן.

נחמן שי: משהו.

נחמן שי: אני במקומך כבר – – –

איילת שקד: הבית היהודי, היחידים שנמצאים פה.

נחמן שי: יפה.

אחמד טיבי: זה לא היה נכון, השרה שקד, עד לפני חמש דקות.

נחמן שי: נכון, יש פה איזה ריכוז מאמץ.

נחמן שי: אנחנו צריכים לבדוק.

נחמן שי: העבירו קשר.

נחמן שי: בבית היהודי העבירו קשר.

אחמד טיבי: אבל 100% של שרי הממשלה הנמצאים כאן הם שרי הבית היהודי, וזה מאוד מדאיג.

נחמן שי: לא, הם באו להרצאה שלי, הבית היהודי.

נחמן שי: מה זה אומר?

אחמד טיבי: יכול להיות שזה לקראת ההרצאה של לאה פדידה, למשל?

נחמן שי: יכול להיות שהם מחכים, הם באו לשמוע את לאה פדידה, או את יוסי יונה, או את איתן כבל.

נחמן שי: חבר'ה, עוד מעט יהיה צפוף פה.

אחמד טיבי: אולי לאיתן כבל יש הסבר.

נחמן שי: איתן בא היום לבוש – – –

אחמד טיבי: איתן, לפני שנכנסת נהרו לכאן חברי כנסת ושרים מהבית היהודי באופן מפתיע.

אחמד טיבי: אין לזה הסבר טבעי.

אחמד טיבי: מה ההסבר?

נחמן שי: תבדוק אם אתה יודע משהו.

איתן כבל: אולי הם יודעים מה אני הולך לומר.

אחמד טיבי: אז באו לקראת הנאום של איתן כבל.

איתן כבל: אתה תשמע, גם תבין.

נחמן שי: יש איזה תזה שחברי הכנסת נוהרים למליאה, כנראה לקראת הנאומים הבאים.

נחמן שי: אני הייתי להקת החימום בסוף.

נחמן שי: אני רוצה למצות את הנקודה הזאת מעבר לדברי ההומור והחידודים.

נחמן שי: תראו, ממשלת ישראל בגדה – אין לי הגדרה אחרת – בתפוצה האמריקנית, בשני הזרמים החשובים האלה, שהם מיליוני יהודים.

נחמן שי: ראש הממשלה, שיחסיו עם הנשיא טראמפ טובים, כנראה עשה לעצמו איזושהי הערכת מצב שכרגע ההיזקקות לקהילה היהודית היא יותר נמוכה.

נחמן שי: בעיניי זה שיקול מוטעה.

נחמן שי: היהודים הם שם, הם היו שם, הם יהיו שם והם תמיד הנכס האסטרטגי החשוב ביותר שלנו בכל העולם, ובמיוחד בארצות הברית.

נחמן שי: תמיד.

נחמן שי: וזה יימשך כך, אין סיבה שזה לא יהיה כך.

נחמן שי: והתפקיד שלנו והאחריות שלנו כמדינת הלאום של העם היהודי היא להמשיך ולטפח בקרב הדור הצעיר ולא לאבד אותו, ואני רוצה לראות לפניי פרויקט 1,000, ששר החינוך שיושב פה – עסוק, לא חשוב, עזוב, לא נפסיק אותו – – –

אמיר אוחנה: אפשר בלי 1000?

נחמן שי: אמיר אוחנה, שגם הוא היה איתי בארצות הברית, ולמד מכלי ראשון את המצוקות של הקהילה היהודית שם – אני רוצה לראות פרויקט 1,000.

אמיר אוחנה: לא, לא.

אמיר אוחנה: בלי 1000.

אמיר אוחנה: די.

נחמן שי: לא, אני אומר: 1,000 מורים מישראל; לא סטודנטים, מורים מישראל שיצאו לתפוצות.

נחמן שי: יש כרגע, וצריך להגדיל את מספרם, והם יעסקו בהנחלת הלשון העברית והתרבות היהודית בקרב הקהילות שם.

נחמן שי: התפוצה היהודית תמיד הייתה מיוחדת ויוצאת דופן, ואנחנו חייבים לשמור אותה כך.

נחמן שי: ואת זה אני אומר כאשר הסביבה נעשית עוינת, כפי שראינו, כאשר גילויי האנטישמיות מתעצמים; זה הרגע שהאחריות חוזרת לממשלת ישראל.

נחמן שי: טפלו במשבר הכותל.

נחמן שי: אפשר למצוא לזה פתרון.

נחמן שי: העם היהודי יודע לעשות פשרות, אז הוא ימצא לזה פשרה.

נחמן שי: תורידו מעל סדר-היום את חוק הגיור הזה, שהוא מיותר.

נחמן שי: אגב, תטפלו ב-300,000 ויותר יוצאי ברית המועצות לשעבר שאינם מזוהים כיהודים, אם כי הם חיים פה חיים מלאים של ישראלים בתוך מדינת ישראל.

נחמן שי: את כל הקהילות האלה צריך לחבר וצריך לפעול גם בתוכן, ואם צריך לגייר – לגייר, ואם צריך למצוא דרכים אחרות – למצוא, כדי שהם ייכנסו בקהל יהודי מדינת ישראל.

נחמן שי: קחו, ממשלת ישראל, את הפרויקט הזה של העם היהודי, של התפוצות, ותהפכו אותו למרכזי, לפרויקט מוביל בממשלת ישראל.

נחמן שי: אני יודע שיש עליכם אחריות רבה.

נחמן שי: על כולנו.

נחמן שי: אפשר למצוא משימות כל היום וכל הלילה וחזרה ולהעביר פה הרבה חוקים מיותרים, כמו החוק הזה שאנחנו, הכנסת, הולכים כנראה, לצערי הרב, לאשר אותו בעוד – לא יודע מתי; יום, יומיים, מתי שהדיון זה יסתיים.

נחמן שי: מעבר לזה, אם תסתכלו טיפה אחורה, זו הייתה גדולתם של מנהיגי העם היהודי בראשיתה של מדינת ישראל – להסתכל עם חזון קדימה, כמו הילדים שיושבים עכשיו פה ביציע, להסתכל אל הדור שלהם ולחשוב איזו מדינה ואיזה עולם אנחנו מתכננים להם.

נחמן שי: ובדור הבא ובדורות הבאים, לעולם היהודי של המילניום השלישי והרביעי, אנחנו צריכים עכשיו להשקיע את ההשקעה הכבדה הזאת מהמשאבים שלנו.

אחמד טיבי: הוספתי לך עד עכשיו דקה וחצי.

נחמן שי: אלה הדברים – זה האתגר שאני רוצה להניח היום על שולחנה של הממשלה.

נחמן שי: אני מצפה ממנה להשקיע את המשאבים כדי להבטיח את עתידו של העם היהודי.

נחמן שי: בעיניי זהו האתגר מספר אחת של מדינת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: ובכן, חברת הכנסת לאה פדידה, 15 דקות, תפדלי.

לאה פדידה: אני לא יודעת אם להגיד בוקר טוב או לילה טוב, אבל כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, שלום ילדים חמודים, ואיזה כיף שבאתם לראות את כנסת ישראל.

לאה פדידה: אז אתם יודעים, יצא לי להיות מנחה באקדמיה בנושא דמוקרטיה וממשל, ואחד הדברים הראשונים שלימדתי את הסטודנטים שלי הוא שדמוקרטיה היא שיטת ממשל שבה לאזרחים יש דרך להשפיע על המדיניות, שהאזרחים באופן חוקי וממוסד יכולים להביע את דעתם והמחוקק אמור לשמוע, להפנים, ויש להם השפעה גדולה מאוד על המדיניות הציבורית.

לאה פדידה: אבל מה אנחנו רואים במשך השבועות האחרונים ומה בכלל אנחנו רואים בכנסת ישראל בתקופה האחרונה?

לאה פדידה: שעקרונות הדמוקרטיה וערכי הדמוקרטיה נרמסים בזה אחר זה.

לאה פדידה: יש את עקרון הכרעת הרוב, ואכן, יש לכם רוב, אבל איפה הקול של העם נשמע – העם שיצא לרחובות, העם שאומר: תשמעו את זעקתי, תראו את הקשיים, תבינו שאנחנו לא חפצים בשלטון כזה?

לאה פדידה: ההתעלמות היא התעלמות מוחלטת.

לאה פדידה: ויש את עקרון הסובלנות, וגם את עקרון הסובלנות אנחנו רואים נרמס בחוקים, זה אחר זה חוקים שמפלים אוכלוסייה אחת ומתקנים לאוכלוסייה אחרת, כמו בחוק השבת, חוק המרכולים, או כמו בסיור שעשיתי ביום ראשון בבית שמש.

לאה פדידה: הייתי בטוחה שאני באה למקום שיש בו כבוד לנשים, כבוד לגברים, כבוד לעדה וכבוד למגדר, אבל כשירדתי מהאוטובוס של סיור שחברתי חברת הכנסת עאידה תומא הובילה, אני עוברת במעבר החציה, ובין הפסים, הלבן והשחור, מרוסס: גברת, רק בלבוש צנוע לעבור את מעבר החציה.

לאה פדידה: אני נדהמת ואני שואלת את האישה שמולי: אני לא מספיק צנועה?

לאה פדידה: ואז היא באה ואומרת: את גלויית ראש.

לאה פדידה: אז, גברתי וכל השאר, בואו נלמד את עקרון הסובלנות של הדמוקרטיה ונכבד אחת את שנייה ואחד את שני.

לאה פדידה: כשאת מגיעה למרחב הציבורי שלי, אני לא מבקשת להוריד את כיסוי הראש, וגם את, אל תבקשי ממני לכסות את ראשי, ונוכל לחיות יחד זו עם זו וביחד כולנו.

לאה פדידה: העיקרון הבא בדמוקרטיה הוא עקרון שלטון החוק, אבל לצידו בא חוק יותר טוב וחזק יותר, וזה עקרון הגבלת השלטון.

לאה פדידה: ובחוק הזה, חוק ההמלצות, אנחנו מתעלמים לחלוטין ממה שרצה המחוקק להגיד: הגבלת שלטון החוק.

לאה פדידה: הרי מי שנמצא היום בראש הפירמידה של שלטון החוק בא ומנצל את החוק לטובתו, ובעצם מחוקק על מנת לשמור על עצמו, לרמוס את הערכים שאנחנו באים לעשות, סדים, בלמים לשלטון החוק.

לאה פדידה: ישבתי שעות על גבי שעות בוועדת הפנים והסביבה בראשות חבר הכנסת דודי אמסלם, שעות על גבי שעות, מקשיבה למי שהגיע לוועדה – לפרקליטות, ליועץ המשפטי לממשלה, למשטרה – והם יושבים ומסבירים ומראים משפט אחר משפט, פסקה אחר פסקה, למה החוק הזה פוגע בעקרון שלטון החוק, פוגע במוסדות שאמורים להוות איזונים ובלמים לשלטון החוק.

לאה פדידה: ותוך כדי התעלמות מוחלטת, ברכבת מהירה, אנחנו נוסעים לעבר קריאה ראשונה, והיום לקריאה שנייה ושלישית, בלי שנחשוב לרגע מה זה עושה לשלטון החוק ואיפה אנחנו נמצאים במקום הזה.

לאה פדידה: ואז את פותחת את הטלוויזיה ואת פותחת את הרדיו ואת נמצאת, כמו שנאמר, בצנטרום של הפיילה, שאמורים לקבוע חוקים, ואת קוראת דברים שהדעת, קשה לה לספוג, למשל שבא השר כחלון וכל היום התגאה בנטו משפחה ונטו משפחה, ובא ותולה לנו שלטים על גבי שלטים; אתה נוסע בכבישים ואתה רואה נטו עוני ונטו משפחה, ולצד זה אתה רואה את דוח העוני שבא ואומר: חבר'ה, משהו כאן לא בסדר.

לאה פדידה: מספר העניים גדל דווקא במשפחות שעובדות, ואנחנו נמצאים יותר ויותר מתחת לקו העוני.

לאה פדידה: התחושה היא שמישהו עושה עלינו סיבוב כעם, ומישהו עושה עלינו סיבוב כאזרחי מדינת ישראל, משתמש בציניות יתרה בכספים הציבוריים לקמפיין ארוך, מתמשך, מטעה ולא נכון, כי אם העוני גדל, לא יכול להיות באמת נטו משפחה.

לאה פדידה: לצד זה אנחנו רואים שהארנונה עולה, יוקר המחיה עולה.

לאה פדידה: הפלא ופלא שאנחנו נמצאים בסיטואציה שמישהו טוען שהוא דואג לעם הזה.

לאה פדידה: כשראינו את הנאום המיוחד הזה, ישבתי ליד השכנה שלי.

לאה פדידה: לצערי, שתי השפות שמותר לדבר במליאה זה ערבית ועברית.

לאה פדידה: במרוקאית זה היה נשמע יותר טוב.

אחמד טיבי: אגב, את יודעת מה מקור השם פדידה?

לאה פדידה: תגיד.

אחמד טיבי: "פד'ה" בערבית זה כסף, ולכן פדידה זה כנראה במקור אנשים שעסקו – צורפי כסף.

אחמד טיבי: silver – פד'ה.

אחמד טיבי: פדידה.

לאה פדידה: קודם כול, כבוד היושב-ראש, תודה.

לאה פדידה: אני אעביר את זה לשרשרת המשפחתית.

לאה פדידה: אנחנו רואים את הדברים האלה ושומעים – – –

אחמד טיבי: עכשיו אני יודע למה הבית היהודי נהרו למליאה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו שומרים לך עינב מהשקית.

אחמד טיבי: מילא יש חוקים למי שמשרתים בצבא, לא משרתים, אבל דברים כאלה לא – – –

לאה פדידה: ואם עסקינן בכחלון, שרץ בריצה מטורפת לתלות – מה מחלקים?

לאה פדידה: סוכריות?

לאה פדידה: אני חייבת לדעת, דודי.

שולי מועלם-רפאלי: לאה, לא באמצע דיון.

שולי מועלם-רפאלי: אחר כך תרדי בשקט.

אחמד טיבי: יושב-ראש קואליציה חדש.

אחמד טיבי: תמשיכי.

אחמד טיבי: תמשיכי.

לאה פדידה: לא, אי-אפשר ככה להתעלם מהמצב.

לאה פדידה: זהו, הסקרנות הרגה את החתולה.

לאה פדידה: ואם עסקינן בכחלון, שרץ ריצה מטורפת וקונה את כל שלטי החוצות כדי להטעות אותנו, אז חזרתי ואמרתי שאותה שכנה שישבה איתי וראתה את הנאום – וזה נשמע יותר טוב במרוקאית – אמרה: תגידי, לאה, זה האיש שמייצג את הליכוד?

לאה פדידה: אמרתי לה: כן.

לאה פדידה: אמרה: איפה הימים שהיה לנו בגין?

לאה פדידה: היה קטן בגובה – עשה מעשים גדולים.

לאה פדידה: היום יש לנו ביבי: גבוה מאוד – עושה מעשים כאלה קטנים.

לאה פדידה: אולי גם בערבית זה היה נשמע יותר טוב.

לאה פדידה: ויש לנו את לפיד, והיום בבוקר קמתי להודעה חדשה, הודעה חדשה: ראש ממשלה צריך או תואר אקדמי או עבר צבאי מפואר.

אחמד טיבי: זה של ליצמן.

לאה פדידה: לא, אבל הוא רוצה את זה, נכון?

אחמד טיבי: מי?

אחמד טיבי: לפיד?

לאה פדידה: כן.

אחמד טיבי: הוא לא יהיה.

אחמד טיבי: יש לו תואר אקדמי?

לאה פדידה: יש לו.

אחמד טיבי: אוקיי.

לאה פדידה: הוא נגד זה, ליצמן.

אחמד טיבי: הוא נגד.

לאה פדידה: יפה.

לאה פדידה: ואז זה אומר שמישהו פה כנראה מתעתע בעם הזה, כי בעם הזה צועקים: תעזרו לנו.

לאה פדידה: לא לחזק את החזקים – להחליש את החלשים.

לאה פדידה: ואני בטוחה שחוק ההמלצות הזה הוא חוק שכל מה שנאמר עליו נכון:

לאה פדידה: חוק רע, חוק אנטי-דמוקרטי, חוק מושחת.

לאה פדידה: ידוע וברור מאליו.

לאה פדידה: הלכתי ברחובות, ברוטשילד, וכאב לי לראות שהדור שהולך שם ברחוב זה מהגיל שלי ומעלה, ואני חושבת שזה בגלל שהצעירים של היום – קשה להם.

לאה פדידה: אני מסתכלת על הבן שלי, על הילדים שלנו, ואני אומרת: הרבה יותר קשה להם ממה שהיה קשה לנו.

לאה פדידה: אנחנו קיבלנו צ'ק בחתונה, הסתדרנו, עבדנו, קנינו בית.

לאה פדידה: היום זה דור שגדל על חשבון ההורים.

לאה פדידה: תראו לי זוג צעיר, תראו לי גבר או אישה צעירים שיכולים להסתדר ולחיות בלי התמיכה של ההורים, בלי שההורים ייקחו הלוואה כדי לתת להם משכנתה, אולי לרכוש דירה, בלי שההורים ישלימו להם את ההכנסה כדי שהם יוכלו לגמור את החודש בצורה מכובדת.

לאה פדידה: תראו לי את הנוער הזה שמסוגל ללמוד בלי העזרה של ההורים.

לאה פדידה: אז איפה אנחנו נמצאים?

לאה פדידה: במי אנחנו משקיעים?

לאה פדידה: אז העוני עולה; הרווחה לא מתחלקת באופן שווה על מנת לצמצם את הפערים; הדור הצעיר של היום לא מסוגל לגמור את החודש, לא מסוגל לעמוד על הרגליים, אלא צריך שההורים ייקחו הלוואות, וזו סיטואציה קשה מאוד.

לאה פדידה: אומרים שמעז יצא מתוק.

לאה פדידה: בהתחלה היה נראה לי שרק רע יצא מהחוק הזה, אבל אולי הדבר הטוב ביותר שיצא ממנו – שהציבור כיום מבין עם מי יש לו עסק, והציבור הזה שמבין עם מי יש לו עסק יוצא החוצה, צועד וקורא בקול ובזעקה: תקשיבו לנו, ואל תקשיבו רק לעצמכם.

לאה פדידה: אנחנו, הציבור, לנו אתם צריכים לדאוג.

לאה פדידה: מה שמסמל החוק הזה זה אובדן עשתונות ופניקה – כי אם לא נצליח לשרוד את הקדנציה הזאת, ואם לא נצליח להראות שאנחנו באמת מאמינים בשלטון החוק, ואם לא נצליח להראות שהפרקליטות והמשטרה לא נגדנו ולא במסע צלב, אז נחוקק חוק שישמור עלינו.

לאה פדידה: והמוטיבציה הגדולה ביותר כאן בבית הזה היא מוטיבציית ההישרדות, כי אם לא, הבית הזה היה צועק היום.

לאה פדידה: הוא היה צועק וזועק יחד איתי היום על כתבה שפורסמה בעיתון הארץ ונגעה במה שנקרא "פרה קדושה".

לאה פדידה: מה פתאום מישהו מעז להגיד שחיילים לא ייסעו ברכבת או בתחבורה ציבורית ביום ראשון?

לאה פדידה: לאיפה הגענו?

לאה פדידה: כל חייל או חיילת במדינת ישראל זה הילד שלי, זה הילד שלכם, זה הילד של העם הזה, ולא רק שאנחנו צריכים לתת להם לנסוע בתחבורה ציבורית וברכבות חינם – אנחנו צריכים לדאוג שיגיעו בבטחה לבסיס, יחזרו הביתה בשלום.

לאה פדידה: ובמקום להתעסק פה – לא שמעתי את חברי הכנסת זועקים וצועקים.

לאה פדידה: בואו נראה ונחוקק ונבין ונגדיר ונאמר שחייל וחיילת בצבא ההגנה לישראל הם שלנו והם שלכם.

לאה פדידה: אז הציבור כבר יודע עם מי יש לו עסק, וההוכחה הטובה ביותר – שהם יוצאים לרחובות; וההוכחה הטובה ביותר – מספר ההודעות והווטסאפים שנשלחו למחנה הציוני על מנת שנגיד את דברו של העם כאן מעל הפודיום.

לאה פדידה: אוזלת היד – הממשלה הזאת עושה רק דברים להישרדות.

לאה פדידה: ולעצם העניין, הרי זה לא הגיוני שהתיקים הבאים בתור, 2000, 3000 ומספרים אחרים – אנחנו לא נדע, כי אסור; אנחנו לא נשמע, כי אסור; אנחנו לא נוכל לחוות את דעתנו כעם, כי יש איזה חוק שמגן על נבחרי ציבור.

לאה פדידה: ואני לתומי חשבתי שבמדינת ישראל הדמוקרטיה אומרת שאני ואתה שווים, וזה לא משנה אם אני אחת מתוך 120 בבית הזה, וזה לא משנה אם אנחנו נבחרי ציבור, אלא לא אליטה שהחוק הזה מתכוון להגן עליה, כ-200 איש, וקולם לא יישמע.

לאה פדידה: החוק הזה הוא חוק שנועד להשתיק את היועץ המשפטי, להשתיק את הפרקליטות ולהשתיק את המשטרה, להטיל מורא ולהגיד: חבר'ה, אנחנו מורמים מעם, ואם כל הציבור לא רוצה אותנו, נדאג שעריצות הרוב ועריצות השלטון יחוקקו חוקים שיוכלו להשגיח עלינו.

לאה פדידה: ואולי אתם חושבים שאנחנו לא חכמים מספיק, אבל אני חייבת להגיד לכם, לשורות הליכוד שנמצאות כאן:

לאה פדידה: אתם יושבים לסירוגין 40 שנה, ובטוחים שהליכוד ומצביעי הימין אצלכם בכיס.

לאה פדידה: נראה לי שמזמן, כבוד ראש הממשלה, לא הכנסת את היד לכיס לדעת אם בוחרי הליכוד נמצאים אצלך בכיס.

לאה פדידה: אל תיקח את הבוחר והבוחרת כמובנים מאליהם, כי אלה שצעקו בטבע, אלה שצועקים שהם לא גומרים את החודש ואלה שמסתכלים ואומרים: תטפלו בנו – לא בטוח שהם נמצאים בכיס שלך.

לאה פדידה: הם יודעים שמזמן הפסקת לדבר אליהם, כי מתי הבוחר והבוחרת יודעים שהם לא חשובים?

לאה פדידה: כשמפסיקים לדבר אליהם, כשמפסיקים לבוא אליהם, וכשמתחילים לדבר עליהם.

לאה פדידה: מה השתנה?

לאה פדידה: מה השתנה בפריפריה מהיום נבחרתם עד היום?

לאה פדידה: זה שמצב סוציו-אקונומי 1–3 נמצא; זה שדוח טאוב אומר שאתם ממשיכים לעשות אפליה בחסות המדינה, להשקיע פי שלושה בנושא רווחה ברשויות חזקות; שמדד העוני גדל; שבמתן בריאות הצפון סובל, ושאין מרפאה אחת לטיפול בילדים עם אפילפסיה ולטיפול בכלל באפילפסיה בצפון.

לאה פדידה: מה השתנה הלילה הזה מכול הלילות?

לאה פדידה: אז אל תגידו ואל תשתמשו בזה.

לאה פדידה: הפריפריה נמצאת אצלכם כסיכת קישוט על הדש או כסיכת קישוט בכל הנאומים.

לאה פדידה: לא זכור לי שחברי הכנסת של הליכוד התייצבו באיזשהו מאבק חברתי שהיה בזמן האחרון.

לאה פדידה: לא ראיתי אותם.

לאה פדידה: לא ראיתי אותם בשטח.

לאה פדידה: אני לא רואה אותם בוועדות כשיש דיונים מהותיים, אלא מתי כן?

לאה פדידה: כשעליזה קוראת להם לבוא ולהצביע ופתאום הם מגיעים.

לאה פדידה: לא בטוח שהם יודעים על מה הם מצביעים.

לאה פדידה: שעות על גבי שעות בחוק ההמלצות אנחנו נמצאים – כולל הרשימה שלך, כבודו – ויושבים ודנים ומדברים, ופתאום מתייצבים כמו שריקה ששורקים לאנשים – לא רוצה לדמות אפילו למה זה – והם מגיעים, מתיישבים בוועדה ודודי אומר: להרים ידיים, וככה זה קורה.

לאה פדידה: והם מרימים ידיים, ואף אחד לא יודע על מה הם מצביעים.

לאה פדידה: ועוד תעוזה – יושבות פה חברות כנסת על הבמה הזאת ואומרות דברים מהחוק שלא קיימים.

לאה פדידה: אז בבקשה, כשאתם באים להצביע על חוק כזה מהותי – לפחות הייתם משתתפים שעה אחת, בדיון אחד, מקדישים, לראות על מה מדובר.

לאה פדידה: כי אנחנו, הציבור, לא צאן, וכשאתם ישנים בלילה, חבר כנסת קטן או חברת כנסת, בבקשה, נשלחתם בידי הציבור.

לאה פדידה: הציבור הזה מצפה שתייצגו אותו בכבוד.

לאה פדידה: ואני מאמינה שהציבור יגיד את דברו בקלפי.

לאה פדידה: הם לא בכיס.

לאה פדידה: הציבור לא בכיס של אף אחד, ו-40 שנה הספיקו.

לאה פדידה: 40 שנה הלכו ישראל במדבר, והגיע הזמן שנגיע למקום של שלטון שמסתכל לעם בעיניים, דואג לו, יודע מה הוא צריך, מריח את הריחות, שומע את הקולות ואומר: אני כאן בשבילכם.

שולי מועלם-רפאלי: וואו – – – את ממשלת רבין ב-40 שנה.

שולי מועלם-רפאלי: לאה, איך תסתכלי במראה?

לאה פדידה: אני מסתכלת במראה מצוין, יקירתי.

שולי מועלם-רפאלי: 40 שנה – – –

לאה פדידה: חברת הכנסת שולי, להגיד מה היה לפני 40 שנה?

שולי מועלם-רפאלי: שולי מועלם, עוד לא לפיד.

שולי מועלם-רפאלי: רק מועלם.

לאה פדידה: אמרתי "חברת הכנסת שולי".

לאה פדידה: את רוצה שאני אגיד גם מועלם?

אחמד טיבי: כן.

לאה פדידה: חברת הכנסת שולי מועלם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

לאה פדידה: אי-אפשר להתרפק על 40 שנה לפני.

לאה פדידה: בואו תוכיחו עכשיו, כאן ועכשיו, מה אתם עושים לכבוד העם הזה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – ב-40 שנה הייתה גם ממשלת רבין, אז נא לדייק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איל בן ראובן, 15 דקות.

איל בן ראובן: בוקר טוב.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי כנסת, שמעתי פה בחוץ את המאבטח, שאמר לי: אתם יודעים למה טוב שהיה דיון כל הלילה?

איל בן ראובן: כי היה קפה בבוקר.

איל בן ראובן: אז יש אנשים שנהנים וטוב להם עם דיון הלילה הזה, עם דיוני הלילה האלה.

איל בן ראובן: תראו, אנחנו נמצאים פה הבוקר, בעצם מאתמול, וככל הנראה עד מחר, בדיון ארוך, מתיש, אבל בעל תפקיד מאוד מאוד חשוב, והוא מאבק אמיתי על ערכי השלטון ועל ערכי החברה הישראלית.

איל בן ראובן: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, מחר הייתה אמורה לעלות הצעת חוק שאני העליתי בנושא מיגון הצפון.

איל בן ראובן: הצפון היום איננו מוכן למערכה – שאני מקווה שלא תבוא, אבל לצערי, המצב כרגע בצפון הוא מצב מסלים; הוא מצב מסלים מהסיבה שכאשר אני ביקרתי ברמת הגולן לפני כשבועיים, לקחתי משקפת – הייתי עם מפקדים שם, של צה"ל – לקחתי משקפת וראיתי מול עיניי את חיזבאללה ברמת הגולן.

איל בן ראובן: זה מייצג את תופעת ה"איראניזציה", אני קורא לה, שהולכת ופושטת לתוך סוריה – מצב שאפשר לנתח אותו; מצב בהחלט לא בריא, שמדינת ישראל וצה"ל עוסקים בו ארוכות.

איל בן ראובן: אבל החוק שאני רציתי מחר להעלות הוא חוק שעוסק בנושא מיגון אזרחי הצפון.

איל בן ראובן: אזרחי הצפון היום אינם מוכנים למערכה הבאה.

איל בן ראובן: דרך אגב, אני מתייחס לאזרחים היהודים והערבים, כמובן.

איל בן ראובן: אני יכול לספר לך, כבוד היושב-ראש, שאני בודק את כולם.

איל בן ראובן: הייתי ביישוב דיר אל-אסד, שם הבן שלי – אני גר ביודפת – הבן שלי בזמנו השתתף בקרקס, יחד עם נערים ונערות מדיר אל-אסד; דבר מאוד מרגש ונעים כשלעצמו.

איל בן ראובן: אני עוסק לא מעט בסוגיית החיים המשותפים פה בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: ראיתי שם דבר שלא אהבתי מהפן של התשתית ומהפן של המיגון של התושבים.

איל בן ראובן: אם אני זוכר טוב – אולי אתה זוכר יותר טוב ממני – במלחמת לבנון השנייה נהרגו שישה ערבים, במלחמה.

אחמד טיבי: בדיר אל-אסד במיוחד.

איל בן ראובן: נכון.

איל בן ראובן: כלומר אויבינו שיורים לעבר מדינת ישראל לא עושים את ההבחנה, ולכן צריך להגן על כולם.

ענת ברקו: תלוי אם עזמי בשארה עוזר להם לכוון ונותן נ"צ.

ענת ברקו: צריך להגיד גם את זה.

איל בן ראובן: בואי, בואי, אני לא רוצה להיכנס כאן.

איל בן ראובן: אני לא צריך כרגע עזרה בדבריי.

איל בן ראובן: זה דיון שהיה צריך להיות מחר ולא יתקיים.

איל בן ראובן: הוא לא יתקיים בגלל הנושא שאנחנו עוסקים בו, ואני חושב שבצדק.

איל בן ראובן: נושא נוסף שהיה צריך לעלות מחר, שגם בו אני מוביל, הוא בטיחות בבנייה, בטיחות של פועלי הבניין.

איל בן ראובן: אנחנו השנה, כבוד היושב-ראש, עם 36 הרוגים.

איל בן ראובן: רק בשבוע שעבר נהרגו עוד שניים.

אחמד טיבי: נושא כאוב.

איל בן ראובן: נושא כאוב, שיש מה לעשות בו, כי כל ההרוגים הם הפקרות והתרשלות.

איל בן ראובן: כולם.

איל בן ראובן: ואנחנו מובילים בעניין הזה פעילות.

איל בן ראובן: אני מקווה שגם בנושא הזה נבוא לידי פתרון, אבל גם הנושא הזה כרגע נדחה למול הנושא הערכי והמאוד-מאוד חשוב שאנחנו נאבקים עליו בימים האלה.

איל בן ראובן: הנושא שאנחנו עוסקים בו היום הוא נושא השחיתות – נושא שלצערי, אני אומר, הפך להיות לעניין של ימין ושמאל.

איל בן ראובן: ואני שואל את עצמי פעם אחר פעם: מדוע?

איל בן ראובן: הרי בצד הימני – אני מכיר חלק מהחברים, כולל אלה שיושבים פה עכשיו, מעטים אומנם – גם הם, אני יודע ומאמין שסוגיית המאבק בשחיתות חשובה להם.

איל בן ראובן: ולכן, המאבק בנושא השחיתות ראוי היה לו להיות מאבק משותף של כולנו, של כל חברי הבית הזה.

איל בן ראובן: חוק ההמלצות שעולה כאן היום, שבו אנחנו עוסקים, הוא חוק שכשאני קורא אותו ואני מסתכל עליו במרחב ובסביבה שבהם אנחנו נמצאים היום, שבהם ראש ממשלה וסביבתו וחברי כנסת נמצאים ומבלים יותר זמן מאשר כאן בכנסת – בחדרי חקירות כאלה ואחרים – זה מרחב סביבתי שאי-אפשר להתעלם ממנו.

איל בן ראובן: הוא קיים.

איל בן ראובן: החוק הזה תכליתו בעצם להגן על השחיתות, להגן על המושחתים, ומשכך, בעצם, כנובע מכך – בעצם לתמוך בשחיתות, לתת כוח לשחיתות.

איל בן ראובן: נדמה לי שרוב-רובם של חברי הכנסת ורוב-רובם של חברי הבית הזה, ושל אזרחי מדינת ישראל, כמובן, מבינים היום שחוק כזה לא היה עולה על הדעת בממשל נקי כפיים.

איל בן ראובן: לא היה עולה על הדעת.

איל בן ראובן: אנחנו או ממשל נקי כפיים איננו צריכים להגן על נבחרי ציבור וסביבתם שמכלים את עיקר זמנם בין חדרי החקירות, אצל עורכי הדין, ומחפשים כל הזמן כלים להשתמש בהם בשביל להרחיק את הכתם – להרחיק את כתם השחיתות מעליהם.

איל בן ראובן: ממשל ונבחרי ציבור חייבים להיות נקיי כפיים, ללא שום דיון בנושא.

איל בן ראובן: ממשל נקי כפיים צריך לעודד חקירה, צריך לעודד ניקיון כפיים של אנשיו.

איל בן ראובן: ואני שואל כאן, מעל הבמה הזאת: האם בתקופת מנחם בגין, בתקופת יצחק שמיר או יצחק רבין, האם היה עולה צורך בכלל ברעיון של חוק שכזה?

איל בן ראובן: נדמה לי שהתשובה ברורה.

איל בן ראובן: אני, לאורך חיי, לאורך דרכי, למדתי שכשנתקלים בתופעה פסולה – ושחיתות היא תופעה נוראה, וצריך להתמודד איתה – מה שעושים זה מחזקים את הנאבקים בה, נותנים יותר ויותר ויותר כלים על מנת להכרית תופעות רעות.

איל בן ראובן: אני חושב שקשה להגזים בצבע הדגל השחור שעולה כרגע מכלל העיסוק בסביבה המושחתת – ואני מוסיף כאן פה לצורך העניין את המילה "לכאורה" – של ראש הממשלה שלנו, מתיק 1000, 2000, 3000, 4000, מהדיון המעוות הזה, בעיניי, של אם חוקרים או לא חוקרים גם סיגרים ונהנתנות ובאיזה מחיר.

איל בן ראובן: ואני מוסיף פה: כן, לדוגמה אישית של צניעות וענווה יש מקום.

איל בן ראובן: יש מקום.

איל בן ראובן: ואני מודה שאני מתגעגע, ולא מתוך תמימות, לראשי ממשלה, למנהיגים צנועים כאלה, שהענווה היא חלק מדרכם, שהדיבור בגובה העיניים הוא חלק מדרכם.

איל בן ראובן: ומה עושה במצב שבו אנחנו נמצאים היום ממשלת ישראל?

איל בן ראובן: מייצרת חוקים להחלשת הלוחמים בתופעה, להסתרת התמונה האמיתית מהציבור.

איל בן ראובן: הממשלה מנסה לייצר תמונה ציבורית שבעצם הבעיה בכל אותן תופעות, החל ממתנות, דרך קשרי שלטון–הון פסולים מול תקשורת ועיתונות, דרך פגיעה בביטחון ישראל בפרשת הצוללות, שלהערכתי עדיין לפנינו – בכל אלה התמונה הציבורית שהממשלה מנסה לצייר היא שהבעיה היא בכלל במשטרה, הבעיה היא בכלל בחוקרים, הבעיה היא במפכ"ל, בפרקליטות.

איל בן ראובן: וזה מזכיר לי את דוח צוק איתן וכשליו, שבו כאשר עולים הכשלים, תשובת ראש הממשלה שלנו – ולא רק שלו, גם מלחכי פנכתו – היא שהבעיה בכלל של מבצע צוק איתן, הבעיה היא בכלל אצל מבקר המדינה.

איל בן ראובן: הוא הבעיה בכלל.

איל בן ראובן: תראו, חברי כנסת, מנהיגות איננה נבחנת בשרידות.

איל בן ראובן: תסכים איתי חברי איתן כבל, שנמצא פה, שמנהיגות היא בראש וראשונה הובלת מדינה.

איל בן ראובן: היא הובלה.

איל בן ראובן: אנחנו יודעים את זה מאיזשהו ארגון ששנינו היינו בו הרבה מאוד שנים, במקומות שבהם יש משמעות למנהיגות אמיתית, נקייה, שאנשים רוצים ללכת אחריה, וכשמתגלות תופעות רעות, מטפלים בהן, ומטפלים בהן ביד קשה, כי ארגון כמו מדינה, עם תופעות של שחיתות, איננו יכול להתקיים.

איל בן ראובן: תופעות קשות שכאלה אסור לטאטא מתחת לשולחן.

איל בן ראובן: והציבור במדינה הוא כלי, הוא כלי חזק מאוד, שצריך לדעת מה קורה בקרב מנהיגיו.

איל בן ראובן: זאת זכותו.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד בזמן הקצר שעוד נשאר לי שליבי-ליבי עם רבים מחבריי בקואליציה שלא עולה על דעתי בכלל שהם מזדהים עם סדרת החוקים שאנחנו עוסקים בהם בחודשים האחרונים, שעניינם אחד: הגנה על השחיתות, הגנה על המושחתים.

איל בן ראובן: זה המסר שמועבר לנו, שמועבר לציבור הישראלי, מרעיון החוק הצרפתי, ועכשיו חוק ההמלצות וחוק המינויים.

איל בן ראובן: זה מין סדרת חוקים איומה ונוראה, שאתה שואל את עצמך: מאיפה היא באה?

איל בן ראובן: מאיפה היא באה?

איל בן ראובן: היו ימים, ולא מזמן, שלא היה עולה על הדעת בכלל שנידרש, נצטרך לדון בכלל בנושאים שכאלה.

איל בן ראובן: אבל אני שוב חוזר ופונה לחבריי – ושוב, איתן, אתה מכיר את זה טוב.

איל בן ראובן: מנהיגות, לעיתים – וראיתי אותך יותר מפעם אחת פועל כך – זה ללכת ולפעול נגד הזרם, כאשר הדברים נראים עקרוניים וחשובים.

איל בן ראובן: ולכן, אני אומר לחברינו מהימין: מי שיצביע היום או מחר בעד החוק הזה ייזכר לעולם כמגן וכמעודד שחיתות.

איל בן ראובן: וזה חבל, זה עצוב.

איל בן ראובן: יש פה אנשים שאני לא רוצה שייזכרו ככאלה, כי הם לא כאלה, אבל הם צריכים כל אחד בפני עצמו לגלות ולמצוא את המנהיגות הפנימית של עצמם, ולראות ולחשוב טוב לפני ההצבעה: האם משמעת סיעתית קובעת, או ערך ועיקרון פנימי?

איל בן ראובן: אני רוצה לסיים ולומר את הדברים הבאים לחבריי: מצאו את הדרך לרדת מהעץ.

איל בן ראובן: כאיש ביטחון אני אומר: אין היום איום ביטחוני על מדינת ישראל שאין לנו עליו מענה.

איל בן ראובן: יש איומים, אבל יש לנו מענים.

איל בן ראובן: לצערי, על הערכים של החברה הישראלית, על דרכנו כחברה, יש היום איום קשה שאנחנו, גם במאבק של הימים האלה, חלק ממאבק שחובתנו לנצח בו.

איל בן ראובן: חובתנו לנצח בו, אבל אני לא יכול לומר את מה שאני אומר על האיום הביטחוני; אני עוד לא יודע להגיד שיש לנו את כל הכלים כאשר אנחנו רואים מין התמודדות כזאת מול תופעות של הכפשת שומרי סף.

איל בן ראובן: בזה אנחנו צריכים לטפל, ומכאן אני קורא לחבריי לעשות כמוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איל בן ראובן: אני אומר בפה מלא, כבוד היושב-ראש, למפכ"ל המשטרה, לשופטי בית המשפט העליון, לכל מי שעוסק במאבק בשחיתות: אנחנו איתכם, אנחנו מאחוריכם.

איל בן ראובן: חזקו ואמצו.

איל בן ראובן: אנחנו נעשה הכול כדי שאתם תוכלו להמשיך ולעשות את תפקידכם על מנת שהחברה הישראלית, שהשלטון הישראלי יהיה נקי כפיים ויוכל להוביל את המדינה למול האתגרים הכל-כך קשים שעדיין ניצבים בפנינו.

איל בן ראובן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עווד אל-כנסת איתן כבל, שעה שלמה, לדעתי.

אחמד טיבי: עד שעה שלמה.

איתן כבל: אפשר לקבל עוד?

אחמד טיבי: ואחד, תנֵין, תאלתה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, הרשמת הפרלמנטרית, סגן מזכירת הכנסת נאזם בדר חברי, אדוני השר, חברותיי וחבריי ומי שצופה בנו, קודם כול, אני באמת רוצה לברך את חברי יואל חסון, שמכניסתו לתפקיד אנחנו רואים גם את ההתעוררות בתוך הסיעה וגם את ההתעוררות בתוך האופוזיציה.

איתן כבל: אני אומר לדודי אמסלם, חברי, יושב-ראש הקואליציה, אינני מבין על מה אתם מלינים.

איתן כבל: זה תפקידנו.

איתן כבל: אין לה, לאופוזיציה, יותר מדי כלים להתמודד, אדוני היושב-ראש, וכשכבר אנחנו עושים את זה מלינים כלפינו מה פתאום אנחנו מעיזים לעשות דבר שכזה.

איתן כבל: ופתאום נזכרים: מה עם הוועדות, ואיך אנחנו מעכבים את עבודת הכנסת.

איתן כבל: כך בין היתר צריכה להתנהל ולהתנהג אופוזיציה, ובסוף בסוף בסוף אני באמת מאמין בזה שיש שכר לפעולתך, וחברי הכנסת מהאופוזיציה והאופוזיציה תמצא את עצמה באה על שכרה.

איתן כבל: אין דרך אחרת.

אחמד טיבי: אין.

איתן כבל: אין.

איתן כבל: אתה זוכר את זה עוד, חברי חבר הכנסת טיבי, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: היו ימים בעבר שזה היה לחם חוקנו.

איתן כבל: פיליבסטר היה חלק בלתי נפרד מעבודת הכנסת, כי מה נותר לנו?

איתן כבל: בוודאי בוודאי בקואליציה הנוכחית, שעושה הכול כדי להצר את צעדיה של האופוזיציה.

איתן כבל: אין כמעט כלי שהיא איננה משתמשת בו כדי להצר את צעדינו.

איתן כבל: ואם זה הכלי שיש בידינו כדי להביא את דברינו, אז ננצל אותו למרות הצקצוקים ולמרות הקושי, כי זאת דרך באמת להביא את אשר אנחנו רוצים לומר.

איתן כבל: עכשיו תראו, אנחנו היום פה מדברים על חוק ההמלצות, חוק ששרת המשפטים – בוא נאמר את זה כך: כמעט כל הקואליציה, אם הייתה הצבעה חשאית, אדוני היושב-ראש, אין לי ספק שהחוק הזה לא עובר.

אחמד טיבי: לא היה לך ספק.

אחמד טיבי: אין ספק.

איתן כבל: אין ספק בעניין הזה.

איתן כבל: אין שום ספק.

איתן כבל: גם בתוך הליכוד, אבל לא רק – שמענו את ההתבטאויות של שר החינוך, שיושב כאן, שמענו את ההתבטאויות של שרת המשפטים, שמענו את הצמרת, הצמרת המשפטית במדינת ישראל.

איתן כבל: וזה עובר לו כאילו כלום.

איתן כבל: באמת, כשאנחנו אומרים ששלטון החוק בישראל נמצא תחת מתקפה, זה לא סתם.

איתן כבל: זה לא שבעבר, חברת הכנסת שולי מועלם, לא היו חוקים מפה ומפה, ואני אומר את זה לדודי, אבל התזמון, הכול ביחד – זה כאילו נכנסת לחדר הכי מסריח עלי אדמות.

איתן כבל: אפילו – זאת אומרת, תחושת הכוח היא כל כך גדולה, ששום דבר הוא לא משמעותי, ואתה אפילו לא מנסה לנהל ויכוח; אתה פשוט דורס כי אתה יכול.

איתן כבל: והקואליציה – קשה לה, אני מבין את זה.

איתן כבל: מה יעשה השר שמשוחח עכשיו עם דודי?

שולי מועלם-רפאלי: בעניינים חשובים.

איתן כבל: אני בטוח.

איתן כבל: וכי על מה יכול לדבר שר חינוך עם יושב-ראש קואליציה אם לא על דברים חשובים, ברומו של עולם?

איתן כבל: ולכן, אני אומר לכם את הדבר הבא: שמנקודת המבט שלי אין ואסור לנו שתהיה לנו ברירה אחרת, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

איתן כבל: ואני התלבטתי מה עוד יש לי לומר היום שלא נאמר.

איתן כבל: וקצת חזרתי למקורותיי – חברת הכנסת שולי מועלם, את בקיאה במקורות – והלכתי לברר, והסתבר לי שהכול כבר נאמר.

איתן כבל: ואני, ברשותך, כיוון שאני הולך להקריא דבר קודש, אז אני קודם כול, אדוני – – –

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי במקרה יש עימדי כיפה.

איתן כבל: זה לא במקרה.

מיקי רוזנטל: אבל אפשר להוסיף – – – ליתר ביטחון.

איתן כבל: אני תמיד תמיד תמיד הולך עם כיפה.

איתן כבל: את יודעת, זה כמו שיש לי זוג משקפיים – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת.

שולי מועלם-רפאלי: מה שניסיתי להגיד זה שיש פה חתך גיל – כשכאומרים: לגמרי במקרה יש עימדי, ישר יודע למה הכוונה.

שולי מועלם-רפאלי: מי שמתחתיו – – –

איתן כבל: כן, אבל אני אומר לך, שולי, שזה לא במקרה.

איתן כבל: זה כמו שכשאתה מגיע לגיל שמשקפי קריאה מפוזרים בכל פינה, אותו דבר, לי, בכל פינה יש כיפות מפוזרות – מונחת באוטו, בבית, בכל מקום.

איתן כבל: וברשותך, אני רוצה – כי את בוודאי בוודאי תביני – הייתי רוצה שגם השר ישמע.

מיקי רוזנטל: תפנה אותנו למקום.

שולי מועלם-רפאלי: ספר ישעיהו.

איתן כבל: לפני כן, לפני כן.

איתן כבל: בגמרא יש הקדמה לאיך אנחנו נכנסים לתוך המהלך, והתלבטתי באיזו זכות אני אקרא את מסכת איכה.

איתן כבל: באיזו זכות?

איתן כבל: וראיתי שבגמרא כתוב – – –

אחמד טיבי: אתה יותר גבוה בשני סנטימטר.

איתן כבל: אני?

אחמד טיבי: עם הכיפה.

איתן כבל: הייתי ניגש אליך.

שולי מועלם-רפאלי: אלוהים, יש לו עוד 53 דקות.

שולי מועלם-רפאלי: יש לו עוד 53 דקות לדבר.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – שעות זה בסדר, אבל הוא – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, הבאת לי אותה בקטנה, אבל זה טוב.

שולי מועלם-רפאלי: אצל איתן כבל הכול זה קודש.

חיים ילין: איתן, אנחנו רוצים להבין מה קרה פה.

איתן כבל: פתאום הוא אומר לי: שמתי לב שגבהת בשני סנטימטר, בזכות הכיפה.

איתן כבל: אבל לפעמים אמירות – –

שולי מועלם-רפאלי: יש כאלה שישנו פה.

איתן כבל: – – אמירה זה גם הסיטואציה שהדברים נאמרים בה.

איתן כבל: ובכן, גברתי, אני רוצה שתקשיבי רק לזה, את והשר.

שולי מועלם-רפאלי: שחררתי לך את יושב-ראש הקואליציה.

איתן כבל: כך כתוב.

איתן כבל: כך כתוב.

דוד אמסלם: סליחה, רגע, איתן, בקשר לכיפה, יש לי תפילין בחדר, אם אתה רוצה להניח.

איתן כבל: קודם כול, למה אתה מאיים עליי?

דוד אמסלם: אה, יש לך?

איתן כבל: יש לי שאלה, אדוני: למה מאיים עליי?

דוד אמסלם: עשית לי מצב רוח.

איתן כבל: אוקיי.

מיקי רוזנטל: יש לו מהבר-מצווה.

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: אצלי זה – אנחנו גם בשנה של אבא שלי, זיכרונו לברכה, ואנחנו משתדלים; לא תמיד מצליחים, לצערי, אבל משתדלים.

איתן כבל: אבל ברשותכם, אני באמת רוצה לומר למה החלטתי לקרוא את איכה.

איתן כבל: כתוב, חברת הכנסת שולי מועלם והשר, בגמרא, שבת, דף קי"ט, ע"ב, גברתי: "אמר רב עמרם בריה דרבי שמעון בר אבא אמר רבי שמעון בר אבא אמר רבי חנינא לא חרבה ירושלים אלא בשביל שלא הוכיחו זה את זה שנאמר היו שריה כאילים לא מצאו מרעה מה איל זה ראשו של זה בצד זנבו של זה אף ישראל שבאותו הדור כבשו פניהם בקרקע ולא הוכיחו זה את זה", חברי מיקי רוזנטל.

איתן כבל: והמשמעות היא שבין היתר החובה שלנו היא לעמוד כאן, לפני דודי אמסלם ולפני כל אחת ואחד מחברי הקואליציה, ולהוכיח אותם.

איתן כבל: להוכיח אותם.

איתן כבל: ומסכת איכה היא אחת התוכחות החזקות ביותר שאני מכיר, לפחות בתנ"ך.

איתן כבל: ולא לחינם מגילת איכה, קוראים אותה בתשעה באב, כי היא הרבה יותר גדולה מסך חלקיה.

איתן כבל: היא באה לציין תקופה; היא לא רק באה לתאר את מצב החורבן אלא את כל מה שגרם לכך.

מיקי רוזנטל: בכה בכתה ירושלים – – –

איתן כבל: לכן, ברשותכם, כיוון שיש לי הרבה זמן, ומכיוון שיש לי עוד שעה היום לדבר, אז ברשותכם אני מצאתי לנכון להקריא את איכה.

איתן כבל: הינה, בדיוק הגעת.

איתן כבל: אתה שמעת למה אני החלטתי להקריא את איכה?

משה גפני: לא, לא שמעתי, אבל שמעתי שאתה מקריא את זה.

איתן כבל: אז אני, ברשותך, ברשותך, חבר הכנסת גפני – כי חשוב שתדע מאין באה לי התעוזה, החוצפה, להקריא כאן את איכה.

איתן כבל: ואני, חשוב לי שאדוני ישמע ויקשיב.

איתן כבל: אני חוזר ואומר את אשר אמרתי קודם.

איתן כבל: בגמרא, שבת, דף קי"ט, ע"ב: "אמר רב עמרם בריה דרבי שמעון בר אבא אמר רבי שמעון בר אבא אמר רבי חנינא, לא חרבה ירושלים אלא בשביל שלא הוכיחו זה את זה שנאמר באיכה א' היו שריה כאילים לא מצאו מרעה מה איל זה ראשו של זה בצד זנבו של זה אף ישראל שבאותו הדור כבשו פניהם בקרקע ולא הוכיחו זה את זה".

איתן כבל: ומכאן, מהמקום הזה, לקחתי לעצמי ונטלתי לעצמי את הזכות, את אותה זכות, לומר את הדברים שאני בטוח שאם אדוני הייתה ניתנת לו הזכות לעשות את ההצבעה חשאית, הוא – אני בטוח שאני יודע מה הוא היה עושה.

איתן כבל: וברשותכם, "איכה ישבה בדד העיר רבתי עם היתה כאלמנה רבתי בגוים שֹרָתי במדינות היתה למס.

איתן כבל: בכו תבכה בלילה" – תקשיב.

איתן כבל: אני, חשוב לי.

איתן כבל: טיבי, אין לך הרבה הזדמנויות לשמוע ולהקשיב, אז ככה, במקום לבהות, אני מציע לך.

איתן כבל: זה מסמך מאוד מאוד חשוב.

איתן כבל: "בכו תבכה בלילה ודמעתה על לחיה אין לה מנחם מכל אֹהביה כל רעיה בגדו בה היו לה לאֹיבים.

איתן כבל: גלתה יהודה מעֹני ומרֹב עבֹדה היא ישבה בגוים לא מצאה מנוח כל רֹדפיה השיגוה בין המצרים.

איתן כבל: דרכי ציון אבלות מבלי באי מועד כל שעריה שוממין כהניה נאנחים בתולֹתיה נוגות והיא מר לה.

איתן כבל: היו צריה לראש איביה שלוּ כי ה' הוגה על רֹב פשעיה עולליה הלכו שבי לפני צר.

איתן כבל: ויצא מן בת ציון כל הדרה היו שריה כאילים לא מצאו מרעה וילכו בלא כֹח לפני רודף.

איתן כבל: זכרה ירושלם ימי עניה ומרודיה כל מחמֻדיה אשר היו מימי קדם בנפֹל עמה ביד צר ואין עוזר לה ראוהָ צרים שָֹחֲקו על מִשְׁבַּתֶּהָ.

איתן כבל: חטא חטאה ירושלם" – חבר הכנסת חיים ילין, אתה איתי?

חיים ילין: כל הזמן.

איתן כבל: "חטא חטאה ירושלם על כן לנידה היתה כל מכבדיה הִזִילוה כי ראו ערוָתה גם היא נאנחה ותשב אחור.

איתן כבל: טֻמאתה בשוליה לא זכרה אחריתה ותרד פלאים אין מנחם לה ראה ה' את עניי כי הגדיל אויב.

איתן כבל: ידו פרש צר על כל מחמדיה כי ראתה גוים באו מקדשה אשר צִוִיתה לא יבֹאו בקהל לך.

איתן כבל: כל עמה נאנחים מבקשים לחם נתנו מחמדיהם באֹכל להשיב נפש ראה ה' והביטה כי הייתי זוללה.

איתן כבל: לוא אליכם כל עֹברי דרך הביטו וראו אם יש מכאוב כמכאֹבי אשר עולל לי אשר הוגה ה' ביום חרון אפו".

איתן כבל: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה איתי, ככה?

איתן כבל: כי יושב-ראש האופוזיציה ניגש אליכם.

איתן כבל: אה, לא?

יואל חסון: לא, אני לא אפריע לשיחה חשובה כזאת.

איתן כבל: "ממרום שלח אש בעצמֹתַי וירדנה פרש רשת לרגלי השיבני אחור נתנני שממה כל היום דָוָה.

איתן כבל: נשקד עֹל פשעַי בידו ישתרגו עלו על צוארי הכשיל כֹחי נתנני ה' בידי לא אוכל קום.

איתן כבל: סִלה כל אבירַי ה' בקרבי קרא עלי מועד לשבֹר בחורי גת דרך ה' לבתולת בת יהודה.

איתן כבל: על כל אלה אני בוכיה" – תקשיב, חבר הכנסת חיים ילין, זה משפט חשוב.

איתן כבל: גם אתה, יואל חסון.

חיים ילין: לא רק שאני מקשיב, אני גם שומע.

איתן כבל: "על אלה אני בוכיה עיני עיני יֹרדה מים כי רחק ממני מנחם משיב נפשי היו בני שוממים כי גבר אויב.

איתן כבל: פֵרשה ציון בידיה אין מנחם לה צִוה ה' ליעקב סביביו צריו היתה ירושלם לנדה ביניהם.

איתן כבל: צדיק הוא ה' כי פיהו מריתי שמעו נא כל עמים וראו מכאֹבִי בתולתַי ובחורַי הלכו בשבי.

איתן כבל: קראתי למאהבַי המה רמוני כֹהנַי וזקנַי בעיר גָוָעו כי בִקשו אכל למו וישיבו את נפשם.

איתן כבל: ראה ה' כי צר לי מעַי חמרמרו נהפך לבי בקרבי כי מרוֹ מריתי מחוץ שִכלה חרב בבית כַּמַוֶת.

איתן כבל: שמעו כי נאנחה אני אין מנחם לי כל אֹיבַי שמעו רעתי ששו כי אתה עשית הבאת יום קראת ויהיו כמֹני.

איתן כבל: תבֹא כל רעתם לפניך ועולל למו כאשר עוללת לי על כל פשעַי כי רבות אנחֹתַי ולבי דַוָי.

איתן כבל: " אתם מסכימים שאני אקרא עוד פרק, יואל?

חיים ילין: יש לך עוד 43 דקות.

איתן כבל: לא, לא, יש לי עוד הרבה דברים להגיד.

איתן כבל: אל תתבלבל.

איתן כבל: אבל האם אתה חושב שעדיין ראוי שאני – – –

מיקי רוזנטל: אתה כבר קראת את הקטע עם הדמעה שנזלה על לחיה?

איתן כבל: כן, כן, כן, כן.

איתן כבל: חשוב.

מיקי רוזנטל: זה קטע ספרותי מופלא.

איתן כבל: אז אני אקרא את זה שוב.

מיקי רוזנטל: איזה יופי.

איתן כבל: אתם רוצים שאני אקרא את זה?

איתן כבל: פסוק ט"ז.

איתן כבל: לפעמים, אתה יודע, באמת, הכתובים, חברי הכנסת איל בן ראובן ויואל, נותנים בצורה יוצאת מן הכלל.

איתן כבל: כמי שקורא תנ"ך – ואני קורא תנ"ך באופן קבוע כל שבת עם המשפחה – הוא כתוב בצורה כזאת שלפעמים, אתה יודע, אתה לא מוצא את ההבדל.

איתן כבל: חלק מהדברים כאילו נכתבו היום.

איתן כבל: ובאמת, אני חושב שיואל – ואני אומר את זה לך, מיקי, ולאיל בן ראובן, ולך, חיים, ולשרה ולשני חברי הכנסת המכובדים, שהמשפט הזה שאתם רוצים שאני אשוב ואקרא אותו מתאר בצורה הטובה ביותר את מה שאנחנו חשים לגבי מה שקורה היום.

איתן כבל: "על אלה אני בוכיה עיני עיני ירדה מים כי רחק ממני מנחם משיב נפשי היו בני שוממים כי גבר אויב".

איתן כבל: מה שקרה לנו כאן בעצם זה שהקואליציה, בכוחנות שלה, היא הצליחה לגבור עלינו.

איתן כבל: היא מצליחה לגבור בתוכה, כי לא כל הקואליציה באמת שותפה.

איתן כבל: היא הולכת שבי.

איתן כבל: גם אם יש מחלוקת בינינו ובין לא מעט חברים מהקואליציה, אנחנו יודעים שאין מצב ששר החינוך, בנסיבות אחרות – ולא שזה מקל עליי ביחס לאופן שבו הוא נוהג, אבל אין לי ספק שבנסיבות אחרות הוא לא היה מאפשר שחוק כזה היה עובר, ובוודאי בוודאי כשמדברים על שרת המשפטים.

איתן כבל: זה לא מתקבל על הדעת – חוק בסדר גודל כזה.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: למה זה טוב?

איתן כבל: ואני שואל את חברי דודי אמסלם: כל אחת ואחד מאיתנו מנסה לחשוב איזו חקיקה הוא מביא לכנסת; טבעי, לגיטימי, חלק בלתי נפרד מהעבודה שלנו.

איתן כבל: ואני מנסה לחשוב מאיפה זה צמח אצל דודי אמסלם, שאומר שהוא עשה את זה כבר לפני הרבה מאוד שנים, הרבה זמן; לא יודע שנים, אבל הרבה זמן.

איתן כבל: מה הביא אותו להתכתב עם הרעיון הזה?

איתן כבל: זו הבעיה?

איתן כבל: פה כל הבעיות שלנו תיפתרנה?

איתן כבל: ולא לחינם חבריי שאלו כאן, מצאו לנכון, אחד-אחד, לבוא ולהתייחס לעניין הזה, שאיך החוקים הנמוכים האלה, מעבירים אותם במסלול ירוק, וחקיקה אחרת, חקיקה חברתית, חקיקה שבאמת יכולה לקדם כאן – אנחנו לא מצליחים לתת לה את המקום הראוי לה.

איתן כבל: וזה לא שאין בממשלה הזאת – יסלחו לי חבריי מהאופוזיציה – שלא עושים, חלקם, עבודה נאמנה, אבל אי-אפשר להתחבא רק מאחורי העניין של קואליציה.

איתן כבל: ולכן, אדוני היושב-ראש, אין לי ברירה.

איתן כבל: אני אקריא, ברשותכם, עוד פרק.

איתן כבל: נעשה אתנחתה.

איתן כבל: אדוני, גם זו הזדמנות טובה בשבילו להשכיל.

מיקי רוזנטל: אני אחר כך אקרא שפינוזה.

מיקי רוזנטל: אין לך בעיה.

איתן כבל: אין שום בעיה.

איתן כבל: זה לא עד כדי כך רחוק.

מיקי רוזנטל: כי אצל חלק הוא כופר.

איתן כבל: לי זה לא.

אחמד טיבי: שיעור קומתך החדש נותן נופך נוסף לדברים.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: אני יודע שאדוני מאוד אוהב ומעריך אותי, וזה הדדי, כמובן.

אחמד טיבי: בהחלט.

אחמד טיבי: הדדי.

איתן כבל: אדוני יחשוב על זה, מה היה קורה אילו הוא היה הולך עם כיפה.

אחמד טיבי: כובע, כיפה, כיסוי ראש.

איתן כבל: תחשוב על זה, איזה שיעור קומה היה לאדוני.

אחמד טיבי: שני סנטימטר יותר.

אחמד טיבי: גם כובע של ברצלונה.

איתן כבל: נכון.

אחמד טיבי: שני סנטימטר יותר.

איתן כבל: אתה בטח צפית.

אחמד טיבי: כרגיל, במשך שנים.

אחמד טיבי: אהבתי את התוצאה.

אחמד טיבי: מה איתך?

איתן כבל: מאוד.

איתן כבל: זו לא רק התוצאה אלא איך.

איתן כבל: האיך – יש לו משמעות מאוד מאוד מאוד חשובה.

איתן כבל: זה היה בבית של ריאל.

איתן כבל: זה היה רגע קסום.

אחמד טיבי: אבל זה נראה לי קל מדי.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: יש מי שטוען – – –

אחמד טיבי: יש האומרים.

איתן כבל: כן, יש שמועה כזאת שברצלונה העבירה לשם את מגרש האימונים שלה.

אחמד טיבי: זה אכזרי.

אחמד טיבי: זה אכזרי.

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: מגרש האימונים.

אחמד טיבי: זה אכזרי.

אחמד טיבי: השער הראשון היה מלאכת מחשבת.

איתן כבל: נכון, אמת.

איתן כבל: אמת.

איתן כבל: אני אומר בשביל אלה שבטח צופים בנו או יצפו בנו ולא מבינים מה השיגעון הזה של כל כך הרבה אנשים בעולם.

איתן כבל: הרי זה מתחרה עם דתות.

איתן כבל: זו דת – –

אחמד טיבי: כדורגל.

איתן כבל: – – כדורגל.

איתן כבל: ומי שלא ראה באמת את המהלך שהוביל לשער הראשון, עוד ישאל ויתהה.

אחמד טיבי: עוד ידובר, יסופר.

איתן כבל: אני אומר, אם אחרי זה הוא לא יבין את החוכמה ואת הגדולה שבמשחק הזה – – –

אחמד טיבי: היית במגרש הזה?

איתן כבל: אני לא הייתי.

איתן כבל: אני יודע שאדוני היה.

אחמד טיבי: גם בקאמפ נואו וגם כאן.

אחמד טיבי: זו חוויה.

איתן כבל: אבל אני יכול לומר לאדוני שנסעתי ליד.

איתן כבל: ליד.

אחמד טיבי: גם נהנית.

איתן כבל: גם זה.

אחמד טיבי: נגעת בהיסטוריה.

איתן כבל: ובכן, אדוני, ברשותך, אני אשוב.

איתן כבל: "איכה יעיב באפו אדני את בת ציון השליך משמים ארץ תפארת ישראל ולא זכר הדם רגליו ביום אפו.

איתן כבל: בלע אדני לא חמל את כל נאות יעקב הרס בעברתו מבצרי בת יהודה הגיע לארץ חלל ממלכה ושריה.

איתן כבל: גדע בחרי אף כל קרן ישראל השיב אחור ימינו מפני אויב ויבער ביעקב כאש להבה אכלה סביב.

איתן כבל: דרך קשתו כאויב נצב ימינו כצר ויהרג כל מחמדי עין באהל בת ציון שפך כאש חמתו.

איתן כבל: היה אדני כאויב בלע ישראל בלע כל ארמנותיה שחת מבצריו וירב בבת יהודה תאניה ואניה.

איתן כבל: ויחמס כגן שכו שחת מועדו שכח יהוה בציון מועד ושבת וינאץ בזעם אפו מלך וכהן.

איתן כבל: זנח אדני מזבחו נאר מקדשו הסגיר ביד אויב חומת ארמנותיה קול נתנו בבית יהוה כיום מועד.

איתן כבל: חשב יהוה להשחית חומת בת ציון נטה קו לא השיב ידו מבלע ויאבל חל וחומה יחדו אמללו.

איתן כבל: טבעו בארץ שעריה אבד ושבר בריחיה מלכה ושריה בגוים אין תורה גם נביאיה לא מצאו חזון מיהוה.

איתן כבל: ישבו לארץ ידמו זקני בת ציון העלו עפר על ראשם חגרו שקים הורידו לארץ ראשן בתולת ירושלם.

איתן כבל: כלו בדמעות עיני חמרמרו מעי נשפך לארץ כבדי על שבר בת עמי בעטף עולל ויונק ברחבות קריה.

איתן כבל: לאמתם יאמרו איה דגן ויין בהתעטפם כחלל ברחבות עיר בהשתפך נפשם אל חיק אמתם.

איתן כבל: מה אעידך מה אדמה לך הבת ירושלם מה אשוה לך ואנחמך בתולת בת ציון כי גדול כים שברך מי ירפא לך נביאיך חזו לך שוא ותפל ולא גלו על עונך להשיב שביתך ויחזו לך משאות שוא ומדוחים.

איתן כבל: ספקו עליך כפים כל עברי דרך שרקו וינעו ראשם על בת ירושלם הזאת העיר שיאמרו כלילת יפי משוש לכל הארץ.

איתן כבל: פצו עליך פיהם כל אויביך שרקו ויחרקו שן אמרו בלענו אך זה היום שקוינהו מצאנו ראינו.

איתן כבל: עשה יהוה אשר זמם בצע אמרתו אשר צוה מימי קדם הרס ולא חמל וישמח עליך אויב הרים קרן צריך.

איתן כבל: צעק לבם אל אדני חומת בת ציון הורידי כנחל דמעה יומם ולילה אל תתני פוגת לך אל תדם בת עינך.

איתן כבל: קומי רני בליל לראש אשמרות שפכי כמים לבך נכח פני אדני שאי אליו כפיך על נפש עולליך העטופים ברעב בראש כל חוצות.

איתן כבל: ראה יהוה והביטה למי עוללת כה אם תאכלנה נשים פרים עללי טפחים אם יהרג במקדש אדני כהן ונביא.

איתן כבל: שכבו לארץ חוצות נער וזקן בתולתי ובחורי נפלו בחרב הרגת ביום אפך טבחת לא חמלת.

איתן כבל: תקרא כיום מועד מגורי מסביב ולא היה ביום אף יהוה פליט ושריד אשר טפחתי ורביתי איבי כלם".

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אלה אמירות מאוד מאוד לא פשוטות, אמירות קשות, שביהדות יש להן משמעות מאוד מאוד גדולה.

איתן כבל: מי שמכיר את התקופה המדוברת, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, יודע שזו הייתה תקופה שהכול נשבר בה.

איתן כבל: הכול נשבר בה.

איתן כבל: בעצם, מגילת איכה, במה שהיא עוסקת – היא באה ואומרת את הדברים בצורה הקשה ביותר, הבוטה ביותר.

איתן כבל: ויכול להתחבר אליה – בוקר טוב, אילן גילאון.

אילן גילאון: אתה בדד, באתי לעזור.

איתן כבל: נכון, תודה.

איתן כבל: ולכן, אני אומר, יש כאן מסר שהוא הרבה מעבר למסר הדתי.

איתן כבל: זו לא רק התפיסה שמדברת על אמונה באל אחד, אמונה בקדוש ברוך הוא, אלא זו ההתנהלות של כל המערכות מסביב – החברה, המנהיגות.

איתן כבל: וכל זה מתרסק.

איתן כבל: ומה יש לנו היום?

איתן כבל: את ראש הממשלה, שהייתי באמת מצפה שיבוא לכאן ויאמר את אשר יש לו לומר בעניין הזה – הרי כולנו יודעים, חבר הכנסת אילן גילאון, שהוא לא הסיר את עצמו מהחוק; רק אחרי שהיה לחץ ציבורי דרמטי.

איתן כבל: לא יעזור.

איתן כבל: וזו כוחה של אופוזיציה.

איתן כבל: גם אם נדמה שלעיתים אין לנו את הרוב ואין לנו את הכוח, והחוק, למגינת ליבנו, עבור יעבור – אבל הוא לא דומה למה שהונח; הוא לא דומה למה שביקשו בתחילת הדרך.

איתן כבל: והעובדה שראש הממשלה לא יהיה חלק היא כבר הצלחה גדולה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: אי-אפשר להתעלם מזה.

איתן כבל: אי-אפשר.

איתן כבל: וכל אלה ששואלים אותנו מה האופוזיציה יכולה לעשות – עובדה, עשינו.

איתן כבל: זו עובדה שאי-אפשר להתעלם ממנה.

איתן כבל: דמו בנפשכם, המחשבה בכלל שהחוק היה אמור לחול על ראש הממשלה – זה הסיפור.

אחמד טיבי: זה כל הסיפור.

איתן כבל: זה כל הסיפור.

איתן כבל: ומי שחושב שאם הוא עשה במרקר, מחק, כי ראש הממשלה אמר – מה הוא חושב, שאפשר להעלים כהרף עין את כל ההסרחה הזאת?

איתן כבל: אי-אפשר, חבר הכנסת חיים ילין.

איתן כבל: אי-אפשר.

חיים ילין: אני איתך.

איתן כבל: לא יהיה אפשר למחוק את ההסרחה הזאת, והיא לדיראון עולם.

חיים ילין: אני מסכים.

איתן כבל: ולכאורה, יש מי שיאמר: על מה אתם מבלבלים את המוח?

איתן כבל: על מה אתם נזעקים?

איתן כבל: ממילא ראש הממשלה כבר לא חלק מן העניין.

איתן כבל: ואני אומר להם: טעות בידכם.

איתן כבל: זה מאבק על המכלול – חבר הכנסת יואל חסון, שבזכותו אנחנו כאן, ברוך השם.

יואל חסון: נקווה שלא בגללו.

איתן כבל: בזכותך, במובן החיובי של המילה.

איתן כבל: פתחתי ואמרתי: זו הזדמנות לומר גם לך כאן, קבל עם – –

מיקי רוזנטל: קבל עם ומליאה.

יואל חסון: תודה.

איתן כבל: – – שבזכותך – באמת, מאז כניסתך לתפקיד, גם כיושב-ראש הסיעה וגם כמרכז האופוזיציה, אנחנו חשים שקורה משהו, ברוך השם.

איתן כבל: ולא צריך לפחד ולא להרים ידיים, כי זו עבודתנו.

איתן כבל: זו עבודתנו.

איתן כבל: וכל משימה שאתה תצטרך לתת לנו, אנחנו מחויבים לה, שלא רק נאמר בישיבות סיעה, נדבר גבוהה-גבוהה וניפול אחר כך כחגבים.

יואל חסון: שזה קשה.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני אומר לכם, לך: זו הדרך.

איתן כבל: זה תפקידה של אופוזיציה.

איתן כבל: אמרתי את זה ליושב-ראש קודם.

איתן כבל: אין לנו יותר מדי כלים.

איתן כבל: אין כמעט כלים.

איתן כבל: הם כבר שכחו בקואליציה; לצערי, הם כל כך הרבה שנים, שהם כבר שכחו, והם עושים הכול לדרוס את האופוזיציה, והם לא יודעים שבסוף גם הם יגיעו לשם.

איתן כבל: איתנו, בלעדינו – הם יגיעו לשם.

איתן כבל: וזה תמיד נראה רחוק, ותמיד נראה שאף אחד לא יכול להזיז אותם, ובוקר אחד זה קורה, והם לא מבינים את זה.

איתן כבל: וזה יקרה, לא יעזור, כי ככה זה.

איתן כבל: ככה זה.

איתן כבל: לפעמים אפילו לא צריך לעשות כלום, ואתה אפילו לא מבין איך זה קרה.

איתן כבל: וזה קורה.

יואל חסון: אצל טיבי זה קורה כל הזמן.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: לכן אני אומר לכם, כל חקיקה שאתם מחוקקים שמצירה את צעדיה של האופוזיציה, בסופו של בוקר, יום, ערב, זה יחזור אליכם, ויחזור אליכם כמו גדולים.

איתן כבל: אל תטעו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, ברשותך.

אחמד טיבי: הרשות ניתנת.

איתן כבל: כן, תודה, אדוני.

איתן כבל: אני רוצה באמת לנצל את ההזדמנות הזאת ולדבר גם על עניין שהוא קצת אחר מהנקודה הזאת.

איתן כבל: אתמול קיימה ועדת הכלכלה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס פנתה אליי כיושב-ראש הוועדה, כיוון שאנחנו עוסקים בעניין, בנושא הכלבת בצפון.

איתן כבל: אני רוצה לומר לך, אדוני, זה היה דיון קשה ונוקב, משתי סיבות: א.

איתן כבל: שהעובדה שזה נמצא שם רחוק עדיין לא הרימה פה את אמות הסיפים.

איתן כבל: כי כשאתה רואה מה נעשה ואתה מקשיב לאנשי המקצוע – משרד החקלאות, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אדוני היושב-ראש, מטפל בנושא או לא מטפל בנושא?

איתן כבל: והנתונים שהוצגו בפנינו הם על כשל אדיר של המשרד.

איתן כבל: בנושא הזה בוודאי משרד החקלאות קרס לגמרי.

איתן כבל: דמה בנפשך אם בעת הזאת, חס וחלילה, כשאנחנו יושבים כאן ומדברים, תן חולה כלבת נמצא מסתובב ברחובות תל אביב.

איתן כבל: זה פותח מהדורות, אדוני היושב-ראש, או לא?

אחמד טיבי: חד-משמעית.

אחמד טיבי: חד-משמעית כן.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: אבל אם זה ביישוב ערבי – ששם, דרך אגב, הצטברו נתונים קשים מאוד.

איתן כבל: ברוב היישובים הערביים, למשל, אפילו בניגוד לכללים, אין וטרינרים בכלל, ואם יש, הם אפילו בחלקים הקטנים של שברירי המשרה הנדרשת; אפילו את זה אין.

אחמד טיבי: גם במחלות נוספות, משרד החקלאות – הרי גייסנו 50 מיליון שקל לטיפול בברוצלוזיס בדרום.

אחמד טיבי: עכשיו הם עצרו את זה.

אחמד טיבי: פתאום עצרו.

אחמד טיבי: אנשים פונים אליי, יהודים וערבים, מהדרום.

איתן כבל: כן, כן, כן.

איתן כבל: המחלה לא נוקשת בדלת.

אחמד טיבי: וזה מתפשט בעדרים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גם ברוצלוזיס, גם קטרת העור – שתי מחלות.

איתן כבל: קטרת העור בבקר, שעכשיו הולכת ומתפתחת שוב, לא נוקשת בדלת לפני כן ושואלת: אדוני, מה דתו?

איתן כבל: מה עמדתו הפוליטית?

איתן כבל: היא לא עושה את זה.

איתן כבל: היא לא שואלת את זה.

איתן כבל: אין זה מעניינה.

איתן כבל: והתן, לפני שהוא מגיע, הוא לא נוקש בדלת ושואל.

אחמד טיבי: פריפריה–מרכז.

איתן כבל: פריפריה–מרכז.

איתן כבל: וזה מתקרב.

איתן כבל: ותזכור, כמו שאמרתי לך – איך כתוב?

איתן כבל: אנחנו קראנו אצלנו, היהודים, בבתי הכנסת לפני שתי שבתות את פרשת מקץ, ושם כתוב בחלומו של פרעה: "ולא נודע כי באו אל קרבנה", וכאלה הם פני הדברים בעניין הזה.

איתן כבל: הסיקור הוא כאילו לא – כאילו לא מתקיים.

איתן כבל: ומנקודת המבט שלי, באמת, זה מביך, זה מעליב, בעיקר כשזה נוגע לחיי אדם.

איתן כבל: האם ידעת שכבר 15 רפתות – אם אינני טועה, באזור עמק יזרעאל – כבר נסגרו לכמה חודשים?

איתן כבל: האם מישהו מטפל ברפתנים האלה?

איתן כבל: האם מישהו נותן להם התייחסות?

איתן כבל: חבר הכנסת חיים ילין, אתה ידעת?

איתן כבל: לא, ברצינות, ידעת את זה?

חיים ילין: אני איתך.

איתן כבל: 15 רפתות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים ילין, אתה לא יכול לשבת שם ולענות לחבר הכנסת כבל.

אחמד טיבי: גש קדימה.

איתן כבל: אתה חייב לבוא.

איתן כבל: אני רוצה שתדע לך.

איתן כבל: שמע, זה היה נתון אתמול, שאף אחד – הם החביאו אותו.

איתן כבל: מי נותן להם פיצוי?

חיים ילין: רק את זה מחביאים?

איתן כבל: לא, לא, אבל זה נתון שבא לשולחננו אתמול.

איתן כבל: אתה יודע שהם לא הקימו אפילו שולחן.

איתן כבל: באו ראשי הרשויות, ראש המועצה האזורית גלבוע תיאר מצב.

איתן כבל: אתה יודע, זה קטע מטורף, שהאזרחים שם מסתובבים ברחובות עם אלות.

איתן כבל: זה דפוק.

איתן כבל: זה דפוק לגמרי.

חיים ילין: אני יודע דבר אחד: שבמקביל לדיונים שלך, בוועדת הכספים היה דיון על חיסון כלבת, זאת אומרת, העברה תקציבית.

חיים ילין: ומה רצו לדחוף פנימה לתוך הכלבת?

חיים ילין: חצי מיליון שקל של חבר כנסת.

איתן כבל: חצי מיליון של?

חיים ילין: של חבר כנסת שביקש כסף, ואז מה, אתה תצביע נגד הכלבת?

חיים ילין: מה?

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: השיטות הטובות והידועות והמוכרות.

איתן כבל: ואני אומר לך, תראה: עכשיו משרד האוצר הקצה 4.5 מיליון שקל, שזה רחוק מלהספיק.

חיים ילין: זה כבר עבר.

איתן כבל: בוודאי, אבל זה טיפה בים.

איתן כבל: אם לא יתייחסו לזה – כי יש מגפה.

איתן כבל: לא מבינים שיש באמת מגפה.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך שאנחנו ביום שישי ראינו להקה של 30 כלבים שחוצה מרצועת עזה אלינו, ואני אומר לך, מעולם לא היה דבר כזה, כאלה להקות, בגודל כזה.

חיים ילין: ואף אחד לא עושה כלום.

איתן כבל: מה שאני רוצה לומר לך, שגם אנחנו שיושבים פה, ובאמת חלקנו, מכל סיעות הבית, מתכתבים פה עם המון נושאים; באמת, אני אומר, יש פה חברי כנסת מהקואליציה, מהאופוזיציה שנותנים עבודה בנושאים שונים.

איתן כבל: אני אומר לך שידעתי שהעניין של הכלבת הוא משמעותי, אבל לא דמיינתי את עומק הכישלון של המשרדים בעניין הזה, ובראש ובראשונה משרד החקלאות.

איתן כבל: ממש.

איתן כבל: ואתה שואל את עצמך: למה?

איתן כבל: למה זה נדרש?

איתן כבל: אתה יודע, אמרתי את זה לנציגי משרד החקלאות.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אנחנו חברי כנסת, פופוליסטים, לא מבינים מהחיים שלנו כלום, אנחנו רוצים רק תמיד להשמיץ.

איתן כבל: אלה שאמרו את האמירות הקשות ביותר לא היו חברי כנסת, אפילו לא קרוב לזה.

איתן כבל: יושב-ראש איגוד הווטרינרים אמר שם אמירה שאנחנו בפני שבר עצום.

איתן כבל: אז עכשיו, זה נשמע רחוק, זה רחוק, זה שם בצפון, אבל זה כמטחווי קשת, זה פה.

איתן כבל: זה כבר הגיע לאזור בת שלמה – לפחות על פי הפרסומים – ומה זה בת שלמה?

איתן כבל: זה או-טו-טו במרכז הארץ.

איתן כבל: אז הציניקנים יאמרו שכדי להתמודד עם הבעיה, כדאי שבאמת איזה תן עם כלבת יגיע למרכז הארץ.

חיים ילין: מזכיר לי קצת את הטענה – – –

איתן כבל: זה מזכיר, נכון.

איתן כבל: אנחנו מכירים.

חיים ילין: אנחנו תמיד חוזרים: עד שהטיל ייפול בתל אביב אתם תסבלו.

חיים ילין: בסוף כולם סובלים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת כבל, אני מקבל סמ"ס: מהציבור מבקשים שאיתן כבל יקרא את מגילת איכה בהברה תימנית.

אמיר אוחנה: איכה.

אחמד טיבי: איכה, איכה.

אחמד טיבי: בהברה תימנית.

אחמד טיבי: מהציבור מבקשים שחבר הכנסת איתן כבל יקרא את מגילת איכה בהברה תימנית.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, הוא צריך ללכת לראש העין בשביל להקריא.

מרב מיכאלי: מאיפה הוא יודע?

מרב מיכאלי: הוא תימני משוכנז, מה יש לך?

איתן כבל: יש לך טעות גדולה, אני NBA של הקריאה התימנית, לגמרי לגמרי.

מיקי רוזנטל: איתן, יש האומרים: כל התורה על רגל אחת, ויש האומרים: כל התורה בצעד תימני.

אמיר אוחנה: ציבור חברי הכנסת מצטרף לקריאה.

אחמד טיבי: תקבל הנחה.

איתן כבל: אתה עושה לי כאילו להרגיש – אולי בסוף.

איתן כבל: אולי בסוף אני אקריא את זה.

אחמד טיבי: אבל בינתיים – שאלה עניינית, אפרופו ועדת הכלכלה.

איתן כבל: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: שאלה שנייה: תשאל את חבר הכנסת איתן כבל למה הוא לא מקדם את חוק פיצוי על עיכוב טיסות, חוק טיבי 2.

אמיר אוחנה: לא חבר הכנסת טיבי שואל?

אמיר אוחנה: ציבור.

אחמד טיבי: ציבור.

אחמד טיבי: ציבור רחב, אגב, ציבור הנוסעים.

איתן כבל: למה אתה חייב לקלקל כשיוצא כל כך יפה?

חיים ילין: אתה יכול לעשות את זה כשאתה לא יושב-ראש; כשאתה מהצד, שאלה מהצד.

אחמד טיבי: בדיוק זה הזמן.

איתן כבל: במקרה מישהו מהשדה שלח סמ"ס.

אחמד טיבי: בכניסתי לנתב"ג, אומר האיש.

איתן כבל: דרך אגב, רציתי להעיר עוד הערה.

איתן כבל: קודם כול, אדוני ידע שזה נושא שנקדם אותו.

איתן כבל: אני מקווה, בעזרת השם, שבמהלך ינואר העניין הזה יהיה מאחורינו.

איתן כבל: ואל תתבלבל, ינואר זה עוד שבוע, פחות.

אחמד טיבי: יכול להיות שכרמל שאמה שלח את זה, כי כשהוא היה יושב-ראש ועדת הכלכלה הוא קידם את טיבי 1 בתאוצה.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אבל אני רוצה לומר לך עוד דבר: ראיתי – אתמול, כמדומני – באחד העיתונים שחבר הכנסת מאיר כהן ביקש – או אני לא יודע מה קרה בוועדת השרים לחקיקה – להעביר סימון לכביש 6, שתהיה כאילו הודעה – רציתי להגיד לו ושכחתי, שזו הייתה הפשרה שהציעו לאדוני.

אחמד טיבי: נכון.

איתן כבל: אני רק אומר למי שצופה בנו שחבר הכנסת טיבי – –

אחמד טיבי: ואתה.

איתן כבל: אבל אתה המוביל.

איתן כבל: בסופו של עניין, אתה המוביל.

איתן כבל: נכון, אני הצטרפתי אליך בעניין הזה, שכל אחד ואחד מאיתנו מכיר אותו.

איתן כבל: אני כבר אומר לאדוני: נעסוק בו בשימוע שאנחנו נעשה על התחבורה הציבורית, בעזרת השם.

איתן כבל: בעשרה דיונים נפרק את כל העניין הזה שנוגע לתחבורה הציבורית.

איתן כבל: אחד מהם יהיה העניין הזה.

איתן כבל: אנחנו משלמים אגרה, בוודאי.

איתן כבל: האזרחים מן השורה משלמים כסף על כל נסיעה שלהם בכביש 6, ומה קורה כשאתה אמור לנסוע בכביש מהיר ומקבל שירות של כביש פקוק?

חיים ילין: זה החוק שלו.

איתן כבל: נכון, נכון, אדוני.

איתן כבל: נכון, זה מה שאני אמרתי – שחבר הכנסת מאיר כהן, ידידי, הניח הצעת חוק שבאה ואומרת: לפחות תיתנו התראות.

איתן כבל: שלא ניכנס אל תוך כביש 6.

איתן כבל: אני אומר שחבר הכנסת טיבי ואנוכי – הוא ניהל את המשא ומתן מכיוון שהוא סבר, ובצדק, שעל המקטע או הזמן שבו אתה על הכביש ואתה בפקק, אתה לא מקבל את השירות.

איתן כבל: זה כמו שאתה בא לקיוסק, אתה קונה משהו, הוא מבקש ממך את הכסף, אבל הוא לא נותן לך את הסחורה.

איתן כבל: אתה לא תיתן לו את הכסף אם הוא לא ייתן לך את הסחורה, אין דבר כזה, נכון?

חיים ילין: דרך אגב, זה קיים במדינת עולם שלישי שקוראים לה ארגנטינה.

חיים ילין: זה בדיוק החוק שקיים.

איתן כבל: באמת?

חיים ילין: כן.

חיים ילין: כולל הכניסה.

חיים ילין: יש פקק בכניסה – פותחים את השער וכולם נכנסים.

איתן כבל: ואללה.

איתן כבל: אני באמת מקווה – –

חיים ילין: זה העולם השלישי, ידידי.

איתן כבל: – – שגם את העניין הזה, נצליח לתת עליו את הדעת.

איתן כבל: אבל באמת, הופתעתי – ואני אומר את זה גם לך, חבר הכנסת אמיר אוחנה – אחרי הדיון, והיה דיון לא קל, של שעתיים, בנושא הכלבת, שבאמת המערכת קרסה.

איתן כבל: ראשי הרשויות, הווטרינרים – כל אלה באו ותיארו מצב – אפילו אני, באופוזיציה, רוצה לתקוף; אבל אפילו אני לא דימיתי בנפשי שזה כל כך עמוק.

איתן כבל: באמת.

איתן כבל: איך אמרתי להם בסוף?

איתן כבל: זה לא אנחנו.

איתן כבל: הדברים הכי קשים נאמרו על ידי אנשי המקצוע.

אמיר אוחנה: סליחה שאני שואל, אני לא חבר ועדה: זה משרד החקלאות?

איתן כבל: כן, כן, בראש ובראשונה משרד החקלאות.

איתן כבל: יש לבוא בטענות גם אל – – –

חיים ילין: יש גם פקחים של הגנת הצומח.

איתן כבל: לא, לא, אמרתי.

איתן כבל: לא, לא, אתה – – –

חיים ילין: – – –

איתן כבל: הסיפור המרכזי הוא משרד החקלאות, שאמון על העניין.

איתן כבל: הרט"ג, שאול גולדשטיין, נותנים עבוד, עושים באמת כמיטב יכולתם.

איתן כבל: הוא תיאר את זה אתמול.

איתן כבל: הווטרינרים, וטרינרים רשותיים, כל אחד במקומו, נותנים עבודה.

איתן כבל: באמת, גם מצאתי את ההזדמנות אתמול להודות להם על העבודה.

איתן כבל: אבל תוכנית שמניידת – הדבר הכי פשוט: כשברור שאף אחד לא מצליח לעמוד בכמויות של החיסונים שנדרשים, מה אתה עושה במצב כזה?

איתן כבל: אתה מנייד מהדרום לצפון, מעביר; אתה מכניס אל הלופ את הווטרינרים הפרטיים.

איתן כבל: כי הקו הראשון, שהוא קו החיות, נפרץ; הקו השני – זה עלול להגיע לחיות המחמד; קו שלישי זה בני אדם.

איתן כבל: כשחס וחלילה – אמרתי את זה – יש מי שאומר שצריך שתן משוטט יימצא עכשיו ברחובות תל אביב.

איתן כבל: אני אומר לך, הבעיה באה על פתרונה בדקות.

אמיר אוחנה: כולם רוצים על תל אביב – טילים על תל אביב.

אמיר אוחנה: זה פותר את כל הבעיות.

איתן כבל: נכון, אבל זה הזוי, הזוי שאנחנו בכלל – אני אומר לך, המחשבה הזאת היא אפילו, יש מי שיאמר, פסולה, רק המציאות – – –

אמיר אוחנה: כנציג מחוז תל אביב בליכוד, תל אביב חטפה פיגועים וטילים – – –

איתן כבל: לא לא, לא לזה כיוונתי.

איתן כבל: לא לא, חס וחלילה.

איתן כבל: לא לא, אמיר, לא באתי מהמקום הזה.

חיים ילין: לא לא, לא משם.

חיים ילין: זה לא בא משם.

איתן כבל: אמרתי שבסוף העוצמה הפוליטית מקבלת ביטוי כשמתרחשים אירועים בליבה.

איתן כבל: זאת השאלה: למה?

איתן כבל: למה אנחנו נדרשים עד?

איתן כבל: אמרתי ליושב-ראש שאני מוכן להתערב איתו, והוא הסכים איתי שאם חס וחלילה – עכשיו היה לך פוש – תן נמצא מסתובב, אני אומר לך, זה כבר צלמים, כל העיתונות, כל התקשורת, כל האינטרנט, כולם אחרי התן.

איתן כבל: זה יהיה יום התן.

חיים ילין: התן הכי מפורסם בעולם.

איתן כבל: התן הכי מפורסם בעולם.

אחמד טיבי: יש סרט שנקרא "התן".

איתן כבל: "התן", נכון.

איתן כבל: אפילו ראיתי את זה.

אמיר אוחנה: ואם אדם נשך את התן, אז בכלל זה יהיה סנסציה.

חיים ילין: אחלה סרט, אמיר.

אחמד טיבי: חיים ילין, מי שיחק בסרט הזה?

אחמד טיבי: מי הגיבור?

חיים ילין: זה מלפני 30 ומשהו שנה.

אחמד טיבי: זה היה ברוס ויליס?

איתן כבל: לא לא, מה פתאום.

חיים ילין: שחקן צרפתי, היה גדול.

איתן כבל: "התן", אני לא חושב שזה אפילו סרט הוליוודי, אם אני לא טועה.

אחמד טיבי: הציבור מתבקש – – –

דוד אמסלם: – – – התן.

איתן כבל: זה, היה לנו דיון מאוד מאוד – חברת הכנסת אורלי לוי – – –

חיים ילין: דודי, אנחנו אופוזיציה נושכת, אבל בלי כלבת.

איתן כבל: אתה יודע, אנחנו בוועדה לא מחלקים לתנים מימין ותנים משמאל.

איתן כבל: אנחנו מנסים לתת עבודה במקסימום, אתה יודע את זה.

איתן כבל: היית אצלי יותר מפעם אחת בוועדה, ואתה יודע שאנחנו יודעים לעשות את ההבחנות ואת – – –

אחמד טיבי: אני מוחה על העובדה שחיים ילין סתר את דבריי כאשר אמרתי ברוס ויליס.

איתן כבל: אה, ואללה?

אחמד טיבי: שוב צדקתי.

איתן כבל: אתה צדקת?

אחמד טיבי: גם בקשר לנרטיב ההיסטורי וגם בקשר ל"התן".

חיים ילין: לא, אני יכול להוכיח לך שזה לא.

איתן כבל: אז תבדוק את זה, יש גוגל.

אחמד טיבי: אתה יותר צודק מגוגל?

איתן כבל: אין דבר יותר צודק מגוגל.

אחמד טיבי: גם אני וגם גוגל.

חיים ילין: אני אוכיח לך, ואתה תתנצל.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: אולי גוגל ארגנטינה, אני לא יודע.

איתן כבל: יש פייסבוק שלהם, כל מיני כאלה.

איתן כבל: דודי, קוראים לך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, יש עוד רשימה ארוכה של נושאים, אבל אני מתלבט אם בכל זאת, אתה יודע, לומר איזה שני משפטים.

איתן כבל: יש רצון שנאמר שני משפטים בתימנית, חיים ילין?

חיים ילין: מה?

איתן כבל: ממגילת איכה?

חיים ילין: אתה חייב, אבל במבטא תימני.

איתן כבל: הינה, הזכרתי אותך, היית בפרוטוקול עכשיו.

מאיר כהן: כן?

איתן כבל: אמרתי שהצעת החוק שאתה הנחת לגבי כביש 6, זאת הייתה הצעת הפשרה שהציעו לטיבי ולי על החוק – – –

אחמד טיבי: כביש 6.

איתן כבל: כביש 6.

מאיר כהן: אז נתליתי באילנות גבוהים.

איתן כבל: עזוב אותי, אני עליתי בשני סנטימטר בגלל הכיפה, אבל זה?

איתן כבל: הוא אילן?

אחמד טיבי: עץ דקל.

איתן כבל: אמרתי לו גם, אם אני שמתי כיפה, הוא – אתה יודע לאיזה גובה הוא יכול להגיע?

חיים ילין: אדוני היקר, בבקשה.

אחמד טיבי: זה הישן.

חיים ילין: אה, זה הסרט.

חיים ילין: אני מבקש שתתנצל.

חיים ילין: אני מדבר על 1976, והוא מדבר על מה?

חיים ילין: על 1997.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תתנצל.

אחמד טיבי: אתה זקן, נכון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני גם זקן, ואני זכרתי את הסרט של חיים.

אחמד טיבי: בסנוקר.

אחמד טיבי: בסרט של הסנוקר.

חיים ילין: תקשיב, יש לי זיכרון, אני לא שוכח.

אחמד טיבי: אתה מדבר על הסרט ההוא של מי שתכנן להתנקש בנשיא צרפת.

חיים ילין: שרצה לרצוח את נשיא צרפת.

אחמד טיבי: זה ישן.

איתן כבל: נכון, נכון.

חיים ילין: אדוני, זה ה-סרט.

אחמד טיבי: אבל אתה לא יכול לסתור את דבריי כשאני אומר ברוס ויליס ולבטל את הדברים לחלוטין.

איתן כבל: אני רוצה לשפוט כאן.

אחמד טיבי: בבקשה.

איתן כבל: אתה התנהגת – חיים ילין, תקשיב.

איתן כבל: גם אם יש צדק, אתה לא נהגת בצורה לא הגונה כלפי היושב-ראש.

אחמד טיבי: ופזיזה.

איתן כבל: אני אומר – הוא צודק, גם פזיזה, כי אתה אפילו לא הסכמת לתת צ'אנס שזה ברוס ויליס.

דוד אמסלם: ברוס ויליס שלח הודעה שהוא נעלב ממך.

חיים ילין: אם אנחנו מדברים על חוק ההמלצות, אמליץ על היושב-ראש – – –

איתן כבל: מבקר קולנוע.

חיים ילין: מבקר, בדיוק.

איתן כבל: אבל זה סרט שברוס ויליס עוד עם שיער.

אחמד טיבי: נכון.

דוד אמסלם: האמת היא שאם היינו רציניים עכשיו – עושים הפסקה ורואים את שני הסרטים ומחליטים מה יותר טוב.

חיים ילין: דודי, אבל בתנאי אחד – שאתה עושה ארוחת צוהריים.

איתן כבל: אם כבר אז כבר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, בשעה הבאה יש לי, אומנם לא – –

חיים ילין: כבל, אני מחכה לך לארוחת צוהריים.

איתן כבל: בסדר, אני יודע.

איתן כבל: אני רק רוצה לסיים – – –

אמיר אוחנה: אולי אדוני יברך את התלמידים שצופים בנו.

איתן כבל: אה, כן.

איתן כבל: ברוכים הבאים, התלמידים.

איתן כבל: מאיפה אתם?

איתן כבל: תצעקו.

איתן כבל: שמעתם?

חיים ילין: ראשון.

איתן כבל: ראשון?

איתן כבל: כל הכבוד.

איתן כבל: שיהיה לכם כיף.

איתן כבל: תיהנו ותבלו בכנסת ותלמדו; לא הכול, אבל תלמדו פה.

איתן כבל: בוקר טוב, חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי פרקי תנ"ך, אז באתי.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: חבר הכנסת מוזס, אני רוצה לדעת, האם כבר אדוני אחרי שחרית?

מנחם אליעזר מוזס: ברוך השם.

קריאה: איזו שאלה?

קריאה: הוא כבר אחרי מנחה.

איתן כבל: אני רציתי לברר אם הוא עשה ותיקין.

מנחם אליעזר מוזס: כן.

מנחם אליעזר מוזס: כשגמרו כאן, לפנות בוקר, עשיתי ותיקין, הנחתי שני זוגות תפילין – גם רש"י, גם רבנו תם, למי שלא יודע – ועכשיו באתי מתפילת המנחה.

איתן כבל: ואתה יושב במקומו של יעקב ליצמן.

איתן כבל: לדעתי, זה לא גדול עליך קצת?

אמיר אוחנה: הפוך, זה קטן עליו.

איתן כבל: או הפוך.

מנחם אליעזר מוזס: האמת היא שמקומו במשרד הבריאות, רק בטעות הוא הגיע לכאן.

קריאה: כבל, זה קטן עליו.

מנחם אליעזר מוזס: אילו הייתי הולך למשרד הבריאות לא הייתי יושב במקומו.

איתן כבל: תשמע, ליצמן – אתה כבר אחרי רבנו תם ורש"י; הוא כבר אחרי טבילה.

איתן כבל: הגורנישטים מקפידים על העניין הזה, נכון?

איתן כבל: בסדר, כל אחד – – –

אמיר אוחנה: הרגע שלו חיכינו.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אז ברשותכם, אני רוצה להקריא בתימנית.

איתן כבל: יש דרישה מהציבור.

אחמד טיבי: כן, כן, מחכים.

אחמד טיבי: קיבלתי עוד הודעה כזאת.

דוד אמסלם: תעשה לנו הקראה בתימנית ואחרי זה תרגם לעברית.

איתן כבל: לא, טעות כאן.

איתן כבל: תימנית, כשקוראים את שפת הקודש, זו עברית לכל דבר.

איתן כבל: ההיגוי, העגה היא בתימנית.

איתן כבל: דרך אגב, כשאתה שומע – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: נכון, בדיוק.

איתן כבל: את – – –

דוד אמסלם: בהגייה – – –

איתן כבל: – – – כשהם אומרים "אומן", זה כמעט לגמרי כמו שאנחנו אומרים.

איתן כבל: שפת הקודש היא שפת קודש, היא לא משתנה בשום מקום.

איתן כבל: הדבר היחיד שעושה את ההבחנה הוא ההיגוי.

איתן כבל: אני מבקש, קיש.

איתן כבל: אקריא לכם שניים-שלושה משפטים מפרק ג' באיכה: "אני הגבר ראה עני בשבט עברתו.

איתן כבל: אותי נהג וילך חשך ולא אור".

איתן כבל: זה איכה.

איתן כבל: נכון, איכה.

איתן כבל: זה מה שהקראנו היום.

מנחם אליעזר מוזס: "אני הגבר ראה עני בשבט עברתו".

איתן כבל: נכון.

מנחם אליעזר מוזס: אני אהיה המתרגם – – –

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: זה – – –

יואב קיש: איתן, אבקש מנורית שתכניס אותך לרשימת השופטים התימנים.

אמיר אוחנה: אמרו לה תימני, אז עם מבטא תימני, קיש.

איתן כבל: – – – פעם אחת להרכיב משפט שהוא גם מצחיק.

יואב קיש: איזה לכלוך.

יואב קיש: אין לך בושה.

יואב קיש: אין לך בושה.

יואב קיש: אם אני אספור את כל הפעמים שהצחקתי אותך.

איתן כבל: זה נכון, אבל למה לך לקלקל?

מאיר כהן: כבל, תן עוד קטע.

מנחם אליעזר מוזס: זה באמת יפה.

מנחם אליעזר מוזס: אני אוהב.

מנחם אליעזר מוזס: אני שומע את זה – – –

אחמד טיבי: הסכת, עוד קטע.

אחמד טיבי: בבקשה.

איתן כבל: "אך בי ישב יהפך ידו כל היום.

איתן כבל: בלה בשרי ועורי שבר עצמותי.

איתן כבל: בנה עלי ויקף ראש ותלאה.

איתן כבל: במחשכים הושיבני כמתי עולם.

איתן כבל: גדר בעדי ולא אצא הכביד נחשתי.

איתן כבל: גם כי אזעק ואשוע שתם תפלתי.

איתן כבל: " תודה רבה לכם.

חיים ילין: הילדים בטוחים שהם באו לתימניאדה.

איתן כבל: אני רק יכול לומר לכם שהמשפט – יואל, לא כיוונתי, אבל באמת – המשפט האחרון שקראתי מסכם בצורה הכי טובה את מה שאמרתי כאן.

איתן כבל: ואני אומר את זה לך, דודי – לך, בראש ובראשונה – לצערי, "גם כי אזעק ואשוע שתם תפילתי", זאת אומרת, לצערי, הכוח הוא שלכם, גם אם אנחנו כאן עומדים, זועקים – ולא כקלישאה – יום ולילה, ואוזניכם אטומות מלהקשיב לזעקתנו.

איתן כבל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת כבל, אני אגלה לך את שמו של האזרח.

אחמד טיבי: קוראים לו אריק בנדר, ועקיבא נובק עשה ברייקינג.

אחמד טיבי: תדריך את הרשמת איך היא תכתוב את הדבר הזה שהיה, את היצירה הזאת.

איתן כבל: אני אתן לה את זה.

אחמד טיבי: תן לה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: תודה.

קריאה: – – – אקס-פקטור.

אחמד טיבי: מצוין.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, תפדלי.

אחמד טיבי: 30 דקות.

אחמד טיבי: חיים ילין.

חיים ילין: כן, אדוני.

אחמד טיבי: ב-1973, כדי לסיים את כל הסיפור, כל הפרשה, היה הסרט הראשון, Day of the Jackal – –

חיים ילין: נכון.

אחמד טיבי: – – שזה היה אדוארד פוקס.

אחמד טיבי: ב-1997 זה היה עיבוד, שינוי.

חיים ילין: נכון.

אחמד טיבי: במקום להתנקש בנשיא צרפת, כנראה התנקש בסגן יושב-ראש ה-FBI, ברוס ויליס.

חיים ילין: אבל המקור.

חיים ילין: המקור, כבודו, לא החיקוי.

חיים ילין: המקור.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה הבדלי הגיל בינינו.

חיים ילין: יאללה, כבל, בוא לאכול.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: בוקר טוב – לא בוקר, צוהריים, צוהריים ממש, חברות וחברים, חברות וחברי הכנסת.

מרב מיכאלי: אחד מחבריי וחברי המפלגה שלי, בעודו צופה בפיליבסטר הזה – שהאמת היא שהוא לא מתמשך מאתמול בלילה או לפנות בוקר, הוא מתמשך מאז שאתה, חברי חבר הכנסת אמסלם, שבאופן אישי יש לי חיבה וכבוד אליך, אבל עצוב לי לראות אותך בסיטואציה שנקלעת אליה – הפיליבסטר הציבורי הזה נמשך בעצם מאז שאתה הבאת לחיינו את החוק הזה, המכונה "חוק ההמלצות".

מרב מיכאלי: אז עמית הרפז כתב לי אמש טקסט שהוא היה רוצה שייאמר כאן, בזמן הזה.

מרב מיכאלי: האמת היא שאני ממש ממש שמחה לקרוא לכן ולכם אותו: כשאנחנו מסתכלות ומסתכלים על ההיסטוריה של מדינת ישראל, מה אנחנו רואות?

מרב מיכאלי: מה אנחנו רואים?

מרב מיכאלי: אנחנו רואות שהיה איש אחד בעל חזון שקראו לו הרצל.

מרב מיכאלי: הרצל מסתכל על אירופה שאחרי אביב העמים.

מרב מיכאלי: הוא ראה והבין שהאביב, של לפני 170 שנה, הוא נקודת מפנה היסטורית.

מרב מיכאלי: הוא ראה שערים וקהילות אירופיות מתלכדות למדינות ויוצרות עמים, יוצרות מסגרת חדשה שנקראת מדינת לאום, באופן שונה ממה שהיה לפני כן.

מרב מיכאלי: הרצל מבין מה זה אומר לגבי הקהילות היהודיות.

מרב מיכאלי: הוא מבין שהאנשים של הקהילות האלה, היהודיות והיהודים, לא ייחשבו חלק מהעמים האירופים החדשים.

מרב מיכאלי: הוא הבין שהשנאה הדתית תהפוך לשנאה לאומית.

מרב מיכאלי: לא הרבה הסכימו איתו בתקופה ההיא, למותר לציין.

מרב מיכאלי: הוא היה חדשן, נועז, פורץ דרך, והרבה חשבו: מוזר מאוד מאוד.

מרב מיכאלי: הרבה לא הבינו שהשנאה, האנטישמיות העתיקה, משנה את פניה ובאמת הופכת משנאה דתית לשנאה לאומית.

מרב מיכאלי: אבל אצלו בראש התגבש הרעיון הזה שזה יכול להיות טוב לעשות מדינה לקהילות היהודיות האלה, בדיוק לאלה שכל כך הרבה שנים מפנים כלפיהם כזאת אנטישמיות קשה.

מרב מיכאלי: הוא, מן הסתם, לא הכיר את אמיר גלבוע, ש-42 שנים אחרי מותו של הרצל יהיה חייל יהודי בצבא הבריטי באירופה, והוא לא ידע שאמיר גלבוע יסכם את המעשים שלו במילים: "פתאום קם אדם בבוקר ומחליט שהוא עם ומתחיל ללכת".

מרב מיכאלי: הרבה מכם ודאי מכירות ומכירים את השיר הזה בביצוע של שלמה ארצי, אבל אני חשבתי שזאת הזדמנות טובה לקרוא לכם גם את המילים שלו, ממש המילים.

מרב מיכאלי: "פתאום קם אדם בבוקר ומרגיש שהוא עם ומתחיל ללכת / ולכל הנפגש בדרכו קורא הוא שלום" – המילה הזאת, שלום.

מרב מיכאלי: "דגנים עולים מול פניו מבין חריצי המדרכת, / וניחוחות לראשו מדיפים עצי אזדרכ.ת / הטללים רוססים, והרים ריבוא קרניים, / הם יולידו חופת שמש לכלולותיו.

מרב מיכאלי: // והוא צוחק גבורת דורות מן ההרים, / ונכלמות משתחוות המלחמות אפיים / להוד אלף שנים מפכות במסתרים.

מרב מיכאלי: / אלף שנים צעירות לפניו, / כפלג צונן, כשיר רועים, כענף.

מרב מיכאלי: // פתאום קם אדם בבוקר / ומרגיש כי הוא עם ומתחיל ללכת, / ורואה כי חזר האביב / והוריק שוב אילן מן השלכת.

מרב מיכאלי: " לראות את האביב הזה, אדוני היושב-ראש, עוד ייקח לנו קצת זמן.

מרב מיכאלי: אנחנו עדיין בתקופת הכפור, ואנחנו צריכות וצריכים לצאת ממנה בשביל שיחזור האביב ויוריקו האילנות שלנו.

מרב מיכאלי: הרצל לא היה רק בעל רעיון; הייתה לו גם דרך לממש את הרעיון הזה.

מרב מיכאלי: היא לא הייתה קלה.

מרב מיכאלי: בהתחלה הוא חשב שאולי הגבירים היהודים של התקופה – הטייקונים של הימים ההם – יתגייסו; אולי ראשי ארגונים חשובים.

מרב מיכאלי: אבל בסוף הוא הבין שצריך לגייס אימפריה שתקים לעם היהודי מדינה.

מרב מיכאלי: כדי לממש את הדרך הזאת של הרצל היה צריך איש יוצא דופן – אדם שהיה לא רק גאון, מדען מחונן, אלא גם איש חכם שידע איך להתהלך עם אנשים; אדם שיכול היה לשכנע ולגייס את הכוחות לממש את הדרך של הרצל כדי לגייס אימפריה שתקים לעם היהודי מדינה.

מרב מיכאלי: חיים ויצמן היה האיש הזה.

מרב מיכאלי: הוא היה מדען ואיש המציאות, חוקר שידע לתת תשובות לשימוש יומיומי.

מרב מיכאלי: לפני 100 שנים ויצמן ידע גם ממי לבקש עזרה במערכת השלטון של האימפריה הכי גדולה בהיסטוריה, אימפריה שהבטיחה וקיימה – האימפריה הבריטית.

מרב מיכאלי: יש אנשים שמתפעלים איך נשיא אימפריה עכשווית מגלה את אמריקה, שלא לומר מגלה את ירושלים, מכריז על בירת ישראל זה 70 שנה, וזוכה לגינוי של 128 מדינות.

מרב מיכאלי: תרשו לנו שלא להתפעל כל כך.

מרב מיכאלי: לפני 97 שנים היה אדם שהשיג תמיכה של חבר הלאומים בהכרזה שהבטיחה בית לאומי לעם היהודי, בימים שלא היה דבר כזה, לא 70 שנה אחרי.

מרב מיכאלי: חיים ויצמן ידע לגייס את תמיכת העולם בהקמת המדינה וידע גם להקים מנגנון שיסייע בפרויקט הזה.

מרב מיכאלי: כאן, ביישוב של אותם ימים, היה מדינאי בעל יכולת ההגשמה.

מרב מיכאלי: בן-גוריון הבין את הכוחות המדיניים וידע איך לארגן את היישוב.

מרב מיכאלי: הוא הבין שההנהגה המקומית צריכה להיות דמוקרטית וממלכתית – המילה הזאת, שכל כך כל כך הלכה לנו לאיבוד בשנים האלה, שנות נתניהו, המילה הזאת, הדבר הזה, הממלכתיות, טובת הכלל, הטוב המשותף, הדבר הזה שהוא לא סקטוריאלי, שהוא לא מגזרי, שהוא לא משסה, שהוא לא נגד – אלא הוא עושה כל מאמץ להיות שייך לכולם ולכולן.

מרב מיכאלי: הוא הבין שההנהגה המקומית חייבת להיות דמוקרטית וממלכתית.

מרב מיכאלי: הוא ידע שמפלגות פוליטיות הן הכרח, אבל מיליציות שלא כפופות להנהגה הנבחרת הן סכנה.

מרב מיכאלי: בן-גוריון הצליח לתמרן בין הכוחות השונים של הממשלה הבריטית ושל הפוליטיקה היהודית בישראל.

מרב מיכאלי: מול המרד הערבי הוא הנהיג את מדיניות ההבלגה: "אנחנו עומדים עכשיו במצב קשה מאוד מאוד.

מרב מיכאלי: אני אמרתי לאיש אחד שבא להתווכח איתי על כך, אמרתי לו: אני מזהיר בך שאם חס וחלילה היו יורים בי והייתי נוטה למות, הייתי מצווה לכל עם ישראל וליישוב להיזהר ולהימנע מכל מעשה נקם.

מרב מיכאלי: חלילה, חלילה, חלילה לנו ללמוד על דרך רשעי הגויים".

מרב מיכאלי: אנחנו מתפעלות ומתפעלים מההבנה של בן-גוריון שצריך היה לקבל את תוכנית החלוקה של האו"ם, ומזכירות ומזכירים גם לימין הישראלי וגם להנהגה הפלסטינית, לפעמים, כמה קצרי ראות היו אלה שסירבו לקבל אותה.

מרב מיכאלי: אבל צריך לזכור שהוא הסכים לקבל גם תוכנית קטנה בהרבה, את תוכנית פיל, כי הוא הבין כמה חשובה הלגיטימציה של אומות העולם.

מרב מיכאלי: אנחנו מסתכלות ומסתכלים על ההיסטוריה שלנו לעומת ההנהגה שלנו היום.

מרב מיכאלי: אני רוצה לתת לכם דוגמה אחת עכשווית, הכי אקטואלית, אדוני היושב-ראש, שהתפרסמה הבוקר: דוח המועצה לשלום הילד.

מרב מיכאלי: תמיד מדברות ומדברים בקלישאות על הילדות והילדים שלנו, איך הם העתיד שלנו, איך למען עתיד ילדינו, והילדות והילדים הם הדבר הכי יקר לנו וכו', אבל במדינת ישראל של בנימין נתניהו 881,300 ילדות וילדים חיים בעוני, שליש מהילדות והילדים במדינה שלנו.

מרב מיכאלי: תחשוב על זה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: מן הסתם, אתה מכיר את המציאות הזאת כמוני – באופן אחר ממני, אבל מקרוב, היטב.

מרב מיכאלי: חברי אילן גילאון, אנחנו מכירות ומכירים את המציאות הזאת, של ילדות וילדים שאין להם מה שצריך שיהיה להם בשביל לגדול בצורה ראויה למה שהם, למי שהם ולמה שמדינת ישראל מחזיקה מעצמה: הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, מדינה עם כלכלה מפותחת, מדינה מתקדמת, מדינת סייבר, מדינת הייטק, מדינת... שליש מהילדות והילדים בה מתחת לקו העוני, עניות ועניים.

מרב מיכאלי: לחלק לא מבוטל מהם ממש יש ימים שאין מספיק מה לאכול, בטח ובטח לרובם אין מספיק ממה שהן צריכות וצריכים בשביל ללמוד, בשביל שיהיה להם סיכוי לא להיות מבוגרות ומבוגרים עניים, בשביל שהילדות והילדים שלהם לא יהיו ילדות וילדים עניים.

מרב מיכאלי: אין להם סיכוי כזה.

מרב מיכאלי: ממשלת נתניהו – ממשלות נתניהו; כבר עשר שנים ברצף נתניהו עומד בראש ממשלות, ולא זאת בלבד שהוא לא נותן לילדות ולילדים האלה סיכוי לצאת מהעוני, אלא ההפך הוא הנכון: העוני הולך וגדל; הפער בינם לבין אלה שיש להם במדינה שלו, בממשלה שלו, הולך וגדל.

מרב מיכאלי: בואו נדבר על מספר הילדות והילדים שנמצאים בסיכון שלא קשור ישירות למצב הכלכלי שלהם ולעוני.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי, בישראל ב-2016 יש 438,963 ילדות וילדים בסיכון, ישיר או משפחתי.

מרב מיכאלי: 15% מכל הילדות והילדים בישראל נמצאים בסוג של סיכון.

מרב מיכאלי: אתה יודע מה זה אומר, אדוני?

מרב מיכאלי: זה אומר הזנחה; זה אומר מכות; זה אומר פגיעה מינית; זה אומר פגיעה סביבתית; זה גם אומר מחסור חמור במיוחד.

מרב מיכאלי: המילה "סיכון" לא מגלמת באמת בצורה מספקת את החיים האיומים שזה אומר לכל כך הרבה ילדות וילדים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תחשבו על זה – כמעט חצי מיליון שנמצאים ונמצאות בסיכון.

מרב מיכאלי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שיעור הילדות והילדים בסיכון יותר מהוכפל מאז שנת 2000.

מרב מיכאלי: יותר מהוכפל.

מרב מיכאלי: וזה מ-2006, תחת ממשלת נתניהו, תחת ממשלות נתניהו, תחת ראש הממשלה נתניהו.

מרב מיכאלי: יותר ויותר ילדות וילדים בסיכון במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: מספר שאנחנו לומדות ולומדים מהדוח הזה הבוקר הוא 773 ילדות וילדים, בני ובנות נוער, שהגיעו למיון בשנת 2016 בגלל ניסיונות התאבדות.

מרב מיכאלי: 773 ילדות וילדים, בנות ובני נוער – בני כמה אתם, שיושבות ויושבים אצלנו פה ביציע?

מרב מיכאלי: שהגיעו למיון בגלל ניסיונות התאבדות.

מרב מיכאלי: 40% מהם מתחת לגיל 14.

מרב מיכאלי: 40% מאלה שניסו להתאבד הם מתחת לגיל 14, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: אנחנו קולטות וקולטים את המספר הזה?

מרב מיכאלי: 40% מהילדות והילדים שניסו להתאבד הם מתחת לגיל 14.

מרב מיכאלי: כמה צעיר זה?

מרב מיכאלי: כמה גדולה המצוקה, כמה גדול הסבל, כמה קשה הסבל בשביל שילדה או ילד מתחת לגיל 14 ינסו להתאבד, ינסו להרוג את עצמם?

מרב מיכאלי: 608 מתוך 773 הן שש מאות ושמונֶה.

מרב מיכאלי: הן בנות.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות – יודעות ויודעים – שנים ארוכות, ממחקרים – לא רק מישראל אלא בכלל במערב – שגילוי עריות ופגיעה מינית בילדות הם דבר מאוד מאוד רווח, הרבה הרבה הרבה מדי רווח.

מרב מיכאלי: המשמעות של המספר העצום הזה של בנות שהגיעו למיון בגלל ניסיון התאבדות – זה כמובן נכון גם לבנים, אבל הפער העצום הזה והמספר האדיר הזה של בנות שהגיעו למיון בגלל ניסיונות התאבדות מדברים על הזוועה של המציאות היומיומית של פגיעה מינית בילדות ובילדים.

מרב מיכאלי: והממשלה הזאת, תחתיה הדבר הזה קורה.

מרב מיכאלי: אילן, אני יודעת שזה מלחיץ מה שאני אומרת, אבל – – –

אחמד טיבי: אילן גילאון, שומעים אותך.

אחמד טיבי: אילן, שומעים אותך.

אילן גילאון: אני מתנצל.

אילן גילאון: זה היה טלפון שקיבלתי שקשור למה שדיברת עכשיו.

אחמד טיבי: זה פשוט עוד סמ"ס שקיבלתי מהציבור.

אילן גילאון: לא לא, צודק.

אילן גילאון: מה, אני אחלל קודש כשהיא מדברת?

אילן גילאון: בחייך, זה לא לעניין.

מרב מיכאלי: אני פשוט אומרת שכש-773 ילדות וילדים, בני ובנות נוער, מנסות להרוג את עצמן בישראל בשנת 2016, זה מעיד עלינו משהו; ש-608 מתוכם הן בנות בימים שבהם מתנהל קמפיין Me Too – אתה יודע, זה כל כך דפוק שקוראות וקוראים לזה "קמפיין", כאילו זה בא למכור משהו.

מרב מיכאלי: זה לא.

מרב מיכאלי: זה בא רק לחשוף את המצוקה הנוראה, את המציאות היומיומית של פגיעה מינית בכל מקום.

מרב מיכאלי: אבל לא רק שזה קורה תחת הממשלה הזאת ותחת ראש הממשלה הזה, אלא שראש הממשלה הזה, ממש בימים אלה, מעלה לרשתות החברתיות קטע וידיאו קצר שבו הוא מברך ליום הולדתו ה-70 את חברו הטוב והקרוב, שהוא כמו משפחה לשרה ולו, נתן אשל, שממש לפני שבוע התפרסמו הפרטים של ההטרדה המינית המאיימת, הקשה, המתמשכת, הנוראה, שהוא הטריד אישה שהייתה כפופה לו במשרד ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: ראש הממשלה לא סילק אותו כשזה התברר.

מרב מיכאלי: ממש לא.

מרב מיכאלי: אפילו ניסה להגן עליו.

מרב מיכאלי: אחר כך המשיך להעסיק אותו – למעשה סוג של ממשיך להעסיק אותו גם אחרי שנציבות שירות המדינה מין סוג שסגרה לו את התיק באיזו הנחה, הקלה שכזאת, אבל סילקה אותו משירות המדינה.

מרב מיכאלי: אבל החבר הטוב בנימין נתניהו – פגיעה מינית היא לא דבר שנמצא על הרדאר שלו, היא לא דבר שנראה לו שצריך לטפל בו, היא לא דבר שנראה לו שצריך לגנות אותו, בוודאי לא כשעושה אותה חברו הטוב נתן אשל.

מרב מיכאלי: אבל בישראל של 2016, 773 בני ובנות נוער, ילדות וילדים, ניסו להתאבד.

מרב מיכאלי: ואני מודיעה לכם שחלק לא קטן מזה הוא בגלל פגיעה מינית – פגיעה מינית שלא הולכת לשום מקום כשהם מתבגרות ומתבגרים, כמו שאנחנו רואות בדבר הזה שאנחנו קוראות לו Me Too, ומאפשר לכל כך הרבה נשים – בינתיים רק נשים – לבוא ולהגיד: נפגעתי פגיעה מינית.

מרב מיכאלי: אנחנו עוד צריכות, אדוני היושב-ראש, להגיע ליום שגם גברים ירשו לעצמם ויעזו לבוא ולהגיד: אני נפגעתי פגיעה מינית, משום שאנחנו יודעות שעד גיל 12 בנות ובנים נפגעות כמעט אותו דבר.

מרב מיכאלי: נפגעים כמעט אותו דבר.

מרב מיכאלי: אתה יודע למה, אדוני היושב-ראש?

מרב מיכאלי: כי עד גיל 12 הבנים הם עדיין רכים, חסרי ישע, פגיעים, לפני שהם מתחילים להיות גברים, ותרבותית, הגברים הפוגעים מניחים להם.

מרב מיכאלי: אז רק הבוקר אנחנו נחשפות ונחשפים שוב, לא בפעם הראשונה, לנתונים האלה, לנתונים כאלה.

מרב מיכאלי: דוח העוני של הביטוח הלאומי התפרסם ממש לפני כחודש, אז אנחנו יודעות את המספרים של העוני גם של הילדות והילדים וגם של המבוגרות והמבוגרים.

מרב מיכאלי: עשר שנים ממשלות נתניהו – נתניהו, כראש ממשלה, מעולם מעולם מעולם לא הגה, לא יזם, לא קידם, לא בנה תוכנית למאבק בעוני, לצמצום העוני, למיגור העוני.

מרב מיכאלי: לא פלא שהעוני המשיך וגדל בתקופתו כל כך הרבה.

מרב מיכאלי: אבל, מה אנחנו עושים ועושים פה?

מרב מיכאלי: מבלות ומבלים ימים ושבועות ומשאבים על חוק שנועד להציל את התחת לבנימין נתניהו ולאחרות ולאחרים שהוא רוצה ביוקרתם, בשלומם, בטובתם, ברווחתם, באינטרסים שלהם.

מרב מיכאלי: על זה ממשלת נתניהו מכלה את זמננו, את זמנו של הציבור, את מרצו של הציבור, את הכסף של הציבור, לא על ילדות וילדים בסיכון, לא על ילדות וילדים בעוני, לא על ילדות וילדים שחשופות וחשופים לפגיעה מינית.

מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, לכבוד חוק ההמלצות, הבאתי אתי מכתב שנשלח אל הנהלת המכס ברחוב ממילא, ירושלים, ב-9 בספטמבר 1958, מאת לשכת שרת החוץ: "ב-24 באוגוסט 1958 חזרה שרת החוץ הגברת גולדה מאיר מחו"ל והביאה עמה פטפון ללא ארגז בשווי של 14 לירות ישראליות, שנקנה בלונדון.

מרב מיכאלי: הפטפון הועבר יחד עם חפציה האישיים של הגברת מאיר ולא עבר ביקורת פקיד המכס.

מרב מיכאלי: אודה לכם מאוד אם תואילו להודיעני מהו שיעור המכס שמוטל על הגברת מאיר לשלם.

מרב מיכאלי: בברכה, ל' שרון, מזכירת שרת החוץ".

מרב מיכאלי: מה דעתו של אדוני על המכתב הזה?

מרב מיכאלי: בוא תנתח לי אותו ניתוח ספרותי בפרספקטיבה של הזמן שעבר מאז ובפרספקטיבה של הסיטואציה שבמסגרתה אני קוראת לך את המכתב הזה.

אחמד טיבי: גברתי מקווה שזה היה משהו שייכתב היום, וזה לא קורה.

אחמד טיבי: לא קורה.

מרב מיכאלי: בוא נחשוב כמה מכס היה צריך לשלם על סיגרים במאות אלפי שקלים.

מרב מיכאלי: אני מניחה, כמובן, ששולם עליהם המכס, רק לא על ידי ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: כמה מכס צריך לשלם על בקבוקי שמפניה?

מרב מיכאלי: שגם עליהם, אינני באה לטעון שנעברה כאן עבירה ולא שולם מכס, רק כאמור, לא על ידי ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: פטפון ללא ארגז בשווי של 14 לירות ישראליות.

מרב מיכאלי: אתה ואני עוד השתמשנו בלירות, מר טיבי.

אחמד טיבי: השתמשנו גם בפטפון.

מרב מיכאלי: השתמשנו גם בפטפון.

מרב מיכאלי: לחלקנו אפילו יש פטפון בבית עדיין.

אחמד טיבי: בבית עדיין.

מרב מיכאלי: גם לך?

אחמד טיבי: בטח.

מרב מיכאלי: אתה יודע שיש רטרו היסטרי לוויניל, קמבק ענק תקליטים.

אחמד טיבי: גם עם הדבר הגדול הזה מעל.

מרב מיכאלי: באמת?

מרב מיכאלי: היה לך כזה?

אחמד טיבי: יש לי.

אחמד טיבי: קיבלתי את זה במתנה לפני שנה.

אחמד טיבי: אפילו מתנה יפה.

מרב מיכאלי: מתנה יפה.

אחמד טיבי: מתנה יפה.

מרב מיכאלי: ואתה שומע דרך זה?

אחמד טיבי: לא.

מרב מיכאלי: זה גם עם מנואלה?

אחמד טיבי: אפשר להפעיל את זה.

אחמד טיבי: לא שומע שם.

מרב מיכאלי: אצלי הפטפון מתחבר למערכת, אני מודה.

מרב מיכאלי: זה פטפון מודרני כזה.

מרב מיכאלי: מעניין אם הפטפון של הגברת גולדה מאיר, שעלה 14 לירות ישראליות, שנקנה בלונדון, מעניין אם הוא היה עם כזאת אוזנייה או שהוא התחבר למערכת.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו עומדות ועומדים פה – ובאמת, אתה יודע, כל כך הרבה נאמר כבר על חוק ההמלצות הזה: כמה הוא מושחת, כמה הוא מחרב, כמה הוא מזיק, כמה הוא משקף – משקף את סדר העדיפות של נתניהו ושל הממשלה שלו ושל הקואליציה שלו; כמה הוא משקף את האופן שבו באמת הם מוכנים למכור הכול תמורת ההישרדות הפוליטית, שלהם בכלל ושלו בפרט.

מרב מיכאלי: הם פשוט מוכרים את כולנו, את כולנו ואת כל הנכסים של כולנו, כאילו זה שלהם, כאילו זה לא שלנו; כאילו לא אנחנו אלה שקמות וקמים כל בוקר והולכות והולכים לעבודה – שבדרך כלל יש לנו, בגלל שאחוז האבטלה הוא באמת מאוד נמוך, אבל אנחנו לא מצליחות ומצליחים להתפרנס כמו שצריך מהעבודה הזאת.

מרב מיכאלי: בדוח העוני האחרון למדנו שגדל עוד יותר מספר המשפחות העניות שהן משפחות עובדות, שבהן שני ההורים עובדים ובכל זאת הן לא יכולות ויכולים לקיים את המשפחה שלהם מהמשכורת שלהם.

מרב מיכאלי: באחוז האבטלה הנמוך הזה ראש הממשלה הזה כל כך כל כך מתרברב – כמו שהוא מתרברב בכלכלה החזקה שלנו, שהיא כל כך חזקה שהיא טובה רק לחזקים.

מרב מיכאלי: היא ממש ממש לא רואה ממטר את כל אלה שמתחת, את הרוב המכריע, שבמקרה הטוב חיים על אוברדרפט, מגלגלים חובות, ממנפות וממנפים את עצמם, כי הם יכולים להרשות לעצמם, כי המשכורות שלהם בכל זאת מאפשרות לבנק לתת להם הלוואות או לתת להם אוברדרפט.

מרב מיכאלי: נכון שהם לעולם לא יצליחו לשלם את זה.

מרב מיכאלי: החוב שלנו לבנקים הולך וגדל כל שנה.

מרב מיכאלי: האוברדרפט הקולקטיבי שלנו – וגם האישי שלנו – הולך וגדל כל שנה.

מרב מיכאלי: השכר שלנו, לעומת זאת, לא גדל בהתאם, שזאת כמובן אחת הסיבות שהאוברדרפט שלנו הולך וגדל.

מרב מיכאלי: כל שנה אנחנו משלמות ומשלמים יותר על מה שאנחנו צריכים בשביל להתקיים; כל שנה אנחנו משתכרות פחות ממה שמגיע לנו על העבודה שלנו.

מרב מיכאלי: אבל הכי חשוב: בכל שנה תחת נתניהו אנחנו מקבלות ומקבלים פחות שירותים חברתיים מהמיסים שלנו.

מרב מיכאלי: המיסים שלנו הולכים להטבות מס לחברות שאחר כך מפטרות את העובדות והעובדים שהן, יעני, שכרו בגלל הטבות המס האלה.

מרב מיכאלי: המיסים שלנו הולכים להתנחלויות, למקומות שהם נגד החוק הישראלי, שהם נגד החוק הבין-לאומי, למקומות שמתחזקים אך ורק את הקואליציה של נתניהו, אבל בטח ובטח שלא את מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: הכסף שלנו הולך בשביל להחזיק את נתניהו בשלטון ונגד טובת מדינת ישראל והאזרחיות והאזרחים שלה.

מרב מיכאלי: החוק הזה, אדוני, בקליפת אגוז, הוא לא היחיד, לצערי, כי באמת הקואליציה הזאת מתמחה פעם בחודש-חודשיים להביא חוק כזה, שכל מה שהוא נועד לו זה לעשות טוב לראש הממשלה ולקואליציה שלו ורע למדינת ישראל ולאזרחיות ולאזרחים שלה.

מרב מיכאלי: החוק הזה – כמה מילים נאמרו עליו; כמה מילים נאמרו על כמה מושחת, כמה מזיק, כמה מחרב, כמה הורס.

מרב מיכאלי: וייאמרו עוד מילים רבות מאוד, כי אנחנו משתמשות ומשתמשים בכל הכלים שיש לנו, כי אנחנו, אדוני, משחקות ומשחקים לפי הכללים.

מרב מיכאלי: אז לפי הכללים האלה, אנחנו נעמוד פה כמה שרק נוכל בשביל להגיד שוב ושוב שהחוק הזה רע לנו.

מרב מיכאלי: וזה שהגענו למצב שמה שטוב לנתניהו הוא כל כך רע למדינת ישראל, באמת, זה לבד סיבה בשביל נתניהו ללכת הביתה.

מרב מיכאלי: הוא היה צריך ללכת הביתה כל כך מזמן, ואנחנו כל כך חייבות וחייבים להשתחרר מהאיש הזה, שבא לפה באמת רק כשנוח לו.

מרב מיכאלי: לכן, אדוני, אנחנו נמשיך לדבר כנגד חוק ההמלצות, ומה אתה יודע?

מרב מיכאלי: אולי עוד יקרה נס וכמה אנשים בקואליציה יראו את האור ויסרבו להצביע בעדו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, 20 דקות.

מרב מיכאלי: – – –

מיקי רוזנטל: אה, כן.

מרב מיכאלי: כי הם אמרו לי לדבר – – –

מיקי רוזנטל: אין לי שום בעיה.

מיקי רוזנטל: אני פה.

מיקי רוזנטל: את בסדר, וגם הקשבתי לך.

אחמד טיבי: 20 דקות, מכובדי.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: התלבטתי אם לקרוא בקוראן, לקרוא משפינוזה, לקרוא מהתנ"ך, ובסוף החלטתי לדבר פוליטיקה.

אחמד טיבי: בינתיים כבל תפס את המקום הראשון.

מיקי רוזנטל: כן, ראיתי, ראיתי – בציטוטים – –

אחמד טיבי: כן כן.

מיקי רוזנטל: – – אבל לא בדברי טעם.

מיקי רוזנטל: על זה עוד אנחנו מתחרים.

מיקי רוזנטל: לא בדברי טעם.

מיקי רוזנטל: אז קודם כול, אני רוצה בתחילת דבריי לברך את חבר הכנסת דוד אמסלם.

מיקי רוזנטל: אמסלם הוא הדבר הכי טוב שקרה לאופוזיציה עד היום.

מיקי רוזנטל: למעלה משנתיים מכהנים בכנסת, והאווילות שלו והעיקשות שלו והרצון שלו להוביל דברים עקומים בשם אדוניו עושים שירות טוב לאופוזיציה.

מיקי רוזנטל: למה שנכחיש את זה?

מיקי רוזנטל: ימי הקואליציה הזאת מזכירים לי, ממרום גילי, את ימיה האחרונים של מפא"י: פרשת צור, פרשת ידלין, עופר שהתאבד – מזכירים בדיוק את אותו מצב היום: ראש ממשלה שנחקר, שרים שנחקרים, יושב-ראש קואליציה שנחקר.

מיקי רוזנטל: המקבץ הזה של החקירות יכול להיות רק אחת מהשתיים: או שהמשטרה נקנתה על ידי השמאל והאופוזיציה וזרועות החוק החליטו לחסל את הדמוקרטיה במדינת ישראל, כמו שחושבים כמה אנשים עקומי מוח מהקואליציה הזאת, או שהקואליציה מחוברת יותר מדי זמן לעטיני השלטון, וכסף ציבורי הוא כסף קל, ואתם לא עמדתם בפיתוי.

מיקי רוזנטל: זה נראה הסבר יותר הגיוני ויותר סביר, וימים יגידו.

מיקי רוזנטל: אבל אנחנו לא צריכים לחכות הרבה ימים בשביל לראות את הסדקים בקואליציה הזאת, משום – – –

נורית קורן: אתה נביא זעם.

מיקי רוזנטל: לא, להפך, אני דובר אמת, רק אמת.

מיקי רוזנטל: החיבור – יותר מדי זמן הליכוד בשלטון.

מיקי רוזנטל: הליכוד הושחת – – –

נורית קורן: אה, זה מה שמפריע לך.

נורית קורן: למה אתה אומר מושחת?

מיקי רוזנטל: ערימה של מושחתים.

נורית קורן: לא, זה לא בסדר.

נורית קורן: אתה סתם אומר את זה.

נורית קורן: אתה סתם אומר את זה.

מיקי רוזנטל: ראש ממשלה בחקירה, שני שרים, יושב-ראש הקואליציה – – –

נורית קורן: אתה סתם אומר.

נורית קורן: עוד לא היה שום דבר.

מיקי רוזנטל: זה המענה היחידי שלכם.

מיקי רוזנטל: היחידי.

נורית קורן: לא, זה עדיין לא, זה בחקירות.

נורית קורן: זה בחקירות, וזה יכול להיות בסוף בלי כלום.

מיקי רוזנטל: במקום להרכין את הראש אתם פותחים במתקפה על זרועות החוק.

נורית קורן: לא נכון.

מיקי רוזנטל: הבית היהודי – על בית המשפט.

מיקי רוזנטל: אתם חילקתם את העבודה.

נורית קורן: איזה שטויות אלה.

מיקי רוזנטל: הבית היהודי – על בית המשפט, הליכוד – על המשטרה, וראש הממשלה, עוד דקה – על הפרקליטות.

נורית קורן: מיקי, כל דבר שאומרים על בית משפט זה להעביר ביקורת.

נורית קורן: זה בסדר.

מיקי רוזנטל: אתם ערימה של מושחתים.

מיקי רוזנטל: מושחתים.

נורית קורן: תפסיק לקרוא לנו ככה.

מיקי רוזנטל: מושחתים שיוצאים בגלוי נגד שלטון החוק במדינת ישראל, בחסותה האדיבה של שרת המשפטים – –

נורית קורן: ממש לא.

מיקי רוזנטל: – – שיושבת פה, מגלגלת עיניים ונותנת לחוקים הכי נוראיים לעבור, בין בעצימת עיניים, בין בתירוצים עלובים – זה לא, זה כן, זה לא הגיע, זה כן הגיע.

מיקי רוזנטל: איש מכם לא היה לו אומץ לעמוד ולהגיד: אם ראש הממשלה לקח שוחד – הוא ילך הביתה.

נורית קורן: זה עוד לא קרה.

נורית קורן: זה בחקירות.

מיקי רוזנטל: אחד אמיץ בסדום של הליכוד לא היה.

מיקי רוזנטל: ערימה של שפנים.

מיקי רוזנטל: לא ארוחת צוהריים צריך לתת לכם במזנון; גזר.

מיקי רוזנטל: שפנים.

נורית קורן: מיקי – – –

מיקי רוזנטל: שפנים.

נורית קורן: אתה אוהב לעשות כותרות.

נורית קורן: אתה אוהב לעשות כותרות.

מיקי רוזנטל: אני אוהב לעשות כותרות, אבל אתם אוהבים לגנוב כסף.

נורית קורן: לא נכון.

נורית קורן: אתה לא יכול להגיד את זה.

מיקי רוזנטל: מושחתים, גנבים.

נורית קורן: זה תביעת דיבה עכשיו.

מיקי רוזנטל: אני לא יכול להגיד את זה?

נורית קורן: לא, אתה לא יכול להגיד.

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: מי את שתגידי לי מה להגיד?

מיקי רוזנטל: מי את?

נורית קורן: אני לא אומרת.

מיקי רוזנטל: מי את?

מיקי רוזנטל: את תגידי לי מה להגיד?

אחמד טיבי: חברת הכנסת קורן.

נורית קורן: חברת כנסת כמוך.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קורן.

מיקי רוזנטל: תשפילו ראש, מושחתים.

נורית קורן: תפסיק להגיד לנו מושחתים.

נורית קורן: גם אצלכם היו מושחתים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קורן, נא לאפשר לו להמשיך את דבריו.

אחמד טיבי: יש לך הזדמנות לענות לו אחר כך.

נורית קורן: תודה.

מיקי רוזנטל: ועכשיו אנחנו נדבר רגע על החוק הזה.

מיקי רוזנטל: ליבי-ליבי על חבר הכנסת אמסלם.

מיקי רוזנטל: הוא נושא עמו צלקות מהמשטרה; הוא נחקר פעמיים במשטרה – חוויה לא נעימה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם, גם אני נחקרתי פעם במשטרה.

מיקי רוזנטל: זאת חוויה קשה מאוד.

מיקי רוזנטל: אבל המשטרה צריכה לעשות את תפקידה ולחקור, אם יש חשד.

מיקי רוזנטל: ואמסלם יצא מהעניין הזה בשן ועין, אבל בעיקר עם צלקת, ואת הצלקת הזאת הוא סוחב הרבה שנים.

מיקי רוזנטל: הוא הגיע לכנסת והוא החליט לחסל חשבונות עם המשטרה.

מיקי רוזנטל: אם זה היה רק החוק הספציפי של ההמלצות, ניחא.

מיקי רוזנטל: אבל כולנו זוכרים שלפניו היה חוק צרפתי – שהמשטרה לא יכולה לחקור ראש ממשלה, ואחריו היה חוק טורקי – שצריך להוריד את השכר של מפכ"ל המשטרה, ועוד ועוד מבית היוצר וממוחו הקודח של אמסלם, שכל-כולם נועדו לדבר אחד בלבד: לגמד את המשטרה, לרמוס את אמינותה.

מיקי רוזנטל: משום שרק דבר אחד המשטרה עתידה לעשות – וזה הדבר היחידי שמדאיג את הליכוד ואת אמסלם – וזה שההמלצות של המשטרה או סיכום החקירה בשני התיקים הראשונים נגד ראש הממשלה מגיעים לישורת האחרונה, וכתובים שם דברים לא נעימים, וראש הממשלה יודע את זה.

מיקי רוזנטל: לכן ראש הממשלה, בשבוע שעבר עמד החצוף הזה – החצוף, ראש ממשלה חצוף – ובמקום להגיד: אני סומך על המשטרה, אני לא עשיתי שום דבר, אדרבה, שיפרסמו המלצות, כי אני לא עשיתי כלום – אבל במקום זה הוא מקעקע את המלצות המשטרה עוד לפני שפורסמו.

נורית קורן: – – – רובינשטיין.

מיקי רוזנטל: כמו אחרון העבריינים.

מיקי רוזנטל: אחרון העבריינים מתנהג ככה, וראש הממשלה שלנו, ואמסלם הוא העוזר שלו.

מיקי רוזנטל: זה דון קישוט וזה סנצ'ו פנצ'ו שלו; הולך ומורח חוקים כאילו לטובת הציבור.

מיקי רוזנטל: בואו נדבר על זה.

נורית קורן: מיקי, מה אתה אומר שהשופט רובינשטיין – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת קורן, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

מיקי רוזנטל: דיברנו על המקבץ של החוקים, שכל-כולו, כאמור, נועד לקעקע את המשטרה.

מיקי רוזנטל: הבית היהודי לקח על עצמו את התפקיד לקעקע את בתי המשפט, ועכשיו נותרה רק חידה אחת: מי מהקואליציה הזאת ייקח את האחריות לקעקע את פרקליט המדינה ואת הפרקליטות, שהם שאמורים בסופו של דבר להחליט על העמדתו לדין של ראש הממשלה, וגם לשמוט את הקרקע מתחת למוסד הממלכתי האחרון הזה, ולעזאזל שלטון החוק.

מיקי רוזנטל: אבל אמסלם עלה לכאן כבר שש, שבע פעמים ותירץ בתירוצי סרק שקרניים, בחצאי אמיתות – שהם תמיד גרועים משקר – את החוק הזה, בטענה שהוא חוק שנועד להגן על הציבור הרחב.

מיקי רוזנטל: האדם שלא מבין ולא ראה בחיים שלו המלצת משטרה – ואמסלם לא ראה בחיים שלו המלצת משטרה, אני אומר לכם את זה, כי אם הוא היה רואה הוא היה יודע איך היא כתובה.

מיקי רוזנטל: אני, מה לעשות, בעוונותיי, בגלל תפקידי הקודם, ראיתי עשרות המלצות של משטרה או סיכומי חקירה, ואמסלם לא ראה אחת.

מיקי רוזנטל: ועד כדי כך הוא לא מבין מה הוא מחוקק, שבדרך להגן על ראש הממשלה הוא עשה נזק לאלפי אזרחים בשנה, כי רוב האזרחים שעניינם נחקר במשטרה ושמם מועבר לפרקליטות, שמם לא מתפרסם – לא בגלל שהמעשים שהם עשו לא קשים, או לא בגלל שהם לא עבריינים, אלא בגלל שהתקשורת, לא מעניין אותה אם מוישה או איציק או אחמד עשה משהו.

מיקי רוזנטל: אף אחד לא יודע מי זה, ועניינם לא מפורסם.

מיקי רוזנטל: לכן, לא להגן על האנשים האלה, האלמונים, מבקש אמסלם – למרות שהוא מתכסה בכסות הזאת, אבל על הדרך הוא גם פגע בהם.

מיקי רוזנטל: הזהרתי אותו, הוא יודע את זה, ולמרות שהזהרתי אותו הוא המשיך בחקיקה, וזאת ההוכחה הניצחת שלא האזרחים מעניינים אותו אלא רק ההגנה על המושחתים.

מיקי רוזנטל: עד היום, כשהייתה חקירה בעבירה שהיא פשע והעונש עליה הוא מעל שלוש שנים מאסר, המשטרה מעבירה את התיק לפרקליטות, בדרך כלל, ולא מחליטה על כך בעצמה, בתביעה המשטרתית.

מיקי רוזנטל: את סיכום החקירה הזאת היה מקבל סנגורו של החשוד.

מיקי רוזנטל: את סיכום החקירה הוא היה מקבל: שמע, נמצאה תשתית ראייתית נגד הקליינט שלך, הוא עשה לדעתנו ככה וככה וככה – את זה אנחנו מעבירים לפרקליטות.

מיקי רוזנטל: זה היה מאפשר לאותו אדם, לאותו חשוד, להתגונן בבית משפט, או לפחות לטכס עצה איך להגן על עצמו עם פרקליטו.

מיקי רוזנטל: ואמסלם, בחוק הנוראי הזה שלו, מנע מהאדם הזה – מאלפי חשודים במדינת ישראל – לקבל את המלצת המשטרה.

מיקי רוזנטל: ומה שמתחזה לטובת הציבור, מתברר בשורה התחתונה של החוק הזה שהוא פגיעה חמורה בציבור, משום שהזכות הבסיסית של כל חשוד במדינת ישראל להגן על עצמו, בין היתר באמצעות הודעת המשטרה במה הוא חשוד או מה נמצא בעניינו בסיכום החקירה – מהיום והלאה, כשהחוק הזה יחוקק, זה לא יועבר יותר לחשוד, וזאת פגיעה מהותית ודרמטית בזכויות של חשודים.

מיקי רוזנטל: ואתה זה עשה והוביל חבר הכנסת אמסלם, מגן המסכנים והחשודים ששמם יתפרסם לשווא.

מיקי רוזנטל: גרוע מזה – אמסלם ציטט פה, מעל הדוכן, מספרים שאין להם שחר.

מיקי רוזנטל: הוא טען למשל שיש 18,000 תיקים שמועברים מהמשטרה לפרקליטות, ורק 4,000 מבהם מסתיימים בתביעה.

אורן אסף חזן: לא, אני מאחל לה מזל טוב.

אורן אסף חזן: אמרתי שלום.

מיקי רוזנטל: שלום, חבר הכנסת חזן, מה שלומך?

אורן אסף חזן: רק אמרתי – – –

מיקי רוזנטל: חן, חן, תודה רבה, השבח לאל.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד.

אורן אסף חזן: – – – אני לא בא להפריע.

אורן אסף חזן: שמעתי את הנאום שלך על – – – זה מאוד נגע לליבי, בהרבה מקרים גם הזדהיתי איתך, אתה יודע, ואצלי לא מכירים את העניינים – – – אני מבטיח שאני לא אעשה שום דבר שיגרום לך פגיעה במצבך.

אורן אסף חזן: לא תשמע אותי רב איתך, מאמץ אותך – –

מיקי רוזנטל: לא, לא, תקשיב, חייב להמשיך להיות לי מעניין.

מיקי רוזנטל: אם אתה תפסיק לריב איתי, לא יהיה לי מעניין.

אורן אסף חזן: אז אתה נותן לי אישור?

מיקי רוזנטל: אני נותן לך אישור להמשיך לריב – איתי כן.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, את הבנות תעזוב.

מיקי רוזנטל: איתי כן.

אורן אסף חזן: לא, עם החמאסניקים אתה גם מאשר לי לריב?

אילן גילאון: איזה חסד עשו איתך.

מרב מיכאלי: איתך לא, אבל עם קארין אלהרר כן.

מיקי רוזנטל: לא, ביקשתי לא עם הבנות.

מיקי רוזנטל: איתי – כן.

אורן אסף חזן: מרב, מאז שלקחו לך– – –

מיקי רוזנטל: די, אורן, אתה מפריע לי.

מיקי רוזנטל: הרגע אמרתי שלא תפריע לי.

מיקי רוזנטל: עוד לא התחלתי את המשפט ואתה מפריע לי.

מיקי רוזנטל: די, תן לי לסיים.

מיקי רוזנטל: אני מדבר פה בדם ליבי על שלטון החוק.

אורן אסף חזן: מאז שלקחו למרב את התפקיד אז היא פשוט כנראה צריכה גם קצת כותרות.

מיקי רוזנטל: אני למדתי מהנאומים חוצבי הלהבות של אמסלם מעל דוכן המליאה ומהשתתפות בוועדות על החוק הזה שאמסלם לא מבין שום דבר לא בהמלצות משטרה, לא באופן שבו חוקרים, לא את התפקיד ולא את ההבדל בין שוטרים לבין פרקליטים וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: תפקידה של המשטרה הוא רק אחד: לבדוק אם יש ראיות.

מיקי רוזנטל: רק זה.

מיקי רוזנטל: אבל היא צריכה וחייבת להודיע לפרקליטות אם נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי רוזנטל: לפרקליטות יש תפקיד אחר: היא צריכה להחליט אם מכלול הראיות, גם אם הוא נכון, מצדיק כתב אישום.

מיקי רוזנטל: לכתב אישום במדינת ישראל יש שיקולים רבים נוספים שהם מעבר לראיות, וזה לא תפקידה של המשטרה – למשל, אם יש עניין ציבורי; למשל, זו עבירה שהמדינה רוצה למגר; למשל, אם יש תחום עברייני שהפרקליטות מעוניינת לייצר בו הרתעה.

מיקי רוזנטל: יש עשרות שיקולים שאינם עניינה של המשטרה.

מיקי רוזנטל: ולפיכך, טוב שיש הפרדה, וכך זה נעשה בכל המדינות בעולם המערבי.

מיקי רוזנטל: אני שאלתי את אמסלם שש פעמים: האם אתה מכיר דגם כזה כמו שאתה מציע, שעל המשטרה נאסר לסכם חקירות?

מיקי רוזנטל: האם אתה מכיר עוד מקום בעולם שבו הדבר הזה נעשה?

מיקי רוזנטל: הוא צחק קצת, אמר שאני גזען ומתנשא עליו, אבל תשובה הוא לא הביא.

מיקי רוזנטל: ולמה הוא לא הביא?

מיקי רוזנטל: משום שאין מקום אחד בעולם הדמוקרטי שבו המשטרה לא מסכמת את חקירתה.

מיקי רוזנטל: אין דבר כזה חוץ מבראש של אמסלם.

מיקי רוזנטל: אבל בגלל שראש הממשלה בצרות ובגלל שבנט, השר, מעוניין לשמור על ארץ ישראל – שזה טוב, אבל לא בכל מחיר, השר בנט.

מיקי רוזנטל: לא בכל מחיר.

מיקי רוזנטל: לא במחיר של שחיתות, לא במחיר של הריסת המוסדות הממלכתיים.

מיקי רוזנטל: תעשה את עצמך שקוע בתוך הניירות שלך.

מיקי רוזנטל: אין לך האומץ – והציבור שלך דורש את זה, שאתה תציב את הקו האדום.

מיקי רוזנטל: אני לא אמרתי לך איפה להציב את הקו האדום, אבל אתם לא יכולים לגלגל עיניים לשמיים ולהגיד כאילו זה לא קורה במדינתנו.

מיקי רוזנטל: מה קרה לכם?

מיקי רוזנטל: אתם צריכים להגיד: כל זמן – יש חזקת חפות במדינת ישראל, מאה אחוז; ראש הממשלה חף מפשע עד שהוכח אחרת, אני מקבל את זה.

מיקי רוזנטל: אבל אם, חלילה, הוא יואשם בעבירות חמורות כמו שוחד – ארץ ישראל חשובה לכם ולי, אבל לא בכל מחיר.

מיקי רוזנטל: יש לנו אמות מוסר של יהודים, ואנחנו לא יכולים לאפשר את הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: התורה, מהפרק הראשון שלה ועד הפרק האחרון שלה, המשנה – הכול עוסק בצדק ובמשפט: כי ירושלים במשפט תיפדה.

מיקי רוזנטל: במשפט.

מיקי רוזנטל: ואתם שותקים, והשתיקה הזאת היא רועמת.

מיקי רוזנטל: אבל אני אומר: הכול לטובה.

מיקי רוזנטל: תמשיכו לשתוק, כי הספינה טובעת ואתם לא קופצים, ואתם אפילו לא מתריעים, ואתם תטבעו יחד עם נתניהו, תזכור את מה שאמרתי לך.

מיקי רוזנטל: ואמסלם?

מיקי רוזנטל: כמו שהתחלתי את דבריי, הוא הדבר הכי טוב שקרה לאופוזיציה עד היום.

מיקי רוזנטל: הוא איחד את האופוזיציה, הוא הכניס לה חיים.

מיקי רוזנטל: היינו אופוזיציה נרפית למדי, כמו שידוע, ומאז שאמסלם הוליד את שורת החוקים המעוותים והמושחתים שלו אנשים מתגייסים למערכה.

מיקי רוזנטל: הוא העיר את האופוזיציה, ולכן אנחנו מודים תודה עמוקה לאמסלם.

מיקי רוזנטל: אני לא יכול להגיד שאני מודה לשאר האנשים שיש נגדם חשדות, חס וחלילה; אני מקווה שכולם יצאו חפים מפשע, אבל מי שמגן על מושחתים הוא מושחת בעצמו, והציבור, נקעה נפשו משחיתות.

מיקי רוזנטל: הממשלות בישראל, השר בנט, לא נפלו בגלל ארץ ישראל.

מיקי רוזנטל: מפא"י נפלה בגלל שחיתות, וממשלת הליכוד ב-1992 נפלה, אתה זוכר את זה טוב מאוד – מושחתים, נמאסתם – וגם ממשלת הליכוד הזאת תיפול בגלל השחיתות.

מיקי רוזנטל: רק בגלל השחיתות.

מיקי רוזנטל: תזכרו טוב מה שאמרתי לכם.

מיקי רוזנטל: החוק הזה נולד בחטא, והשם שניתן לו הוא הדבר הכי ציני שיש – להגן על הציבור מפני האשמות שווא ומפני פרסום.

מיקי רוזנטל: אפילו האשמות אמיתיות וחשדות אמיתיים זה מטרה ראויה לחלוטין.

מיקי רוזנטל: הדרך שבה חוקק החוק הזה, המהירות, חוסר ההקשבה לכל מוסדות האכיפה, מפרקליט המדינה דרך היועץ המשפטי לממשלה דרך המשטרה – כולם אמרו: תמהרו, אבל לאט.

מיקי רוזנטל: לאט לכם, אתם הולכים לשנות פה סדרי עולם.

מיקי רוזנטל: אתם אפילו לא שומעים אותנו.

מיקי רוזנטל: למה, כי אמסלם חלם על זה בלילה?

מיקי רוזנטל: למה, כי יש חקירות נגד ראש הממשלה?

מיקי רוזנטל: אולי התכלית ראויה; אף אחד בעולם לא יכול – גם אתה, אדוני היושב-ראש סמוטריץ, חבר הכנסת סמוטריץ, שאתה איש הגון – לא יכול להגן על הדרך שבה החוק הזה חוקק.

מיקי רוזנטל: אפשר להגן על העקרונות שלו, על חלקם; אי-אפשר להגן על הדורסנות שבה הוא נעשה – בלי לשמוע חוות דעת מקצועיות, בלי לשמוע את חברי הכנסת, לרוץ בכל המהירות כדי לעשות את כל הטעויות האפשרויות.

מיקי רוזנטל: והתוצאה היא, כמו שאמרתי, שאלפי אנשים חשובים שעד היום היו מקבלים מהמשטרה את הסיכום שהועבר לפרקליטות, עכשיו, בחוק החדש שנועד להגן על הציבור, הם, זכותם, היכולת שלהם להגן על עצמם נפגעה, כי הם לא יקבלו יותר את הסיכום הזה בעקבות החלומות הרעים של חבר הכנסת אמסלם.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לסיים את הדברים שלי ולומר לכם את הדבר הבא: תראו, מושחתים יהיו תמיד, וגם רודפי בצע וגנבים, וחברה מוסרית לא נמדדת לפי זה שיש בה או אין בה מושחתים, אלא לפי מספר הצדיקים שיש לה, כמו שכתוב בתורתנו הקדושה: צדיק בסדום.

מיקי רוזנטל: ואני עוד לא מצאתי את הצדיק היחיד בקואליציה הזאת שיבוא ויגיד את הדבר הפשוט הבא: כולנו בני אנוש, כולנו טועים.

מיקי רוזנטל: מי שטועה, לעיתים צריך לשלם מחיר, אבל אנחנו לא נגן על מושחתים, כי דרך ארץ קודמת לתורה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מיקי, יש לך עוד דקה וחצי, אל תרד.

בצלאל סמוטריץ': פיליבסטר, אופוזיציה חזקה.

מיקי רוזנטל: זה היה סיום יפה, לדעתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, שלום, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': 20 דקות תמימות יעמדו לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברים, אני שמח מאוד להיות פה, וכששאלו אותי: תגיד, אין לכם מה לעשות?

חיים ילין: זאת הייתה השאלה על הבוקר, אז אמרתי: תקשיבו, למטבע יש שני צדדים.

חיים ילין: תמיד הקואליציה יכולה לבוא ולהוריד את החוק, ואז ממשיכים בסדר-היום הרגיל.

חיים ילין: כאילו, למה תמיד צד אחד הוא האשם?

חיים ילין: יש משחק שהוא משחק דמוקרטי, וטוב שהוא כזה; יש קואליציה שרוצה לחוקק חוק, והאופוזיציה מתנגדת לו.

חיים ילין: הכלים הפרלמנטריים שקיימים זה הפיליבסטר, ואני שמח, וזה הוגן.

חיים ילין: ואני רוצה להגיד לכם על התהליך הזה: נתנו לאופוזיציה 45 שעות ולא הפעילו את סעיף 98, כי הפעלת סעיף 98 – כולם יודעים את זה, גם קואליציה וגם אופוזיציה – זה כתם; זה בעצם לשים משתיק קול לכל האנשים, ולא צריך לעשות את זה.

חיים ילין: אני מאוד שמח שאנחנו כאן, ואני מאוד שמח שאנחנו בדיון ובסופו של דבר אחד ינסה לשכנע את השני.

חיים ילין: אני לא חושב שיש לי את מי לשכנע חוץ ממך, כי מהקואליציה אין פה אף אחד, ובאופוזיציה כולנו תומכים בכך שהחוק הזה הוא לא במקום.

חיים ילין: מעולם – מכיוון שאין חוקה במדינת ישראל, אנחנו קבענו בעצם נורמות חוקתיות, ותחת הנורמות האלה אנחנו פועלים.

חיים ילין: ובנורמות האלה אנחנו הקפדנו תמיד שהחקיקה לא תהיה לגופו של אדם, והיא גם לא תהיה רטרואקטיבית.

חיים ילין: יש יוצאי דופן ברטרואקטיביות; בדרך כלל זה לא נוגע לחוקים אלא לתקנות או לפער שאנחנו יכולים לעשות.

חיים ילין: אבל מעולם זה לא היה, ועוד יותר – כשמגיע חוק שכולם מבינים שהוא אישי לבן אדם, והבן אדם הזה הוא ראש הממשלה.

חיים ילין: לאחר מכן מוציאים את אותו הסעיף האישי הזה ממנו, אבל עדיין החוק הזה הוא לא נכון.

חיים ילין: באתי ופניתי ואמרתי: חברים יקרים, תקשיבו, יש פה 200 תיקים.

חיים ילין: רוב התיקים הם של בעלי עניין, מה שנקרא אנשי ציבור; בואו נוציא את אנשי הציבור מתוך החקיקה.

חיים ילין: אמרו לי: רגע, אז מה יישאר?

חיים ילין: לא יישאר כלום.

חיים ילין: דרך אגב, זו הייתה ההצעה של יש עתיד.

חיים ילין: אני רוצה להבהיר: אחד הדברים החשובים לי ביותר – קוראים לזה "חוק ההמלצות", אבל משטרת ישראל לא ממליצה; היא חוקרת, היא בודקת והיא כותבת.

חיים ילין: היא לא ממליצה אם להעמיד לדין, כן או לא, היא מסכמת את החקירה.

חיים ילין: הפרקליט והפרקליטות קובעים, לאחר שקראו את כל הדוח, אם יש מספיק ראיות להעמדה לדין.

חיים ילין: לאחר מכן, במשולש הזה יש את הצלע השלישית, של זכות הציבור לדעת: כשמביאים לנו את 30,000 התיקים האלה – עוגמת נפש וכל מה שאתם רוצים – יש בתוכם כ-60% תיקים שסוגרים אותם כי אין עניין לציבור.

חיים ילין: דרך אגב, אני יכול להסכים להרבה דברים שכן מעניינים את הציבור.

חיים ילין: הבעיה היא שכולם מערבבים.

חיים ילין: את מה מערבבים?

חיים ילין: בין הסדרי הטיעון לבין ההמלצות לפרקליטות.

חיים ילין: אין קשר ביניהם.

חיים ילין: החוק הזה, מה שהוא בא לעשות – הוא בא לקחת את כל החקירה ואת כל הסיכום מול הפרקליטות, ובכלל להוציא את הציבור מהתמונה הזאת, כי ככל שהציבור יודע יותר, כנראה יותר גרוע לנאשם או לחשוד.

חיים ילין: לכן, חברים יקרים, אנחנו נמצאים בבעיה.

חיים ילין: והחוק הזה הוא לפי תפיסתי על הגבול האפור של הדמוקרטיה, כי כשאתה בא ואתה אומר: כנסת ישראל היא כנסת שקופה, היא מייצרת כל הזמן שקיפות כלפי העם וכלפי הציבור – היא הולכת לחוקק חוק שהוא אנטי-שקיפות כלפי העם.

חיים ילין: כי צריך להבין: זה בדיוק החוק.

חיים ילין: לפני כשבוע, ביום חמישי, בגלי צה"ל, אני שומע ב-09:00, בתוכנית של עמית סגל, את שמעון ריקלין בא ומשווה את מה שנקרא "מדינת משטרה" למשטרים הדיקטטוריים בדרום אמריקה.

חיים ילין: אז שמעון ריקלין ידידי, זאת הזדמנות חגיגית כרגע לבוא ולהגיד לך שכאחד שגדל בדיקטטורה בארגנטינה וראה איך נרצחים 30,000 איש, מתוכם 2,600 יהודים, בלי שאף אחד יודע איפה הם קבורים; כאחד שראה איך בצ'ילה נרצחים 30,000 – כבוד היושב-ראש, אני את הדיונים האלה שם – – –

בצלאל סמוטריץ': המנהלים במרפסת, אין עכשיו גיוס, אנחנו בשלבי הנחת.

חיים ילין: מותר לכם ללמוד קצת משנות ה-70 הסוערות בדרום אמריקה, כשנעלמו כל כך הרבה אנשים, ומתוכם לפחות 15% היו יהודים.

חיים ילין: דרך אגב, אמרה לי דודה שלי, שגם היא נחטפה – היא אומרת לי: תקשיב, לא מספיק דעותיי הפוליטיות – בגלל שאני גם יהודייה אני חטפתי פעמיים.

חיים ילין: זאת אומרת, צריך להבין שאנחנו בחו"ל נרדפנו.

חיים ילין: נרדפנו על ידי מי?

חיים ילין: על ידי שלטון צבאי.

חיים ילין: ומה זה שלטון צבאי?

חיים ילין: שמעון ידידי, כשאתה משווה את מדינת ישראל, את המשטרה, לשלטון בדרום אמריקה בשנות ה-70 – צר לי, אני מוכן לשבת איתך ולעשות שיח ולהסביר לך בדיוק מה ההבדל בין דיקטטורה טוטליטרית לבין זה שמדינה דמוקרטית בוחרת חוקים שהם על הגבול האפור או האנטי-דמוקרטי.

חיים ילין: וזה השיח האמיתי שצריך להתקיים, אבל הוא לא יכול להתקיים.

חיים ילין: למה הוא לא יכול להתקיים, כבוד היושב-ראש?

חיים ילין: כי במוצאי שבת היו שלוש הפגנות – אתה היית באחת מהן לפחות, ככה פרסמת; עוד הפגנה הייתה בירושלים ועוד הפגנה הייתה בתל אביב, ברוטשילד.

בצלאל סמוטריץ': אני מנוע להגיד, אז תגיד באיזה הייתי, שלא יחשבו שהייתי באחרת בטעות.

חיים ילין: היית בדרום תל אביב.

חיים ילין: היית בדרום תל אביב, לא ברוטשילד.

חיים ילין: רוטשילד זה מרכז, צפון תל אביב.

בצלאל סמוטריץ': ברוטשילד, אבל עם תושבי דרום תל אביב.

חיים ילין: אני אגיד לך מה חורה לי: שאנחנו באמת נלחמים נגד שחיתות.

חיים ילין: עכשיו, הדבר הזה שנקרא שחיתות, לא יכול להיות שהוא גם צבוע פוליטית.

חיים ילין: זה לא יכול להיות.

חיים ילין: זה כמו שמישהו בא ואומר: רגע, רגע, עכשיו טילי החמאס נופלים ומתפוצצים רק על מי שמצביע ליכוד או מי שמצביע מפלגת העבודה.

חיים ילין: מה זה החיה הזאת?

חיים ילין: איך הפכה השחיתות להיות עניין פוליטי?

בצלאל סמוטריץ': נו, מה יהיה שם במרפסת?

בצלאל סמוטריץ': באמת.

בצלאל סמוטריץ': מה אכפת לכם לשבת בפרסה?

בצלאל סמוטריץ': יש ספות נוחות, כוס קפה.

בצלאל סמוטריץ': יותר טוב מפה.

חיים ילין: עליזה, אני מבטיח לך שאני לא עוצר ושם הצבעה עכשיו.

חיים ילין: אני מבטיח לך.

חיים ילין: אני גם מבטיח לך שעד יום חמישי אני פה.

חיים ילין: איך אני?

חיים ילין: אז עכשיו תיתנו לי, כי אני צריך להתרכז.

חיים ילין: יופי, אני מודה לכם מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חיים, רק תגיד בעזרת השם ובלי נדר.

חיים ילין: בעזרת השם ובלי נדר.

חיים ילין: אמן.

חיים ילין: עכשיו, למה אני אומר את הדברים האלה?

חיים ילין: כי לא יכול להיות שיש דברים שמאחדים את העם ויש דברים שמפלגים את העם.

חיים ילין: גם אמרתי את זה אתמול לגפני: אנחנו יכולים לעבוד ביחד על כל הנושא החברתי ועל כל הנושא של הטבות מס, ולהסתכל על מדינת ישראל כעל מכלול שלם, עד שמגיעה השבת ומגיע הדיון הדתי, והדבר הזה, במקום שיהיה שיח פורה, הוא מפלג – הוא מפלג, כי מבחינה פוליטית רוצים לפלג.

חיים ילין: עכשיו, תסבירו לי בדיוק: ביהדות – סבא-רבא שלי, זיכרונו לברכה, כתב ספר מדהים: אתיקה ביהדות לפי ההלכה, אתיקה במסחר, כי כנראה הוא, כרב, ידע משהו שכולנו יודעים – שכסף וכוח הם דבר משחית.

חיים ילין: ואנחנו, כבני אדם, יש לנו חולשות ויש לנו חוזקות, ואנשים עם חולשה – אנשים חושבים שהם נרקיסיסטים ברמה כזאת שהם המדינה והמדינה זה הם, והעם זה הם והם המדינה, במקום להבין שהעם הוא המדינה וצריך לשרת את המדינה ואת העם.

חיים ילין: כשהדבר הזה הופך להיות משהו שהוא בעצם נסתר או מתבלבל או לא שקוף, קורים הדברים המדהימים האלה, שאנחנו יושבים פה מאתמול, וכנראה נשב עד יום חמישי, כדי שהחוק הזה יעבור בכלים הפרלמנטריים.

חיים ילין: אבל אני רוצה להקריא לכם: חוק ההדחה, חוק העמותות, חוק ההסדרה וההמלצות – זה חלק קטן מאותם חוקים שכל יועץ משפטי וכל בר-דעת יבוא ויגיד לכם: חבר'ה, תקשיבו טוב, החוקים האלה, קצת אין בהם טעם טוב.

חיים ילין: עכשיו, לא שאין בהם טעם טוב בגלל שזה קואליציה ואופוזיציה, אלא בגלל שאני טוען שחוקים שנמצאים על הגבול האפור.

חיים ילין: הם חייבים להיות בדיון פנימי של כנסת ישראל.

חיים ילין: אין חקיקה כזאת; אין כאן תרבות של דיונים בין קואליציה לבין אופוזיציה.

חיים ילין: אמרתי היום בבוקר לחבר כנסת ששייך לקואליציה: אתה ואני יכולים לעשות ממשלה, אין שום בעיה.

חיים ילין: מה הבעיה?

חיים ילין: שמי שמנהל את כל הדבר הזה זה קיצוניים משני הצדדים, וברגע שהקיצוניים מנהלים, כי פוליטית זה כדאי להם, אז מי מפסיד?

חיים ילין: 80% מהעם כנראה מפסידים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אתה היית בחוץ לארץ איתנו, ואתה שמעת את הזעקה של הרפורמים ושל הקונסרבטיבים.

חיים ילין: אתה יכול לקבל או לא לקבל, אבל אתה הקשבת, הקשבת; אתה יכול לקבל או לא לקבל; אבל הבנת את המצוקה; אתה יכול לקבל או לא לקבל – ואני ראיתי אותך אתמול מגיע למיכל רוזין ומסתכל איך היא מבסוטית מהבת-מצווה של הבת, ובאת, התנצלת והסתכלת.

חיים ילין: זה שיח.

חיים ילין: אתה לא צריך לקבל.

חיים ילין: גם אני לא צריך לקבל את דעותיך, אבל אני צריך לכבד.

חיים ילין: ואנחנו לא מכבדים במקום הזה.

חיים ילין: אז אם אנחנו לא מכבדים במקום הזה, למה העם יכבד את הכנסת?

חיים ילין: הרי אנחנו עושים את זה במו ידינו.

חיים ילין: ברגע שאנחנו מרגישים שאנחנו נמצאים בשלטון ואנחנו יכולים לעשות כל מה שאנחנו רוצים, אז אנחנו בעצם מפסיקים לשרת את העם.

חיים ילין: לזה באנו.

חיים ילין: אתה כותב על כל חוק וכל ח"כ כותב על כל חוק שהוא מצליח להעביר.

חיים ילין: הוא כותב.

חיים ילין: מה הדבר הראשון שהוא עושה?

חיים ילין: הינה, הצלחתי.

חיים ילין: הגאווה היא שלנו, שהצלחנו להעביר את החוק, אבל מעל הכול – שהצלחנו לבוא ולשרת את הציבור.

חיים ילין: זה מה שאנחנו עושים, זה התפקיד שלנו.

חיים ילין: כמה שעות עבודה שאנחנו עושים פה, בכנסת ישראל, באמת משרתות נטו את העם, וכמה משרתות את הכיסא ואת הפוליטיקה הפנימית?

חיים ילין: זה דיון – תראו, זה לא ברמה הפילוסופית; זה תרבות פוליטית שאני חושב שלא הולכת בכיוון הנכון.

חיים ילין: ואני מודיע לכם חגיגית – אמרתי את זה פעם, צחקו עליי.

חיים ילין: אמרתי: החמאס לא צריך לירות טיל אחד, אנחנו כנראה כבר נהרוג אחד את השני פה, בתוך מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה.

חיים ילין: חס וחלילה, אתה אומר.

חיים ילין: תסתכל מה קורה פה.

חיים ילין: תסתכל איזה עוצמות יש פה לפעמים.

חיים ילין: ואני אומר לכם, לא צריך לעשות כמעט שום דבר, אבל צריך להתחיל את השיח פה.

חיים ילין: אם לא נעשה את השיח, בסופו של דבר, אז אנחנו נמשיך להתווכח, ואנחנו בסופו של דבר נביא לחורבן של עצמנו.

חיים ילין: לא סתם נאמר: הכוח שלנו הוא באחדות שלנו.

חיים ילין: למה אנחנו כל הזמן אומרים שבעוטף עזה החוסן והקהילה הם הכלי שמנצח?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי אנחנו יודעים מה החוזק של קהילה; אנחנו יודעים מה החוזק של ה"ביחד"; אנחנו יודעים שקהילה, שעם שתומך בעצמו, תמיד יעזרו לחוליה החלשה.

חיים ילין: אבל אנחנו לא עושים את זה.

חיים ילין: הבית הזה, חברים יקרים, לא הוקם כדי לשרת ולהגן על אדם, אף אדם.

חיים ילין: הבית הזה הוקם כדי להגן ולשרת את העם.

חיים ילין: והעם הזה זה הרבה מאוד אנשים, עם צרכים שונים, עם דעות שונות, אבל הוא עם, ואנחנו מייצגים אותו, ואנחנו שייכים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לחזור לשחיתות ולהפגנות.

חיים ילין: אני אומר לך, בצלאל, הרי אנחנו ראינו כבר מה היה עם אריק שרון, וראינו גם מה קרה עם אולמרט.

חיים ילין: אני לא רוצה לשפוט אם זה היה בגלל אידיאולוגיה, אם זה בגלל המצוקה.

חיים ילין: אני מעריך שלכל אחד יש את הדעה שלו, ואני לא אתחיל לדון בזה.

חיים ילין: אבל אני שואל מה היה קורה אם ראש הממשלה בנימין נתניהו היה מגיע היום מול טראמפ ואומר: אוקיי, אני מבין, אנחנו צריכים ללכת למתווה של שתי מדינות לשני עמים.

חיים ילין: האם ההפגנות היו הופכות את עצמן?

חיים ילין: זאת אומרת, האם ההפגנה ברוטשילד, שנלחמת נגד השחיתות, הייתה אומרת: רגע, רגע – ואני שם את זה פה על השולחן, ואין לי שום בעיה עם זה – מחיר השחיתות נמוך יותר מהמחיר שאני צריך לשלם כדי שיהיו שתי מדינות לשני עמים, זאת אומרת, אני יכול להבליג על השחיתות, העיקר שיהיו לי בסוף שתי מדינות.

חיים ילין: ואז הייתה קמה הפגנה בירושלים או בדרום תל אביב, איפה שאתה רוצה, והיו עושים הפגנה נגד השחיתות.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי עכשיו זה ברור: המהלך הוא פוליטי.

חיים ילין: שתי מדינות לשני עמים זה מהלך שנעשה כדי שבאמת לא תהיה שחיתות ולא יגיע ראש הממשלה לבתי המשפט.

חיים ילין: תסלחו לי, זאת צביעות.

חיים ילין: מה שאני אומר עכשיו, ואלה דעותיי: זה צביעות.

חיים ילין: כל ההפגנות האלה הן צביעות אם בסופו של דבר יגיעו לתוצאה הזאת.

חיים ילין: ההפגנה נגד שחיתות הייתה צריכה להיות של כלל מדינת ישראל – ימין, שמאל, מרכז, למעלה, למטה.

חיים ילין: כולם.

חיים ילין: פעם בירושלים, עיר הבירה שלנו, הנצחית, ופעם אחת בתל אביב – כולם ביחד, כולל ליכודניקים.

חיים ילין: כי זו לא הפגנה נגד ראש הממשלה – כמו שאני חושב וחשבתי שאסור לעשות את ההפגנות בפתח תקווה; הן לא משרתות אף אחד.

חיים ילין: ההפגנות נגד השחיתות היו צריכות להיות מכולם.

חיים ילין: אבל הצליחו שוב – הממשלה הצליחה שוב לצבוע את ההפגנות בצבע פוליטי.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה?

חיים ילין: אותו דבר, כמו שראש הממשלה הגיע לפה ואמר שכל הצד הזה הוא החמוצים, יושב על קופסת חמוצים, אז כל מי שמפגין ברוטשילד הוא שמאלן, והשמאלנים הם בוגדים.

חיים ילין: מה לעשות?

חיים ילין: איך אפשר?

חיים ילין: באמת, כואב לי הלב.

חיים ילין: כואב לי הלב לשמוע את השיח הזה בכנסת ישראל.

חיים ילין: כואב לי שזו הרדידות שיש כדי לשמור על הכיסא.

חיים ילין: ואני אומר: לפעמים בא לי לקחת את ה-D9, למחוק את הכול ולהקים מחדש – לא את המדינה; את הבניין הזה, כי בעצם הוא מושחת.

חיים ילין: האנשים אומרים דברים שהם לא מאמינים בהם.

חיים ילין: והמעט – למה, בצלאל, אנחנו יכולים לשבת ביחד?

חיים ילין: כי אנחנו יודעים שאף אחד לא יעבוד על השני, כי אנחנו נלך עם האמת שלנו.

חיים ילין: אבל יש פה אנשים שאתה יושב איתם, ולמוחרת אתה מבין שנעלמו; הבטיחו משהו ולא מקיימים את זה.

חיים ילין: הרדידות הזאת, חוסר היושר וחוסר האמון הבסיסי – והדבר הזה מוביל את העם כלפינו, ובינינו הוא בעצם הרעה החולה.

חיים ילין: אני לא חושב שהאיראנים הם סכנה קיומית למדינת ישראל, ואני לא חושב שהחמאס הוא סכנה קיומית למדינת ישראל.

חיים ילין: אני חשוב שהחמאס זה סכנה קיומית לעזה, לעצמם.

חיים ילין: ואני לא חושב שדאעש הוא סכנה קיומית למדינת ישראל.

חיים ילין: אני לא חושב שיש אויב בעולם שהוא סכנה למדינת ישראל.

חיים ילין: הסכנה של מדינת ישראל הוא בזה שאנחנו נתפורר מבפנים; לא נצליח להיות מאוחדים ולא נוכל להתמודד, אם יהיה הסבב הבא, כעם שיש בו חזון להיות אור לגויים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מסיים.

חיים ילין: אומנם אני לא עושה את זה במבטא תימני, אחמד טיבי היקר, אבל יש שיר שהוא בספרדית – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחד, חיים ילין.

חיים ילין: – – של מרסדס סוסה, שהיא אומרת: Gracias a la vida.

חיים ילין: היא אומרת: תודה על החיים.

חיים ילין: זו מעין תפילה.

חיים ילין: היא לא תפילה יהודית, אבל אתה יודע שתפילות הן לא רק של היהודים.

חיים ילין: אומנם אנחנו הראשונים, אבל הרבה אנשים לקחו את זה.

חיים ילין: אני אומר שיש לנו עדיין הזדמנות לשנות, ואני אומר תודה לחיים, בדיוק כמו – שנתנו לנו כל כך הרבה, אבל במשכן הזה לפעמים אנחנו לא רואים מה נתנו לנו אלא אנחנו רואים מה שלא נתנו לנו.

חיים ילין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי ינעים את זמננו ב-40 הדקות הקרובות בפרקי הגות, תרבות ומוסר.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לך 40 דקות, אתה יכול להספיק כמה שפות שאתה רוצה.

אחמד טיבי: אני לא בטוח שאני אשתמש בכולן.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, עמיתי יושב-ראש הקואליציה, אני מברך אותך על תפקידך החדש.

אחמד טיבי: עמיתי חבר הכנסת מוזס – אני מקריא בשמות 100% הנוכחים במושבים.

אחמד טיבי: גם השר אורי אריאל נחבא אל הכלים בירכתי האולם.

אחמד טיבי: חיים ילין, חברי, אני מודה לך על הציטוט של מרסדס סוסה: תודה על החיים.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, אנחנו לקראת סוף השנה.

אחמד טיבי: זה הזמן, אולי, לומר מה היה בשנה זאת, גם פוליטית וגם פרלמנטרית, אבל לפני זה אני אדבר על החוק עצמו.

אחמד טיבי: החוק עצמו, הטיימינג שלו, התזמון שלו, בא כאשר חקירות ראש הממשלה בעיצומן, והיה יותר מאשר רושם שזה קשור בחקירות ראש הממשלה.

אחמד טיבי: ולכן, ההתנהגות הייתה התנהגות קואליציה–אופוזיציה, למרות שהיו גם גורמים בקואליציה שהתנגדו; היו להם הסתייגויות, היו להם, לכן הוכנסו כמה שינויים.

אחמד טיבי: האמת היא, אם הטיימינג היה בעוד שנתיים, או לפני שלוש-ארבע שנים, אני לא יודע אם כל מי שהציע נגד או בעד היה נוהג אותו דבר.

אחמד טיבי: לא בטוח.

אחמד טיבי: אני רוצה להיות כן.

דוד אמסלם: – – – זה דברים רציניים, יכול להיות שחלק מהמרכיבים – – –

אחמד טיבי: כן, רבים אמרו את זה, אבל ההצבעה הזאת הפעם הייתה אופוזיציה מול קואליציה, ובצדק.

אחמד טיבי: אופוזיציה צריכה להיות מגויסת כולה באמירה נגד החוק והתזמון שלו, והניסיון, כנראה, להציל את ראש הממשלה, לעזור לראש הממשלה מול החוקרים.

אחמד טיבי: אני שייך לאוכלוסייה שהמשטרה נוהגת בה באופן עוין.

אחמד טיבי: אנחנו חושבים שהיא משטרה שמתייחסת לערבים כאל אויבים, אבל בכל זאת הצבענו כאיש אחד בסיעה כפי שהצבענו, נגד הצעת החוק שלך, חבר הכנסת אמסלם, כי יש גם אמירה.

אחמד טיבי: האמירה היא גם אמירה אופוזיציונית.

אחמד טיבי: בשנה הזאת, מכובדי היושב-ראש, מבחינתי, מבחינתנו כרשימה המשותפת, היו דברים חשובים.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני איבדתי פרלמנטרית שניים מחבריי, גם עבדאללה אבו מערוף וגם אוסאמה סעדי, בגלל הסכם רוטציה.

אחמד טיבי: שניהם אנשים חרוצים.

דוד אמסלם: מאוד.

אחמד טיבי: אני רוצה להרחיב לגבי חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהיה אחד הח"כים הכי אפקטיביים, מהפרלמנטרים הכי טובים, בהסכמת ימין ושמאל, יהודים וערבים.

אחמד טיבי: ולכן, ההפסד – גם המפלגתי, גם של הרשימה וגם שלי – הוא הפסד גדול, למרות שהוא ממשיך להיות פעיל ציבורית כמו בעבר.

אחמד טיבי: אבל בשנתיים פלוס האלה שהוא עבד – –

דוד אמסלם: תרשה לי להצטרף לכל מילה שאמרת לגבי שניהם.

דוד אמסלם: הם היו חברים בוועדת הפנים.

אחמד טיבי: כן, בהחלט.

אחמד טיבי: אני מסכים.

אחמד טיבי: – – הוא הספיק – –

שולי מועלם-רפאלי: שלום בפעם השנייה.

אחמד טיבי: – – הוא הספיק, חבר הכנסת סעדי, להעביר בטרומית, ויותר מאשר בטרומית, חמישה חוקים – יבול מבורך לחבר כנסת חדש.

בצלאל סמוטריץ': באופוזיציה.

אחמד טיבי: באופוזיציה.

אחמד טיבי: גם חבר כנסת חדש, גם ערבי וגם באופוזיציה, שזה לא קל – שלושה מחסומים.

שולי מועלם-רפאלי: לא כל הערבים אותו דבר.

בצלאל סמוטריץ': דווקא זה שהוא ערבי זה יתרון.

בצלאל סמוטריץ': אתה מרשה לי להתערב טיפה באווירה הנעימה הזאת?

אחמד טיבי: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': לא, זה דווקא יתרון, כי הוא נותן קיזוזים והוא מקבל אחר כך בתמורה העברת חוקים.

בצלאל סמוטריץ': נותן קיזוזים.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אתה חושב שרק קיזוזים?

אחמד טיבי: הלוואי שהקיזוזים היו המכשיר האולטימטיבי, והם לא כאלה.

אחמד טיבי: אבל אין ספק שגם העבודה שלו בוועדת חוקה, כמו העבודה של עבדאללה בוועדת הפנים, השאירה רושם על אנשים – – –

שולי מועלם-רפאלי: גם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות עבדאללה עבד – חבל על הזמן.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: ולכן, אמרתי שמבחינתי שניהם זה הפסד, לי ולרשימה.

אחמד טיבי: אני מאחל הצלחה לשני החברים שנכנסו, גם סעיד אלחרומי וגם יוסף עטאונה, ואני מאחל להם שייכנסו לנעלים הגדולות של קודמיהם; והם יכולים, בהחלט.

אחמד טיבי: מה החוקים שהצלחנו – אני רוצה לדבר על עצמי וגם על אוסאמה – – –

אורן אסף חזן: טיבי, מה שלומך, טיבי?

אורן אסף חזן: שמעתי שיש לך מה להגיד לי.

אורן אסף חזן: אני אשמח אם תגיד לי בפנים, לא כמו איזה ח'וואף, בצד, כשאני לא פה.

אחמד טיבי: שמת לב שלא הזכרתי את שמך אפילו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: – – – עוד לא, בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': אתה מכיר את כל התלמידים האלה, שהמורה נכנס לכיתה ואומר: בוקר טוב.

בצלאל סמוטריץ': אורן, צא החוצה?

אורן אסף חזן: נעים מאוד.

אורן אסף חזן: לא חשוב שמות.

בצלאל סמוטריץ': אז תפוס את מקומך.

אחמד טיבי: מה החוקים שעברו?

אחמד טיבי: למשל, חוק לביטוח לאומי לסטודנטים וחוק להנחות בארנונה, של אוסאמה; חוק – אגב, בגללו גם הרבה אנשים החזירו את רישיונות הנהיגה שלהם, בגלל החוקים האלה; חוק שני של פיצוי נוסעים על עיכוב טיסות.

אחמד טיבי: וגם פעילות בנושא גני ילדים, סניפי דואר, קורסים לבוגרי רפואה.

אחמד טיבי: סניפי משרד הפנים – העברתם ליישובים הערביים, מתוך פרויקט של הנגשת המשרדים האלה בתוך היישובים הערביים, ולא להעביר לערים היהודיות ליד, כאילו היישובים הערביים הם רק מקומות לינה וצריך לגשת לעיר, מהספר, כדי לקבל שירות ממשרד הפנים וביטוח לאומי.

אחמד טיבי: גם יזמנו פתיחה והעברה של סניפי ביטוח לאומי לתוך היישובים הערביים.

אחמד טיבי: טייבה הייתה ראשונה מבחינתי בנושא הזה – החזרנו את הסניף לשם; מכונות משרד התחבורה ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: הנושא השני הוא הבנאום של העניינים שלנו, גם באו"ם, גם באוניברסיטאות בחוץ לארץ, גם בפרלמנט האירופי, גם בבריטניה, גם בבריסל.

אחמד טיבי: חבריי היו גם מול ה-OECD – ועדת ענייני החוץ של הרשימה המשותפת בראשות חברי יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: אין לי ספק שזה חשוב.

אחמד טיבי: בשנים האחרונות גם נפגשנו עם אנשי קונגרס, State Department, הבית הלבן, בזמנו.

אחמד טיבי: חשוב שהציבור בחוץ לארץ יפנים שיש כאן מיעוט שנאבק על שוויון אזרחי, על זהותו הלאומית והאזרחית, ואני חושב שבעשר השנים האחרונות הצלחתי בנושא הזה.

אחמד טיבי: השקעתי מאמצים רבים בנושא של הבנאום, ובשנים האחרונות ביתר שאת.

אחמד טיבי: אין ספק שהנושא של אל-קודס, ירושלים, לקראת סוף השנה, בשבועות האחרונים, היה במוקד העניינים.

אחמד טיבי: הנאום של טראמפ, הייתה לו השפעה שלילית גם על מה שקרוי התהליך המדיני, שקרטע כל השנים, וגם על היחסים בין הממשל לבין רוב העולם, כאשר טראמפ היה בצד אחד, וארצות הברית, ושאר העולם היה בצד אחר – גם במועצת הביטחון, גם בעצרת הכללית.

אחמד טיבי: אין ספק שהוא אימץ את הנרטיב של הכיבוש, ועל זה העולם עמד מנגד.

אחמד טיבי: אמירת "לא" לנשיא ארצות הברית היא לא דבר של מה בכך, וחשוב היה לומר לו "לא" בנושא הזה, כי מי שרוצה לתווך לא נוקט עמדה חד-צדדית לפני.

אחמד טיבי: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו הוא עניינים פנימיים.

אחמד טיבי: צריך להביט פנימה.

אחמד טיבי: הנושא של האלימות הפנימית – למשל, הנשק הלא-חוקי שממלא את היישובים הערביים; הוא נמצא בכל הארץ אבל ביישובים הערביים – שמקורו הברחות מבסיסי צה"ל – שיעור המעשים האלה לא ירד דרסטית, למרות הדיווחים, ונושא האלימות הפנימית הוא הנושא המדאיג ביותר, לצד בעיות חינוך – המדאיג ביותר את האוכלוסייה הערבית.

אחמד טיבי: האלימות גואה בחלק מהיישובים; הנשק משתולל; אנשים אפילו יודעים שיש מחירון של כלי הנשק.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמסלם דן בזה כיושב-ראש ועדת הפנים, ואפילו הקים ועדה או קבוצה של ח"כים שתדון בזה.

אחמד טיבי: אנחנו מאוד רוצים להדביר את התופעה הזאת של אלימות פנימית.

אחמד טיבי: זה גם באחריות המשטרה, שלא עושה מספיק, אבל גם אחריות שלנו לדבר על זה בכל מקום – –

בצלאל סמוטריץ': באמת אני שואל – – –

אחמד טיבי: – – גם בכביש, גם במסגד, גם בעיתונות, גם בבית, גם בבתי ספר.

אחמד טיבי: חשוב שנמשיך לדבר נגד אלימות, נגד הנשק המשתולל, נגד מעשי הרצח, נגד הפשיעה, נגד כנופיות, (אומר בערבית: נגד הפשיעה.

אחמד טיבי: די לאלימות.

אחמד טיבי: הנשק הורס אותנו – זוהי הסיסמה.

אחמד טיבי: ) די לאלימות.

זוהיר בהלול: תראה את – – – אתה שם לב, מר בצלאל?

אחמד טיבי: כן, השראה.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: הזמינות של הנשק.

אחמד טיבי: זמינות.

אחמד טיבי: קל מאוד לכל אזרח לקנות אקדח.

אחמד טיבי: יש מחירון.

אחמד טיבי: אקדח – כדורים קודם, לפני האקדח; כדורים, מחסניות, אקדחים, עוזי, M16, נשק אוטומטי, טילי לאו.

אחמד טיבי: אתה יודע שאפשר לקנות בקלי קלות טילי לאו בשוק?

אחמד טיבי: וגם השתמשו בהם – בכפר ראמה, בטייבה בזמנו, בנתניה השתמשו.

אחמד טיבי: בנתניה המשטרה נכנסה והצליחה להוריד באופן דרסטי את המעשים האלה, לא עד הסוף.

אחמד טיבי: היא לא עשתה אותו דבר ביישובים הערביים, ולכן יש רושם של הציבור הערבי שהמשטרה לא עושה מספיק, או שהיא לא רוצה להשקיע בטיפול בפשיעה כמו שצריך, וכשהיא באה, אוספת נשק, היא שמה שתי ניידות בחוץ בשביל דוחות תנועה בנוסף לאיסוף נשק.

אחמד טיבי: אנחנו בעד איסוף נשק; לא רק בעד – אנחנו דורשים לאסוף את הנשק.

אחמד טיבי: זו החלטה של ועדת המעקב, קריאה של הרשימה המשותפת, של כולנו, של חברי הכנסת הערבים כולם, של אנשי הדת, של מחנכים.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת.

אחמד טיבי: בזמנו קיימתי ישיבה כאן, בכנסת, לפני חמש-שש שנים, בנוכחות ראש הממשלה, השר לביטחון פנים, חמישה שרים, מפכ"ל, מפקדי מחוזות, הורים שכולים, משפחות שנפגעו.

אחמד טיבי: וראש הממשלה נפגש עם אימא שגם בעלה ושני ילדיה, עם גברת אגבאריה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: כן, כן, הכנס ההיסטורי שהיה פה.

אחמד טיבי: הוא הבטיח לה שבקרוב הוא ידאג, הוא יתערב וימצא את מי שרצח את בעלה ושני הילדים.

אחמד טיבי: כמובן, מאז ועד היום – כלום.

אחמד טיבי: ולכן, סיהאם אמרה לו פומבית לפני כמה שבועות: די, אל תבטיח יותר, אל תתעסק בעניין שלי, אל תזכיר אותי יותר, כי הבטחת ולא קיימת, ואתה ראש ממשלה.

אחמד טיבי: מדי פעם יש פרסומים של המשטרה שמצאו כלי נשק פה, חמישה אקדחים שם.

אחמד טיבי: זה חשוב, זה כיוון, אבל דורשים יותר.

אחמד טיבי: אפשר יותר.

אחמד טיבי: עכשיו, אי-אפשר לדרוש מהאזרח הפשוט להתעמת עם כנופיות, עם ארגוני פשע.

אחמד טיבי: זה תפקיד של המשטרה.

אחמד טיבי: לרשימה המשותפת אין גוף מקצועי לאכיפת חוק.

אחמד טיבי: יש לנו עמדה מנהיגותית, משקל מוסרי לומר לאנשים: (אומר בערבית: לא לאלימות.

אחמד טיבי: די לאלימות.

אחמד טיבי: הנשק הורס אותנו.

אחמד טיבי: ) די לאלימות.

אחמד טיבי: הנשק הורג את כולנו.

אחמד טיבי: וצריך לעצור את מסלול ההברחות האלה מבסיסי צה"ל אל היישובים הערביים.

אחמד טיבי: השר לביטחון פנים אמר באחת הוועדות ש-90% מהנשק בצפון מקורו בבסיסי צה"ל – אצלך בוועדה.

דוד אמסלם: יש לנו שלוש ועדות.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: אצלך בוועדה.

בצלאל סמוטריץ': זה אותו נשק שמגיע גם למגזר היהודי, ושם המשטרה תופסת אותו ואצל הערבים לא, או שהוא מגיע יותר למגזר הערבי מאשר למגזר היהודי?

אחמד טיבי: ההברחות הן יותר במגזר הערבי, כי אצל היהודים יש נשק – אצל חיילים, חיילים במילואים, שזה נפוץ יותר.

אחמד טיבי: אצל הערבים זה לא ככה, ולכן מבריחים.

אחמד טיבי: ההברחות הן גם לסוחרי נשק.

אחמד טיבי: יש סוחרי נשק.

אחמד טיבי: סוחרי הנשק, המקור שלהם זה בסיסי צה"ל.

זוהיר בהלול: אל תשכח שהעוני מביא פשיעה.

אחמד טיבי: זו הנקודה השנייה שרציתי להעלות בהמשך.

אחמד טיבי: עכשיו, הזמינות של הנשק זה מה?

אחמד טיבי: המצב הסוציו-אקונומי הנמוך, היעדר תוחלת, תסכול, יישובים שהם באשכולות 1–3.

אחמד טיבי: רוב היישובים בארץ באשכולות 1–3 הם יישובים ערביים.

אחמד טיבי: ולכן, שיעורי נשירה מבתי ספר קשורים ישירות לעלייה באפשרות של פשיעה ושימוש בנשק או שימוש בסמים, או סחר בסמים, ותוך כדי – עלייה בשיעור האלימות בבתי ספר.

אחמד טיבי: אנחנו רואים שיש עלייה באלימות מול צוותים רפואיים, שזו תופעה חמורה ביותר, חמורה ביותר.

אחמד טיבי: אני בעד שמי שתוקף צוות רפואי, הענישה נגדו תוחמר.

אחמד טיבי: גם נגד מורים.

אחמד טיבי: לאחרונה שמעתי על כמה מקרים של תקיפת מורים.

אחמד טיבי: זה דבר נורא.

אחמד טיבי: נורא.

אחמד טיבי: ולכן – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל גם זה, לפי הסטטיסטיקה, יותר במגזר הערבי – תקיפה של צוותים רפואיים?

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: אולי מורים, אבל אני לא – המקרים שהיו לאחרונה שדווחו בתקשורת לגבי תקיפות בבתי ספר היו – אבל אלימות יש גם בבתי ספר יהודיים וגם בערביים.

אחמד טיבי: זה מקומם, התופעה הזאת.

אחמד טיבי: היא מקוממת.

אחמד טיבי: עכשיו, המשטרה יכולה לעשות יותר, ולכן יש ביקורת קשה על המשטרה, והאמירה הכללית היא שהאפליה נגד האזרחים הערבים היא גם כשהם בחיים וגם כשהם מתים, נרצחים – אין פענוח.

אחמד טיבי: לא רק שאין מניעה – אין פענוח.

אחמד טיבי: למרות שהמפכ"ל אמר באחת הוועדות ששיעור הפענוחים זהה אצל יהודים וערבים, הנתונים שיש בידינו הם לא כאלה.

אחמד טיבי: אבל מאז שנת 2000 עד היום היו 1,230 רציחות, כמעט.

בצלאל סמוטריץ': במגזר הערבי?

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: זה טרור חברתי.

אחמד טיבי: זה דבר נורא.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: 1,230 קורבנות בטרור הפנימי הזה.

אחמד טיבי: נורא.

אחמד טיבי: כל מקרה מהמקרים האלה זה פשע גדול.

אחמד טיבי: ) כל מקרה מהמקרים האלה זה פשע גדול, לכן אני מתרכז הכי הרבה בנושא הזה בנאום שלי.

בצלאל סמוטריץ': היה אירוע – אני לא זוכר – לפני כמה חודשים שהמשטרה נכנסה לכפר קאסם, נדמה לי, והייתה השתוללות ונהרג שם גם מישהו.

בצלאל סמוטריץ': שם המשטרה נכנסה בשביל זה, והציבור התקומם נגד העובדה שהמשטרה נכנסה פנימה לטפל בכנופיות, אם אני זוכר נכון.

בצלאל סמוטריץ': תקן אותי אם אני טועה.

אחמד טיבי: לא, הוא לא התקומם – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – אתם תקפתם את המשטרה.

אחמד טיבי: כי היא ירתה באזרח והרגה אותו.

בצלאל סמוטריץ': אבל כל ההתקוממות שהייתה שם.

בצלאל סמוטריץ': המשטרה באה לעשות את העבודה – –

אחמד טיבי: לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': – – והציבור מתקומם נגדה.

אחמד טיבי: שים לב שהמשטרה נכנסת המון ליישובים הערביים ולא קורה כלום.

אחמד טיבי: היא גם מוצאת נשק, עוצרת אנשים.

אחמד טיבי: למה במקרה הזה של כפר קאסם שאתה מזכיר קרה מה שקרה?

אחמד טיבי: כי – וזה התחיל, החמיר, הפך להיות ארצי, כי המשטרה ירתה באזרח מקרוב – יש עדי ראייה – והוא לא סיכן – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל ההתפרעות הייתה לפני.

אחמד טיבי: כן, בגלל ה-clash שהיה עם הציבור, עם האנשים.

בצלאל סמוטריץ': כן, אבל למה היה clash?

בצלאל סמוטריץ': אם המשטרה באה לעשות את העבודה, הציבור אמור לשמוח.

אחמד טיבי: אני לא רוצה שאף אישום של נשק יסתיים בפגיעה באזרח כלשהו.

אחמד טיבי: מעצר – מילא, אפשר ללכת לבית משפט אחר כך, אבל לירות?

אחמד טיבי: היד הקלה על ההדק כאשר מדובר באזרח ערבי, כמו שהיה בכפר קאסם, זה דבר נורא.

בצלאל סמוטריץ': אום אל-חיראן.

אחמד טיבי: זה יותר חמור ממה שהיה באום אל-חיראן.

אחמד טיבי: מה שהיה באום אל-חיראן – יעקוב אבו אלקיעאן, אללה ירחמו, ירו בו, הרגו אותו והאשימו אותו שהוא דאעש, תוך 20 דקות.

דוד אמסלם: אבל אחמד, אתה תסכים איתי – בצלאל – – –

אחמד טיבי: ברשות היושב-ראש.

דוד אמסלם: אתה תסכים איתי ששוטר שמגיע לבצע את תפקידו, אם הוא נכנס לשכונה יהודית, אז הסבירות שיירו בו היא הרבה יותר נמוכה מאשר אם הוא נכנס לכפר ערבי, בגלל ששם זה לא רק פשע – שם גם קטע לאומני וכו' יכול להתפתח.

דוד אמסלם: אז לכן, הוא נמצא במצב סכנה, מול עצמו, הרבה יותר גבוהה, לפחות בתחושה שלו.

אחמד טיבי: אם תיתן לי.

אחמד טיבי: איפה ירו בשוטר במגזר הערבי לאחרונה?

אחמד טיבי: לא ירו.

אחמד טיבי: יש מתיחות, יש דעות קדומות.

אחמד טיבי: הינה, אני אומר לך, יש לנו דעה מבוססת על התנהלויות במשך שנים לגבי המשטרה, שהיא עוינת את הציבור.

אחמד טיבי: יש דוח רשמי של ועדת חקירה, ועדת אור, שאומר שמשטרת ישראל נוהגת בציבור הערבי כאילו מדובר באויבים.

אחמד טיבי: זו ההרגשה שלנו, כי מאז 2000 עד היום כוחות הביטחון, המשטרה בעיקר, ירו והרגו כמעט 50 אזרחים, 52 אזרחים.

לאה פדידה: מזרחים או אזרחים?

אחמד טיבי: אזרחים, אבל ערבים זה תמיד מזרחים.

אחמד טיבי: ולכן זה כואב, וזה אומר שיש דרך מחשבה שאפשר לירות באזרח ערבי בלי להיות מוענש.

אחמד טיבי: חלק מהם, במה שקרוי "אירועי אוקטובר" – זה היה באל-אקצה – קודמו.

אחמד טיבי: צלפים – השתמשו בצלפים בתוך המדינה נגד אזרחים.

אחמד טיבי: צלפים?

אחמד טיבי: ולכן, איך אמר אהרונוביץ, כשהיה שר הפנים?

אחמד טיבי: יש חלון הזדמנויות שהציבור הערבי דורש מאבק בפשיעה, איסוף נשק.

אחמד טיבי: דורש.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה, אפרופו יחס – הריסת בתים כמו באום אל-חיראן והקמת היישוב היהודי חירן במקום – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להעיר את דעתי: איפה שיש צלפים זה פשוט לחשוף את האנשים, ולהפך, צפיפות – –

אחמד טיבי: טוב, אז נעביר את הצלפים גם לאזור תל אביב, גם נגד יהודים?

אחמד טיבי: אני לא רוצה.

אחמד טיבי: על הצלפים ועדת חקירה אמרה דברים נוראיים.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שלא כדאי.

אחמד טיבי: צלפים.

אחמד טיבי: באום אל-פחם ירו בהם בגב, דודי, בגב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, עד שפעם אחת חבר הכנסת אמסלם מגן על המשטרה, תן לו רגע להמשיך.

בצלאל סמוטריץ': סנגוריה על המשטרה, זה נראה לי – – –

דוד אמסלם: כשאתה מביא צלף – –

אחמד טיבי: אתה יודע מתי זה קורה?

אחמד טיבי: כאשר הקורבן הוא ערבי.

דוד אמסלם: לא, אני אומר ככלל, כשאתה משתמש בצלף, הוא בן אדם מיומן בירי הרבה יותר מאשר בן אדם רגיל, אז להפך – בדיוק במחשבה שלא יהיו הרוגים – – –

בצלאל סמוטריץ': לא להרוג, לפגוע בהם בברך.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: אולי לפגוע ברגל או משהו קטן כדי לנטרל.

אחמד טיבי: לכן אמרתי לך: זה, דרך צלפים – אי-אפשר להסביר.

אחמד טיבי: אל תנסה להסביר.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על נושא אחר: אל-עראקיב – כמה פעמים הרסו את ל-עראקיב?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: יותר מ-120 פעמים.

אחמד טיבי: ) יש שם אנשים, בעלי האדמות האלה – –

זוהיר בהלול: תגיד את זה לבצלאל.

אחמד טיבי: מייד.

אחמד טיבי: – – בעלי האדמות באל-עראקיב בנגב, כפר לא מוכר, שנהרסו יותר מ-20 פעמים, נאבקים.

אחמד טיבי: יש קושאן, יש הכול, ויש בתי משפט שמתנהלים, למרות שבדרך כלל – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, יש פסיקה ברורה של בתי המשפט שקבעו שזה לא שלהם, כולל בית המשפט העליון.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: וקרן קיימת באה כדי לנטוע עצים, אז זורקים אותם, מנשלים אותם.

אחמד טיבי: ולאחרונה יש פסק דין, מלפני כמה ימים, נגד סיאח א-טורי, שהוא סמל, כמעט בן 70, סמל המאבק, כי הוא מנהיג היישוב.

אחמד טיבי: נגזר עליו שהוא צריך להיכנס לכלא ולהיות מורחק מאל-עראקיב.

אחמד טיבי: היום בית המשפט ביטל את ההרחקה, אבל עדיין יש פסק דין של מעצר – אדם שנאבק כדי לשוב לאדמתו שהופקעה ממנו.

זוהיר בהלול: אפשר לעשות מתווה, כמו שעשיתם מתווה לעמונה.

אחמד טיבי: עמונה זה ליהודים, זה למתנחלים.

אחמד טיבי: זו קבוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לאנשי אל-עראקיב יש פתרון יותר טוב מאשר עמונה – מקבלים מגרשים בחינם ובתים בחינם ופיצוי על המחוברים, ויש להם חלופה מצוינת לעבור – – – להתערב – – –

אחמד טיבי: אבל הערבים נמצאים על אדמתם, הם לא שדדו אדמה.

אחמד טיבי: בעמונה שדדו אדמה פרטית של פלסטינים, ובכל זאת הקבינט התכנס שמונה פעמים, והממשלה, כדי למצוא חלופה עם תקציבים.

אחמד טיבי: פה זה משהו אחר.

אחמד טיבי: אום אל-חיראן – תראה מה עשו.

זוהיר בהלול: זה מתחיל לעצבן אותי, ד"ר טיבי.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לעצבן אותך.

אחמד טיבי: אני אעבור לספורט, אם אתה רוצה, ריאל מדריד–ברצלונה.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להעציב אותך.

זוהיר בהלול: זה שמחה לאיד, אני יודע.

אחמד טיבי: במקרה, בקלאסיקו אני בצד המנצח והוא בצד המפסיד, זוהיר.

אחמד טיבי: איך השער הראשון?

זוהיר בהלול: מה לעשות, אני לוזר.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

זוהיר בהלול: רק להזכיר לך שבכנס העיתונות, כשהייתי עיתונאי, ראיינתי אותך בעניין של איסוף הנשק, וראיינתי את השר לביטחון פנים בזמנו אהרונוביץ.

זוהיר בהלול: אני ואתה הצענו לו שייתן הזדמנות של שלושה חודשים, שאנשים ישימו, יפקידו, יניחו את הנשק במועצות המקומיות בלי תיק פלילי.

זוהיר בהלול: הוא אמר: כן, זה רעיון מצוין – ודממה.

אחמד טיבי: האמת היא שהיה מבצע כזה, אבל חזרו כמה כלי נשק בודדים.

אחמד טיבי: כנראה צריך לחפש דרכים אחרות בנושא הזה.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים משרד החוץ פרסם בערבית, חבר הכנסת בהלול – יש למשרד החוץ אתר בערבית – הוא פרסם קריקטורה נוראית, שעל קריקטורות מקבילות נגד יהודים הייתה קמה סערה.

אחמד טיבי: הם ציירו איזה אי גן עדן, שזה ישראל, וערבי מכוער רכוב על גמל, כנראה, פרימיטיבי, אומר: (אומר בערבית ומתרגם:) אני בחרם על ישראל, ומולו יש את גן העדן.

אחמד טיבי: צריך לראות את הקריקטורה הנבזית, הגזענית, הנוראה הזאת כדי להכתיר אותה בתואר אנטישמית.

אחמד טיבי: משרד החוץ, באתר רשמי.

אחמד טיבי: ולכן, אתה יודע שהגזענות והקיצוניות הפכה להיות מיינסטרים בחברה הישראלית, והן חסרו מזמן למוקדי הכוח ולמשרדי ממשלה ולפוליטיקאים משפיעים.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר גם על מצוקת הבנייה – מצוקת הבנייה למשל בעיר קלנסווה.

אחמד טיבי: בעיר קלנסווה עושים כל מאמץ לתכנן עתיד טוב יותר, יחד עם ראש העיר עבד אל-באסט סלאמה.

אחמד טיבי: אני חושב שיש אזור שבו הצלחנו לבטל את רוע הגזרה לגבי הריסות, אבל יש אזור אחר, שעדיין יש בו כמה צווי הריסה, ומתנהל דיון בבתי משפט – באזור שאמור להיכנס לוותמ"ל.

זוהיר בהלול: נכנסתי לדודי בסוגיה הזאת.

אחמד טיבי: נכון, ונפגשנו עם אביגדור יצחקי, עם קמיניץ.

אחמד טיבי: ראש העיר קלנסווה בא יחד איתי וישבנו עם חבר הכנסת דודו אמסלם, שהוא יושב-ראש ועדת פנים, ובינתיים עלה דרגה ליושב-ראש קואליציה – בנסיבות מעציבות, אגב.

אחמד טיבי: אני אומר את זה.

אחמד טיבי: חברי זוהיר בהלול, עירבנו גם את משרד ראש הממשלה כדי למנוע את רוע הגזרה, שהרי בתכנון העתידי האזורים האלה נכנסים, אז למה להרוס?

אחמד טיבי: יכול להיות שנזדקק עוד פעם לשירותיך, גם כיושב-ראש קואליציה.

דוד אמסלם: לרשותך.

אחמד טיבי: כי קודמך, חבר הכנסת ביטן, בכל פעם שאחד מחבריי ביקש את עזרתו, למרות שהוא לא שר, הוא היה בעל השפעה גדולה יותר מאשר שר בנושאים אזרחיים, והוא היה תמיד מוכן לעזור.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שגם אתה תהיה מעורב, מה עוד שאלה נושאים שדנת בהם עוד בוועדת הפנים, חברי דוד אמסלם.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה: אתמול הייתי בבית המשפט הצבאי בעופר, שדן בבקשת – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, אני יכול לתת לך רגע בשורה טובה?

אחמד טיבי: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': לשיטתך, לפני רגע הזכרת את סיאח א-טורי, אז עכשיו בית המשפט ביטל את ההחלטה להרחיק אותו מאל-עראקיב.

אחמד טיבי: כן, כן, אמרתי את זה.

בצלאל סמוטריץ': אה, לא שמעתי.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו הודיעו לי.

אחמד טיבי: אני מעודכן מתוך בית המשפט, לפני שעה.

אחמד טיבי: אבל עדיין יש צו מעצר, וצריך לתקוף את צו המעצר הזה.

אחמד טיבי: אתמול בבית המשפט הצבאי – הארכת מעצר לעהד תמימי, שחיילים נכנסו אליה הביתה, ומה שראו בסרטון הוא שהיא בסוף מגרשת את החיילים ונותנת סטירה.

אחמד טיבי: רבים ראו כאילו הם מקבלים את הסטירה באופן אישי, כאשר ההקשר הוא שמדובר בחיילי כיבוש שנכנסו הביתה.

אחמד טיבי: זו הסגת גבול, אגב.

אחמד טיבי: שעה לפני כן, שעה, בן דוד שלה, מוחמד תמימי, נורה בכדור בראש על ידי אחד החיילים, והוא מאושפז בטיפול נמרץ.

אחמד טיבי: ביומיים האחרונים חל שיפור במצבו.

אחמד טיבי: הציבור הישראלי לא התעדכן בכותרות על מצבו, על הירייה בראש בכדור מתכתי מכוסה בגומי.

אחמד טיבי: מפה נכנס הכדור.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי הוא קיבל כדור, ולא נתן סטירה.

אחמד טיבי: עהד נתנה סטירה – אלה כותרות ראשיות, מסיתות.

אחמד טיבי: ובסוף, אתמול מבקשים הארכת מעצר של עשרה ימים.

אחמד טיבי: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אתה יודע שיש גם מתנחלים ומתנחלות שסטרו לחיילים, שפכו שמן רותח על חיילים, זרקו אבנים על חיילים.

בצלאל סמוטריץ': אני יודע שהשב"כ מתעסק איתם, ויש ימ"ר שלם שמתעסק רק איתם, ושמתייחסים אליהם פי עשרה יותר חמור ממה שמתייחסים לכל ערבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': תאמין לי.

אחמד טיבי: – – פגעו ברכב צבאי – – –

בצלאל סמוטריץ': לצערי הרב.

בצלאל סמוטריץ': למרות שאין שום בסיס להשוואה, כיוון שזה אויב וזה אוהב.

דוד אמסלם: – – –

אחמד טיבי: אבל לעצור אותה מעצר נקם כדי ללמד אותה לקח: את לא סוטרת לחיילים, וכדומה.

אחמד טיבי: אז הכיבוש – צריך לסלק אותו.

אחמד טיבי: לכיבוש באופן כללי מגיעה סטירה.

אחמד טיבי: אבל כמו שכתבו אחרים – – –

דוד אמסלם: שנייה, אחמד, אתה מצדיק את הסטירה של – – –

אחמד טיבי: עזוב.

אחמד טיבי: במדרג של ירי באנשים – – –

דוד אמסלם: עזוב מדרג.

דוד אמסלם: שאלתי אם אתה מצדיק.

אחמד טיבי: לא, המדרג חשוב.

אחמד טיבי: הם באים אליה הביתה, מסיגים גבול.

אחמד טיבי: תאר לעצמך שהפלסטינים יתחילו לנהוג על פי חוק דרומי בהסגת גבול.

אחמד טיבי: מה דעתך – – –

דוד אמסלם: אם שודד נכנס אליי הביתה – – –

אחמד טיבי: עורכת הדין שלה, גבי לסקי, העלתה את זה בדיון.

אחמד טיבי: מי שמסיג גבול – אבל אנחנו לא רוצים את זה.

אחמד טיבי: אני רוצה שהכיבוש יסתלק, עם סטירה, בלי סטירה; עדיף במשא ומתן מדיני, כמו שכל חיי גרסתי ואמרתי, כדי למנוע שפיכות דמים, כדי למנוע פגיעה באנשים, כדי שהוויכוח הזה יתייתר.

אחמד טיבי: אני מעריך את המשפחה הזאת, משפחת תמימי, שהם בהתנגדות לא אלימה כל החיים שלהם, בניגוד לטענות.

אחמד טיבי: מצאנו עדויות של שוטרים מלפני שנה וחצי שכאילו היא הייתה מעורבת בזריקת אבן; גרוטסקי, שקוף, מכוער.

אחמד טיבי: בשנה הזאת, 2017, יש שלוש תמונות שהפלסטינים יכולים לומר, בעולם, שהן סמל של מאבק.

אחמד טיבי: התמונה של הילד פאוזי אל-ג'וניידי, ילד ש-23 חיילים נראו עוצרים אותו.

אחמד טיבי: ילד.

אחמד טיבי: זרק אבן, לא זרק אבן – זו תמונה.

אחמד טיבי: התמונה השנייה היא של אברהים אבו ת'וריא קטוע הרגל, על כיסא גלגלים, שצלף ירה בו בראש.

אחמד טיבי: התמונה השלישית היא של עהד העצורה.

אחמד טיבי: שים לב, בשלוש התמונות האלה לא בחרתי לא בטנק, לא בפיגוע באוטובוס, לא בטיל.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי אני מאמין שהתנגדות עממית, לאחרונה היא הרבה יותר אפקטיבית.

אחמד טיבי: non-violent resistance.

אחמד טיבי: זו הדרך הכי אפקטיבית.

אחמד טיבי: הדבר הזה בהחלט יכול להביא נקודות בכל העולם, בכל דעת הקהל הבין-לאומית, שאני חוזר ואומר שצריך לנצל אותה יותר.

אחמד טיבי: אנחנו, כחברי כנסת ברשימה המשותפת, גם לפני הקמת הרשימה המשותפת פעלנו כדי להביא את העניין שלנו לכל פורום בין-לאומי, בעיקר האו"ם, מוסדות האו"ם, אוניברסיטאות.

אחמד טיבי: אגב, יש תהליך מעניין באוניברסיטאות בארצות הברית שבו – ואת זה אתם לא תאהבו לשמוע – דווקא סטודנטים יהודים מובילים את הקו הליברלי הביקורתי נגד מדיניות ממשלת ישראל.

אחמד טיבי: לכן, קשה להאשים אותם באנטישמיות, כי הם יהודים; מקסימום אתם יכולים להגיד הם עוכרי ישראל, למשל.

אחמד טיבי: זה תהליך מעניין.

אחמד טיבי: המדיניות הזאת של בנימין נתניהו וממשלת ישראל, שהיא הכי קיצונית שהייתה אי-פעם, שאחד מסממניה הקיצוניים ביותר הוא מי שיושב בראש הישיבה, חבר הכנסת סמוטריץ, מביאה לתהליך הזה בקמפוסים של ארצות הברית.

אחמד טיבי: רבותיי חברי הכנסת, עוד נושא שחשוב לדבר עליו – ואתה מעכו – הוא שצריך להשקיע יותר תקציבים במה שקרוי ערים מעורבות.

אחמד טיבי: השרה גילה גמליאל הכריזה על תקציבים בנושא, אבל אם יש נושאים כמו – המצוקות בערים המעורבות, שיכון ומערכת חינוך, מצוקת שיכון ומערכת חינוך בערים המעורבות, הן בולטות.

זוהיר בהלול: בגלל צפיפות.

אחמד טיבי: צפיפות.

אחמד טיבי: שיכון, כמובן – עכו, רמלה, לוד, יפו, גם בשכונות מסוימות בחיפה.

אחמד טיבי: לכן, צריך להשקיע המון ביישובים האלה, והתקציבים שהועברו אליהם, שבמקור הם לאוכלוסייה הערבית מתוך הישובים המעורבים, צריכים להיות מושקעים שם, כדי לפתור גם את בעיות השיכון, גם תשתיות, גם מערכת חינוך.

אחמד טיבי: אין ספק שהמצוקה בכביש 6, אדוני היושב-ראש – כשלפעמים במקטע שלם עובדים ויש האטה בנסיעה ויש עיכוב בנסיעה, אתה מבזבז הרבה זמן, ומדובר על כביש אגרה, כביש מהיר.

אחמד טיבי: לכן הצעתי, יחד עם חברי איתן כבל, שבכל מקטע שיש בו עבודה או עיכוב לא יהיה תשלום, או יהיה תשלום מופחת.

אחמד טיבי: כאשר אתה משלם אגרה, אתה צריך תמורה; מול אגרה – תמורה.

אחמד טיבי: אבל משלמים אגרה ולא מקבלים תמורה, או התמורה אחרת.

אחמד טיבי: לא זאת הייתה הכוונה.

אחמד טיבי: כשאתה נוסע לפעמים מירושלים לצפון.

אחמד טיבי: פתאום, תוך כדי, ה-Waze עולה – רבע שעה, חצי שעה.

אחמד טיבי: הצעת החוק שלי – באנו בדין ודברים עם משרד האוצר, משרד התחבורה.

אחמד טיבי: בהתחלה הייתה הסכמה שזה עובר בטרומית.

אחמד טיבי: בסוף, משרד האוצר אומר: יש לנו חוזה עם חברת חוצה ישראל.

אחמד טיבי: אנחנו לא יכולים – – –

בצלאל סמוטריץ': גם עם הגז היה חוזה – – –

אחמד טיבי: כן, בדיוק.

אחמד טיבי: מה שנאמר – גם עם הגז היה חוזה ושינו.

אחמד טיבי: אז הם לא רוצים להפר את החוזה עם החברה, חברת דרך ארץ.

אחמד טיבי: אני חושב שצריך לשנות את ההסכם לטובת האזרח, הצרכן והנוסעים בכביש הזה.

אחמד טיבי: אנחנו נמשיך להתעקש.

אחמד טיבי: הם מציעים כנראה איזה מין התראה; הציעו לנו פשרה – התראה באיזה מקטע לא כדאי לנסוע, כדאי לנסוע, איפה יש עומס.

אחמד טיבי: חוק נוסף שאני מנסה לקדם בימים האחרונים הוא חוק, מה שקרוי, טיבי 2 – פיצוי על עיכוב טיסות.

אחמד טיבי: בחוק הראשון, חברות הנסיעה ניצלו ואקום והתחילו לכרטס סמוך מאוד למועד הטיסה ולא כשאתה משלם, כדי לעקוף את האינטרוול, את הזמן, אם יש עיכוב.

אחמד טיבי: אנחנו – אני מקווה, כמו שאמר חברי איתן כבל, יושב-ראש ועדת כלכלה, שעד ינואר נסיים את הנושא הזה.

אחמד טיבי: חוק נוסף שיעבור בטרומית בקרוב – ועדת השרים אישרה אותו ביום ראשון – תשלומים של הביטוח הלאומי, קצבאות וכדומה.

אחמד טיבי: תמיד לפני החגים אנשים מתקשרים אליי, מתקשרים אליך וכדומה: תבקש מהם להקדים את הקצבאות, את התשלומים וכדומה.

אחמד טיבי: עכשיו לא צריך להתקשר יותר.

אחמד טיבי: לפי החוק הזה, בכל פעם כאשר זה סמוך למועד של חג מקדימים, על פי חוק.

אחמד טיבי: הממשלה קיבלה את ההצעה שלי, וזה דבר טוב.

אחמד טיבי: שלום, חברי לשעבר חבר הכנסת רן כהן.

אחמד טיבי: הייתה לך תרומה טובה מאוד בחוק הדיור הציבורי – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי.

בצלאל סמוטריץ': הבטחת לי לא לסיים ממש את כל ה-40 דקות.

אחמד טיבי: לא מומשו, זה היה 41.

בצלאל סמוטריץ': מומשו.

אחמד טיבי: מומשו, אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': בוא ניפרד כידידים.

אחמד טיבי: בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש – ובזה אני אסיים – שים לב: מה החוקים שדיברתי עליהם?

אחמד טיבי: מה החוקים שאנחנו, חברי הכנסת הערבים והרשימה המשותפת, מעבירים כאן?

אחמד טיבי: חוקים אזרחיים.

זוהיר בהלול: – – –

אחמד טיבי: אזרחיים.

אחמד טיבי: רוב ההצעות שלנו הן של חוקים אזרחיים, חברתיים, כלכליים, והממשלה דוחה אותן, אבל בכל זאת, מה שאנחנו מצליחים להעביר הוא לשירות כל הציבור בארץ.

אחמד טיבי: נכון שבחוק מקצועות רפואיים של סטודנטים בחו"ל הסטודנטים שלנו בירדן נהנים יותר, אבל החוקים אוניברסליים.

אחמד טיבי: ובסוף, מה אומרים לך – שבמה הם עוסקים?

אחמד טיבי: 80% מהעיסוק של חבריי ושלי הוא בנושאים חברתיים-כלכליים.

אחמד טיבי: אנחנו עושים את זה בצורה מסורה לטובת האזרחים ששלחו אותנו, וכאשר אנחנו מצליחים להעביר חוק, זה כאילו נגד כל הסיכויים – גם חברי כנסת מהאופוזיציה וגם חברי כנסת ערבים, וזה תמיד, כל פעם, שמחה מחדש.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אזברגה ינעים את זמננו בעשר הדקות הבאות, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן, בהנחה שייכנס אל האולם.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה קודם כול ביום זה לברך את שייח' סיאח על זה שהורידו ממנו את התנאי שאוסר עליו להיכנס לביתו ולכפרו אל-עראקיב.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שבית משפט השלום שגה בזה שהוא פסק שאסור לו להיכנס לביתו או לכפר שלו.

ג'מעה אזברגה: אנחנו ביום זה – וזה בעצם לא יום, זה יומיים-שלושה שאנחנו נהיה פה במשך שעות ארוכות על חוק ההמלצות, חוק שאני חושב שהוא חוק מיותר לחלוטין.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שקודם כול זה חוק שראש הממשלה – זאת אומרת שהוא בנוי אך ורק לראש הממשלה, והחוק הזה הוא חוק משתיק, קודם כול את הקואליציה, והוא משתיק גם את האופוזיציה, והוא עושה מהאנשים ומקבוצת חברי הכנסת בני ערובה בבית הזה.

ג'מעה אזברגה: הוא לא רק משתיק, אדוני היושב-ראש, הוא גם משתק – משתק מוסדות כמו בית משפט, כמו תקשורת וכמו בג"ץ.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהחוק הזה הוא גרוע לכולנו, גם בתפיסה האזרחית וגם בתפיסה החברתית ומכל הכיוונים.

ג'מעה אזברגה: הוא לא טוב לדמוקרטיה והוא לא טוב לאנשים.

ג'מעה אזברגה: הוא מנציח בצורה ברורה ביותר את הרודנות ושלטון של אדם אחד ויחיד.

ג'מעה אזברגה: ביבי, לצערי הרב, הוא עושה הכול על מנת לזכות במקום הראשון במירוץ הזה שנקרא רודנות.

ג'מעה אזברגה: אדוני ראש הממשלה לא מסתכל למשל על הדוח של המועצה לשלום הילד האחרון שיצא וזה בכלל לא מעניין אותו.

ג'מעה אזברגה: הדוח הזה של המועצה לשלום הילד צריך לפתוח את העיניים של כולנו ולהדאיג את כולנו, גם כחברה וגם כאזרחים, וצריך להדליק לנו אור אדום שזה לא מעניין ולא נמצא בשיקולו או ביומו של ראש הממשלה.

ג'מעה אזברגה: הכישלון של ראש הממשלה נמצא גם בתיק החוץ שהוא מחזיק.

ג'מעה אזברגה: אנחנו חושבים – ואתמול שמעתי את חברי הכנסת מדברים גם על הנושא הזה – שגם בעניין הזה יש כישלון, שהוא מנהל שני תיקים, גם ראש הממשלה וגם שר החוץ.

ג'מעה אזברגה: המדיניות שלך, אדוני ראש הממשלה – בשנת 2017, ואנחנו במאה ה-21 – מתבססת על מדיניות מאוד מאוד גזענית, במיוחד ביישובים – במה שמתרחש בנגב, עקירת ישובים, הריסת בתים; יישוב כמו אום אל-חיראן, שנעקר ובמקומו יוקם היישוב חירן.

ג'מעה אזברגה: מונעים מאזרח מדינת ישראל להתיישב או להמשיך להתגורר באותו מקום שהוא גר בו כבר הרבה שנים, ושהמדינה העבירה אותו לשם בשנות ה-50, למקום הזה, במקום אדמתו, שיושב עליה היום קיבוץ בית קמה וקיבוץ שער הנגב וכל מיני קיבוצים.

ג'מעה אזברגה: אחרי 60 שנה, 58 שנים, באים להגיד לאנשים: אתם צריכים לעבור כי הולכים להקים פה יישוב ליהודים בלבד.

ג'מעה אזברגה: זה סופר-גזענות.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שגם הריסה 122 פעמים – היישוב אל-עראקיב אחרי הריסה 122 פעמים – זה כישלון גדול אחד של המדיניות של ראש הממשלה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על בערך 100,000 תושבים שנמצאים בכפרים הבלתי-מוכרים שצריך להכיר בהם.

ג'מעה אזברגה: עוד פעם, זו בושה למדינת ישראל ולמדיניות של ביבי נתניהו, שבמאה ה-21 עדיין יש אנשים שלא מקבלים שירותי רווחה, חינוך, מים וחשמל, למרות שברוב המקרים הכבלים של החשמל עוברים ליישובים היהודיים מעל בתיהם של האנשים.

ג'מעה אזברגה: המדיניות של ראש הממשלה, שסותמת את הגולל על כל סיכוי הכי קטן שיש להסדר מדיני – במדיניות כזאת ממשיכים רק, כביכול, לחיות על חרבך, ואין סיכוי להסדר מדיני באזור.

ג'מעה אזברגה: ואני חושב שזה נוגע לכל אזרח במדינת ישראל, אם זה ערבים ואם זה יהודים, וזה מעניין את כולנו, וצריכים לדאוג שיהיה פתרון מדיני.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהמדיניות של ראש הממשלה גם בתחום הזה נכשלה כישלון אדיר – מדיניות שהיא נגועה בשחיתות, של ראש הממשלה, וזה לא דבר חדש.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שאנחנו צריכים לפקוח את עיני כולנו כאזרחים במדינה הזאת.

ג'מעה אזברגה: זה מעניין את כולנו.

ג'מעה אזברגה: לא ייתכן מצב כזה: ביבי נתניהו הפך את האופוזיציה וגם את הקואליציה וגם את האזרחים לבני ערובה אצלו, במדיניות הנגועה בשחיתות, וזה הרבה הרבה שנים.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חוקים גזעניים שעברו בתקופה של ראש הממשלה ביבי נתניהו לא היו אף פעם בממשלות הקודמות, חוקים אנטי-דמוקרטיים, זאת אומרת, כל החוקים מראים שהבן אדם הולך לכיוון רודנות.

ג'מעה אזברגה: הוא עושה הכול על מנת לזכות במקום הראשון ברודנות באזור, אולי אפילו בכלל.

ג'מעה אזברגה: הרבה אנשים במדינה הזאת לא היו מרשים לעצמם להתנהג התנהגות יוצאת דופן, אם לא הייתה המדיניות הזאת נמצאת.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, המירוץ של הרודנות של ביבי נתניהו נמצא בשיאו, והוא הפך להיות כמעט איש יחיד שקובע במדינה הזאת.

ג'מעה אזברגה: כל אחד שמדבר שונה ממנו בדעה, הוא הופך אותו לבלתי לגיטימי, הופך אותו לבלתי מקובל.

ג'מעה אזברגה: אנחנו רואים במדיניות הזאת טעות, והיא חמורה, לכולנו.

ג'מעה אזברגה: אני חושב, אדוני, שיש הרבה מה לעשות, ואפשר לעשות דברים טובים – גם בענייני חינוך, גם בענייני מגורים, גם בענייני פרנסה וגם בענייני תעסוקה.

ג'מעה אזברגה: אני קורא להפתעתי ששר החקלאות מקדם תוכנית, בהסכם עם הסינים, לגידול של מיליון דונם אבוקדו בנגב.

ג'מעה אזברגה: שר החקלאות שומע אותי ורואה, ואני חושב: איך אפשר לגדל, כשיש לך עוד 100,000 אנשים שרוצים להתעסק בחקלאות, אדוני שר החקלאות, ואתה לא נותן להם?

ג'מעה אזברגה: אתה נוסע בכביש, אתה רואה מצד ימין ממטרות ומצד שמאל ממטרות ואדמה פורחת וחקלאות, וזה דבר יפה כשלעצמו, אבל 100 מטר אחרי זה אתה מונע מתושבים, אזרחים, ילידים של הארץ הזאת – גם מונע מהם מים וגם מונע מהם לעסוק בחקלאות, והם עסקו בזה מדורי-דורות, עוד לפני – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת אזברגה.

ג'מעה אזברגה: גם זו, אני חושב, מדיניות כושלת, ואפשר לפתור את הבעיה הזאת של הכפרים הבלתי-מוכרים.

ג'מעה אזברגה: משפט סיכום.

ג'מעה אזברגה: אני אסכם: (אומר בערבית: מתן גמול לשחיתות כמוהו כהאכלת דינוזאור שלא יודע שובע.

ג'מעה אזברגה: )

בצלאל סמוטריץ': שוכרן ג'זילאן, חבר הכנסת אזברגה.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, אם אתה רוצה, אני אתרגם.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': הבא בתור שינעים את זמננו בדברי כיבושין בשלושת רבעי השעה הקרובה הוא חבר הכנסת אלוף במילואים אלעזר שטרן.

בצלאל סמוטריץ': הזמן כולל את ההליכה, אתה יודע.

בצלאל סמוטריץ': 45 דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, בוא נגיד את האמת.

אלעזר שטרן: קודם אולי צריך להסביר מה אנחנו עושים פה.

אלעזר שטרן: אני שמעתי שיושב-ראש ועדת הפנים טוען שכשאנחנו כאן

אלעזר שטרן: אנחנו מונעים ממנו לעבוד ולקדם חוקים חשובים.

אלעזר שטרן: אני צריך לומר שבדיוק בשביל זה אנחנו כאן – כדי שלא תקדם חוקים שבעיניך הם חשובים.

אלעזר שטרן: זאת הסיבה.

דוד אמסלם: אני יכול לתקן אותך, להגיד לך מה הייתה ההערה.

אלעזר שטרן: לא, אחר כך.

אלעזר שטרן: אני שמעתי.

אלעזר שטרן: יש לך עוד מעט, אתה גם יושב-ראש הקואליציה.

אלעזר שטרן: עוד מעט יש לך – – –

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך מה.

דוד אמסלם: יואל טען, הוא בא בטענה – אני מסכים איתך שזה התפקיד שלכם.

דוד אמסלם: יואל טען: למה לא הבאנו את חוק הנכים.

דוד אמסלם: אמרתי לו: הוא היה בסדר-היום, אבל בגלל שאתם משכתם את זה 48 שעות, דחינו את זה לשבוע הבא.

אלעזר שטרן: מה שאני רוצה להגיד – השאלה היא לגיטימית.

אלעזר שטרן: השאלה היא לגיטימית: מה אנחנו עושים פה?

דוד אמסלם: לא – – –

אלעזר שטרן: אתה הרי אומר – אוקיי, המליאה ריקה – – –

דוד אמסלם: אני אמרתי – הוא טען, הטענה הייתה – – –

אלעזר שטרן: אני הבנתי – – –

דוד אמסלם: הבאנו את החוק הזה במקום לעשות חוקים אחרים.

אלעזר שטרן: נכון.

דוד אמסלם: אז אמרתי: אתם הרי קבעתם את סדרי הדיון פה, אז אתם מלינים על כך?

אלעזר שטרן: ברור, דודי, ברור שאנחנו מלינים על כך.

אלעזר שטרן: הרי מה אתה חושב, שאני חושב שהזמן של המליאה מוקדש לטפל בנכים?

אלעזר שטרן: אתם הייתם מנצלים את הזמן הזה או לחוק ההמלצות, או – יש לי בשבילך הצעה חדשה.

אלעזר שטרן: בצלאל, זה גם בתוך התשובות שלי אליך.

אלעזר שטרן: כן, אנחנו פה נדבר אולי על חוקים שלך – מה אנחנו מונעים בזה שאנחנו מושיבים אותך פה ולא נותנים לוועדות לקדם חוקים.

אלעזר שטרן: זאת המטרה, לא?

אלעזר שטרן: הציבור בבית מסתכל עלינו, שואל: המליאה ריקה.

אלעזר שטרן: מה יוצא מזה?

אלעזר שטרן: כאילו, אתה מדבר לאולם ריק.

דוד אמסלם: היום היה צריך להיות יום התעשייה, ומי שיזם אותו – –

אלעזר שטרן: אני יודע.

אלעזר שטרן: אנחנו היינו מעורבים ביום התעשייה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לגלות לך משהו.

דוד אמסלם: – – זה עפר שלח, וביטלנו את זה כדי לשמוע אותך עכשיו.

אלעזר שטרן: בבקשה.

אלעזר שטרן: אני יודע.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: היה צריך להיות יום התעשייה, ויום התעשייה הוא יום מאוד חשוב.

דוד אמסלם: החבר'ה שלך יזמו אותו.

אלעזר שטרן: אני יודע, החבר'ה שלי יזמו אותו.

דוד אמסלם: שאפו על זה.

אלעזר שטרן: הוא יום חשוב, לקדם את התעשייה.

אלעזר שטרן: הלוואי, דרך אגב, שגם הייתם מקבלים את היוזמה של התעשיינים לטפל בזקנים עם הכסף שהם רוצים להעמיד.

דוד אמסלם: – – – להגיש את הצעת החוק הזאת.

אלעזר שטרן: אתה מגיש את הצעת החוק, אני יודע, אני יודע.

דוד אמסלם: הצעה פרטית.

אלעזר שטרן: אני יודע, אבל תן לי להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: אני ישבתי איתם והקדשתי לזה זמן.

אלעזר שטרן: אבל דודי, תן לי להגיד לך משהו, באמת.

אלעזר שטרן: אתה יודע, יש מחלוקות בינינו.

אלעזר שטרן: תראה, אני חושב – עזוב, עפר שלח יעלה לפה עוד מעט.

אלעזר שטרן: אם אתה תהיה תשאל אותו גם למה הדיון הזה יותר חשוב מיום התעשייה, כמו שהוא החליט – ואני כמובן תומך בהחלטתו – אני אגיד לך למה הוא יותר חשוב: יום התעשייה – אולי נעשה אותו; אוסף החוקים שאתם מביאים, בעיניי, אני אומר לך, אלה דברים שלא נוכל לתקן.

אלעזר שטרן: אלה דברים שפוגעים בעיניי בנורמות הכי בסיסיות שלנו.

אלעזר שטרן: אני יכול לתת כדוגמה את פירוק בית המשפט העליון, את פירוק המשטרה, אולי, איזה אנשים ירצו ללכת, מי אתם רוצים שילכו לשם.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, זה יותר חשוב מיום התעשייה.

דוד אמסלם: אתה מכיר את החוק?

אלעזר שטרן: כן, כן, כן, אבל בוא נתקדם.

דוד אמסלם: אז תסביר לנו אותו.

אלעזר שטרן: ברור, ברור, ברור.

אלעזר שטרן: תשמע, פה אין עכשיו הבנת הנקרא.

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאני אעשה לך מבחנים בהבנת הנקרא?

אלעזר שטרן: תאמין לי, לא כדאי.

אלעזר שטרן: בוא נתקדם.

דוד אמסלם: תסביר לי את החוק.

אלעזר שטרן: בוא נתקדם.

אלעזר שטרן: אני רוצה להציע לך משהו.

דוד אמסלם: בבקשה.

אלעזר שטרן: אומרים שאתה בולדוזר.

אלעזר שטרן: ישבתי אצלך לא הרבה בוועדות, אני לא חבר בוועדה שלך, אבל ישבתי מדי פעם, ראיתי איך אתה מנהל ועדה.

דוד אמסלם: נהנית?

אלעזר שטרן: דוגרי, לא.

אלעזר שטרן: דוגרי, לא נהניתי.

אלעזר שטרן: אני לא אוהב ככה.

אלעזר שטרן: אני מנהל אחרת.

דוד אמסלם: בסדר.

אלעזר שטרן: אני ניהלתי ישיבות בחיים שלי, תאמין לי, במשמעת צבאית.

אלעזר שטרן: לא ניהלתי ככה.

אלעזר שטרן: אבל אני לא רוצה – נהניתי מחלק מההתבטאויות שלך.

אלעזר שטרן: יש דברים אצלך שאתה יודע שאני מאוד מעריך – אמיתיות; אי-אפשר להגיד שאתה עושה הצגות.

אלעזר שטרן: אגב, חוץ מזה שבחוק ההמלצות עשיתם הצגות שאתם כאילו לא עובדים בשביל ראש הממשלה, אבל יצא המרצע מהשק שאתם כן עובדים בשבילו.

אלעזר שטרן: בטעות האמנתי לך, דוגרי.

אלעזר שטרן: אז, בטעות האמנתי לך.

אלעזר שטרן: חשבתי שאתה באמת לא עובד בשביל ראש הממשלה, והחוק הזה אולי הוא באמת לא בשביל ראש הממשלה, אבל אחר כך ראינו שראש הממשלה עצמו התערב, ובום – החוק שונה, והוא אמר: אוקיי, אני אסתדר בלי זה; לפחות אנסה להסתדר בלי זה.

אלעזר שטרן: אז הבנתי שעבדת עליי.

אלעזר שטרן: אני אומר לך את האמת, הבנתי שעבדת עליי.

אלעזר שטרן: אני גם לא חשבתי – – –

דוד אמסלם: אם הייתי עובד עליך, הייתי עוצר את החוק הזה.

אלעזר שטרן: לא היית יכול, לא היית יכול.

אלעזר שטרן: אבל אמרתי לך, שאלת אותי אם אני נהנה – אני לא נהנה.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד לך מה החוק הבא שלכם.

אלעזר שטרן: בקצב הזה – – –

דוד אמסלם: איזה רעיון תביא לנו?

אלעזר שטרן: אני מביא לך עכשיו: שהיועץ המשפטי לממשלה לא יוכל לפרסם הודעה על מעבר מבדיקה לחקירה פלילית.

אלעזר שטרן: למה שלא תעשו את זה?

אלעזר שטרן: למה ראש הממשלה – זה שלב עוד הרבה יותר מוקדם, תחשוב מה היינו חוסכים.

אלעזר שטרן: אם אתם באמת חושבים שחוק יצליח לפתור את כל הבעיות – זה חושב שאת השבת החוק יכול לפתור ואז תהיה שבת יותר טובה, אבל אני הולך אליך רגע: כל עודף החקיקה הזה – – –

דוד אמסלם: לא הבנת.

אלעזר שטרן: תן לי, תן לי, תן לי.

דוד אמסלם: לא, אני אשאל אותך שאלה על זה.

דוד אמסלם: אני הרי בטוח שהקדשת לזה הרבה מחשבה.

אלעזר שטרן: דוגרי, לא.

דוד אמסלם: אז אם לא הקדשת, עוד יותר טוב.

דוד אמסלם: ספר לנו רק, למה שנבקש את זה?

דוד אמסלם: מה הלוגיקה?

אלעזר שטרן: אה, אני אגיד לך למה, בבקשה – בגלל שזה מקשה על ראש הממשלה ועל דעת הקהל, ואז יוצאים להפגנות נגד שחיתות, והתקשורת כותבת על ראש הממשלה, ובסוף ראש הממשלה מתייחס לזה.

אלעזר שטרן: הוא בן אדם בשר ודם – למרות שהוא חושב שהוא לא בשר ודם, הוא חושב שהוא אלוהים, לכן הוא גם לא ממנה לו ממלא מקום, לא יקרה לו כלום; אם הוא ממנה ממלא מקום, הוא ממנה מישהי שבחיים לא ישבה בקבינט, למרות שיש לו פה הרבה מאוד שרים שהיו חברי קבינט.

אלעזר שטרן: ראש הממשלה הוא ישות שלא קורה לה כלום.

אלעזר שטרן: אבל יכול להיות שאם היועץ המשפטי לממשלה לא היה מפרסם בינואר על פתיחת חקירה פלילית, לא משנה כרגע אם זה 1000, 2000, 3000, המדינה הייתה חיה הרבה יותר טוב, בסוג של אשליה כזאת כאילו אין פה שחיתות, כאילו אף אחד לא חשוד, כאילו הכול מתנהל כמו שצריך.

דוד אמסלם: אולי תגיד לנו גם – יש לי הצעה יותר טובה: אולי נבטל את תפקיד היועץ המשפטי לממשלה?

אלעזר שטרן: סליחה?

דוד אמסלם: אולי תרחיק לכת טיפה בהזיות ותגיד שנגיש הצעה בכלל לבטל את תפקיד היועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: מה דעתך?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך את האמת.

דוד אמסלם: למה לא?

אלעזר שטרן: תן לי, אני אגיד לך – בגלל שיש לכם אשליה עוד, אולי פעם תצליחו – – –

דוד אמסלם: אגב, בזה.

אלעזר שטרן: תכף אני אגיד – בזה, אני אגיד לך במה.

אלעזר שטרן: תראה, היועץ המשפטי לממשלה הזה, זה כאילו ועדה בוחרת והכול, אבל זה ראש הממשלה, אנחנו יודעים.

אלעזר שטרן: העם בישראל יודע שראש הממשלה בחר אותו כמו שהוא בחר.

דוד אמסלם: במה זה לא בסדר?

אלעזר שטרן: תן לי, תן לי.

אלעזר שטרן: שאלת – תן לענות.

אלעזר שטרן: אני מכיר את היועץ המשפטי לממשלה.

אלעזר שטרן: אני סומך עליו.

אלעזר שטרן: ראש הממשלה כנראה לא הכיר אותו עד הסוף – – –

דוד אמסלם: אתה סומך עליו, אבל לא על ההליך.

אלעזר שטרן: או, תן לי, תן לי, תן לי להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: שאלת אותי אם לבטל את התפקיד.

אלעזר שטרן: או שראש הממשלה חשב שכמו שכבר היו פה יועצים משפטיים, אני אומר לך – או יועץ משפטי, לא משנה – שידעו להחליק פשעים כאלה, חשדות בפשעים, חשדות מוחשיים, אז ראש הממשלה חשב – – –

דוד אמסלם: – – – כמו באי היווני – – –

אלעזר שטרן: תן לי.

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאני אדבר, לא? בצלאל, כאילו מעניין לו, הוא הפסיק עם הפלאפון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, בדרך כלל אסור לי להתערב, אבל אתה עושה עכשיו עוול לכל היועצים המשפטיים לדורותיהם, לכן אתה חייב לומר למי אתה מתכוון, כדי להסיר את העננה מכל היתר.

אלעזר שטרן: לא, לא.

אלעזר שטרן: הצדיקים יודעים שהם צדיקים והחשודים יודעים שהם חשודים.

בצלאל סמוטריץ': אבל הציבור לא יודע.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו שמת עננה על כל היועצים המשפטיים – –

אלעזר שטרן: תן לי, אני אעזור לך.

בצלאל סמוטריץ': – – לדורותיהם שסגרו תיקים לראש ממשלה מכהן.

בצלאל סמוטריץ': זו עננה שאני לא מצפה מיש עתיד.

בצלאל סמוטריץ': מילא הימין, הוא מתקיף את שלטון החוק, אבל לא ממך.

אלעזר שטרן: בצלאל, תן לי, אני אעזור לך.

אמיר אוחנה: אנחנו נחוקק חוק-יסוד: האינטואיציה, ואז לפי האינטואיציה אתה תבין למי הוא מתכוון.

אלעזר שטרן: הבנת?

אמיר אוחנה: הוא לא קרא, אז הוא לא יודע על מה אני מדבר.

אלעזר שטרן: לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': עזוב אני הבנתי, אני רוצה שהציבור יבין.

אלעזר שטרן: אתה מבין, אתם מאותה קואליציה, והוא אפילו לא הבין מה שאתה אמרת.

אלעזר שטרן: אז כדאי אחרי כן שתסביר לו.

אמיר אוחנה: בצלאל, באמת לא הבנת?

בצלאל סמוטריץ': – – – שחיים יבין.

אלעזר שטרן: יש לי עוד 36 דקות, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': רק תשתדל, חבר הכנסת שטרן, לא להחריב את האמון של הציבור בכל מערכת שלטון החוק ב-36 הדקות האלה.

בצלאל סמוטריץ': תשאיר קצת אמון.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך משהו – אני חושב שזה מה שאתם עושים.

אלעזר שטרן: הרי עד עכשיו עוד לא התחלנו לדבר, זה רק בשביל להגיד למה יום התעשייה הוא פחות חשוב מזה שאתם תעבירו את החוקים שלכם ואת השעמום שיש לכם איך לפרק את המוסדות של המדינה יותר טוב – משטרה, צבא, בית משפט עליון.

אלעזר שטרן: שאל אותי חברי חבר הכנסת דודי אמסלם על היועץ המשפטי, והצעתי לו, אני חושב הצעה – שאני פוחד שהוא ייקח אותה באמת – לבטל את הפרסום של החלטת היועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית.

אלעזר שטרן: עניתי לו עכשיו שגם יועץ משפטי, ודודי יודע שגם מפכ"ל – הרי הדברים – יש שם נוער למעלה; הם לא צריכים פרשנות שלי בשביל להבין שהמפכ"ל הזה, כמו היועץ המשפטי, ראש הממשלה, מה שנקרא, פעל למינוים, לדעתי לזכותו.

דוד אמסלם: דרך אגב, המפכ"ל שמונה – הוא רצה להביא את חוק ההמלצות, לביטול ההמלצות.

אלעזר שטרן: בוא נתקדם.

דוד אמסלם: אבל העובדות לא מעניינות.

דוד אמסלם: בוא נתקדם, אתה צודק.

אלעזר שטרן: נכון, כי העניין שאני עוסק בו כרגע הוא לאו דווקא חוק ההמלצות אלא הוא תרבות שלטון החוק.

אלעזר שטרן: הוא תרבות – – –

דוד אמסלם: אבל זה הטיעון שלנו.

אלעזר שטרן: נכון, זה הנושא, אתה צודק.

אלעזר שטרן: אבל אתה הרי יודע כמוני – הרי לא נעשה הצגות.

אלעזר שטרן: אנחנו לא עומדים פה רק בשביל לדבר על חוק ההמלצות.

אלעזר שטרן: אנחנו עומדים פה בשביל לנסות – ואולי תבינו מעבר למה שאמרתי קודם, כדי שלא תנצלו את הזמן לעוד כל מיני חוקים הזויים – אנחנו עומדים פה גם כדי שאולי, אולי, אולי, אולי, תחשוב עוד קצת.

אלעזר שטרן: תראה, אני, בפעם השנייה שיצאתי עם אשתי, הבאתי חבר.

אלעזר שטרן: אמרו לי: שטרן, השתגעת?

דוד אמסלם: הבאת חבר לפגישה?

אלעזר שטרן: כן, הבאתי חבר לפגישה, נשבע לך.

אלי אלאלוף: – – –

אלעזר שטרן: תקשיב, תקשיב.

דוד אמסלם: תסביר לנו למה.

אלעזר שטרן: עכשיו אני מסביר לך.

אלעזר שטרן: שאלו אותי: שטרן, השתגעת?

אלעזר שטרן: פעם שנייה אתה יוצא עם בחורה.

אלעזר שטרן: מה אתה מביא חבר?

דוד אמסלם: מי שאל – החבר שהבאת או חברים אחרים?

אלעזר שטרן: חברים מהצד.

דוד אמסלם: חברים מהצד.

אלעזר שטרן: אמרתי: אני אגיד לכם את האמת, ראיתי הרבה חברים שאכלו אותה.

אלעזר שטרן: אני צריך שיהיה מישהו מהצד, שיגיד לי אם אני בכיוון או לא.

דוד אמסלם: אה, גשש-בלש?

אלעזר שטרן: שאלו אותי: מאיפה למדת את התובנה הזאת?

אלעזר שטרן: אז אמרתי: אתה יכול להיות מג"ד בצנחנים – אז עוד לא הייתי, הייתי מ"פ, אבל הכרתי את הפרקטיקה.

אלעזר שטרן: בן 28 הייתי מג"ד, היום זה יותר מאוחר.

אלעזר שטרן: אתה יכול לקחת חייל בן 20, להגיד לו: תעלה על הגבעה ותגיד לי מה התמונה האמיתית.

אלעזר שטרן: אני רואה מה שאני רואה.

דוד אמסלם: בטח החבר לא ישב איתכם בשולחן.

אלעזר שטרן: הוא ישב, ישב.

אלעזר שטרן: אבל אני כבר הייתי מאוהב.

דוד אמסלם: הבנתי.

אלעזר שטרן: הוא לא היה, לפחות לפי מה שידעתי.

אלעזר שטרן: אז אמרו לי: מאיפה למדת את הפרקטיקה הזאת?

אלעזר שטרן: אז אמרתי אני יכול להיות מג"ד בצנחנים, לקחת חייל בן 20, להגיד לו: תעלה על הגבעה ותגיד לי מה אתה רואה.

אלעזר שטרן: מה כל היתרונות שלו?

אלעזר שטרן: אין לו ניסיון כמוני, אבל יש לו נקודת זווית שהיא מחוץ לסיטואציה.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: מה אני מקווה שיקרה לך?

אלעזר שטרן: באמת עכשיו.

אלעזר שטרן: אולי תעלה רגע על הגבעה, תשאיר את דודי אמסלם ואת כל הרעיונות האלה בתוך הזירה ותעלה רגע, תראה איך זה נראה מבחוץ, איך זה נראה באמת, אולי במציאות האמיתית, לא במה שאתה רואה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, אני יותר מדי שנים בפוליטיקה.

דוד אמסלם: אני ירדתי מהגבעה לתוך הבריכה.

דוד אמסלם: אני כבר הרבה שנים בגבעה.

אלעזר שטרן: נכון, יש לזה יתרון, אני מסכים איתך.

דוד אמסלם: אני הבאתי את החוקים האלה מהבית.

אלעזר שטרן: איך אמרת לי – אתה יותר מדי שנים בפוליטיקה?

דוד אמסלם: כן.

אלעזר שטרן: אולי זה לא יתרון.

דוד אמסלם: יכול להיות.

אלעזר שטרן: דוגרי, אני אגיד לך את האמת.

דוד אמסלם: אם כבר באתי מהגבעה.

אלעזר שטרן: אולי אני כבר הרבה שנים בפוליטיקה.

דוד אמסלם: אני כבר בגבעה הרבה שנים.

דוד אמסלם: אני ירדתי מהגבעה, בניסיון שלי בחיים, לתוך הבריכה, עם החוק הזה.

אלעזר שטרן: אבל אמרת שהרבה שנים אתה כבר בפוליטיקה, אז אולי בגלל זה, זה חלק מהבעיה.

אלעזר שטרן: אתה רק חושב שאתה על הגבעה.

אלעזר שטרן: אתה הרבה שנים בתוך הביצה.

אלעזר שטרן: אני על הגבעה.

דוד אמסלם: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אני על הגבעה.

אלעזר שטרן: יכול להיות, דוגרי.

אלעזר שטרן: אתה יודע מה?

אלעזר שטרן: בצניעות, אני אומר לך, אולי דווקא אני – – –

דוד אמסלם: אלעזר, יכול להיות באמת, ואני לא פוסל את זה שאתה יותר חכם ממני, אתה יותר יפה – הכול בסדר.

אלעזר שטרן: מי יותר חכם ויותר יפה?

דוד אמסלם: אתה.

אלעזר שטרן: מה פתאום.

אלעזר שטרן: אימא שלי, בגיל שנתיים – – –

דוד אמסלם: אתה היית על הגבעה, אני בביצה – – –

אלעזר שטרן: אימא שלי הייתה הולכת עם עגלה, אני תינוק בעגלה – תכף נחזור לעניין – בגיל שנה, אימא שלי, זיכרונה לברכה, סיפרה שהיא הייתה מטיילת איתי והיו אומרים לה: איזה תינוק נחמד, איזה טעם, איזה יפה.

אלעזר שטרן: היא הייתה אומרת: תגידו לי עליו הכול, אל תגידו לי שהוא יפה.

אלעזר שטרן: למה אני אומר לך את זה?

אלעזר שטרן: אני לא יותר חכם ממך, לא יותר יפה ממך, אבל את האמת – – –

דוד אמסלם: הגבעה – – –

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני חושב, אני אומר לך את האמת, שהמדינה חשובה לך לא פחות מלי.

דוד אמסלם: ברור.

דוד אמסלם: ברוך השם.

אלעזר שטרן: דודי, דודי, אני אגיד לך יותר – – –

דוד אמסלם: ברוך השם.

דוד אמסלם: עד עכשיו חשבתי שחשבת שראש הממשלה יותר חשוב לי מהמדינה.

אלעזר שטרן: לא, תן לי, תן לי.

אלעזר שטרן: עכשיו אני הולך בטקטיקה אחרת.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך עוד דבר: אני גם חושב – אין לי שום סיבה לחשוב שהערכים שלי יותר גבוהים.

בצלאל סמוטריץ': זהבה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מפריע לפיליבסטר, אדוני מרכז האופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אלעזר, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': לא, יש פה פיליבסטר והוא מפריע?

איילת נחמיאס ורבין: – – – סליחה, אנחנו רוצים לעזור ואנחנו מפריעים.

איילת נחמיאס ורבין: תדבר בבקשה על הנושא של הקיפוח – – –

אלעזר שטרן: דודי, אתה הולך?

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני פה.

אלעזר שטרן: אולי יותר טוב שלא תחתום על מה שרוצים שתחתום, בהמשך למה שדיברנו.

דוד אמסלם: אז בסוף – – –

אלעזר שטרן: שב, חמש דקות אני משחרר אותך.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה רוצה?

בצלאל סמוטריץ': זה החוק שהצעת לו.

בצלאל סמוטריץ': הוא הכין והוא בא לחתום עליו.

אלעזר שטרן: דודי, זה ביטול ההמלצות של היועץ המשפטי לממשלה, שהוא לא יוכל להמליץ על פתיחת חקירה פלילית?

דוד אמסלם: מה שאתה אומר.

דוד אמסלם: תראה, לפעמים – – –

אלעזר שטרן: לא, תן לי, תן לי – – –

דוד אמסלם: אתה לא יודע על מה חתמתי.

דוד אמסלם: מצד אחד, אם לא הייתי חותם, היית אומר – – –

אלעזר שטרן: אמרתי לך, סגרנו – –

דוד אמסלם: כשחתמתי, אמרת לי: על מה חתמת.

אלעזר שטרן: – – סגרנו שטובת המדינה שלי לא יותר גבוהה מטובת המדינה שלך.

אלעזר שטרן: אתה רוצה אותו דבר כמוני.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך עוד דבר: אני, באמת, לא מחזיק מעצמי – עכשיו אני אומר לך את זה באמת – יותר ערכי ממך.

אלעזר שטרן: הערכים שלי והערכים שלך אותו דבר.

אלעזר שטרן: אולי אתה יותר ערכי ממני – החלפנו על זה גם כמה מילים טובות מאחור פה לפני כמה ימים.

אלעזר שטרן: אחרי שאמרתי את כל זה, מה שאני בעצם מנסה לעשות זה לשאול: תגיד, אז למה אתה עושה את זה?

אלעזר שטרן: למה אתם עושים את זה?

אלעזר שטרן: אז מה, אתם לא מבינים?

אלעזר שטרן: אוקיי, תחכו שנה, הרי גבי אשכנזי – – –

דוד אמסלם: – – –

אלעזר שטרן: תן לי, תן לי להגיד לך, תן לי.

אלעזר שטרן: אתה מכיר, אתה מכיר.

אלעזר שטרן: גבי אשכנזי – תראה, יושב לידך אבי דיכטר, יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

דוד אמסלם: ראש השב"כ.

אלעזר שטרן: ראש השב"כ, לקחת לי את המילים.

אלעזר שטרן: הוא יודע, הוא יודע כמה אישורים צריך לעבור בשביל להאזין למישהו, בסדר?

אלעזר שטרן: אתה יודע מה?

אלעזר שטרן: לפלסטיני שעובר מיהודה ושומרון את הקו הירוק לתוך מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: שם יכולת להאזין לו, פה – – –

דוד אמסלם: למה הוא תומך בחוק?

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך, תן לי להגיד לך, בסדר?

אלעזר שטרן: לגבי אשכנזי, הרמטכ"ל, לקחו 180 קלטות כשהוא מאשר למה להאזין, ומאזין לפי נושא.

אלעזר שטרן: בוועדת חוקה אמרנו שאם מישהו מאזין למישהו, אם הוא שומע שמדברים על נושא שהוא לא הוסמך לו, הם צריכים לסגור את מכשירי ההקלטה.

אלעזר שטרן: לרמטכ"ל במדינת ישראל האזינו – – –

אלי אלאלוף: וזה אותו שר ביטחון – – –

אלעזר שטרן: לאותו שר הביטחון נמחקו הקלטות, נשברו.

אלעזר שטרן: לרמטכ"ל במדינת ישראל, עם ראש הממשלה הזה – – –

דוד אמסלם: המפכ"ל בא לבית של אשכנזי לחקור אותו אצלו בבית.

אלעזר שטרן: יכול להיות, עזוב, זה לא הדיון.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך על מה הדיון: על 180 קלטות של האזנה – לא לנושא; למי החברים שלך, מה דיברת עם אשתך ועם החברים.

אלעזר שטרן: והארץ לא רעדה.

אלעזר שטרן: וראש הממשלה אחראי למשרד לביטחון פנים ואחראי למפכ"ל, ואף אחד לא מחוקק פה חוק, וראש הממשלה לא דוחף חוק המלצות וחוק האזנות וחוק כלום.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, על זה לך ליועץ המשפטי לממשלה, תשאל אותו אם על זה לא צריכה לרעוד הארץ.

אלעזר שטרן: על זה.

אלעזר שטרן: ואיפה אתם הייתם?

אלעזר שטרן: אתה היית בפוליטיקה, אמרת לי, אבל אחרת, לא בבניין הזה, אבל ראש הממשלה היה פה בבניין, למה אז ממשלת ישראל, או מישהו, לא עוצר?

אלעזר שטרן: עכשיו, אני אומר לך, אני יודע למה האזינו.

אלעזר שטרן: אני יודע למה האזינו, בגלל שאני יודע למי קראו אחר כך לשאול אותו על דברים שבכלל לא קשורים לפרשת הרפז, רק בגלל שהאזינו.

אלעזר שטרן: ומי פה בבניין אמר משהו?

אלעזר שטרן: רודפי הצדק.

דוד אמסלם: רגע, מי האזין?

דוד אמסלם: מי האזין?

דוד אמסלם: אני לא יודע.

אלעזר שטרן: לקחו חיילים, נתנו להם אישור, בגלל שהיה כל כך הרבה חומר, אז אין מקצוענים שיאזינו, ועשו את זה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, שערורייה, באמת.

אלעזר שטרן: זה עוד צריך לבוא לבניין הזה.

אלעזר שטרן: הקטסטרופה הזאת, בלי קשר למפלגות, עוד צריכה לבוא לכאן – מה היה האינטרס של ראש הממשלה ושל שר הביטחון, איך נתנו לזה לקרות, איך לא עצרו את זה.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו, אני אומר, כיוון שמתעסקים פה בענייני משטרה והדלפות והמלצות – איפה הוא היה?

אלעזר שטרן: איפה הוא היה?

אלעזר שטרן: בשום מקום, שום מקום.

אלעזר שטרן: עכשיו, זה רמטכ"ל.

דוד אמסלם: המשטרה חקרה את זה?

אלעזר שטרן: ברור, והוציאה אותו זכאי לגמרי.

דוד אמסלם: – – – שראש הממשלה ינהל את החקירה?

אלעזר שטרן: סליחה?

אלעזר שטרן: תשמע, תשמע, אני אסביר לך מה שאלתי אותך.

אלעזר שטרן: לא אם הוא ניהל; למה הוא נתן – כשהוא יודע שאין דבר כזה במדינה דמוקרטית, שזה משחית את מדינת ישראל, למה הוא נתן להאזין לקלטות האלה?

אלעזר שטרן: למה הוא לא עשה אז חוק ההמלצות וחוק ההאזנות וחוק הזה?

אלעזר שטרן: אתה בטוח שאתה רוצה להגן על זה?

דוד אמסלם: לא, אני לא יודע על מה אתה מדבר.

אלעזר שטרן: אז הינה, אני אומר לך – – –

דוד אמסלם: אתה אומר – – –

אלעזר שטרן: אחרי זה ראש השב"כ לשעבר, או אלי אלאלוף – תאמין לי, הם יודעים, הם יסבירו לך.

אבי דיכטר: אלעזר, אני לא רוצה לקלקל לך את הסיפור.

אבי דיכטר: אני אז הייתי השר לביטחון פנים, ואני אומר לך שבתור שר לביטחון פנים לא הייתי שותף בדבר וחצי דבר בחקירות של המשטרה.

אלעזר שטרן: אני יודע את זה.

אלעזר שטרן: לא אמרתי את זה.

אבי דיכטר: אם אני לא הייתי שותף, קל וחומר ראש ממשלה.

אלעזר שטרן: לא אמרתי את זה.

אבי דיכטר: אין חיה כזאת שחיילים מאזינים לקלטות.

אבי דיכטר: משטרת ישראל היא שחקרה והיא היחידה שמוסמכת לעשות את זה, על פי צו שופט.

אבי דיכטר: אין למשטרת ישראל מנדט להאזין ללא צו שופט, בשונה משב"כ, שהוא מאזין על פי אישור ראש ממשלה.

אלעזר שטרן: אז עכשיו אני אומר לך, אני מציע לך – – –

אבי דיכטר: אתה רוצה להרוס סיפור, תן אותו – – –

אלעזר שטרן: אבי, סליחה, לא הרסתי שום סיפור.

אלעזר שטרן: אני מציע לך, לך, לבדוק אם חיילים לא האזינו.

אבי דיכטר: לא, יכול להיות שהאזינו.

אלעזר שטרן: אמרת שלא.

אבי דיכטר: לא בסמכות ולא ברשות.

אלעזר שטרן: אה, לא בסמכות ולא ברשות.

אלעזר שטרן: אחרי זה גם המשטרה לא האזינה ולא פענחה את מה שהם כתבו לא בסמכות ולא ברשות.

אבי דיכטר: שטרן, אתה בא ממקום עבודה מסודר.

אבי דיכטר: אין חיה כזאת שמשטרה חוקרת יכולה להאזין בלי צו שופט.

אבי דיכטר: אם בצה"ל, חס וחלילה, חיילים האזינו לקלטות – האזינו לא בסמכות, לא ברשות, קל וחומר קלטות של הרמטכ"ל.

אלעזר שטרן: ואם זה מגיע למשטרה, מותר לה לקחת את החומרים האלה שלא בסמכות ולא ברשות?

אבי דיכטר: כשמשטרה חוקרת, היא חוקרת.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אבי דיכטר: אין הבדל אם היא חוקרת אותי, אותך, את ראש הממשלה או את הרמטכ"ל.

אלעזר שטרן: ועכשיו אני אומר לך, כיוון שהרמטכ"ל יצא זכאי לחלוטין, לחלוטין, אז יכול להיות שעכשיו כדאי שנלך לבדוק אם אתה צודק, ואני חושב שאתה טועה.

אבי דיכטר: לא הגישו אפילו כתב אישום.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: סליחה?

אבי דיכטר: מה זאת אומרת "יצא זכאי"?

אבי דיכטר: לא הוגש כתב אישום.

אלעזר שטרן: לא הוגש.

אבי דיכטר: אז זה לא יצא זכאי.

אלעזר שטרן: זה הרבה יותר מזכאי.

אבי דיכטר: בסדר.

דוד אמסלם: מה הוחלט?

דוד אמסלם: מה המשטרה המליצה בעניינו?

אלעזר שטרן: זה הרבה יותר מזכאי.

דוד אמסלם: אני קראתי באחד העיתונים שהמפכ"ל בא עם ראש אגף חקירות אליו הביתה.

אלעזר שטרן: אמרת את זה שמונה פעמים.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: זה לא נכון.

אלעזר שטרן: ב.

אלעזר שטרן: תבדוק – – –

דוד אמסלם: למה הוא לא תבע את העיתון דיבה?

אלעזר שטרן: שנייה, שנייה.

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאגלה לך משהו?

אלעזר שטרן: תגיד, כמה באו החוקרים לראש הממשלה הביתה?

אלעזר שטרן: תשאל שאלות כאלה.

אלעזר שטרן: למה זה לא מפריע לך?

אלעזר שטרן: למה ראש הממשלה נוסע להודו, לבלגיה, לאפריקה?

אלעזר שטרן: כדי לדחות חקירות – –

דוד אמסלם: שאלתי שאלה – – –

אלעזר שטרן: – – כדי שהחוקרים יבואו אליו הביתה מתי שנוח לו.

אלעזר שטרן: למה את זה אתה לא שואל?

אלעזר שטרן: תשאל.

דוד אמסלם: אני אגיד לך.

דוד אמסלם: אני מבין מהשאלה שלך, א.

דוד אמסלם: שאתה מאשר את העניין.

אלעזר שטרן: שמה?

אלעזר שטרן: מי יכול לאשר?

דוד אמסלם: שבא המפכ"ל – – –

אלעזר שטרן: איך אני יכול לאשר?

אלעזר שטרן: מה אני?

דוד אמסלם: היה כתוב בעיתון.

אלעזר שטרן: אם אני מאשר שהיה כתוב בעיתון?

אלעזר שטרן: אתה אמרת שהיה כתוב בעיתון.

דוד אמסלם: קראתי את זה בעיתון.

אלעזר שטרן: אז אני לא יכול לאשר.

אלעזר שטרן: אני מאמין לך שקראת בעיתון.

דוד אמסלם: מדינת ישראל, חוק – – –

אלעזר שטרן: אבל אני שמח, חבר הכנסת אמסלם, שאתה נהנה ומאמין לכל מה שקראת בעיתון.

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך למה.

דוד אמסלם: אני לא מאמין – – –

אלעזר שטרן: לא, אני שמח.

דוד אמסלם: דבר מהסוג הזה שכותבים על רמטכ"ל ומפכ"ל, אם הם לא הולכים לבית המשפט בעניין הזה זה אומר דרשני – אז אולי זה קרה, כי זה לא דבר שיישאר פתוח ככה.

אלעזר שטרן: תשמע, אני רוצה להגיד לך משהו, באמת.

אלעזר שטרן: אני, יש לי כבוד לבית המשפט.

אלעזר שטרן: שומע?

אלעזר שטרן: יש לי כבוד לבית המשפט.

אלעזר שטרן: יש לי גם ביקורת לפעמים, אבל אני מעלה אותה בדרך אחרת ממה שאצלכם מעלים אותה: אני לא מפרק את בית המשפט העליון, לא מחליף את השופטים – לא נהנה מהחלטות.

אלעזר שטרן: זה מה שאני יודע.

אלעזר שטרן: אבל אני יודע שמערכת המשפט הרבה יותר חשובה מהקדנציה שלך, שלי, שלו, שלו וגם של ראש הממשלה.

דוד אמסלם: העיקר שאסור לעשות פה שום שינוי.

אלעזר שטרן: לא אמרתי לך.

אלעזר שטרן: תקשיב.

דוד אמסלם: מה אתה מתכוון "מפרקים"?

אלעזר שטרן: שצריך להתייחס אליהם בכבוד.

דוד אמסלם: תן לי דוגמה.

דוד אמסלם: מה הכוונה שלך "מפרקים"?

אלעזר שטרן: לעלות עם בולדוזר.

דוד אמסלם: – – – סיסמאות.

דוד אמסלם: מפרקים, פוגעים במשטרה, אתם מושחתים – – –

אלעזר שטרן: להעלות חוק – – –

דוד אמסלם: בוא תספר לנו – – – תן לנו – – –

אלעזר שטרן: תן לי, אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: תן לי, אני אתן לך דוגמה, אני אתן לך דוגמה: להציע הצעת חוק, שאולי בזכות זה שאנחנו יושבים פה עכשיו היא לא מקודמת, שפסקת ההתגברות תהיה עם 61 חברי כנסת.

אלעזר שטרן: כאילו בית המשפט, אין לו סמכות.

אלעזר שטרן: זה לרוקן אותו.

אלעזר שטרן: ישבו שם שופטים, אנחנו נהנה מהכול, ולא משנה אם שרת המשפטים תמנה או יושב-ראש לשכת עורכי הדין ימנה, או הרומן ביניהם ימנה את השופטים.

אלעזר שטרן: אבל הם יפסלו חוקים ואנחנו נבוא לפה עם קואליציה של 61 ונבטל את הכול.

בצלאל סמוטריץ': זה קיים בחוק חופש העיסוק.

אלעזר שטרן: זה מבטל – – –

בצלאל סמוטריץ': זה קיים בחוק-יסוד: חופש העיסוק.

בצלאל סמוטריץ': מי שקבע את זה הוא ברק, כיועץ משפטי לממשלה, מי שהביא את זה לממשלת רבין, בתמיכת מרצ.

אלעזר שטרן: דודי, אתה הבנת מה שאמרתי, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אתה הבנת מה שאני אמרתי, אלעזר?

דוד אמסלם: תראה אלעזר, אני אגיד לך משהו, בעדינות.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מגיב.

דוד אמסלם: אתה איש הגון, אבל בנושאים מסוימים אתה מוציא את זה – – –

אלעזר שטרן: לא הבנתי.

דוד אמסלם: בגלל שזה האידיאולוגיה – – – תחשוב שבית המשפט העליון, הוא לא נוהג כשורה בנושאים מסוימים.

דוד אמסלם: לכן, ההליך הוא שהכנסת – זה התפקיד, אין מישהו אחר.

אלעזר שטרן: אני מבין את זה.

אלעזר שטרן: אז תגיד, תשמע – – –

דוד אמסלם: – – –

אלעזר שטרן: אתה לא הבנת מה אמרתי לך.

אלעזר שטרן: אתה צודק.

אלעזר שטרן: הכנסת רשאית לחשוב שבית המשפט העליון טעה, אבל אתה מבין ש-61 זו בדיחה.

אלעזר שטרן: בגלל – – –

דוד אמסלם: כמה זה לא בדיחה?

אלעזר שטרן: למה זו בדיחה?

דוד אמסלם: לא, כמה זה לא בדיחה?

אלעזר שטרן: אתה שואל אותי?

אלעזר שטרן: 75.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה בא לי עכשיו רק על המספרים.

אלעזר שטרן: לא, לא, לא.

אלעזר שטרן: זה לא מספרים, אדוני.

אלעזר שטרן: ידעתי שתגיד לי את זה.

אלעזר שטרן: זה לא מספרים.

אלעזר שטרן: קואליציות – על 61 יש קואליציה בדרך כלל, וקצת יותר.

אלעזר שטרן: פה הייתה קואליציה שנה וחצי, שנתיים, לא יודע כמה – 61.

אלעזר שטרן: זה כאילו כשאתה נותן לבית המשפט העליון סמכות לבטל חוקים כשהם דורסים דמוקרטיה או דורסים זכויות אדם, כאילו לקחת מהם את הזכות בגלל שמה אמרת – אוקיי, אני אחוקק את זה עוד פעם.

אלעזר שטרן: יכול להיות שאז לא עשו גיוס בקואליציה והיו רק 50, נגיד עשו קיזוזים.

אלעזר שטרן: הפעם לא נעשה קיזוזים ואין בית משפט עליון.

אלעזר שטרן: זה מה שזה אומר.

אלעזר שטרן: ולכן אני – ביקשת דוגמה – – –

דוד אמסלם: אבל אלעזר, אתה יודע, היו פה קואליציות בבית הזה – –

אלעזר שטרן: לא רוצה עכשיו היסטוריה.

דוד אמסלם: – – גם של 90.

דוד אמסלם: אין בעיה, זאת לא שאלה.

דוד אמסלם: קואליציה זו קואליציה.

אלעזר שטרן: נשארו לי 19 דקות, דודי.

אלעזר שטרן: עוד לא התחלתי לדבר.

אלעזר שטרן: נשארו לי 19 דקות.

בצלאל סמוטריץ': יש לך 19 דקות לענות על השאלה ששאלתי על פסקת ההתגברות בחוק-יסוד: חופש העיסוק.

אלעזר שטרן: הינה, אתה רואה?

אלעזר שטרן: הינה, אתה רואה – –

בצלאל סמוטריץ': לא חוקקה אותה ממשלת ימין קיצונית שרוצה להחריב את בג"ץ.

אלעזר שטרן: – – שאפילו בשביל למנוע את החוק הזה של השרה שקד והשר בנט, על התחרות של מי יהיה יותר ימני ומי יפרק יותר את בית המשפט העליון, טוב שאנחנו עושים – איך קוראים לזה?

אלעזר שטרן: פיליבסטר, כאילו?

אלעזר שטרן: טוב שאנחנו עושים את זה, לקחת את הזמן, כאילו שלא תכנס את הוועדה הזאת או ועדת חוקה, חוק ומשפט.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אתה יודע שהכנסת הזאת – אתה יודע את זה – יש לנו שתי טכניקות שייצרתם פה טוב:

אלעזר שטרן: אחת – היא תחליט איפה החוק הזה יידון לפי איזו מפלגה בקואליציה רוצה קרדיט על זה או לנהל.

אלעזר שטרן: אפילו היושב-ראש לא יכול להכחיש את זה.

אלעזר שטרן: הדבר השני – אם תהיה בעיה באחת הוועדות, תקימו ועדה חדשה.

אלעזר שטרן: תשימו את בני בגין – בני בגין כבר הקים פה שתי ועדות ופירק שלוש ועדות והחליף לא יודע כמה, בגלל שצריך להתגבר על זה בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: ודרך אגב – – –

דוד אמסלם: זה תמיד היה בכנסת.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

דוד אמסלם: מאז הקמתה.

אלעזר שטרן: זה שאתה ותיק סגרנו.

דוד אמסלם: – – – לא, אבל אני עוקב אחרי – – –

אלעזר שטרן: אבל תקשיב, סגרנו שאתה ותיק בפוליטיקה.

אלעזר שטרן: אני חדש בפוליטיקה.

אלעזר שטרן: אני – הפרקטיקות האלה לא ברורות לי, אני אומר לך את האמת.

אלעזר שטרן: אני, כשאני מסתכל על מעמד הכנסת בציבור – ואני הקמתי שדולה לנסות לתקן את זה קצת – אז אני מנסה להבין למה.

אלעזר שטרן: אני חושב שזו אחת הסיבות.

אלעזר שטרן: יושב הנוער שם וחושב שאם בני בגין חושב אחרת – למרות שהוא בוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת, ורוצים לעשות לא משנה איזה חוק – חוק הלאום, חוק ההסדרה, חוק ההמלצות – אז יש שתי פרקטיקות דמוקרטיות: 1.

אלעזר שטרן: לקחת את בני בגין, שהושיבו אותו פה בגלל הערכים שלו, ולהגיד לו: זוז הצידה, נשים מישהו אחר, הערכים שלך היום לא מתאימים לנו; 2.

אלעזר שטרן: נקים ועדה.

אלעזר שטרן: ניקח את ניסן סלומינסקי מהמפלגה שלו, שיש לו ניסיון בניהול ועדות, ונשים את אמיר, שישב לידך לפני רגע, יושב-ראש ועדה לחוק הלאום.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: בגלל שהליכוד אולי רוצה שזה יהיה אצלו ולא אצל הבית היהודי, והכנסת כמרקחה.

אלעזר שטרן: אנחנו רק סטטיסטים באיפה הנהלת הקואליציה או הקואליציה הזאת תחליט להזיז אותנו כל פעם, איזה ועדות להקים.

אלעזר שטרן: לכן אני חוזר למה שאמרתי, שהחוק הזה, אם אתה שואל – נגיד פסקת ההתגברות, לא משנה – האם הוא צריך להיות בוועדת חוקה חוק ומשפט?

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אבל אם בני בגין יגיד ש-61 לא נראה לו, אז אולי תקימו עוד ועדה, כדי שגם ב-59 אפשר להתגבר על בג"ץ.

אלעזר שטרן: מה הבעיה?

אלעזר שטרן: אתם יכולים הכול.

אלעזר שטרן: אתה יודע, אתם חזקים.

אלעזר שטרן: העם אמר את דברו.

דוד אמסלם: אני יכול לתת לך תשובה על זה?

אלעזר שטרן: כן.

דוד אמסלם: באמת.

דוד אמסלם: אמיתית.

אלעזר שטרן: בבקשה.

דוד אמסלם: תראה, בוועדות הכנסת זה שונה מהמליאה.

דוד אמסלם: בוועדות הכנסת, סיעות שולחות נציגים לוועדות.

דוד אמסלם: יש שם הרכב מאוד שביר, שומר את הפערים – – –

אלעזר שטרן: תלוי באיזה ועדות.

דוד אמסלם: ברוב הוועדות.

אלעזר שטרן: לא, ההרכב השביר נקבע בכוונה.

דוד אמסלם: תן לי לסיים רגע.

אלעזר שטרן: סליחה דודי, אבל הציבור, יש לומר – – –

דוד אמסלם: אבל אני רוצה לומר משהו.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר, נניח, יש ועדה אצלנו – אצלי בוועדת הפנים זה תשעה מול שישה או שבעה, אני לא זוכר, קואליציה–אופוזיציה.

דוד אמסלם: עכשיו, מה קורה?

דוד אמסלם: כל נציג, הוא לא חבר כנסת בודד.

אלעזר שטרן: נכון.

דוד אמסלם: הוא מייצג כמעט עשרה חברי כנסת – – –

אלעזר שטרן: לא, דודי, דודי – – –

דוד אמסלם: תן לי רק לסיים.

אלעזר שטרן: לא, עזוב, זה ברור.

אלעזר שטרן: אנחנו כולנו פה לא בודדים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: התשובה שלי מבלבלת אותך, אז אתה אומר לי "עזוב".

אלעזר שטרן: לא, אני יודע לענות לך על זה.

אלעזר שטרן: פעם האשימו אותי – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, בוועדה אתה לרוב לא קובע את עמדתך הפרטית, את עמדת הסיעה.

דוד אמסלם: בכנסת אתה יכול להצביע לפעמים על פי צו מצפונך, במקרים חריגים, מפני שאז אתה מייצג את עצמך בלבד בקטע האריתמטי.

דוד אמסלם: באמת, זה אחד חלקי אחד.

בצלאל סמוטריץ': איפה כתוב ההבדל הזה בין הוועדות למליאה?

בצלאל סמוטריץ': איפה כתוב ההבדל הזה?

אלעזר שטרן: תשאל, חבר הכנסת סמוטריץ – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – סתם בשיח פתוח.

דוד אמסלם: לכן, בוועדות, על פי תקנון הכנסת – – –

אלעזר שטרן: לא יודע מאיפה זה בא.

בצלאל סמוטריץ': יש תמיד איזון בין המחויבות הקואליציונית והסיעתית לבין המחויבות הפרטית.

בצלאל סמוטריץ': היא נכונה במליאה, היא נכונה בוועדות.

בצלאל סמוטריץ': גם בוועדות אנחנו לא לולבים, דודי.

דוד אמסלם: זה נכון, אבל אמרתי שכשאתה מפר את המשמעת בוועדה זה הרבה יותר קריטי, בגלל שהמשקל שלך – – –

אלעזר שטרן: זה בדיוק מה – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא צודק שניתן בסיעה להחליף אותך אם אתה לא – – –

דוד אמסלם: אני אשאל אותך עוד שאלה: הרי החלפנו את חזן כמה פעמים.

אלעזר שטרן: סליחה?

דוד אמסלם: החלפנו את חזן.

דוד אמסלם: אורן חזן עשה את זה והחלפנו אותו כמה פעמים בוועדה.

דוד אמסלם: לא הפריע לך; לא עלית לפה ואמרת: למה החלפתם את אורן חזן?

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: הרי אם אנחנו מדברים על העיקרון, אז למה לא אמרת את זה?

דוד אמסלם: הרי החלפנו עוד כמה אנשים.

דוד אמסלם: לא הפריע לכם.

דוד אמסלם: מי הפריע לכם?

דוד אמסלם: בני בגין.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: תראה, במטותא, בני בגין, אני מקווה עבור רוב מוחלט של הבניין הזה, ללא קשר לקואליציה–אופוזיציה – אל תשווה אותו לאורן חזן, ואם אתה רוצה, גם לא לאלעזר שטרן.

דוד אמסלם: דיברת על ההחלפה.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: אתה אומר בעצם – – –

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו, עכשיו על שתי פרקטיקות.

דוד אמסלם: עכשיו הטיעון שלך השתנה מחמת האדם?

אלעזר שטרן: אבל תן לי להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: אתה לא החלפת אותו, אתה קודם הקמת את הוועדות החדשות כדי שהוא לא יהיה בהן.

אלעזר שטרן: זה דבר מעליב.

אלעזר שטרן: והדבר השני שאני רוצה להגיד לך – תחליף אותו להצבעה.

דוד אמסלם: הוא לא רצה.

דוד אמסלם: הוא לא רצה.

אלעזר שטרן: סליחה, שנייה.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה ועדות כאלה יש פה?

אלעזר שטרן: הוא לא רצה אולי בחוק ההמלצות, אבל בחוק ההסדרה?

אלעזר שטרן: בחוק הלאום?

אלעזר שטרן: החלפת אותו לפני שהוא פתח את הפה.

אלעזר שטרן: הקמת ועדה חדשה.

דוד אמסלם: לא, אלעזר, לא.

דוד אמסלם: באחריות אני אומר לך.

אלעזר שטרן: אני יכול לקבל סעד מהיושב-ראש?

דוד אמסלם: אה, אתה רוצה?

בצלאל סמוטריץ': נראה לי שאתה די מסתדר.

אלעזר שטרן: נכון, כי אני גם צודק.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכן.

דוד אמסלם: אגב, אם אתה רוצה סעד, אני יושב פה הרבה שעות.

דוד אמסלם: אני מת לשתות.

דוד אמסלם: אני שומע אותך רק מתוך זה שאני מכבד אותך, אבל אם אתה רוצה שאני לא אדבר – בסדר, תגיד.

אלעזר שטרן: יש בן אדם אובייקטיבי.

דוד אמסלם: לא, אתה אמרת סעד.

אלעזר שטרן: אתה לא דיברת?

דוד אמסלם: אם אתה רוצה.

דוד אמסלם: אם אתה מרגיש, אני – – –

אלעזר שטרן: לא, סליחה, לא ביקשתי, סליחה, אני חייב להבהיר את עצמי.

אלעזר שטרן: לא ביקשתי סעד, חס וחלילה, שיסגור לך את – מה פתאום.

דוד אמסלם: אה, לא הבנתי, חשבתי שאתה מבקש ממנו להשתיק אותי.

אלעזר שטרן: אני מתנצל.

אלעזר שטרן: ממש לא ככה, אבל גם הוא לא הבין ככה.

אלעזר שטרן: אתה הבנת ככה?

בצלאל סמוטריץ': הכול בסדר, חבר'ה.

בצלאל סמוטריץ': שיח ער, טוב.

אלעזר שטרן: הוא הבין שאני מבקש סעד בשביל להגיד לך – אתה יודע מה, נחזור לדוגמה ההיא, כמי שיושב מהצד ורואה בדיוק את הזירה.

אלעזר שטרן: מה פתאום, על שיח כזה אני אבקש?

דוד אמסלם: בסדר, תמשיך.

אלעזר שטרן: זה מה שנקרא מחשבה מחוץ לספקטרום בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה ללכת ברשות

אלעזר שטרן: כם על עוד משהו.

אלעזר שטרן: "העם אמר את דברו" – כאילו כל העם סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': רוב העם, לא כולו.

אלעזר שטרן: תן לדבר על זה.

אלעזר שטרן: אתמול בלילה כל העם היה גפני, חוץ מעיריית ראשון לציון, רמת גן, חולון, תל אביב ולא יודע מה.

אלעזר שטרן: אתם, באמירה הזאת, "העם אמר את דברו" – אני חושב שצריכים להיות גבולות לניצול.

אלעזר שטרן: הרי צודק גפני כשהוא אומר:

אלעזר שטרן: אלעזר שטרן אמר לי שבתנאים מסוימים, על מסורת ישראל הוא היה חותם.

אלעזר שטרן: וזה נכון.

אלעזר שטרן: אני, השבת חשובה – אני מעריך את זה שלא יצאת לשתות ולאכול עכשיו בנאום, באמת – השבת חשובה לגפני לא יותר מלדודי אמסלם, לסמוטריץ ולאלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: עכשיו, השאלה היא מה החוקים האלה עושים.

אלעזר שטרן: אני – וגם במצע שלנו – אשר, תעזוב, זה דיון רציני, נו.

אלעזר שטרן: באמת, אנחנו מדברים לעניין.

– – – מנסים להיות רציניים.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, חושב שהשבת הייתה ראויה שאולי בכלל לא תהיה עליה חקיקה.

אלעזר שטרן: שיהיו עליה הסכמות.

דוד אמסלם: הלוואי שהיינו זוכים לזה, באמת.

אלעזר שטרן: נכון, נכון, נכון.

אלעזר שטרן: אמנת גביזון-מדן הלכה לזה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, כשאמנת גביזון-מדן נכתבה, עוד לא היה מסחר גדול בשבתות, בערים ומחוץ לערים.

אלעזר שטרן: דרך אגב, כשהלכו להפגנות בארץ נגד השבת, בפתח תקווה או בתל אביב, בשנות ה-60 או ה-70, בתי קולנוע לא היו פתוחים, בתי קפה לא היו פתוחים – –

דוד אמסלם: כשהיינו ילדים.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: – – לא במרכז העיר ולא מחוץ לעיר.

אלעזר שטרן: לא היה חוק.

אלעזר שטרן: סטטוס קוו, חוק רשויות מקומיות, לא משנה מה.

אלעזר שטרן: מה יצא לנו?

אלעזר שטרן: מה יצא לנו מהעודף?

אלעזר שטרן: יצא לנו שאז פתוח – אני, דרך אגב, היום חושב שטוב שמי שרוצה הולך לבית קפה או רואה קולנוע – אני מאוד מאוד נגד מסחר בשבת.

אלעזר שטרן: אבל מה שאני אומר, גם במסחר – קניונים פתוחים בשבתות, זה טוב לי, זה טוב לסוחרים הקטנים – זה רע מאוד בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו אמרנו: יש לנו חוק.

אלעזר שטרן: אז מה קרה אתמול בלילה כאן, בין 23:00 ל-02:00, בלילה?

אלעזר שטרן: העברנו חוק על מסורת ישראל, בסדר?

אלעזר שטרן: עכשיו, מה צריך להעלות אנשים לדבר מול המסורת?

אלעזר שטרן: היתרון היחיד הוא שסוף-סוף, בזכות החרדים, הקונסרבטיבים בתוך ספר החוקים של מדינת ישראל, בגלל שהם התנועה המסורתית – זה התרגום של הקונסרבטיביות, וככה הם קוראים לעצמם, התנועה הקונסרבטיבית.

אלעזר שטרן: והשבת של גפני היא לא בדיוק השבת שלי; היא דומה, לא בטוח שהיא בדיוק השבת שלך.

אלעזר שטרן: זה לא משנה.

אלעזר שטרן: יש שר בממשלה שאמר שהוא אורתודוקסי.

אלעזר שטרן: שאלתי אותו באיזו מכונית אורתודוקסית הוא נוסע בשבת – האם הכול זה רק בשביל להרבות שנאה ופילוג ולקטלג אותנו, מי יהודי כזה ומי יהודי כזה ומי יהודי כזה.

אלעזר שטרן: אבל מה אני אומר?

אלעזר שטרן: ואני לוקח את זה כדוגמה – כאילו, מה יצא מחוק המרכולים?

אלעזר שטרן: אני הייתי בשבת אצל אבא שלי בבית הכנסת בגבעתיים.

אלעזר שטרן: בסדר, אבא שלי, ברוך השם, עוד מעט נחגוג לו 95, ואני משתדל להיות שם בשבתות.

דוד אמסלם: שיהיה בריא עד 120.

בצלאל סמוטריץ': ה' יאריך ימיו בטוב ושנותיו בנעימים.

אלעזר שטרן: אמן.

אלעזר שטרן: יש שם פרלמנטים, חבר'ה, מצביעים של הבית החרד"לי.

אלעזר שטרן: סמוטריץ ניסה להתערב – הינה, הוא עכשיו שומע את זה פעם ראשונה – אמרו לו: תודה, אנחנו בגבעתיים מסתדרים.

אלעזר שטרן: ככה לפחות אמרו לי בפרלמנט.

בצלאל סמוטריץ': מה?

אלעזר שטרן: אחרי זה נדבר, בסדר?

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: שנייה, לא צריך עזרה – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל אתה מנצל את העובדה שאני על השולחן הזה ואני לא יכול להגיב.

אלעזר שטרן: בטח שאתה יכול.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה לא היה ולא נברא.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

אלעזר שטרן: לא דיברת עם אף אחד בגבעתיים?

בצלאל סמוטריץ': דיברתי עם כולם.

בצלאל סמוטריץ': הם היו אתמול בישיבת סיעה – – –

אלעזר שטרן: אז דיברת עם כולם.

אלעזר שטרן: אוקיי, זה מה שאמרתי.

בצלאל סמוטריץ': לא, אמרת שהם ביקשו לא להתערב.

בצלאל סמוטריץ': הם באו אתמול לישיבת סיעה, ביקשו התערבות – – –

אלעזר שטרן: הם באו אחר כך, סליחה.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך – –

בצלאל סמוטריץ': הם ביקשו מעורבות ועבודה משותפת.

בצלאל סמוטריץ': אלעזר שטרן (יש עתיד): – – אני דיברתי על נכון לשבת.

בצלאל סמוטריץ': הינה, אתה רואה?

בצלאל סמוטריץ': פגעתי.

בצלאל סמוטריץ': לא משנה.

בצלאל סמוטריץ': איזה שטויות.

דוד אמסלם: אל תהרוס לו סיפור טוב.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך, תן לי להגיד לך משהו, בסדר?

אלעזר שטרן: התכנסה העירייה – – –

בצלאל סמוטריץ': הבל הבלים.

בצלאל סמוטריץ': חוץ מזה שאני לא מתנצל שאנחנו כחברי כנסת – – –

אלעזר שטרן: התכנסה העירייה אתמול – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לזה הלשכות רוחב ארציות.

בצלאל סמוטריץ': מה, זה עניין מקומי של גבעתיים?

בצלאל סמוטריץ': חומוס שלהם בגבעתיים?

אלעזר שטרן: לא, בעיריית גבעתיים מצאו פרוצדורה משפטית שמעכבת את התכנסות העירייה לדון בזה.

אלעזר שטרן: בראשון לא מצאו פרוצדורה – התכנסה העירייה והחליטה על הפתיחה בשבתות.

בצלאל סמוטריץ': תנוח דעתך, אלעזר.

אלעזר שטרן: מה?

בצלאל סמוטריץ': תנוח דעתך.

בצלאל סמוטריץ': זה הכול ברכה לבטלה, כיוון שחוק המרכולים יחול גם על החוקים האלה.

אלעזר שטרן: תראה את השפה.

אלעזר שטרן: הינה, זאת הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי: תנוח דעתך, זה ממש ברכה לבטלה.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה חושב, שניתן לראשי ערים לעשות חוכא ואטלולא מהכנסת?

אלעזר שטרן: דעתי נחה.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו בוא תשמע משהו: גם דעתו נחה.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: הגנו על השבת, עשינו חוק.

אלעזר שטרן: עכשיו, מה אני אומר?

אלעזר שטרן: אתה יודע כמוני – הוא כאילו לא רוצה לדעת, בקרני שומרון הוא לא יודע את זה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה?

אלעזר שטרן: גם בהושעיה לא.

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד לך מה – החנויות ייפתחו, המרכולים ייפתחו, ותנוח דעתי – עשינו חוק.

אלעזר שטרן: זה לב הבעיה: השבת תירמס, אנשים יעבדו בשבת – אבל עשינו חוק.

אלעזר שטרן: זאת הבעיה.

אלעזר שטרן: מה שעכשיו ראית פה, "תנוח דעתך" – דעתי לא נחה, דעתו נחה.

אלעזר שטרן: למה?

בצלאל סמוטריץ': דעתי לא נחה.

אלעזר שטרן: הוא יעשה חוק.

אלעזר שטרן: יש קואליציה, יש 61 ויותר.

אלעזר שטרן: דעתי לא נחה, בגלל שאני, לפני קואליציה–אופוזיציה, אכפת לי איך תיראה השבת במדינת ישראל באמת.

אלעזר שטרן: הסטרטאפ היהודי הראשון, הכי מוצלח עד היום, השבת – איך אנחנו מצליחים, למישהו שלא לובש כיפה וציצית כמוני, להסביר לו את זה, את המתנה הזאת, באמת.

אלעזר שטרן: ואני חושב שהדרך הזאת של חקיקה – זה לא משנה אם עיריית ראשון תצליח או לא, או עיריית גבעתיים.

אלעזר שטרן: דעתי לא נחה, והם לא יצליחו, ולצערי הרב זה יהיה פתוח עוד יותר ממה שפתוח היום.

אלעזר שטרן: אבל מה עוד הרווחנו?

אלעזר שטרן: שציבור גדול במדינת ישראל, לדעתי שמצביע לך ולנו – הרחקנו אותו עוד קצת מהיהדות, עוד קצת מהשבת, בגלל שהשבת נהייתה משחק פה.

אלעזר שטרן: עכשיו, מאיפה יצאנו לנקודה הזאת?

אלעזר שטרן: יצאנו לנקודה מהדיון של "העם אמר את דברו".

אלעזר שטרן: הרי העם לא אמר את דברו על חוק המרכולים, וגם בקואליציה, אני מניח – ואתה יודע מה, אני יכול להגיד את זה יותר על הגיור, שאם היו שואלים את הקואליציה על חוק הגיור – פה אני יודע: רוב מוחלט בעד החוק שהממשלה הזאת ביטלה.

אלעזר שטרן: בגלל שזה מביא את ההתבוללות.

אלעזר שטרן: איך אמר לי יריב לוין?

אלעזר שטרן: אתה עם הילדים שלך יחסית מסודר – ואני לא חושב ככה, אין לי הנחת עבודה כזאת – אבל אני דואג לילדים שלי ולנכדים שלי, ליהדות שלהם.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו נגיד "העם אמר את דברו".

אלעזר שטרן: וחבר הכנסת בגין אמר השבוע אצל רזי ברקאי: חקוק לי ואחוקק לך.

אלעזר שטרן: זאת הפרקטיקה.

אלעזר שטרן: זה לא הפרקטיקה, "העם אמר את דברו".

אלעזר שטרן: הפרקטיקה היא באמת איזה מחסומים שמים.

אלעזר שטרן: הרי למה חוק מסורת ישראל, קוראים לזה, היה אתמול ב-01:00, או ב-02:00, או משהו כזה?

אלעזר שטרן: הצבענו על זה, נדמה לי, ב-02:40 או משהו כזה.

אלעזר שטרן: למה זה היה?

אלעזר שטרן: בגלל שהחרדים חשבו: הולך להיות פה משהו, אולי הממשלה תתפרק, והבטיחו לנו, עכשיו יש לנו כוח, אז בואו נעביר את החוק הזה.

אלעזר שטרן: יאללה, נשנה את סדר-היום, בלי התייעצות כמו שמקובל, ונדחוף את חוק מסורת ישראל לפני ההמלצות, כדי שזה יהיה בטוח.

דוד אמסלם: רוצה לדעת באמת את העובדות?

אלעזר שטרן: אם זה חשוב, אין לי בעיה.

אלעזר שטרן: אם אתה חושב – אבל נראה לי שאתה מסכים – – –

דוד אמסלם: הם פנו אליי, ואני החלטתי להכניס את זה.

אלעזר שטרן: בסדר, אבל – – –

דוד אמסלם: ההחלטה שלי.

אלעזר שטרן: שהחלטת אני יודע, בסוף.

דוד אמסלם: לא, לא, הם פנו אליי ואני החלטתי.

דוד אמסלם: זה מה שהיה.

אלעזר שטרן: אני יודע את זה, אני יודע.

אלעזר שטרן: אבל כיוון שאין לי זכות לעשות לך MRI של המוח בשביל לדעת מה אתה חושב ולמה, אני מניח שחלק מהדברים שהסכמת – וגם אם אני טועה זה לא משנה – היה בגלל שאוקיי, זה מה שהחרדים רוצים כדי להתנהג יפה, אז ניתן להם את זה.

אלעזר שטרן: אבל זה לא משנה.

אלעזר שטרן: אין נפקא מינה לדינא למה הסכמת.

אלעזר שטרן: השאלה היא למה הם ביקשו.

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך – – –

אלעזר שטרן: לא, לא, לא, דודי, דודי – – –

דוד אמסלם: בגלל שאתה אמרת שהשבת חשובה לי לא פחות מלגפני – – –

אלעזר שטרן: נכון, אבל לא תרמת לשבת כלום.

דוד אמסלם: זאת הזווית.

אלעזר שטרן: נכון, אבל – – –

דוד אמסלם: יכול להיות שלשיטתך לא דאגתי, אבל אני חשבתי שדאגתי.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אז אני חושב שלא.

אלעזר שטרן: והינה, אתה רואה – – –

דוד אמסלם: בסדר, אני מסביר לך מהזווית שלי.

אלעזר שטרן: אבל תן לי, אני אגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: זה לא משנה מה אתה חשבת, משנה למה הם באו אליך, ב-14:00, ב-17:00 – אני לא יודע מתי הם באו אליך, למה הם חשו שהם צריכים להביא את זה עכשיו, באמצע הלילה, לדון – דרך אגב, אם זה באמת חוק שתורם לשבת, אני מציע לך לעשות מושב חגיגי של הכנסת.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, במציאות אחרת, שבה אין קואליציה דורסנית עם אוסף של חוקים שיוצרים פירוד ושנאה, ושראש הממשלה גם מדבר אחרת, צריך לומר את האמת, ולא ניזון משנאה ומהסתה ומחיקויים ומכל הדברים האלה – אז גפני צודק.

אלעזר שטרן: במציאות אחרת אני מצביע בעד החוק.

אלעזר שטרן: אני מצביע בעד החוק הזה.

אלעזר שטרן: אני רוצה מסורת ישראל.

אלעזר שטרן: אני גם בעד שמסורת ישראל תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אני – – –

בצלאל סמוטריץ': אז למה הצבעת נגד?

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, חושב שמדינת ישראל צריכה – הדיון הזה, אתה יודע, הפרדת דת ומדינה – אני עוד נגד הפרדת דת ומדינה.

אלעזר שטרן: אבל דרך אגב, אם אני צריך לחלק את המושגים, אז אני אומר:

אלעזר שטרן: המושג הזה הוא לא נכון, בגלל שבוא נפרק את זה לשני מושגים אחרים: הפרדת היהדות מהמדינה או הפרדת ההלכה מהמדינה, ואז אני אומר לך שאני בעד הפרדת ההלכה מהמדינה, אבל נגד, נגד הפרדת היהדות מהמדינה.

אלעזר שטרן: ויש לזה תרגום מעשי גם בספר החוקים, למה שאני אומר.

אלעזר שטרן: וגם אצל שר האוצר יש משמעות להתנגדות להפרדת היהדות מהמדינה.

אלעזר שטרן: אבל אין דיון כזה פה.

אלעזר שטרן: אין דיון, בגלל שהכול זה כוח והכול זה מי יותר חזק, והכול זה מה אפשר לחטוף עכשיו, בשביל לא לעשות אותו – – –

דוד אמסלם: אני מבין שכל מה שאתם לא מסכימים לו בחקיקה, זה בכוח.

אלעזר שטרן: לא, לא, לא, דודי, אל תכניס לי – – –

דוד אמסלם: אם אתם מסכימים, הכול בסדר.

דוד אמסלם: אם לא – בכוח.

אלעזר שטרן: דודי, מה אתה רוצה שאני אגיד לך?

אלעזר שטרן: דודי, תקשיב – – –

דוד אמסלם: הרי זה המשטר הפרלמנטרי.

אלעזר שטרן: הרי השיחה שלנו היא באמת, אני חושב – אני אומר לך את האמת – – –

דוד אמסלם: אתה לא מצליח להבין את המושג.

דוד אמסלם: הרי זה המשטר הפרלמנטרי.

דוד אמסלם: בסוף אתה מביא חוקים, האופוזיציה, הרוב – – –

אלעזר שטרן: אבל אתה חייב, דווקא בגלל שאתה מודע לכוח – תמיד החזק, צריך שיחזיק גם את הבלמים.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך – – –

דוד אמסלם: לא, אני חושב שאתה מגזים – – –

אלעזר שטרן: תמיד החזק צריך להיות מרוסן, בגלל שבסוף, בערבו של יום, יש לו את הכוח.

דוד אמסלם: אני מסכים איתך – – –

אלעזר שטרן: לצערי הרב נגמר הזמן.

אלעזר שטרן: תכף הוא יגיד לי, בצלאל – – –

בצלאל סמוטריץ': קיבלת עוד שתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כל כך נהנים, קיבלת עוד שתי דקות, נו.

בצלאל סמוטריץ': פיליבסטר עד הסוף.

בצלאל סמוטריץ': קח.

אלעזר שטרן: אחלה.

אלעזר שטרן: עפר?

בצלאל סמוטריץ': אתה תדרוש שתי דקות, עפר.

דוד אמסלם: על חשבון הזמן שלי, עזוב.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, חבר'ה, יהיה פה פיליבסטר.

בצלאל סמוטריץ': חברים – – –

עפר שלח: זה אלעזר.

עפר שלח: אני אומר לך, שתי דקות זה יצאתי בזול.

בצלאל סמוטריץ': יהיה פה פיליבסטר היום, ועוד רגע אני אתן לו עוד עשר דקות, תיזהרו.

עפר שלח: על חשבון – – –

דוד אמסלם: עזוב, על חשבון זמן הסיכום שלי.

אלעזר שטרן: אני אומר, באמת, שבתוך ההסתכלות הזאת – הרי אמרו לי אתמול, השר בן-דהן, מאחור כאן, שאל אותי אם נפגשתי עם השופט נסים; על הגיור אני מדבר איתך.

אלעזר שטרן: אמרתי: הוא קרא לי, אז הלכתי, משום כבודו.

אלעזר שטרן: לא בניתי הרבה.

אלעזר שטרן: הוציא לי הרב בן-דהן, אומר לי: תשמע, אתה זוכר שישבנו בגילה, שנינו – סמוטריץ היה בחוץ, יכול להיות שהוא טרפד את זה מבחוץ – הגענו להסכמות, חתמנו, על הגיור, על מה אנחנו מסכימים?

בצלאל סמוטריץ': מודה באשמה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שאפשר ללכת לזה, אומר לי הרב אלי.

אלעזר שטרן: עכשיו, אתה יודע, יש כאילו מציאות – אתה מת.

אלעזר שטרן: הבוקר קמנו בירושלים, עומד לי מישהו עם מיניבוס, אומר לי: אתה זוכר?

אלעזר שטרן: אמרתי לו: דוגרי, לא.

אלעזר שטרן: הוא אומר לי: אני בעל בית הקפה, אצלנו ישבתם.

אלעזר שטרן: עוד הוכחה – אתה יודע, יש כאלה שאומרים "עולם קטן".

אלעזר שטרן: אני למדתי להגיד: עולם גדול אבל מנהל טוב.

אלעזר שטרן: תלמד.

אלעזר שטרן: שמעת?

אלעזר שטרן: עולם גדול, מנהל טוב.

דוד אמסלם: יפה מאוד.

דוד אמסלם: אהבתי.

אלעזר שטרן: מוציא לי את התמונה.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו בוא נחזור לנושא.

אלעזר שטרן: למה אומר לי הרב אלי, אתמול בערב: אני אומר לך, הוא יחזור למה שאנחנו סיכמנו איתו?

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: בגלל שהוא רואה את ההתבוללות; בגלל שהוא מבין – ודרך אגב, החוק שאני הצעתי, הייתי כבר מוכן לשנייה-שלישית.

אלעזר שטרן: אני ויתרתי לבנט.

אלעזר שטרן: הוא התחנן בפניי, בלשכת ראש הממשלה, התחנן: תסכים לעבור להחלטת ממשלה ולא לחוק, כי יהיה לי יותר קל.

אלעזר שטרן: מסמוטריץ בחוץ, בסדר?

אלעזר שטרן: מסמוטריץ בחוץ.

אלעזר שטרן: אמרתי לו: נפתלי, הרי בקדנציה הבאה החרדים יהיו איתך – אתה בשנייה תוותר על זה.

אלעזר שטרן: הוא אומר לי: נראה לך שאני אוותר?

אלעזר שטרן: הלכתי ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, אמרתי לו: תגיד, את חוק הרציפות נוכל להחיל על זה אם נרצה, בגלל שזה מוכן לשנייה-שלישית?

אלעזר שטרן: הוא אומר לי: נראה לך שאני לא אחיל על הגיור את הרציפות?

אלעזר שטרן: אבל בלילה אחד, בשנייה של זה שר חינוך, זו שרת משפטים ועוד קצת כספים קואליציוניים – אין גיור ואין כלום.

אלעזר שטרן: אמרת, אתה, יש לך ניסיון בפוליטיקה – אמרתי לך גילוי נאות: אני, אין לי.

אלעזר שטרן: אם היה לי ניסיון בפוליטיקה לא הייתי צריך להאמין לו.

אלעזר שטרן: אם היה לי ניסיון בפוליטיקה היה לי רוב.

בצלאל סמוטריץ': עפר, לתת לו עוד זמן?

בצלאל סמוטריץ': אתם לא רוצים, באופוזיציה?

בצלאל סמוטריץ': אתם לא רוצים, באופוזיציה?

בצלאל סמוטריץ': באופוזיציה אתם לא רוצים שאני אתן לו עוד זמן?

עפר שלח: בצלאל, אתה צריך מהניסיון שלך איך מפנים התנחלות.

עפר שלח: אני לא יודע מה לעשות עם זה.

בצלאל סמוטריץ': א

בצלאל סמוטריץ': לעזר – – –

אלעזר שטרן: עפר אומר: שטח משוחרר לא יוחזר.

אלעזר שטרן: זו תפיסת העולם של עפר.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, אלעזר.

אלעזר שטרן: דודי, העם אמר את דברו?

אלעזר שטרן: אתה יודע שהקואליציה שלכם, בהרבה מאוד דברים, גם בחוק ההמלצות, גם בחוק הגיור ובעוד חוקים – נגיד ככה, כדי לא להכניס לך מילים לפה – בעיניים שלי היא פועלת נגד טובת העם ובעד טובתו, כמעט האישית הייתי אומר – ואת זה קשה לי להגיד על ראש ממשלה בישראל – של ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

בצלאל סמוטריץ': אחריו ינעים את זמננו בדברי כיבושין חבר הכנסת עפר שלח.

בצלאל סמוטריץ': 30 דקות לרשותך, אדוני, בבקשה.

עפר שלח: כמה שנשאר לי מהן.

בצלאל סמוטריץ': תקבל דקה נוספת.

עפר שלח: חבריי חברי הכנסת, שאינם כאן, והמעטים שאיתנו, הרי לא באתם לשמוע על חוק ההמלצות.

עפר שלח: אגב, אני מעריך את זה שחבר הכנסת אמסלם נמצא פה, באמת.

עפר שלח: אדם מעלה הצעת חוק – לא תמיד בדיונים כאלה מי שמעלה את הצעת החוק גם טורח להיות כאן.

עפר שלח: ואשר לשאר, אני מניח שפשוט נרדמתם אתמול והתעוררתם עכשיו.

ענת ברקו: לא.

עפר שלח: לא, ענת, לגבייך אני יודע שזה לא נכון.

עפר שלח: אני אדבר כמובן על הדבר הקרוי "חוק ההמלצות" – אני אדבר עליו בהמשך, אבל חשבתי, מכיוון שבאמת אנחנו קצת במחזה אבסורד, שנגררנו אליו, נגררנו אליו שלא בטובתנו, על ידי הלהיטות חסרת התקנה וגם חסרת ההיגיון של הקואליציה להעביר את החוק הזה, שהרי חבר הכנסת אמסלם בעצמו אומר: עיקרנו את החוק, הוצאנו ממנו את ראש הממשלה.

עפר שלח: יש ויכוח.

עפר שלח: לדעתי לא הוציאו ממנו את ראש הממשלה, כי רב-עלילות וחקירות הוא ראש ממשלתנו, ומה שהיה בעבר איננו בהכרח מה שיהיה בעתיד.

עפר שלח: אם כך, מה הלהיטות הנוראית?

עפר שלח: מה הדבר זה שהגענו אליו, שבסופו של דבר – אני אומר לך, היושב-ראש, ולכם, חבריי חברי הכנסת, אנחנו באופוזיציה מצילים את כבוד הבית הזה בזה שמנענו ממנו עוד פעם להיגרר לדברים כמו סעיף 98 ולכל המהלכים הדורסניים שהקואליציה הזאת התמחתה בהם.

עפר שלח: אני רוצה להזכיר שהקואליציה הזאת הלכה לסעיף 98 בשבוע הראשון לקיומה.

עפר שלח: אני חושב – ירדנה, את תגידי לי – לדעתי זה חסר תקדים, אי-פעם, כבר בשבוע הראשון, בשביל לתקן חוק-יסוד בהוראת שעה ושאר דברים.

עפר שלח: אבל לפני שנגיע לחוק ההמלצות – הכול בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: כולם מתיישבים – – –

עפר שלח: לפני שנגיע לחוק ההמלצות – אני לא יודע אם אתה יודע את זה, בצלאל, אבל אני, שאני כמובן עונה לדרישות החדשות של השר לשעבר ליצמן – וואי, "השר לשעבר" זה כמו – חיים, אתה זוכר – בצלאל לא זוכר את זה, כי הוא היה צעיר; כי הוא צעיר, נקודה, אבל בשנות ה-80 הייתה הבדיחה, אחרי ועדת כַּהַן, שאדם מתקשר למשרד הביטחון ואומר: אני מבקש לדבר עם שר הביטחון אריאל שרון.

עפר שלח: אומרים לו: אדוני, אריאל שרון איננו שר הביטחון.

עפר שלח: הוא אומר: הבנתי.

עפר שלח: אני רוצה לדבר עם שר הביטחון אריאל שרון.

עפר שלח: אומרים לו: אדוני, אבל אריאל שרון איננו שר הביטחון.

עפר שלח: הוא אומר: אה, רק רציתי לשמוע את זה עוד פעם.

עפר שלח: אז השר לשעבר ליצמן – – –

בצלאל סמוטריץ': על ליצמן אתה אומר את זה?

בצלאל סמוטריץ': דווקא נראה לי שאוהבים אותו מאוד.

עפר שלח: לשעבר, לשעתיד – אנחנו מכירים את היוזמות האלה.

עפר שלח: סגן שר במעמד שר לשעתיד ליצמן, אני מבין, הולך לקדם הצעת חוק שנוגעת לכישוריו של ראש ממשלה בעתיד, ובעיקר לצורך שהוא יהיה בעל תואר אקדמי.

עפר שלח: אני, בעוונותיי, בעל תואר אקדמי, אפילו תואר שני, בספרות.

עפר שלח: וכשישבתי לחשוב על מחזה האבסורד שאנחנו רואים לפנינו, אז גדולי תיאטרון האבסורד, בקט ויונסקו, דווקא לא התאימו לי.

עפר שלח: חשבתי על שייקספיר.

עפר שלח: שייקספיר, וג'ויס, למען האמת – אלעזר הלך; אלעזר יצק מים על ידי כשלימדתי אותו את יוליסס של ג'ויס.

עפר שלח: אבל שייקספיר הוא באמת – אתה מרשה לי שתי דקות על גדולתו של שייקספיר?

עפר שלח: גדולתו של שייקספיר הייתה בהבנתו את נפש האדם.

עפר שלח: הוא חי בתקופה האליזבתנית, שהיו בה כותבים, אני מרשה לעצמי להגיד – הינה, מנהל בית ספר הגיע – כותבים גדולים משייקספיר, אתה לא תאמין, מוריטו.

עפר שלח: היה כריסטופר מרלו.

עפר שלח: אמרו על כריסטופר מרלו: Marlowe's mighty line – השורה שלו, הייתה לה עוצמה מלכותית – והיו בן ג'ונסון, ורוברט גרין, שקרא פעם לשייקספיר "עורב מתיימר" או משהו כזה.

עפר שלח: אבל איש מהם לא הבין את נפש האדם כמו שייקספיר.

עפר שלח: וכשאתה מסתכל על המחזות השייקספיריים אתה באמת רואה את האדם שהיטיב יותר מכל כותב – אולי מתחרה בכותב המקראי, יש הרי דיון גדול מה הוא הכותב המקראי וכמה אנשים הם היו וכן הלאה – בהבנתו המאוד-מאוד עמוקה את נפש האדם, שילוב, אם תרצו, של קוהלת עם מספר סיפורים ברמה של מלכים א' וב'.

עפר שלח: ודמות הרשע הגדול ביותר ששייקספיר כתב, שמו היה ריצ'רד – אגב, כשם אחיו של שייקספיר.

עפר שלח: יש תיאוריה מאוד יפה, בפרק שלם ביוליסס של ג'ויס, על היחסים של שייקספיר עם משפחתו ועל למה הוא בחר שאחיו יהיה – לא רק שהוא קרא על שם אחיו לרשע הכי גדול שהיה לו, גם הרשע הזה מתחתן עם אישה ששמה אן, כשם אשתו של שייקספיר.

עפר שלח: ומכאן אתה יכול לקחת את זה למקומות מאוד מאוד מעניינים, וג'ויס באמת עושה את זה.

עפר שלח: ריצ'רד השלישי הוא כמובן אדם נורא, הרבה הרבה הרבה יותר נורא מראש ממשלתנו.

עפר שלח: הרבה יותר נורא.

עפר שלח: בכלל, תיבש לשוני על זה שאני מזכיר את ראש הממשלה עם פשעיו של ריצ'רד השלישי.

עפר שלח: אבל עסקינן בנפש האדם – לאו דווקא במעשים שהאדם עושה, אלא בנפשו.

עפר שלח: ואני שואל את עצמי איך הגיע בנימין נתניהו, איש נבון, איש משכיל, איש – כשאני שמעתי עליו לראשונה, הוא היה עוד נציגנו באו"ם.

עפר שלח: ובעוונותיי – אם אני הייתי מזכיר את זה והוא היה יושב פה הוא היה קופץ – בעוונותיי אייל ארד הוא חבר ילדות שלי, והוא סיפר לי אז על כוונותיו של בנימין נתניהו.

עפר שלח: כוונותיו היו גדולות: לשנות את מדינת ישראל.

עפר שלח: על דברים שיכול להיות שאני מתווכח עליהם או אחרים מתווכחים עליהם, אבל בלי ספק – איך הוא הגיע למקום הזה, שאנחנו יושבים פה שלושה ימים עכשיו ודנים – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה באמצע המתח, לא אמרת שום דבר על ריצ'רד הזה.

עפר שלח: יגיע, בצלאל.

עפר שלח: 23:22, מה קרה לך?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא, אני אוסיף לך גם.

בצלאל סמוטריץ': בסוף אני – – –

עפר שלח: שמע, זה אומנות הסיפור.

עפר שלח: חכה, אנחנו נעשה כמו בסדרה בטלוויזיה: נעצור לפרסומות, אולי חבר הכנסת כהן ישיר לנו.

עפר שלח: אני לא יודע אם אתה יודע – הוא בעל הקול הערב ביותר בכנסת.

מאיר כהן: מה?

עפר שלח: אמרתי עליך שאתה בעל הקול הערב ביותר בכנסת.

חיים ילין: אי-אפשר להירדם.

עפר שלח: לגמרי.

עפר שלח: אנחנו נגיע לזה.

עפר שלח: ואתה שואל – – –

מאיר כהן: ככה אני מרדים את עצמי.

עפר שלח: זה כתוב על כרטיס הביקור למעלה.

עפר שלח: אני, כתוב לי: בעל קול העורב הגדול ביותר בכנסת.

עפר שלח: איך הוא מגיע למצב – זה הרי לא רק חוק ההמלצות, זו סדרה של חוקים, שרובם, אגב, ראש הממשלה התנגד להם בכל מיני גלגולים.

עפר שלח: בלם אותם, התנגד להם.

עפר שלח: איך הוא מגיע לזה שזאת הופכת להיות תכלית שלטונו?

עפר שלח: שמקדמים את החוקים האלה בבהילות כל כך מטורפת ויוצרים מצב שחבר הכנסת אמסלם – מעבירים את החוק לוועדה שלו, שלא חס וחלילה הוא יהיה בוועדת חוקה, ששם הוא צריך להיות, אבל אולי ניסן סלומינסקי לא יקדם אותו מספיק מהר, אולי בני בגין יגיד משהו, רחמנא ליצלן .

עפר שלח: איך זה מגיע?

עפר שלח: והתשובה היא, כמובן: תאוות השלטון.

עפר שלח: וריצ'רד השלישי, ידידי היושב-ראש, הוא מחזה על התהומות שאדם יכול להגיע אליהם מתאוות השלטון.

עפר שלח: עכשיו, כמו שאמרתי, התהומות שריצ'רד השלישי מגיע אליהם הם איומים: הוא רוצח את אחיו, מתחתן עם אשתו של אחי –, באמת, דברים שאני בכלל בכלל בכלל לא קושר ביניהם.

עפר שלח: אבל עסקינן בנפש האדם.

עפר שלח: ואני מכאן, ברשותך – הצוות המעולה שלי השיג לי היום את התרגום לעברית של ריצ'רד השלישי מאת שייקספיר.

עפר שלח: בעוונותיי, קראתי את זה בלשון המקור, אבל התרגום הוא – רגע, בוא נראה כאן – של אברהם עוז.

עפר שלח: לא, מאיר ויזלטיר.

עפר שלח: וואו, מגדולי משוררינו על אמת ומגדולי מתרגמינו.

עפר שלח: וקודם כול, מה עושה האדם תאב השלטון?

עפר שלח: איך הוא מגיע לשלטון?

עפר שלח: איך הוא מתחזק אותו?

עפר שלח: אוה, הינה אדם שקרא את ריצ'רד השלישי בנעוריו, אני בטוח.

יעקב ליצמן: מי זה?

עפר שלח: ריצ'רד השלישי, מאת שייקספיר, השר לשעבר ליצמן.

יעקב ליצמן: אני מכיר את ליצמן הראשון.

עפר שלח: ליצמן הראשון.

עפר שלח: אוקיי.

מאיר כהן: הרב ליצמן הראשון.

עפר שלח: בדיוק.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מי זה ריצ'רד.

עפר שלח: שיבחתי קודם את הרעיון שלך לגבי הצעת החוק על התארים האקדמיים וסיפרתי על התארים האקדמיים שלי.

יעקב ליצמן: – – –

עפר שלח: בסדר גמור.

עפר שלח: ובכן, מה עושה – חבר הכנסת ליצמן, מה עושה האדם תאב השלטון?

עפר שלח: מה עושה אדם שתאוות השלטון ממלאת אותו ואין לו שום מעצור בדרך אליו?

עפר שלח: אומר ריצ'רד: אני מכה וממהר לצרוח.

עפר שלח: את הנזקים אשר הסבתי בחשאי, אני טופל על זולתי במרץ.

עפר שלח: על קלרנס, שנכלא ביוזמתי, אני סופד באוזני אותם פתאים, הלוא הם דרבי, הייסטינגס, בקינגהאם; טוען כי המלכה ובני בריתה הלשינו על אחי לפני המלך.

עפר שלח: הם מאמינים ומדרבנים אותי לנקום מייד בריברז, דורסט, גריי.

עפר שלח: אז נאנח אני, מזכיר להם בעזרת פסוק מתאים כי אלוהינו ציווה לגמול טובה תחת רעה.

עפר שלח: כך – זה, אני חושב, יהיה קרוב לך, אדוני היושב-ראש – כך את זממי הערום אני מלביש בטלאי על טלאי מתוך כתבי הקודש ומשחק שטן בדמות קדוש.

עפר שלח: אז מה עושה האיש הזה, שתאוות השלטון ממלאת אותו?

עפר שלח: שום דבר איננו קדוש; שום מעשה הוא לא מעשה שפל מדי; בשום דבר הוא לא יהסס לפגוע כדי לשמור על השלטון: הוא לא יהסס לשאת נאומים שמסיתים קבוצה אחת נגד קבוצה שנייה; הוא לא יהסס להשתלח במוסדות שהחברה והשלטון והמוסר נשענים עליהם; הוא לא יהסס לקרוא לשחור לבן וללבן שחור – ולעשות את זה בידיעה, לא מפני שיש לו דעה אחרת שיכולה להיות לך ולי ולו על מהו לבן ומהו שחור או מהו נכון ומהו בלתי נכון.

עפר שלח: בידיעה מוחלטת.

עפר שלח: הוא יעשה הכול: יסכסך בין כל הקבוצות של בני אדם, יפורר את החברה, ובלבד שיישאר בשלטון.

בצלאל סמוטריץ': "הוא" זה ריצ'רד, כן?

עפר שלח: "הוא" זה ריצ'רד, האדם תאב השלטון.

עפר שלח: האדם תאב השלטון.

עפר שלח: הוא, כמובן, בעודו עושה את זה, יגיד לנו שהוא איננו חפץ בשלטון כל כך.

עפר שלח: זו גזרת הגורל, זה גורלו בימים ההם, זה מוטל עליו מפני שבסוף, העול הזה, מישהו צריך לשאת בו.

עפר שלח: וכשריצ'רד נמשח למלוכה, הוא אומר לאלה שבאים לשמור עליו – אפרופו המאמצים האדירים של חבר הכנסת אמסלם וחברי כנסת אחרים לשמר את ראש הממשלה מאימת החקירות וכן האלה – יש אלה שאומרים לו, בדיוק כמו שאומרים לריצ'רד: שמע בקולם.

עפר שלח: אם תסרב, אם תסרב להיות מלך, ארצנו תתייפח.

עפר שלח: וריצ'רד אומר: אתם כופים עליי חיים של פרך?

עפר שלח: לך, קרא להם.

עפר שלח: איני עשוי מאבן, חדיר אני להפצרות ולחץ, אך נגד מצפוני וצו ליבי.

עפר שלח: וכשהם באים להכתיר אותו, הוא אומר: לורד בקינגה

עפר שלח: אם ויקירי העיר, אם על שכמי אתם חוגרים גדולה בלי שאול את פי אם רצוני בכך, עליי לכוף ראשי, לשאת בעול.

עפר שלח: אך אם שערורייה או המלצות יוטחו בי עקב הכפייה הזאת, עדים אתם שאנסתם אותי.

עפר שלח: כי הינני נקי מכל רבב.

עפר שלח: האל יודע, גם אתם רואים, עד כמה אין אני רוצה בזה.

עפר שלח: נדמה לי שאיזה צליל רחוק, מוכר, מהדהד מהדברים האלה, מהאמירה שמי שחוקר את ראש הממשלה, מי ששואל את עצמו אם ראש הממשלה הזה, אכן ידו הייתה באיזשהו מעל, הוא קודם כול, כמובן, פוגע ברצון העם.

עפר שלח: שהרי לא ראש הממשלה רצה להיות ראש הממשלה; העם, ההיסטוריה – כל אלה הביאו אותו למקום הזה.

עפר שלח: והאיש עצמו, כמובן, הרי הוא נקי מכל רבב, ואנחנו, הציבור, אלה שמשחנו אותו לגדולה, ואי לכך, מי שיוצא נגד זה ואומר שראש הממשלה הזה אינו יכול להמשיך להיות ראש ממשלה בשל מעשיו – מי שעושה את זה בדיוק יוצא נגד הציבור, נגד איזה רצון כמעט אלוהי שהאיש הזה יהיה ראש ממשלה.

עפר שלח: סופו של ריצ'רד השלישי, אדוני היושב-ראש, סוף רע ומר.

עפר שלח: שורה מפורסמת – שאני בטוח שגם אתה מכיר אותה – יש לו בצרתו, כשהוא אומר: ממלכתי תמורת סוס.

עפר שלח: ברגע הזה הוא מוכן לתת את כל ממלכתו תמורת סוס שיחלץ אותו.

עפר שלח: בספר זו ארץ זו – מאירק'ה, אני בטוח שהיה תנ"ך גם בדימונה כמו שהיה בקריית ביאליק – הליצנים של זו ארץ זו פיתחו את זה ל"ממלכתי תמורת סוס, ממלכתי-דתי תמורת שניים".

עפר שלח: ואחרי מותו, כשיש שקט על הארץ, אומר ריצ'מונד, שיורש את מקומו: חבשנו את פצעיו של ריב אחים, חי השלום שיאריך ימין, וגם אתה, אלי, אמור אמן.

עפר שלח: ואני, מכאן, רוצה לדבר עלינו.

עפר שלח: הבית הזה, מסתכלים עליו האנשים שנמצאים מחוצה לו, מסתכלים עליו האזרחים במדינת ישראל, שבזמן הזה ממשיכים בחייהם, הולכים לעבודה ולוקחים את ילדיהם לגן ולבתי הספר וטרודים בבעיות היום-יום – מסתכלים עליו בתמיהה גמורה.

עפר שלח: לא, כמו שאומרת הקואליציה, מפני שאנחנו האופוזיציה גררנו את הבית הזה לדיון מרתוני.

עפר שלח: אני חושב שיש הבנה שאל מול התהליך שאנחנו רואים פה – ושוב, לא רק חוק ההמלצות – אל מול התהליך הזה, ואל מול חולשתה של הכנסת – ולדעה הזאת, אני חושב, שותפים גם אנשים מן הקואליציה וגם אנשים מן האופוזיציה – אל מול כמות הכלים המוגבלת שיש לבית הזה, אנחנו עושים את המאבק שאנחנו יכולים לעשות, ואנחנו משתדלים לעשות אותו בדרך הכי ראויה; ואנחנו נעשה כאשר, ככל הנראה – אני מעז להתנבא – הוא ייכשל בהצבעה.

עפר שלח: אני כמובן מקווה שלא כך יהיה.

עפר שלח: אנחנו נעשה אותו גם במקומות שאנחנו נגררים אליהם, בין השאר בלל הרמיסה של הפרלמנטר, בין השאר הרמיסה של כל כללי הממשל במדינת ישראל.

עפר שלח: ואני רוצה להזכיר, ידידי היושב-ראש, שהקואליציה הזאת היא הקואליציה לדעתי הראשונה – שוב, ירדנה פה, הזיכרון הארגוני שלה הוא הרבה יותר גדול משלנו – שנפסל לה חוק על ידי בג"ץ מטעמי פרוצדורה.

עפר שלח: לא בגלל תוכנו של החוק – חוק דירה שלישית, זה לא חוק שאפשר להתייחס לתוכנו כאל משהו חוקתי או לא חוקתי – אלא מטעמי פרוצדורה איומה ונוראה, שבה חברי כנסת הצביעו בעד החוק בלי שהם ראו אותו; שהחוק הובא, ויו"ר ועדת הכספים עצמו, שהעביר אותו, העביר ביקורת מאוד מרה על הדרך שבה הוא הועבר.

עפר שלח: ואז בית המשפט אמר: יש נקודה מסוימת שגם אני לא יכול לתת לזה יד.

עפר שלח: יש נקודה מסוימת שאני מחזיר אותו לכנסת ואומר: תחוקקו, אין בעיה שתחוקקו את החוק הזה.

עפר שלח: תחוקקו אותו כראוי.

עפר שלח: ואגב, באורח מעניין, ולא מפתיע, אולי, לא חוקקו אותו עד היום.

עפר שלח: זאת אומרת, התברר שעם כל ה-burn הזה, כל ההיסטריה הזאת שהייתה סביב העניין – אם החוק הזה היה כל כך חשוב, אם החוק הזה כל כך היה מיטיב, מה הייתה הבעיה לחוקק אותו כראוי?

עפר שלח: אגב, אני לא יודע אם בדיון ראוי, אם בשינוי ראוי, כמו שחוק עובר בוועדה, לא היה אפשר להעביר אותו גם עם תמיכה של חלק מהאופוזיציה.

עפר שלח: אנחנו, יש עתיד, גם סיעות אחרות, תמכנו בלא מעט חוקים של הקואליציה כשחשבנו שהם טובים.

עפר שלח: אבל ההיסטריה הזאת, הרמיסה של כל חלק מן התהליך – בהקמה של הוועדות המיוחדות, בשינוע של אנשים ממקום למקום, באיום התמידי בסדרי דיון מיוחדים, בבוז הבסיסי לעבודתה של הכנסת, בבוז הבסיסי לזה – המקום הזה, אם אין לו תואר והדר, אין לו כלום.

עפר שלח: אני אספר לך סיפור, היושב-ראש.

עפר שלח: אתה מכיר את ועדת המשנה שאני עומד בראשה בוועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': מכיר ומוקיר.

עפר שלח: אני שמח.

עפר שלח: ואנחנו מוקירים אותך.

עפר שלח: אחרי הלילה של חוק המרכולים, שהיינו פה עד 06:00, בבוקר, ב-09:00 כבר היה דיון בוועדת המשנה שלי.

עפר שלח: אנחנו יושבים שם, והגיעו כמה קצינים.

עפר שלח: אני באתי מוקדם, והגיעו כמה קצינים, ואני יושב ומרכל איתם על אירועי הלילה.

עפר שלח: ואחד מהם אומר לי: רגע, אבל אני לא מבין, הרי בסוף, אם אנשים עוזבים, הם מתקזזים, אז בסוף אפשר להשאיר שישה מהקואליציה ואחד מהאופוזיציה, הרי התוצאה תהיה אותו דבר.

עפר שלח: אז אמרתי לו: זה נכון, אבל בוא נרחיב את זה: בסוף הקואליציה מנצחת ב-99.9% מההצבעות, אז כנסת ישראל – אפשר בכלל שניפגש אחרי הבחירות.

עפר שלח: הבית הזה, אם אין לו הדר, אם אין כבוד, אין לו כלום; ואם לבית הזה אין כלום, למדינת ישראל אין כלום.

עפר שלח: כי הפרלמנט זה לא איזה משהו שהמציאו בשביל שנוכל להעביר פה את הזמן.

עפר שלח: לחבר הכנסת כהן ולי, שאנחנו שכנים בשורה, וליענקל'ה פרי, שיושב בינינו, יש רגע – אני אגלה לכם – כמעט בכל ישיבת מליאה שבו אנחנו נשענים אחורה ותוהים איפה טעינו ב-200 שנותינו המשותפות.

עפר שלח: מאירק'ה, לדעתי אנחנו ב-200 שנה, כי אתה ואני מתחלקים על 100.

עפר שלח: אז איפה טעינו ב-200 שנותינו המשותפות שהגענו לפה?

מאיר כהן: אבל הרוב ב-100 זה אני.

עפר שלח: בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': זה אומר שפרי הוא בן 100.

עפר שלח: בבינה הוא הרבה יותר מ-100.

עפר שלח: באמת, הבית הזה הוא חשוב, מה שקורה בו הוא חשוב, כי הוא הצד השני של אותו מטבע – של חוסר מעצורים, גם בהתבטאויות הפומביות, גם בשסע ובפילוג, גם בזה שראש הממשלה איבד אפילו את הבושה של מראית העין של הממלכתיות.

עפר שלח: דודי, איפה היית?

עפר שלח: היה שיעור ספרות.

דוד אמסלם: להגיד לך את האמת, כל הלילה אני פה, אז יצאתי לאכול קמעה, מה שנקרא, מה שצריך, ובאתי לשמוע אותך.

בצלאל סמוטריץ': והוא שיבח אותך בהתחלה.

עפר שלח: אני אומר את זה ממש לא מהשפה ולחוץ.

עפר שלח: אני ממש משבח אותך על זה שבהצעת חוק שלך אתה נמצא פה ושומע, מפני שזה לאו דווקא מן המקובלות בכנסת.

עפר שלח: אבל החמצת פרק שלם בשייקספיר.

עפר שלח: אם תרצה, ניתן לך אותו אחר כך.

ענת ברקו: זה חומר נגיש.

עפר שלח: לא, יו"ר הקואליציה הקודם התגאה בעובדה שעשר שנים הוא לא קרא ספר.

עפר שלח: אני מציע – – –

ענת ברקו: הוא קרא.

דוד אמסלם: הוא היה עסוק בכתיבתו.

עפר שלח: זה היה פעם, זה מהעולמות האחרים שבאתי מהם, חבר הכנסת אמסלם.

עפר שלח: פעם, לפני הרבה שנים, כרים עבדול ג'באר הגיע לביקור בארץ.

עפר שלח: עכשיו, כרים עבדול ג'באר, שהוא בטח אחד משלושת שחקני הכדורסל הגדולים בהיסטוריה, הוא גם איש מאוד מאוד משכיל.

עפר שלח: מאוד משכיל.

עפר שלח: כתב שמונה ספרים.

עפר שלח: מוסלמי אדוק.

עפר שלח: אגב, צילמתי איתו סרט, צילמנו אותו – לא נכנסנו פנימה – מחוץ למסגד אל-אקצא אחרי שהוא ביקר בו.

עפר שלח: שיחות מרתקות היו לי איתו.

עפר שלח: בין השאר, הוא אמר על מג'יק ג'ונסון – שאלתי אותו על חייו עם מג'יק ג'ונסון כשהם היו ביחד באחת הקבוצות הכי גדולות של כל הזמנים, בלוס אנג'לס.

עפר שלח: הוא אמר: תראה, אני מאוד אוהב את הבחור, אבל הוא כתב ספר אחד, וגם אותו הוא לא קרא.

עפר שלח: אז יש תקדים לדבר הזה.

עפר שלח: ואני מציע לך, ידידי יושב-ראש הקואליציה החדש, תוקיר גם את הספרות.

עפר שלח: תוקיר את הספרות.

עפר שלח: אתה יודע, היה ראש ממשלה – לדעתי גם ראש הממשלה הזה מדי פעם עושה חוגי תנ"ך אצלו בבית – – –

דוד אמסלם: אם היית בא אליי הביתה – פעם אני אזמין אותך, באמת, בשמחה, עפר, אני אוהב אותך.

עפר שלח: כן, כן, דודי, רק אנחנו פה.

דוד אמסלם: אני מזמין אותך, בלי נדר, אליי, לארוחה בבית, ותראה את כמות הספרים שיש לי בבית.

עפר שלח: הדברים נאמרו ממש לא – –

דוד אמסלם: אני חולה ספרים.

עפר שלח: – – ממש לא בציניות.

עפר שלח: אני מאוד אשמח.

דוד אמסלם: גם ספרי קודש, גם ספרות תורנית וגם ספרות רגילה.

עפר שלח: אז השיעור על ריצ'רד השלישי הוא עליי.

עפר שלח: אם נחזור לדברים הרציניים, לבוז הזה לבית הזה יש מחיר.

עפר שלח: כשאנחנו כולנו, כל אחד בעיסוקו – אנחנו הרי מסתובבים הרבה בארץ, ואנחנו מדברים עם אנשים, ואנחנו עושים חוגי בית, ואנחנו עושים כנסים ואנחנו מדברים, וזה לא משנה בכלל אם האיש שבא לחוג הבית שלי יצביע ליש עתיד או לא יצביע ליש עתיד; מכבד אותי, אוהב אותי – זה ממש לא חשוב.

עפר שלח: הוא והיא מסתכלים לא רק בתדהמה, אלא בתדהמה מזיקה, על הבית הזה.

עפר שלח: מפני שאם להם יש תחושה שאנחנו פה עסוקים רק בדברים שמעניינים אותנו, אם אנחנו פה מתעסקים רק בטובה שלנו, ובמקרה הזה באופן מאוד מאוד בהיר ונהיר בטובתו של אדם אחד, אז הם לא נותנים לנו – אתה יודע, אנחנו נציגי ציבור.

עפר שלח: אם הציבור לא מאמין בנו, איך אנחנו יכולים?

עפר שלח: זה המטבע שאנחנו סוחרים בו, האמון הציבורי.

עפר שלח: אנחנו נזכור את הימים האלה – לא רק את שלושת הימים ושלושת הלילות.

עפר שלח: אגב, דודי, אני לא יודע אם תהיה פה.

עפר שלח: מתי אני בלילה?

עפר שלח: 02:00?

עפר שלח: 02:30?

עפר שלח: נכון?

עפר שלח: משהו כזה?

עפר שלח: אתה מוזמן, אני אמצא טקסט אחר.

דוד אמסלם: אני ליוויתי את כולם כל הלילה.

עפר שלח: אני אמצא טקסט אחר – – –

דוד אמסלם: תשנה את הטקסטים, אני פה.

עפר שלח: מאה אחוז.

עפר שלח: וזה יהיה לפני האלוהים-יודע-כמה שעות של מיקי לוי.

עפר שלח: אני אהיה להקת החימום.

עפר שלח: אני אומר, מעבר לעובדה הזאת – שהיא בסדר, היא דרכו של המקום הזה וזה בסדר גמור – הייתי גם בצד השני של זה בכנסת הקודמת.

עפר שלח: אני מכיר את זה משני הצדדים.

עפר שלח: אבל אם אנחנו – ובראש ובראשונה הדברים האלה נאמרים לטובת ידידיי ההגונים ובעלי המצפון בקואליציה – לא רק, כמו שנהוג להגיד בבית הזה, שהגלגל מסתובב, ויום אחד אתה בקואליציה ויום אחד באופוזיציה, ובעזרת השם אחרי הבחירות הבאות נתחלף בספסלים.

עפר שלח: הכול טוב.

עפר שלח: זה לא זה.

עפר שלח: זה לא הפחד שצריך לנהל אתכם בעניין הזה.

עפר שלח: זו ההבנה שאם אין כבוד לבית הזה, ואם הבית הזה משמש למאבקו של אדם אחד להתחמק מאימת הדין, למאבקו של אדם אחד שלא יתפרסמו עליו המלצות ולא סיכומי חקירה, ולמאבקו באנשים שהוא מינה, ביועץ המשפטי שהוא מינה ובמפכ"ל המשטרה שהוא מינה ובפרקליט המדינה שהוא מינה, וברשויות הבסיסיות של המדינה הזאת, כולל הכנסת – ראש הממשלה הזה, אני אומר לכם, מפגין בוז קבוע כלפי הכנסת, הן באופן ישיר הן באופן עקיף, דרך עושי דברו במקום הזה, ובתוכם, דודי, לצערי גם אתה.

עפר שלח: אם אנחנו לא נתקן את הדבר הזה, אנחנו מאבדים את המטבע הבסיסי שבכלל נותן לנו זכות להיות פה, שבכלל יש לו – אני מאמין בכנות הכוונות של היושבים בצד הזה בדיוק כמו שאני מאמין בכנות הכוונות – כל אחד מאיתנו, על פי הכרתו, בא לפה כדי לעשות טוב.

עפר שלח: אם אנחנו נאבד את הדבר הזה, לא נוכל לעשות טוב גם אם יינתן לנו הכוח.

עפר שלח: לזה מובילה אותנו תאוות השלטון ויצר ההישרדות של בנימין נתניהו; לזה מוביל אותנו חוסר המעצורים של בנימין נתניהו במאבק שלו לשמור גם על כיסאו וגם על עצמו.

עפר שלח: את זה הבית הזה, אחרי שנצביע על החוק הזה – וניבאתי קודם, דודי, לא היית, אפילו ניבאתי נבואה טובה לך: כנראה תנצחו בהצבעה, יש איזו שמועה כזאת.

עפר שלח: אחרי שהדבר הזה יקרה – אתם יודעים, אני עבדתי פעם בתחזיות פוליטיות.

עפר שלח: אני די טוב בזה.

עפר שלח: אחרי שכל זה יקרה, אם אנחנו לא נחזיר לבית הזה את הכבוד, אם אנחנו לא נחזיר לתהליך הפוליטי את הכבוד, אם אנחנו לא נחזיר לתהליך אכיפת החוק את הכבוד, אנחנו נגיע למקום שהמחזה הזה – שהוא אחד הנוראים שכתב שייקספיר, מלא דם ואש ותמרות עשן, וסופו טרגדיה לכולם.

עפר שלח: אז אני לא מדבר חלילה על דם פיזי שנשפך, אבל אם הדם של הדמוקרטיה יישפך, אנחנו לא נוכל להחזיר אותו.

עפר שלח: אני מודה לכולם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת עפר שלח, על הרצאתך המרתקת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן ינעים את זמננו בקולו הערב ב-30 הדקות הקרובות.

מאיר כהן: אמרו לי 20.

בצלאל סמוטריץ': אתה תיאלץ לסבול אותי 30 דקות על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': לא, בעצם אני מתחלף באמצע.

בצלאל סמוטריץ': אבל 30 דקות.

מאיר כהן: בשמחה גדולה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת, כנסת מלאה, גברתי המזכירה, מזכירת הכנסת, יוזם החוק, ידידי – ובמיוחד כשאני שומע עליך את הסיפורים שאתמול סיפרתי לך, אז באמת ידידי, יושב-ראש הקואליציה הנכנס, אני מאחל לך הצלחה, דוד; בהצגת החוק הלילה זעקת: לפיד הוא המושחת הגדול ביותר כאן – הכוונה בכנסת.

מאיר כהן: הוא מטייל בכל נקודה בגלובוס.

מאיר כהן: הוא מטייל בכל נקודה בגלובוס, וישן וכו' וכו'.

מאיר כהן: באמת, דודי, זה מושחת?

מאיר כהן: בוא נדבר רגע על שחיתות מהסוג הזה, כפי שאמרת, דודי.

מאיר כהן: אולי לא שמת לב, דודי, לא שמתם לב, חבריי, חברותיי, אבל אנחנו לא בדיוק בתקופת פריחה מדינית.

מאיר כהן: זה יפה ואפילו חשוב שראש הממשלה הולך ומצטלם עם מנהיגים, אבל בתכל'ס אתה יודע, דודי, וכולנו יודעים, שיש לנו המון אתגרים ביטחוניים ומדיניים על הפרק.

מאיר כהן: וראש הממשלה לא חשב למנות למדינה שיש בה כל כך הרבה אתגרים מדיניים, לא חשב למנות שר חוץ.

מאיר כהן: אתה מבין, דודי?

מאיר כהן: למדינה שלנו אין שר חוץ.

מאיר כהן: ותחליטו אתם אם ראוי שלא יהיה שר חוץ, אם אנחנו יכולים להמשיך עם זה.

מאיר כהן: אין משרד חוץ מתפקד, ואת מה שנשאר מתוך משרד החוץ פירקו לשישה משרדים שונים, שאף אחד מהם, אדוני היושב-ראש, לא יודע מה השני עושה.

מאיר כהן: בדקתי את זה.

מאיר כהן: כך מעידים עובדי משרד החוץ.

מאיר כהן: אפילו אחד הוותיקים שביניהם אמר לי: אנחנו מתגעגעים לדוד לוי.

מאיר כהן: אמרתי לו: אתה נמצא פה הרבה זמן.

מאיר כהן: הוא אומר לי: כן, אנחנו מתגעגעים לדוד לוי.

דוד אמסלם: בלי קשר למה שהוא אמר לך, מאיר, גם אני מתגעגע.

מאיר כהן: הוא צודק.

מאיר כהן: דע לך, דודי, שתשע מדינות – ושידעו כל היושבים כאן – תשע מדינות שהצביעו בעדנו באו"ם, חלקן בלחץ של ארצות הברית, כש-128 מדינות היו נגדנו.

מאיר כהן: זה לא בדיוק הישג שעליו אנחנו צריכים לברך.

מאיר כהן: איזה מין הישג זה?

מאיר כהן: אגב, ראינו גם איזה מדינות.

מאיר כהן: זו שמחתם של עניים.

מאיר כהן: זה לא הרנסנס המדיני שבו ראש הממשלה מתהדר, ולא משנה איך נשחק עם המספרים.

מאיר כהן: אתה רוצה, דודי, שנדבר על הכישלון של ישראל בראשותו של ראש הממשלה שלי ושלך בכל הקשור להסכם הגרעין?

מאיר כהן: גם על זה תחשבו.

מאיר כהן: רוצה שנדבר על העובדה שהאיראנים נמצאים כמה קילומטרים מיישובי הגולן, מקריית שמונה וממטולה?

מאיר כהן: זה ההישג שעליו אנחנו מדברים?

מאיר כהן: אז כדאי, דודי, שתפנים – ועכשיו אני מגיע לנקודה, ואני מבקש באמת שתנסה להתחבר אליי: לא היית צריך להגיד את זה אתמול.

מאיר כהן: אני לעולם לא אעמוד כאן ואגיד עליך ועל מישהו אחר מושחת.

דוד אמסלם: דיברתי על המושחתים, לא אמרתי לך מי.

מאיר כהן: תפנים.

מאיר כהן: כשזה נוגע לאינטרסים של מדינת ישראל – – –

דוד אמסלם: מאיר, לא, לא, בוא – – –

מאיר כהן: דודי, שנייה, שנייה, אחרי זה אני אשב איתך.

מאיר כהן: ושכל אחד יבין את זה: כשזה נוגע לאינטרסים של מדינת ישראל, אנחנו כאופוזיציה נרתמים לפעול ולסייע בכל מאבק של מדינת ישראל, כי האחריות רובצת עלינו בדיוק כמו על כל אחד שיושב כאן.

מאיר כהן: לעיתים, דווקא מתוך היותי איש אופוזיציה אני מרגיש יותר אחריות.

מאיר כהן: כשנסענו לארצות הברית במשלחת של חברי כנסת, אחד, אבל אחד, לא אמר מילה רעה על ממשלת ישראל.

מאיר כהן: עמדנו כחומה בצורה – כי חשבתי, ואני חושב, שזאת אחריותו של כל איש ציבור שיוצא ממדינת ישראל.

מאיר כהן: תשאיר את הוויכוחים הפוליטיים פה, ועל המדינה שלך תגן בלהט.

מאיר כהן: הינה, דודי, יאיר מגיע – יאיר לפיד, ראש המפלגה שלי, של מפלגת אופוזיציה – ובנחישות חסרת תקדים שמעוררת כבוד אצל כל אחד מאזרחי ישראל, ולא משנה מה דעתו הפוליטית, נפגש עם גורמים שאיתם הממשלה לא יודעת לדבר.

מאיר כהן: תשאל את ראש הממשלה בעצמו, הוא יספר לך על זה.

מאיר כהן: נלחם, יאיר, בנחישות בכל פינה על הגלובוס – נגד ה-BDS, נגד החרם על ישראל, נגד הטרור.

מאיר כהן: ובכל מקום שפועלים במדינת ישראל וברעיון הציוני, אנחנו שם – –

ענת ברקו: שמעתי שהוא התחיל להתפלל לשועפאת.

מאיר כהן: – – בגאון, מתוך אחריות, ובתחושה של שליחות.

מאיר כהן: דודי, הוא הלך להיפגש עם הגברת מוגריני, שרת החוץ של האיחוד האירופי.

מאיר כהן: שלוש שנים אף גורם מהממשלה לא נפגש איתה.

מאיר כהן: הוא נסע לשם, ישב, וריכך ולו במעט את החלטת החרם כנגד מדינת ישראל באיחוד.

מאיר כהן: הוא נסע לספרד ונשא נאום בפרלמנט.

מאיר כהן: הוא נפגש עם אנשי פרלמנט והוביל צעד כדי לעצור את העברת הכספים, או חלקם, שמעבירה ספרד לארגונים שתומכים ב-BDS.

מאיר כהן: הוא נסע להולנד, נפגש עם ראש הממשלה, כדי לגרום לאיחוד האירופי להוציא את חיזבאללה מחוץ לחוק באירופה.

מאיר כהן: ונזכיר, דודי, שכשהחלטה 2334 הייתה על הפרק באו"ם וארצות הברית לא הסכימה להטיל וטו, ידעו חברי הממשלה לפנות ללפיד ולבקש עזרה.

מאיר כהן: הם לא פנו אליך, לא פנו לז'קי, לא פנו אליי; פנו ללפיד, ביקשו ממנו לנסוע, מתוך האחריות הזאת שכולנו חשים למדינה הזאת.

מאיר כהן: לא משנה מה נעשה כאן ומה נתווכח, אף אחד, אבל אף אחד, לא ידבר וינסה לפגוע במדינת ישראל ואנחנו לא נהיה שם.

מאיר כהן: תשאל את ראש הממשלה, הוא יספר לך.

מאיר כהן: אני לא יודע, דודי, מה מושחת בלהילחם על המדינה.

מאיר כהן: אני לא יודע מה מושחת בלהיות פטריוט שנושא בגאווה בכל מקום את שמה של מדינת ישראל, המדינה הטובה שלנו.

מאיר כהן: אני לא יודע מה מושחת בלהגן בלהט על המדינה, ולעיתים רבות אפילו על הממשלה ועל העומד בראשה.

מאיר כהן: חשבתי, ואני עדיין חושב, שזה תפקידם של אנשי ציבור.

מאיר כהן: חשבתי שזה מה שכל אדם ציוני שאוהב את המדינה צריך לעשות.

מאיר כהן: אבל לפעמים יש לי תחושה שבעיני אנשים בכנסת הזאת, ובמיוחד בקואליציה, מה שהוא למענכם זה ציונות, ומה שהוא למען המדינה – תסלח לי על הבוטות – לפעמים יש אנשים שאומרים: שילך לעזאזל; רק מה שבשבילנו, רק מה שמשרת אותנו.

מאיר כהן: שיתביישו להם האנשים האלה, באמת, דודי, שיתביישו להם.

מאיר כהן: שיתביישו להם כל אלה שמנסים להוציא אנשים שלא חושבים כמוהם, אנשים שלא מדברים באותה שפה שלהם, שחושבים אחרת – שיתביישו להם אלה שרוצים להוציא אותם מהמחנה, אלה שרוצים לקעקע את הקשר הטוב בגלל שאנחנו לא בדיוק תומכי הקואליציה.

מאיר כהן: אז עכשיו, כשסיכמנו, דודי, לפחות חלקנו, שלהגן על מדינת ישראל בעולם זה לא מושחת, בוא נדבר – ותחליט אתה מה באמת מושחת.

מאיר כהן: למשל, לקבל סיגרים בשווי של מאות דולרים כל אחד, באופן סדרתי, על בסיס שבועי – תחליט אתה אם זה מושחת, יחליטו המאזינים, אני לא אגיד; לדרוש ולקבל משלוחים של מתנות ושתייה כזאת ואחרת, גם הם בעלויות של מאות דולרים, במשך שנים – תחליטו אם זה מושחת או לא.

מאיר כהן: אני חושב שראש ממשלת ישראל, שזמנו יקר מפז, שמטריח עוזרת של טייקון – כך על פי עדותה – לשיחה שבועית ומוסר לה רשימה של מה להביא לבית – תחליטו אתם אם זה מושחת או לא מושחת.

מאיר כהן: אני נחרד, דודי, ולא רק אני.

מאיר כהן: זאת לא מנהיגות.

מאיר כהן: זה לא רוח המפקד שאני ואתה וכל אחד מהיושבים חושבים שצריכה לנשוב במדינת ישראל.

מאיר כהן: הנכים זועקים, ויש אנשים בתוך הקואליציה שמנסים לעזור, אבל אנחנו לא שומעים, לא רואים את הלהט הזה אצל המפקד.

מאיר כהן: אנחנו לא רואים את זה בתוך רוח המפקד.

מאיר כהן: משפחות חד-הוריות קורסות.

מאיר כהן: תאמינו לי, אני מכיר אותן.

מאיר כהן: אימהות מתייסרות על כך שהן שולחות את בנן לבית הספר בלי ארוחת עשר; טרי, בשבוע שעבר פנתה אליי גברת כזאת.

מאיר כהן: קשישים חיים יום-יום בדילמה שבה הם נאלצים לבחור בין תרופות לבין מזון, בין לשלם ארנונה לבין לשלם חשמל.

מאיר כהן: מפוטרים בטבע – פגשנו אותם היום – ובנגב קרמיקה, מהעיר שלי, שזועקים מדם ליבם בחשש גדול שמא חס ושלום לא ימצאו פרנסה, מסתכלים על המשפחה שלאט-לאט קורסת לתוך תהום, כי להיות מפוטר בדימונה ובירוחם ובערד ובקריית שמונה זאת תחושה שאתה צולל לתוך תהום.

מאיר כהן: ועל הרקע של המציאות הקשה הזאת, ראש הממשלה מבקש שישלחו לו שמפניה.

מאיר כהן: שמפניה אחת עולה סנדוויצ'ים לחודש לאותו ילד.

מאיר כהן: ובסוף, למי שיוצא להגן על המדינה, ולא עושה טובה לאף אחד, ומשרת את מצפונו ואת מצפונה של המדינה הזאת – עומדים כאן וקוראים מושחת.

דוד אמסלם: מאיר, הערה קטנה, אפשר?

מאיר כהן: לא, אני תכף מסיים.

מאיר כהן: דודי, אני רוצה לשאול אותך עכשיו – באמת אליך.

מאיר כהן: שלא יתפלאו, זה לא איזה טריק, אני באמת מדבר איתך.

מאיר כהן: יש לי הערכה רבה אליך.

מאיר כהן: פגשתי מישהו בדימונה – אני אספר את זה, אני פותח סוגריים.

מאיר כהן: פגש אותי מישהו בדימונה, ואמר לי: אני יכולתי ללמוד באוניברסיטה רק בגלל החברות הקרובה של דודי ובגלל הלב הרחב שלו.

מאיר כהן: עכשיו אני סוגר סוגריים, שלא יחשבו.

מאיר כהן: אבל תגיד לי, דודי – וגם אתה, ז'קי, וגם אתה, מרגי, כי אתם מהתפוצה שלי: מה קרה לליכוד?

מאיר כהן: תגידו לי.

מאיר כהן: זה הליכוד שגדלתם עליו?

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם על אבא שלי, דוד כהן.

מאיר כהן: הוא בא ממרוקו, הלך לעבוד במחצבה, בשקט.

מאיר כהן: בית הכנסת–עבודה, עבודה–בית הכנסת, משפחה.

מאיר כהן: בבוקר שבגין עלה גרתי בקיבוץ.

מאיר כהן: באתי לבית הוריי, בבוקר שבגין ניצח.

מאיר כהן: אבא שלי ישב על המרפסת, עישן סיגריה, והוא היה בהיי.

מאיר כהן: אבי, שמעולם לא החסיר יום עבודה אחד, באותו יום לא הלך לעבוד.

מאיר כהן: שאלתי אותו: אבא, למה אתה לא הולך לעבודה?

מאיר כהן: הוא אמר לי: מאיר, זה יום העצמאות שלי.

מאיר כהן: זה יום העצמאות שלי.

מאיר כהן: כי – בשפה שלו הוא אמר לי – זה הניצחון שלנו, העם, על האליטות.

מאיר כהן: הוא אומר לי: אני יכול לחזור למפעל ולהגיד למנהל, שכל הזמן אמר לי: איפה הפנקס האדום שלך?

מאיר כהן: – להגיד לו: סלח לי, נגמר, השתחררנו.

מאיר כהן: ככה הוא הרגיש.

מאיר כהן: אני משוכנע שגם ההורים שלכם – היות שאנחנו קשורים באיזה כבל של מכנה משותף בינינו – גם הם הרגישו ככה.

מאיר כהן: עכשיו, תגידו לי אתם מעומק ליבכם: מה בעצם מייצג היום את הליכוד הזה?

מאיר כהן: הליכוד בראשות נתניהו מייצג את זה?

מאיר כהן: אל תענו, אתם לא חייבים, שחלילה לא יצלמו אתכם ואת המימיקה בפנים.

מאיר כהן: אני אגיד לכם: את ה"היבה" – איך אפשר להגיד "היבה"?

מאיר כהן: מרגי, תעזור לי.

יעקב מרגי: ההדר, ההילה.

מאיר כהן: ההילה, ההילה.

מאיר כהן: הדר, ההילה, את ה"היבה", של בגין החליפה לעיתים הזחיחות של נתניהו.

מאיר כהן: את ה"מחבה" – הוא היה אומר, אבא שלי.

מאיר כהן: הייתי אומר לו: תגיד "בגין", הוא היה אומר לי: מחבה; מה זה "מחבה"?

מאיר כהן: אהבה.

מאיר כהן: הייתי אומר לו: מה, אתה אוהב אותו?

מאיר כהן: הוא היה אומר לי: לא, אל-מחבה, אל-מחבה.

מאיר כהן: האהבה.

מאיר כהן: ההדר, האהבה שלו – כך אבא שלי אומר – הוא אוהב את כולנו.

מאיר כהן: ככה הוא היה מתאר את בגין.

מאיר כהן: אבא היה אומר לי: בגין אוהב את כולנו – אוהב אותי, אוהב את העובדים, אוהב אשכנזים, אוהב מזרחים, אוהב עניים; אוהב את כולם.

מאיר כהן: אוהב ערבים.

מאיר כהן: אבא שלי בא ממרוקו.

מאיר כהן: אתם מכירים את זה – היחס למוסלמים היה יחס של חברות.

מאיר כהן: השוני היה בדת.

מאיר כהן: הם לא הרגישו איזה, הם לא היו האויבים שלהם.

מאיר כהן: את זה, את ה"מחבה" הזאת של בגין, החליפה הפלגנות, פלגנות של ראש הממשלה שלעיתים הוא חוטא בה.

מאיר כהן: ואת ה"נייה" – תעזרי לי, "נייה", "נייה", איך אפשר להגיד "נייה"?

יעקב מרגי: "נייה" – תום לב.

יעקב מרגי: תום לב.

ז'קי לוי: תום הלב – – –

מאיר כהן: מי אמר?

יהודה גליק: הפרעתי פה למועדון המרוקאי?

ז'קי לוי: אתה עושה לנו עכשיו חידון?

קריאות: – – –

מאיר כהן: ואת ה"נייה" של בגין, תום הלב.

יהודה גליק: הדר.

יהודה גליק: מה זה "נייה", הדר?

מאיר כהן: תום לב.

מאיר כהן: היה בו "נייה", היה בו תום לב.

יהודה גליק: נאיביות?

מאיר כהן: ואת הצניעות החליפה הראוותנות של נתניהו.

מאיר כהן: היה "נייה וואחדה" – את זה החליפה הראוותנות של נתניהו.

מאיר כהן: זה מה שהיה אז וזה מה שיש היום.

מאיר כהן: ומה שלצערי מתחיל להסתמן – מפלגת הליכוד מתחילה להתאפיין בניתוק מהעם.

מאיר כהן: אני חש את זה, אני שומע את זה.

מאיר כהן: אומרים לי: מאיר, אה, בסוף אלה בפריפריה יבואו ויצביעו.

מאיר כהן: לא, החרב תתהפך.

מאיר כהן: מי שמתנתק מהעם, בסופו של יום העם מתנתק ממנו.

מאיר כהן: תחושת הסיאוב של חלקים גדולים בעם, אי-אפשר להתנתק ממנה.

מאיר כהן: אי-אפשר גם להגיד שהם שמאלנים, אי-אפשר גם להגיד שהם לא משלנו.

מאיר כהן: אי-אפשר להגיד על מי שיוצא וזועק מדם ליבו, כולל אנשי ימין, להפוך אותם לשלוחים של השמאל.

מאיר כהן: ועכשיו נדבר.

מאיר כהן: מה אנחנו רואים כאן?

מאיר כהן: לשוחח עם מוציאים לאור על גודל כתבות ולנסות לקדם איתם סיקור אוהד בתמורה לסגירה או לצמצום של עיתון מתחרה זה מושחת; וכל זה בטל בשישים, כל זה בטל בשישים לעומת מה שבן הדוד השני של ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, איש אמונו, שחותם על ההסכמים הקואליציוניים, האיש הזה הופך להיות לשותף לעסקת מכירת צוללות מגרמניה לישראל.

מאיר כהן: שותפו ויועצו המדיני של ראש הממשלה מאשר לגרמניה למכור צוללות למצרים.

מאיר כהן: שערו בנפשכם, כשכולם אומרים לא, מישהו מבאי ביתו של ראש הממשלה אומר כן.

מאיר כהן: ואני עדיין, דודי, בידיים נקיות אומר לך, הלוואי שהלכאורה הזה יעוף מהעולם.

דוד אמסלם: אז בוא נמתין.

מאיר כהן: אני אעמוד כאן – – –

דוד אמסלם: בוא נמתין.

מאיר כהן: אני אעמוד כאן – – –

דוד אמסלם: ראית את הכותרות גם – – –

מאיר כהן: דודי, יכולתם אתם להמתין ולא להביא את החוק הזה לעולם.

מאיר כהן: אתם הבאתם את זה על עצמכם, ואני אוסיף כשאנחנו נהיה בארבע עיניים או ביותר.

מאיר כהן: החוק הזה לא היה צריך להגיע.

מאיר כהן: אני לא יודע, שוב, אני לא רוצה לדבר על שחיתות.

מאיר כהן: די לנו בזה.

מאיר כהן: ובאמת, כשזה הופך לשיח, אנחנו סוגרים את הכנסת, דודי, ל-48 שעות.

מאיר כהן: ושמעתי אותך אתמול, ובאמת, כולנו שותפים לזה – סוגרים ל-48 שעות את הכנסת כדי לחוקק חוק שמגן על ראש הממשלה.

מאיר כהן: הליכוד של פעם, של אותו בגין ושל דוד לוי, היה סוגר את הכנסת לשבוע, אבל כדי לקדם חינוך, ושיקום שכונות, ורווחה, ותזונה בבתי הספר, ויום חינוך ארוך, ודברים שקשורים לגאווה הלאומית שלנו.

מאיר כהן: ומה אנחנו עושים היום?

מאיר כהן: החוק הזה, חבריא, מבקש לסרס את גוף האכיפה החשוב בשלטון החוק, את המשטרה.

מאיר כהן: ולא שהמשטרה היא גוף שלא צריך לבקר אותו, חלילה וחס, ולעיתים גם המשטרה כושלת בהתנהגות שלה.

מאיר כהן: וצריך להגיד את זה בגאווה גדולה, ולמה בגאווה?

מאיר כהן: כי כן, אזרחים צריכים לבקר את המשטרה.

מאיר כהן: אבל יש הבדל גדול בין לבקר את המשטרה ולהגיד את דעותיך לבין ניסיון לקחת את הגוף החוקר ולסרס אותו.

מאיר כהן: הוא אמון על הפשיעה.

מאיר כהן: בין שאנחנו נבקר ככה או אחרת, בסופו של יום אנחנו יכולים לחיות במחוזותינו בבטחה בגלל האנשים האלה.

מאיר כהן: לבקר אותם – מותר.

מאיר כהן: מה בין זה, בין הביקורת הזאת, לבין השאיפה הבלתי-מוסברת לקעקע את המשטרה, את הפרקליטות, את בתי המשפט, את מבקר המדינה?

מאיר כהן: החוק הזה, דודי, הוא אבסורדי, כי הוא מבקש שהגוף שיושב עם הנאשמים האלה ימים ולילות, זה שמכיר את המקרה הכי טוב, לא יסכם את עבודתו; וגם אם סיכם, שישתוק ולא יגיד את המלצתו.

מאיר כהן: ואני מזכיר לכל אחד שהמשטרה היא לא המילה האחרונה.

מאיר כהן: כולנו יודעים את זה ודשים בזה חודשים על גבי חודשים.

מאיר כהן: גם אתה, דודי, מציין את זה, ובצדק.

מאיר כהן: המילה האחרונה – הממליצה, המילה האחרונה, היא של הפרקליטות.

מאיר כהן: אבל אם נתייחס לכוונה המקורית של החוק, החוק הזה הוא רלוונטי לתיקים שיש להם פרקליט מלווה.

מאיר כהן: כך אתה אמרת, דודי.

דוד אמסלם: אמרתי – – –

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: החוק הזה הוא בעיקר לפוליטיקאים שסרחו – ואני מקווה שלא יהיו כאלה, בעזרת השם – –

דוד אמסלם: – – –

מאיר כהן: – – ולארגוני פשיעה – דומרני, אברג'יל, אבוטבול, אלפרון.

מאיר כהן: אלה המשפחות שצריכות להודות לקואליציה על החוק הזה, כי המשטרה תחקור אותם, היא מכירה אותם טוב מכולם, אבל היא תהיה מנועה מלהגיש את המלצותיה, כי בדרך כלל למשפחות פשע כאלה יש גם פרקליט מלווה.

מאיר כהן: אני הייתי מתבייש, חס וחלילה, לשים את ראש הממשלה באותו סל – כי זה מה שאנחנו עושים.

מאיר כהן: זאת התוצאה העקיפה.

דוד אמסלם: מאיר, אני מחבב אותך, אוהב אותך, אני לא רוצה להפריע לך, אבל כל מה שאמרת זה לא נכון.

דוד אמסלם: אבל תתקדם.

מאיר כהן: אני קראתי את החוק.

דוד אמסלם: אני הסברתי.

מאיר כהן: בהזדמנות.

מאיר כהן: בסדר גמור.

דוד אמסלם: אני עמדתי שם והסברתי אותו על בוריו.

מאיר כהן: הממלכתיות, דודי, היא מאוד מאוד חשובה.

מאיר כהן: ואני חוזר על מה שאמרתי.

דוד אמסלם: תגדיר ממלכתיות.

מאיר כהן: מה?

דוד אמסלם: תגדיר מהי ממלכתיות.

מאיר כהן: אני אגדיר לך מהי ממלכתיות.

דוד אמסלם: האם ביקורת על הממלכה זה לא ממלכתיות?

מאיר כהן: לא, חס ושלום – –

דוד אמסלם: אז מה?

מאיר כהן: – – ועוד איך.

מאיר כהן: ממלכתיות בכלל.

מאיר כהן: אנחנו לא מדינה פאשיסטית, אבל ממלכתיות זה להסתכל בעיניים, גם אם הן שונות, שלעיתים הן רואות את האידיאל ומכבדות אותו, ושואפות בסופו של יום לאחדות, לפחות באידיאלים המשותפים.

מאיר כהן: ובוודאי אנחנו זוכרים את הממלכתיות שהייתה נר לרגליו של בן-גוריון, ונר לרגליו של בגין, ונר לרגליו – באמת של טייקונים כאלה שאנחנו יכולים להיות רק עפר לרגליהם, כולנו.

דוד אמסלם: מאיר, אני רוצה רק להזכיר לך מקרה אחד, היות שאתה מדבר על אותן תקופות.

דוד אמסלם: בשנת 1980 היה הסיפור של "תיק אפרסק".

מאיר כהן: של?

דוד אמסלם: "תיק אפרסק".

מאיר כהן: "תיק אפרסק", כן, אני זוכר.

דוד אמסלם: שר הפנים, פתחו נגדו חקירה, ופיטרו את המפכ"ל באותה תקופה.

דוד אמסלם: אני לא מעלה על דעתי שהיום זה היה קורה, אז אני חושב שאנחנו רק הלכנו והשתבחנו מאז.

מאיר כהן: בכל אופן, אנחנו נמשיך, דודי, ואני מאוד מקווה שבסופו של דבר אנחנו לא מושחתים בעיניך, ובטח לא יאיר.

מאיר כהן: נמשיך ביחד איתך.

דוד אמסלם: הוא גינה – – –

מאיר כהן: שנייה, אני יודע.

דוד אמסלם: רגע, אני לא הייתי אומר מילה – –

מאיר כהן: אבל, דודי – – –

דוד אמסלם: – – אבל הוא כל שבוע עולה לשם וצועק – –

מאיר כהן: דודי, הכנסת הזאת היא מעל – – –

דוד אמסלם: – – עלינו שאנחנו מושחתים.

מאיר כהן: הכנסת הזאת היא מעל – – –

דוד אמסלם: אז חודש, חודשיים – בסוף נמאס לי.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד, גם אני וגם אתה, ויאיר וביבי וז'קי, וכל אחד שיושב כאן, ובוודאי היושב-ראש, ניסע בגאווה לכל מקום, וכן, לפעמים נישן בבית מלון ולפעמים נתארח אצל יהודים טובים – ואילן גם – כי – – –

דוד אמסלם: זה לא התפקיד שלו.

מאיר כהן: לא.

דוד אמסלם: הוא נבחר לבוא לכנסת ולעבוד כאן, מאיר.

מאיר כהן: זה בדיוק הדבר, כולנו – את זה, דודי, את זה שם – – –

דוד אמסלם: זה מה שאני חולק עליך.

דוד אמסלם: וכאן אני – – –

מאיר כהן: דודי, את זה אפשר להגיד על כל חבר כנסת.

דוד אמסלם: לא, לא, לא, מאיר.

דוד אמסלם: יש בסל המשימות של חברי כנסת – ואני לא איכנס איתך לוויכוח – – –

דוד אמסלם: אני – כל אחד עושה את התפקיד – –

מאיר כהן: בסל המשימות – – –

דוד אמסלם: – – –שאליו הוא נבחר.

מאיר כהן: בסל המשימות של חבר כנסת – ואני חלוק – –

דוד אמסלם: הוא לא שר החוץ, והוא לא צריך לטייל.

מאיר כהן: – – במקום של – – –

דוד אמסלם: שיבוא.

דוד אמסלם: הוא נבחר להיות כאן איתנו בוועדות.

מאיר כהן: במקום שאין – היה אתה.

מאיר כהן: ואם אתה תגיד לי, דודי:

מאיר כהן: אני עכשיו הולך כי שמעתי שבאתיופיה יש יהודים שלא העלו אותם, אני לא אגיד לך: דודי, זה לא תפקידך, תשלח את אנשי הסוכנות.

מאיר כהן: אני אומר לך – אני תמיד מספר בכל מקום, זאת הייתה ההיכרות הראשונה שלנו, כשפגשתי אותך ובכית.

מאיר כהן: מה אתה חושב, שאני העליתי בדעתי להגיד: זה לא התפקיד שלך?

מאיר כהן: דודי, כפרה עליך.

דוד אמסלם: זה – – – מאיר.

מאיר כהן: בא לי, באותו רגע בא לי לחבק אותך ולהגיד: ואללה, מאיפה האיש הזה הגיע לכאן?

מאיר כהן: התרגשתי מהדמעות שלך.

דוד אמסלם: תודה.

מאיר כהן: ואתה יודע מה עשיתי?

מאיר כהן: בהזדמנות הראשונה נסעתי לשם – –

דוד אמסלם: נכון.

מאיר כהן: – – בעקבות מה שאתה אמרת לי.

דוד אמסלם: חזרת – – –

מאיר כהן: כי אמרת לי: מאיר, תעזוב הכול, סע לשם, תראה את מה שאני חשתי.

דוד אמסלם: נכון.

מאיר כהן: זהו, אנחנו נמשיך וניתן את נשמתנו.

מאיר כהן: נילחם נגד החרמות – וזאת לא שחיתות; ונילחם כנגד ה-BDS – וזו לא שחיתות; ונשכנע בכל מקום בצדקת הציונות ובצדקתנו – וזו לא שחיתות.

מאיר כהן: ואני מקווה שתמצא את הזמן, שכולנו נמצא את הזמן להתנצל אחד בפני השני על זה שבעידנא דריתחא אנחנו פותחים את פינו.

מאיר כהן: עכשיו אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: ראוי שנחבק את יאיר ועוד הרבה אנשי אופוזיציה וקואליציה שבאמת עוזבים הכול ונוסעים כדי להסביר.

מאיר כהן: יש מי שעושה את זה טוב, מי שפחות טוב, מי שעושה את זה טוב יותר.

מאיר כהן: ובאמת, בשביל שלמות המקום, נמרק קצת את השפה שלנו וניזהר מהדברים.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד מילה אחת בנושא אחר.

מאיר כהן: שמעתי היום על ההצעה של ליצמן על תואר ראשון בכלכלה – –

לאה פדידה: – – – עבר צבאי.

מאיר כהן: – – ועבר צבאי.

מאיר כהן: אני משער, היות שאני מכיר את היהדות החרדית האשכנזית, שהם היו מוסיפים לזה תואר: רק עם תואר, רק שהיה בצבא ורק אשכנזי.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: כי אני נלחם בהם על זה שהם לא מקבלים בנות ספרדיות למוסדות הלימוד שלהם.

מאיר כהן: אז אני לא מתפלא, כי במקום שיש הדרה של נשים והדרה של נשים ספרדיות – דודי, תאמין לי, מה שאני מגלה שם, אלוהים ישמור – רק במקום כזה יכולים רעיונות כאלה שהם אנטי-דמוקרטיים, שיבואו ויגידו: לא, לא לכל אחד יש את הזכות לבחור ולהיבחר, רק למי שיעשה את זה ולמי שיעשה את זה.

מאיר כהן: לא ירחק היום, אילן יקירי, ויגידו שמי שנמצא במפלגה x או אחרת לא יכול להתמודד, ומי שיש לו כיפה סרוגה כמו ליושב-ראש ולא כיפה שחורה, גם הוא לא יכול להתמודד.

מאיר כהן: מתייחסים לזה בליצנות.

מאיר כהן: אני מתייחס לזה בכאב גדול, כי פרלמנט שיש בתוכו אנשים שמעלים במחשבתם לפגוע בזכות הבסיסית – –

קריאה: לא צחקנו.

מאיר כהן: – – של לבחור ולהיבחר – אויה לנו מאנשים כאלה.

מאיר כהן: אני מודה לכם על הסבלנות ועל ההקשבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יהודה גליק: יש לך עוד דקה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': הבא בתור שינעים את זמננו בדברי כיבושין ותוכחות – חבר הכנסת אילן גילאון היקר והמרתק.

בצלאל סמוטריץ': 30 דקות לרשותך, חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

מאיר כהן: ג'קי – – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': תן איזו מילה ברומנית, ככה, להתחיל.

אילן גילאון: אה, אתה תקבל היום – יש לנו הרבה זמן – –

בצלאל סמוטריץ': משהו.

אילן גילאון: – – האמן לי.

לאה פדידה: רומני – – –

אילן גילאון: בכלל, אדוני היושב-ראש, חשבנו, יהודה ואני חשבנו שאם אפשר להופיע ביחד, אני מסכים לחלוק איתו את הדוכן – –

יהודה גליק: נעשה איזשהו פאנל.

יהודה גליק: אפשר?

אילן גילאון: – – ואז נהיה צמד של אנשים עם שערות על הפנים שמדברים.

אילן גילאון: אבל קודם כול, מכללת אדרת – מכינת אדרת, מה, עשיתי מכם מכללה – מכפר עיינות, שבדיוק הייתי איתם בפגישה מקודם והפסקתי אותה.

יהודה גליק: אתה יכול להמשיך אותה.

אילן גילאון: אתה תסלח לי, אני כאילו אמשיך את השיחה איתם, אבל אני לא מפריע לך, באמת.

יהודה גליק: אתה יכול להמשיך את השיחה איתם, בדיוק.

אילן גילאון: דודי אמסלם יצא, טוב, כי רציתי בהחלט לברך אותו.

אילן גילאון: אומנם, אתה יודע, ההיסטוריה שלנו לא סוגה בשושנים, אבל אני בהחלט חושב שהיא יכולה להיות פתיח לכל דבר חדש.

אילן גילאון: ואם רצית מילה, אנחנו קוראים לזה אצלנו בשכונה "חראם בלאש" – תעזוב את השטויות, כאילו, אפשר להתחיל התחלה חדשה.

אילן גילאון: ולי יש עניין שדודי יצליח בתפקידו כיושב-ראש הקואליציה, כי אנחנו רוצים שגם הממשלה תצליח.

אילן גילאון: לצערנו הרב, היא לא כל כך עושה את הדבר הזה.

אילן גילאון: אבל לפני שאני – – –

יהודה גליק: – – –

אילן גילאון: מה, יהודה?

יהודה גליק: הגיע יושב-ראש הכנסת – – –

אילן גילאון: אה, אתה רואה.

יהודה גליק: רצית את יושב-ראש הקואליציה – קיבלת את יושב-ראש הכנסת.

אילן גילאון: שלום, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: שלום וברכה, אדוני.

אילן גילאון: ככה חככנו יהודה ואני אם אפשר להופיע שני חבר'ה ביחד על הדוכן, אני רציתי לחלוק איתו את הדוכן.

אילן גילאון: זה יכול – – –

יהודה גליק: – – – שנינו, במקום שאחד ידבר.

אילן גילאון: זה יהיה תקדים או – – –

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אבקש שלא תעלו ביחד, שלא תעלו ביחד לדוכן.

אילן גילאון: אה, ביחד?

אילן גילאון: ברור שביחד, אחרת מה?

יהודה גליק: – – –

אילן גילאון: כל הרעיון הוא שנעלה ביחד.

יהודה גליק: – – – שניים עולים.

אילן גילאון: תסתכל, אתמול היה יום הג'ינג'ים, לא?

יהודה גליק: שאני אייצג את עמדתו – שאני מייצג את עמדתך ואתה את עמדתי, זה – – –

אילן גילאון: אתה בכל מקרה מייצג את עמדתי, מה אתה עושה מזה עניין?

אילן גילאון: אמרתי לו שהוא שמאלן, והוא לא יודע שלהיות שמאלן – העיקר הראשון של להיות שמאלן זה שאתה מאמין שהאדם הוא תכלית הכול, ואתה מקבל אותו בכל צורה ומכבד אותו, עיוור לגמרי לצבע, דת, גזע, מין, נטייה מינית וכו'.

אילן גילאון: ואני יודע שאתה כזה, אז מה אתה – אז יש לך איזו סריטה על הר הבית – –

יהודה גליק: אילן, אתה טועה.

אילן גילאון: – – נו, בסדר, על זה אפשר לסלוח לך.

יהודה גליק: אילן, אתה טועה.

יהודה גליק: אני, כלפייך – זאת אהבה סובייקטיבית, זה לא – – –

אילן גילאון: אהבה היא תמיד סובייקטיבית.

אילן גילאון: הלוא אם הייתה אהבה אובייקטיבית היא לא הייתה בכלל.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, לפני שאני אתייחס למהות של החוק, אני רוצה להתייחס טיפה לתחולה של החוק.

אילן גילאון: אתה יודע מה?

אילן גילאון: אני אפילו לא רוצה להיכנס, יכול להיות שבסעיפים שונים – לא יודע, לא אומר על משפחות פשע ועל אנשים מסוימים – יכול להיות שזה יעשה איתם תיקון מסוים.

מוסי רז: באתי להכפיל את מספר המאזינים לך.

אילן גילאון: שלום.

אילן גילאון: הינה, אנחנו 40% מהסיעה פה, אתה רואה?

יולי יואל אדלשטיין: כל הכבוד.

אילן גילאון: שלום לחבר הכנסת מוסי רז.

אילן גילאון: אני, האמן לי, אתה יודע, אני כבר בן 61, יש לי שמונה נכדים, אני מחכה לתשיעי, גדלתי בארץ הזאת בכל האופטימיות הנראית, ואני מרגיש הכי מוזר וזר בתוך הדיון הזה היום בתוך הכנסת, ובעיקר בתעצומות של הזמן והנפש שאנחנו משקיעים בהיקף של החוק הזה.

אילן גילאון: שלושה ימים אנשים מדברים את עצמם לדעת על עניין שיכול להיות, אדוני היושב-ראש – אני חושב על זה שאולי, אולי גם בערוץ הכנסת צופים עכשיו אנשים שונים ומשונים ושואלים את עצמם: מה האנשים האלה עושים כאן?

אילן גילאון: או במילים אחרות: מה אתם חשים בחוק ההמלצות?

אילן גילאון: ואתה יודע, הרי שבסופו של דבר – אני אעשה ספוילר: ההמלצה שלי, אתה יודע מה היא תהיה בסופו של דבר.

אילן גילאון: אולי אנשי הפריפריה בישראל – ארץ כל כך קטנה, בשביל מה צריך בכלל פריפריה?

אילן גילאון: אולי אנשי הפריפריה, שהתמותה אצלם גבוהה, והם נעדרי שירותים – שירותים חיוניים ושירותים רפואיים – אולי הם צופים בזה ואומרים: מה האנשים האלה עושים?

אילן גילאון: זה מה שמעניין אותם עכשיו, חוק ההמלצות?

אילן גילאון: ואולי מגדלי הדגים והחקלאים שמשקיהם קורסים ופרנסתם נפגעת בגלל מדיניות כלכלית שלא מבינה שאלה הם נכסי צאן ברזל של המדינה, בגלל מדיניות שבה אנחנו מוזילים מסחטת מיץ במקום לתת לאנשים אמצעים לרכוש יותר, להעניק להם – – –

גלעד ארדן: עברת – – –

אילן גילאון: שלום, כבוד השר.

גלעד ארדן: לפי – – –

אילן גילאון: לא, אתה מדבר בלי מיקרופון, נהדר, יפה, יפה.

גלעד ארדן: לא, ראיתי שהפכו את גליק לשמאלן – הוא עבר – – –

אילן גילאון: גליק הוא שמאלן.

אילן גילאון: גליק תמיד היה – חבר'ה, גליק תמיד היה שמאלן, והוא שמאלן, ולא בכדי הצבע שלו הוא של הפועל קטמון.

אילן גילאון: זאת הסיבה.

אילן גילאון: ואני אומר, אולי – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר השפיע.

אילן גילאון: לא, מה אתה – בוא הנה, אל תשתפן עכשיו.

אילן גילאון: שמאלנים לא משתפנים, יהודה, תחזור, אתה איתנו.

גלעד ארדן: לא, אתה הסמן הימני במרצ.

אילן גילאון: אנחנו נותנים לך זה, מקלט מדיני, מה אתה דואג?

אילן גילאון: אני, את יהודה לוקח, נכון, מוסי?

מוסי רז: כן.

אילן גילאון: הינה, אנחנו 40% מהסיעה, יכולים לקחת את יהודה.

מוסי רז: הוא בילה איתנו עכשיו שלוש שעות – – –

אילן גילאון: במציאות שאנחנו רוצים לתת כוח קנייה לאנשים, ואנחנו לא מבינים שקודם כול צריך להבטיח את פרנסתם ואת מרכז חיוניותם, ולכן אנחנו עוסקים במה שקוראים לו "רגולציה", אבל לא כל אחד מבין את הדבר הזה – ואולי אנשי גבעת עמל, אדוני היושב-ראש וגברתי המזכירה, אולי אנשי גבעת עמל צופים בנו, אנשים שבסוף שנות ה-40 יושבו במקום הזה ואז הם חיים לדורות, ופתאום, יום אחד, בגלל עסקת נדל"ן, זורקים אותם כאילו היו פירורים על מפת שולחן.

אילן גילאון: ואף אחד לא מתייחס אליהם, כי הם לא – מה לעשות – הם לא עמונה; אין להם את הקושאן הזה ביד שלהם.

אילן גילאון: אולי הם מסתכלים עלינו, אדוני, והם אומרים: מה האנשים האלה עושים?

אילן גילאון: הפוך ממה שאלתרמן אמר על חלוצי העלייה הראשונה: "וכל רואיהם אמרו עליהם: איזה מין בני אדם משונים"; הם אומרים עלינו: איזה מין בני אדם משונים, אבל מסיבות אחרות לגמרי.

אילן גילאון: ואולי, אדוני היושב-ראש, ילדי ה-SMA, שכאן דווקא שמעתי – אבל אני מקווה שזה נכון; אתה יודע, האמינות של ממשלת ישראל היא בעיניי ברמה כזאת שאני לא הייתי מעז לקנות מהם קלנועית משומשת, אני אומר לך את האמת, לא מכונית, קלנועית, אבל אולי בכל זאת יש תקווה לילדי ה-SMA, כי שמעתי את שר האוצר מבטיח להם את הכסף עבור התרופה.

אילן גילאון: להתראות, חבר'ה.

אילן גילאון: אלה הם מכינת אדרת מכפר עיינות, והם נפלאים, וזאת תנועת התיקון הבאה.

אילן גילאון: מאה שנים הם צריכים לעבוד עכשיו.

אילן גילאון: אני אגיע אליכם, אל תדאגו, ותקבלו גם ריבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני הייתי אצלם, אז זה בסדר.

אילן גילאון: היית אצלם?

יולי יואל אדלשטיין: לא אצל המחזור הזה, המחזור – – –

מוסי רז: – – –

אילן גילאון: והוא הבטיח להם.

אילן גילאון: אבל תראה, אני לא יודע, אני עכשיו, אתה יודע, מתעסק עם נושא שגם הובטחו לו 4.2 מיליארד שקלים, ואני לא רואה אותו, אז אני לא באמת יודע.

אילן גילאון: אולי ילדי הדושן, אדוני, שהתרופה שתאושר להם תאריך את ימיהם ואת חייהם במציאות שהיא הכי מנוגדת את הטבע, כשאנשים פוחדים על חייהם של ילדיהם – ואין דבר שנוגד יותר את הטבע, במדינה שלי ובכל מקום אחר, מהורים שקוברים את ילדיהם.

אילן גילאון: ואתה יודע מה, אדוני?

אילן גילאון: אולי אפילו עובדי רשות השידור לשעבר, שהם היו באמת קו פרשת המים מבחינתנו – איך אנחנו מפרקים ומפזרים וזורקים אנשים בלי לעשות שום חשבון, כמו בשירה של רחל, שאומר: "יד ענקים זדונה ובוטחת, יד מתבדחת שמה לאל" – אולי הם מסתכלים עלינו והם אומרים: תסתכלו מה האנשים האלה עושים.

אילן גילאון: אדוני, אולי הנכים.

אילן גילאון: ואדוני יודע, ואני הרציתי בפניו עד לזרא שאין כזה דבר אנשים מוגבלים ואנשים שלא מוגבלים, כל בני האדם הם מוגבלים, או נשאי מוגבלות, או מוגבלים לפרקים, או יש בקרבתנו מוגבלים, או שאנחנו פשוט רוצים להזדקן כדי להיות מוגבלים.

אילן גילאון: ולכן הסולידריות היא במקרה הזה כל כך חשובה, והיא איננה.

אילן גילאון: אולי הם מחכים עדיין לקצבה שלהם, שמישהו דאג לפני 14 שנה להצמיד אותה למדד יוקר המחיה, וככה לשחוק אותה ברמות שהיא הפכה לא לקצבת קיום בכבוד, אדוני, אלא לא לקצבת קיום בכלל – 2,342 שקלים.

עיסאווי פריג': זה יהיה בדור שלנו.

אילן גילאון: עכשיו מלאה שנה לחוק שעבר במליאת הכנסת, שעבר כאן במליאת הכנסת בטרומית, לחוק הזה, ועדיין הוא מונח על רצפת ועדת העבודה והרווחה, כי כל שעתיים, אדוני, יש ז'אנר חדש שנקרא מתווה.

אילן גילאון: כלומר, אם אין לך דרך, תגיד שיש לך מתווה.

אילן גילאון: כל שעתיים יש מתווה חדש, וכל אחד בדרך היצירתית שלו מוסיף עוד איזו בנדרולה, עוד איזה פרסקו, עוד איזה צבע, עוד איזו צורה – יש לי מבנה אחר, ואני לוקח את המבנה שלך ואת המתווה שלך ומכפיל אותו בשניים ומחלק ברגליים, מבלבל את כל האנשים, ועושה הסחת דעת שאף אחד לא יבין על מה מדובר בכלל, ומשהה.

אילן גילאון: והינה, פה חוק ההמלצות עובר בתוך שלושה ימים.

אילן גילאון: הוא מחר יעבור, אני יודע מה צפוי לו.

אילן גילאון: לא תהיינה כאן שום הפתעות, כי אף אחד כאן לא יפתיע.

אילן גילאון: שנה שלמה קצבת הנכות שוכבת כאן; חוק ההמלצות עובר תוך ימים.

אילן גילאון: איזה היגיון יש כאן?

אילן גילאון: לא מזמן ניסו גם את החוק הצרפתי כאן, כאילו זה הדבר היחיד שאפשר ללמוד מהצרפתים.

אילן גילאון: והצרפתים הרי נתנו לעולם כל כך הרבה דברים שיכולנו ללמוד מהם.

אילן גילאון: אגב, קצבת הנכות בצרפת, אדוני, היא 6,300 שקלים לחודש, קצבת הנכות הבסיסית.

אילן גילאון: כדאי שנדע.

אילן גילאון: ואולי משפחת מנגיסטו צופה בנו, אדוני היושב-ראש, היא, שממתינה לשובו של אברה מנגיסטו כבר מעל שלוש שנים, ונקרעת ואיננה יודעת דבר, כי אנחנו לא הצלחנו, אבל אנחנו מנסים – ואני יודע שאנחנו מנסים, כי אני בעובי העניין – אבל היא שואלת את עצמה: מה האנשים המוזרים האלה, במה הם עוסקים?

אילן גילאון: אולי עובדי נגב קרמיקה, שחבר הכנסת מאיר כהן ואני פגשנו אותם שם, אנשים טרוטי עיניים, פחד בעיניהם מפני האי-ביטחון המוחלט הזה של אנשים בגיל 50 ומעלה – גיל של מוות קליני מבחינת שוק העבודה, כי אף אחד לא יקבל אותם במקום כמו ירוחם, שאין בו בכלל איזשהו היצע.

אילן גילאון: מה יקרה להם?

אילן גילאון: מה יהיה המרכז החיוני של חייהם למוחרת בבוקר?

אילן גילאון: ואיך הם ייתנו את לילדיהם?

אילן גילאון: ואיך יסתכלו בהם בבוקר?

אילן גילאון: והם מוטרדים, כי מישהו עשה בוננזה, קנה בזול כדי לפרק בזול וכדי לאמלל כל כך הרבה אנשים – גנבה לאור היום, אדוני.

אילן גילאון: ספסרות.

אילן גילאון: תכף נגיע לטבע, ואז נראה שגם שם זה דבר דומה, בקנה מידה הרבה יותר גדול.

אילן גילאון: ואולי, אדוני, אנשי תל כביר צופים בנו עכשיו – אלה הפולשים, אלה שנקראים הפולשים, שיושבו שם כמו כל מתנחל אחר בתקופה של קום המדינה.

אילן גילאון: היום עיריית תל אביב רוצה לעשות פארק על הבית שלהם.

אילן גילאון: זה לא הטייקונים הגדולים, זאת עיריית תל אביב; היא הטייקון, היא הגורם שרוצה להוציא אותם מבתיהם – הם גרים שם דורות, האנשים – בלי חלופות שהן חלופות הוגנות והגיוניות.

אילן גילאון: אולי, אדוני, עולי אתיופיה, שסובלים משיטור יתר, ומכל דבר אחר שיכול להיות קצת מיותר אחרי שהם הובאו לכאן במבצעים הירואיים – מבצע שלמה ומבצע משה.

אילן גילאון: וזה תמיד מזכיר כלה שנישאת על ידי חתנה, ואז הוא עובר את סף הבית ומשליך אותה על הרצפה.

אילן גילאון: כי אנחנו חזקים מאוד בקטע ההרואי, אדוני היושב-ראש, בקטע הדרמטי, אבל כנראה שבחיי היום-יום, שבהם אנחנו צריכים להיות הגונים, ובסך הכול יותר – רגישים יותר, וסולידריים יותר – כנראה ששם הרבה יותר קשה לנו.

אילן גילאון: אולי מבקשי המקלט, אולי – למרות שאני לא מאמין שיש מישהו מהם שרואה עכשיו ערוץ הכנסת באיזשהו מקום – אולי מבקשי המקלט, אלה שהיינו צריכים לברר את מעמדם בסך הכול.

אילן גילאון: כי אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנחנו באים מהיסטוריה רחוקה של מכניסי אורחים, ועם היסטוריה לא רחוקה של עם שמתדפק על כל נמל בית, ואף אחד לא רוצה לקבל אותם.

אילן גילאון: ומאנשים שחתמו או יזמו את אמנת האו"ם לענייני הפליטים, דווקא אנחנו לא מסוגלים להתמודד עם מספר לא גדול של אנשים, מפני הפחד הדמוגרפי, מה יקרה כאן.

אילן גילאון: אז אני אומר:

אילן גילאון: אף אחד לא רשאי להשיג גבול בשום מקום, ועל מדינה ריבונית לשמור על גבולותיה, והיא חייבת לשמור על גבולותיה, אבל כאשר מישהו מתדפק על דלתנו אנחנו מצווים קודם כול להכניס אותו ולברר את מעמדו.

אילן גילאון: מספר האנשים שקיבלו מעמד של פליט הוא – אפשר לספור אותו על יד אחת, בקושי על שתי ידיים, במהלך שנה.

אילן גילאון: אולי גם הם רואים שאנחנו עוסקים בחוק ההמלצות, ומעניין מה הם חושבים על הדבר הזה.

אילן גילאון: ועובדי חיפה כימיקלים, שאיבדו את פרנסתם ככה בשקט, ויכול להיות שלהם היו יחסי ציבור פחות טובים – מעל 1,000 משפחות, וכאילו כלום; כאילו צלל לתהום הנשייה, כמו עובדי טבע עכשיו.

אילן גילאון: אם בכמות של מאסה קריטית הדבר הזה ישנה את המדיניות של ממשלת ישראל בכיוון שהיא מבינה שמקום עבודתו של אדם במדינת ישראל הוא אחריותה של המדינה, ותעסוקתו בראשה, קודם כול מתוך הבנה – אתה יודע מה, אדוני?

אילן גילאון: אפילו כלכלית, שמקום עבודה לאדם זול יותר מאשר מקום אבטלה בחשבון לאומי רחב, אם אנחנו עושים איזשהו חשבון לאומי רחב, אם אנחנו בכלל מסוגלים לעשות איזשהו חשבון לאומי, ולכן צריך להתייצב לצידם כרגע במגוון של פתרונות שהם פתרונות מקוריים, ובחלק מהמפעלים – ואגב, לא כל המפעלים מפסידים, שלא תהיה שום אי-הבנה.

אילן גילאון: יש מפעלים שלא מפסידים והם רווחיים עד היום.

אילן גילאון: ויש מפעל באשדוד ששמעתי שמצאו לו כבר קונה – מפעל לשעת חירום, הוא עושה שקיות פלסטיק.

אילן גילאון: ובוודאי במפעל בבירה.

אילן גילאון: תראו מה זה נאחס הטראמפ הזה עשה לנו.

אילן גילאון: באמת, ששו בני מעיי כשטראמפ הצהיר על ירושלים, מה הייתי עושה בלי הדבר הזה.

עיסאווי פריג': איך הגעת לטראמפ?

אילן גילאון: הנשיא שעשר שעות ביום צופה בטלוויזיה, שעתיים מצייץ, ובשאר הזמן משחק עם ברווזים באמבטיה, כי אני לא יודע מה הוא עוד יכול לעשות בשאר הזמן הזה.

אילן גילאון: מצא מין את מינו.

אילן גילאון: הלך הזרזיר אצל העורב – ביבי אצל טראמפ.

אילן גילאון: אגב, בחיקוי האחרון של בנימין נתניהו התעלה החיקוי על המקור, אדוני.

אילן גילאון: טראמפ הוא שבאחד הכינוסים הרחבים שלו בארצות הברית עשה צחוק מאדם – מעיתונאי עם מוגבלות – ובנימין נתניהו חזר על זה, ובאמת החיקוי עולה על המקור.

אילן גילאון: אז הינה שני חבר'ה שמוסרים לעצמם "סרבים", הנחתות להרמה, כי אחד צריך לחזק את עצמו ב-base האוונגליסטי שלו, והשני – ב-base המתנחלי שלו, והינה, איך הם משחקים אותה.

אילן גילאון: ובינתיים ההכרה בירושלים – כאילו, תגיד לי, חבר הכנסת עיסאווי, אתה הרגשת את פעמי המשיח מאז שטראמפ הכיר בירושלים?

עיסאווי פריג': תראה, אני מחכה למשיח, כי הוא יפתור לנו את כל הבעיות.

אילן גילאון: אז תיזהר, כי הוא יבוא.

לאה פדידה: הבעיה שהוא לא מצא חמור לבן.

עיסאווי פריג': אני רוצה שהוא יבוא – –

אילן גילאון: חמור לבן מוצאים בקלות.

עיסאווי פריג': – – ואז הוא יפתור את כל הבעיות.

אילן גילאון: חמור לבן עוד מוצאים בקלות; משיח פחות קל למצוא.

אילן גילאון: ולכן, חברים, אי-אפשר לקיים את הקיום הזה רק עבור עצמנו בגלל סיפורים של חוקי המלצות ודברים אחרים.

אילן גילאון: אי-אפשר לקיים את זה ככה.

אילן גילאון: יש תכלית לקיומה של המדינה הזאת.

אילן גילאון: ואני רוצה לחשוב שאולי גם המשפחות של הרוגי תאונות הבניין צופים בנו כרגע – דבר שהוא איננו מכה מאלוהים, ואנחנו יכולים לפתור אותו, אבל אין נורמות ואין עונשין, אולי בגלל שהאנשים האלה הם בתחתית הסולם של הדירוג האנושי שאנחנו מדרגים אותו, בדרך כלל אנשים שאין להם כוח ואין להם מגן, והם עובדים זרים בדרך כלל או ערבים או אחרים.

אילן גילאון: ואנחנו מקילים ראש בדבר הזה.

אילן גילאון: אני לא שמעתי עד עכשיו על מדיניות מסודרת.

אילן גילאון: אדוני, נדמה לי שעכשיו, אחרי ההרחבה, יש 18 פקחים על כל 13,000 אתרי הבנייה, וגם שם לא לכל אחד יש מכונית כשהוא צריך להגיע, אלא יש לו, יכול להיות, את האופניים האלה עם – אפשר לפחות את האופניים עם הבטרייה אולי לקנות להם, את האופניים החשמליים.

אילן גילאון: ואולי הם צופים בנו ואומרים: איזה אנשים מוזרים אלה.

אילן גילאון: אולי המורים, אדוני, שנלחמים על תנאי ההעסקה ההולמים שלהם, שגם הם לא גומרים את החודש בכבוד, אולי הם צופים בנו ואומרים: איזה שיעור זה?

אילן גילאון: מה אנחנו עושים כאן?

אילן גילאון: ואולי העובדים הסוציאליים, שנמצאים באותו מצב, וחלק מהם הולכים להפוך למקרים שהם מטפלים בהם, הם עצמם.

אילן גילאון: ולי יש הערצה לעובדים סוציאליים ולרופאים, ולמורות, ולאחיות.

אילן גילאון: בעיניי זה הפרולטריון האמיתי, זו שליחות.

אילן גילאון: אנשים לא ציניים בוחרים בתחום הזה של להיות מורה או עובד סוציאלי.

אילן גילאון: אולי חסרי הדיור, אדוני, במדינה שמעל 50% מן האוכלוסייה שלה מוציאה יותר משליש מהכנסתה על הוצאות דיור.

אילן גילאון: וכמו שאמרתי לגבי עבודה, אני אומר לגבי קורת גג: חמשת המ"מים, שאני מנסה לבאר לעצמי ולתרגם לעצמי, של ז'בוטינסקי – הוא אומר: מרפא, מלבוש, מעון, מזון, וזה אחד מהמקורות – תעסוקה, קורת גג, ביטחון תעסוקתי, חינוך, רפואה והכול.

אילן גילאון: ואולי גם קורבנות האלימות המשטרתית – אגב, מכל הכיוונים, חרדים כמתנחלים כשמאלנים כאתיופים, ערב אל-סואעד, מקומות כאלה ואחרים – אולי גם הם צופים בנו ואומרים: במה האנשים האלה עוסקים?

אילן גילאון: ואולי גם המפונים של גבעת המטוס, גם הם רואים אותנו, אדוני; ואולי תושבי עמק ליפתא, גם הם רואים אותנו כשהם מחכים לפתרון הקבע שלהם; ושכונת הארגזים, וכפר שלם.

אילן גילאון: כל המקומות האלה, שהם כולם, חברים, הם כולם התנחלויות של התנחלות ציונית אמיתית שעליה קמה מדינת ישראל; אולי גם הכפרים הלא-מוכרים בנגב צופים בנו עכשיו, אדוני.

אילן גילאון: כפרים לא מוכרים בשנת 2018.

אילן גילאון: מה זאת אומרת לא מוכרים?

אילן גילאון: מה, לא מכירים אותם?

אילן גילאון: אף אחד לא מכיר את הכפרים הללו?

אילן גילאון: למה בכלל יש מעמד כזה, מצב כזה?

אילן גילאון: איך זה קשור לחלוקה ההוגנת שלנו?

אילן גילאון: והם מפונים מדי כמה חודשים, שוב, באלימות מופרזת?

אילן גילאון: והם עוברים גם לסעיף הראשון שדיברתי עליו, על קורבנות אלימות המשטרה.

אילן גילאון: אולי ילדי המחלקה ההמטולוגית בהדסה צופים בנו כרגע, אדוני, ילדים חולים.

אילן גילאון: בפרפראזה למה שקורצ'אק אמר פעם – שאלו אותו מה הם ילדים, והוא אמר: ילדים הם כמו אנשים מבוגרים, רק שהם יותר נמוכים – ילדים חולים, אדוני, הם כמו כל האנשים, רק שהם קדושים.

אילן גילאון: ושם אנחנו נעשה כל אשר בנשמת אפנו כדי להציל את הילדים האלה.

אילן גילאון: ותסתכלו על ההפקרות הזאת, וזה לא נגמר.

אילן גילאון: וזה נשבר בתוך ויכוח של אגו ושל דרמה שהיא ביורוקרטית, וכן, גם של כסף שיש לו צינורות לעבור למקומות אחרים.

אילן גילאון: אבל כאן הם לא הגיעו עדיין, והדבר הזה עדיין, עד היום, לא נפתר.

אילן גילאון: וכך הלאה וכך הלאה.

אילן גילאון: אני יכול לעבור, אדוני, על בלי סוף קבוצות של אנשים, של מועסקים, וקשישים סיעודיים בבתי האבות שזקנתם מביישת את נעוריהם, לצערנו הרב, שיכלו להיות מועצמים כפי שהם העצימו.

אילן גילאון: הם לא מועצמים, אדוני, כי קשה לנו לראות לרוחב ולאורך זמן.

אילן גילאון: ואולי גם הרפורמים מסתכלים עלינו, והקונסרבטיבים, אלה שהוצאנו אותם מן העם שלנו, כי במדינת ישראל לא מפלים רק ערבים, שזה דבר ברור מאליו, אלא מפלים גם יהודים רפורמים וקונסרבטיבים.

אילן גילאון: אולי, אדוני, גם 881,000 הילדים מתחת לקו העוני.

אילן גילאון: קו העוני הוא הכנסה ליחיד של 3,170 שקלים – ואני אומר את זה לא בפופוליזם ולא בדמגוגיה.

אילן גילאון: תמיד יש קו עוני; השאלה מה הגובה של קו העוני.

אילן גילאון: ולנו יש 881,000 ילדים כאלה, כלומר מעל 10% מן האוכלוסייה הישראלית הם ילדים בתוך המצב הזה.

אילן גילאון: אולי קורבנות הטרור מסתכלים עלינו במקומות שאולי יכולנו למנוע, לעשות, אולי גם לטפל אחרת.

אילן גילאון: אולי משפחת גולדין מסתכלת עלינו ואומרת: מה האנשים האלה עושים?

אילן גילאון: הם בסך הכול רוצים להביא את ילדם למנוחות כדי להשיב את ליבם אל מקומו.

אילן גילאון: ואדוני, אולי ההורים ההם – שהם יותר מדי הורים – שחיים במקום שהורים קוברים את ילדיהם, מסתכלים עלינו בסדר העדיפויות שלנו, ואומרים שאנחנו אנשים מקולקלים וסדר העדיפויות שלנו קלוקל.

אילן גילאון: ויש אצלנו, אדוני, משפט שאומר שאין מעמידים פרנס על הציבור אלא אם כן קופת שרצים מוטלת לו על ראשו, וזה משפט שקרי, ואסור לקבל אותו.

אילן גילאון: אבל יש לו גם המשך, למשפט הזה, שרוב האנשים לא יודעים, ובעיקר בפוליטיקה לא יודעים: שאם זחוחה דעתו, שישוב אחורנית, שילך הביתה.

אילן גילאון: וכאן אין פשרות.

אילן גילאון: אין פשרות.

אילן גילאון: אין שום פשרה פה.

אילן גילאון: כאשר אני רואה מה אנשים מרשים לעצמם – נגיד, אדוני היושב-ראש, שלא היה סיפור של צוללות, ולא היה סיפור של בקבוקים, ולא של נעליים, ולא של כלי גן, ולא של עובדים, ולא של שום דבר; מבחינת מה שמעיד ראש ממשלתי על עצמו, אדם בגיל 70 שאיננו יודע להפעיל כרטיס אשראי, והוא שוכח כל הזמן את הארנק באוטו, זה לא פלילי –הצד הפלילי, מעולם לא התעמקתי בו ולא התעניינתי בו; אני סומך את ידי על מערכת המשפט ועל המשטרה ועל היועץ המשפטי.

אילן גילאון: אני אומר, מבחינה נורמטיבית, אדם בגיל 70 – הדוד שלו קונה לו סיגריות?

אילן גילאון: מותר לקבל דברים כאלה?

אילן גילאון: הלוא אדוני, אני מכיר אותך – לו עליך נאמרו הדברים הללו, אתה היית נכנס 50 מטר באדמה ולא יוצא 30 שנה מפאת הבושה, מה יגידו עליך השכנים.

אילן גילאון: אבל לאנשים האלה – כלום.

אילן גילאון: ורק עכשיו דיברתי על רוסו הצרפתי, שאמר שהבושה היא בת לווייתה של היכולת להבחין בין טוב לרע, ובמקום שאין בושה אין יכולת להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: וזה מה שמאפיין אולי היום יותר מכל דבר את הקלקול, את המנהיגות, את האחריות, את האנשים ששמים את עצמם לפני עבודתם.

אילן גילאון: אני לא פעם שוכח לספר פה, ואני אספר שוב ושוב, שהיה יהודי מכובד בשם ויקטור שם טוב, בולגרי, והוא היה שר הבריאות.

אילן גילאון: הוא היה מהמפלגה שלי, ממפ"ם; הוא בשבילי היה מה שהיום קוראים מנטור כזה.

אילן גילאון: והוא היה נוהג לתלות בכניסה ללשכה שלו, ירדנה, את כל התמונות שמלעיגות ומגחיכות אותו ואת כל הקריקטורות של עצמו.

אילן גילאון: ויום אחד אני בא ואומר לו: ויקטור, למה – ככה, אנחנו, החבר'ה, היינו קוראים לוויקטור בשם, ובמפ"ם זה היה מקובל – למה אתה שם דווקא את התמונות האלה?

אילן גילאון: תראה, יש לך תמונה עם רייגן, ועם האפיפיור וזה.

אילן גילאון: ואז הוא אמר לי: אדוני, אני שם את התמונות הללו כדי שאני לעולם אזכור שאף פעם לא אקח את עצמי יותר מדי ברצינות.

אילן גילאון: ובעצם הוא אמר לי: שאני לעולם אזכור, לעולם אזכור שהעבודה שאני צריך לבצע, אדוני, היא הרבה יותר חשובה ממני.

אילן גילאון: ולכן, אני אומר לך, היות שזה אחד הדברים שהכי נחרטו אל תוך ליבי, אני, כדי לגבש דעה על אדם בתוך הפוליטיקה, לפני שאני יודע את דעתו, ולפני שאני שואל אותו מה דעתו על שני עמים, שתי מדינות או הפרדת הדת מהמדינה או כל נושא שאתה תיקח, אני קודם כול בוחן אם יש לו חמש תכונות, אדוני: התכונה הראשונה, אמרתי קודם, שהוא יודע להפעיל כרטיס אשראי – כמה פשוט – ושאיננו שוכח את הארנק באוטו; התכונה השנייה, אדוני, שיש לו יכולת לבכות בדמעות עצמיות בלי בצל בכיס; התכונה השלישית – וכאן זה מאוד נדיר, אני יודע – שיש לו דעות, ואיננו איש ציבור כזיקית שכל פעם מחליף את הדעות שלו בהתאם למה שקורה בצ'טים שלו, או מקבל את הדעות לפי הרקע שעליו הוא מצטלם, וכאשר הוא מצטלם על רקע של כותל הוא מקבל דעות של כותל, וכאשר על רקע של בית סוהר הוא מדבר על שחיתות, וכך הלאה וכך הלאה וכך הלאה.

אילן גילאון: דעות.

אילן גילאון: הקומיקאי האמריקני גראוצ'ו מרקס, פעם שאלו אותו ואמרו לו: מה, אתה לא מתבייש?

אילן גילאון: אלה הדעות שלך?

אילן גילאון: אז הוא אמר: תראו, אלו הדעות שלי, אבל אם זה לא מוצא חן בעיניכם, יש לי גם דעות אחרות.

אילן גילאון: יש כאן פוליטיקאים עם חדרים מלאי דעות.

אילן גילאון: הפתרון לא יבוא משם, ומשם לא ניוושע.

אילן גילאון: התכונה הרביעית, אדוני, זאת הנגישות, היכולת להבין שאתה צריך להיות נגיש – נגישות לא רק כרמפה, לא רק כתפיסת עולם הנדסית; נגישות כתכונת אופי.

אילן גילאון: לפני שאתה מדבר על נגישות אתה תהיה נגיש לקטנים ולגדולים.

אילן גילאון: וברגע שאתה מחליט שאתה שליח ציבור לפני התיבה, אתה צריך להבין אצל מי אתה עובד.

אילן גילאון: כן, ולכל טלפון של ילד בן ארבע או של אדם מבוגר ומכובד אתה תענה, גם לזה וגם לזה וגם לזה, ככל שאתה יכול לעשות את הדברים הללו, כי זאת השליחות שלך; שלאנשים יהיה נוח להגיע אליך, כי הם צריכים.

אילן גילאון: גם אם לא תמיד אתה יכול לפתור את בעיותיהם, הם צריכים לשמוע את קולך.

אילן גילאון: בגלל זה הם שמו אותך.

אילן גילאון: והתכונה החמישית היא האופן ההומני שבו אתה מסתכל על זולתך, או ההבדל בין להסתכל על אנשים כאמצעים – מה ששולט היום בכיפה יותר מכל דבר אחר – או להסתכל עליהם כמטרות ולהיות סולידרי, ולא לעשות בהם שימוש, ולא שימוש מזדמן.

אילן גילאון: אחרי שבדקתי שלאדם יש את חמש התכונות הללו, אני אז שואל אותו מה עמדותיו ומה דעותיו.

אילן גילאון: יש לי כבר, ברור, בסיס להתחבר איתו, ואולי גם יש לי בסיס להתחבר איתו במסקנות הפוליטיות.

אילן גילאון: אבל אני אומר לך שלפני המסקנות הפוליטיות, התרבות הפוליטית של אדם היא הקובעת, היא הנותנת.

אילן גילאון: ואדוני, אני יכול לספר לך שהיו לי ויש לי חברויות שונות ומשונות מבחינת הדפוסים המגירתיים של הפוליטיקה הישראלית, אבל אני בהחלט יכול להגיד לך שאני בא מבית מדרש שבאמת הצליח להפנים את העניין הזה של להסתכל על אנשים בעיוורון מוחלט, ולבחון אותם על פי מעשיהם ותרבותם הפוליטית, ורק אחרי זה לבחון את הדברים האחרים.

אילן גילאון: ולכן, יכולתי להגיע לחברויות – אדוני יודע על חלקן – שונות ומשונות, ולהאמין באנשים, ולכבד את יריביי.

אילן גילאון: ואני מוכן לדיבייט אידיאולוגי נחרץ, מכובד, עם אנשים שחושבים ב-180 מעלות הפוך מאשר העמדות שלי.

אילן גילאון: אני מעדיף אותם על פני כל אדם אחר שמאמין בעמדותיי אבל אין לו את חמש התכונות שמניתי:

אילן גילאון: יכולת להפעיל כרטיס אשראי, לבכות בלי בצל בכיס, להיות נגיש, לדעת שיש לך דעות, ולא להיות אינסטרומנטלי כלפי בני האדם.

אילן גילאון: ולכן, חוק ההמלצות חייב להיגמר בהמלצה אחת: מי שאין לו את חמש התכונות האלה, עדיף שלא יהיה פה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת חנין יש זמן קצר לספר לנו את דעותיו על חוק ההמלצות.

יולי יואל אדלשטיין: לא יותר משעה אחת.

אילן גילאון: יותר משעה.

יולי יואל אדלשטיין: נראה אותך מצליח להסביר לנו את הכול בתוך שעה.

דב חנין: אכן, אדוני היושב-ראש, זה אתגר להסתפק בשעה כדי לומר את מה שיש לי לומר, אבל אני אנסה לעמוד בו בכבוד.

דב חנין: לזכותי תעמוד העובדה, אדוני היושב-ראש, שכבר היו פרקים קודמים, ובהם הצלחתי להסביר חלק מהדברים.

דב חנין: עכשיו, מהיום נמצא איתנו השר לביטחון פנים – – –

גלעד ארדן: הוא היה מרצה שלי לתואר שני, הוא יכול גם שלוש שעות על נושא פחות חשוב, זה לא – – –

אילן גילאון: – – – שלוש שעות.

אילן גילאון: הוא גם יכול לדבר שנים, מה אתה מדבר.

אילן גילאון: הוא יכול לדבר שנים.

דב חנין: אז אני רוצה לציין שהשר ארדן היה סטודנט מצוין, והקשיב וגם רשם, ואני חושב שגם למד מצוין.

גלעד ארדן: היו שם נושאים באמת חשובים של הגנת הסביבה.

דב חנין: כן, כן, בהחלט.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: אם כן, אדוני היושב-ראש, לזכותי באמת עומדת העובדה שכבר בפרקים קודמים של המרתון הזה ניסיתי להסביר לכנסת, ובמיוחד לציבור הצופים שעוקב אחרינו, מה בעייתי בחוק הזה.

דב חנין: ואני ניסיתי גם להתייחס לשאלה למה החוק הזה כל כך דחוף עכשיו – למה החוק הזה כל כך דחוף עכשיו עד כדי כך שהממשלה והקואליציה מוכנים לדחוק הצידה את כל הנושאים, גם את הנושאים שחשובים מאוד לציבור, למשל, ענייני קשישים, ענייני הטרדות מיניות – אני מדבר רק על נושאים שהיו קבועים השבוע לדיונים בוועדות הכנסת.

דב חנין: אבל כיוון שהממשלה והקואליציה כל כך היו להוטות להעביר דווקא עכשיו את חוק ההמלצות, כל הדברים נדחו הצידה.

דב חנין: פשוט יש משהו יותר חשוב, והוא להבריח את בנימין נתניהו ראש הממשלה מהמשטרה, מאימת הדין, מהליכי החקירה ומההליכים הפליליים בכלל.

דב חנין: אז התייחסתי בדיונים הקודמים לשאלה הזאת – התייחסתי לכך שדחקו הצידה לא רק את הנושאים שחשובים לציבור, אלא אפילו את הנושאים שחשובים לקואליציה ולראש הממשלה עצמו.

דב חנין: למשל, ביטלו דיון על חוק הלאום אחרי שראש הממשלה נתניהו הסביר לכולנו שחוק הלאום זו גולת הכותרת של עבודת הממשלה, אחרי שראש הממשלה נתניהו הסביר ליושב-ראש הקואליציה החדש חבר הכנסת אמסלם שזוהי המשימה הראשונה – הראשונה במעלה והראשונה בזמן – שהוא צריך להתמודד איתה, להעביר את חוק הלאום.

דב חנין: אז הינה, אפשר ומותר לדחוק הצידה גם את חוק הלאום, כי יש משהו יותר חשוב ויש משהו יותר דחוף, והוא המהלך הנוכחי, שמטרתו, כפי שניסיתי להסביר בדיונים הקודמים – להבריח את ראש הממשלה נתניהו מחקירות משטרה עתידיות.

דב חנין: ניסיתי גם להסביר על מה מדובר.

דב חנין: אמרתי שאכן החוק הזה לא חל על חקירת תיק 1000, ולא על חקירת תיק 2000, אבל הוא בהחלט יכול לחול בפרשנות מסוימת על תיק 3000, הלוא הוא תיק הצוללות, ועל תיק 4000, הלוא הוא תיק בזק, ואולי גם על תיק 5000 ו-6000, תיקים שנמצאים בקנה, ושגם בהם תתחיל המשטרה אולי בעתיד לחקור את ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: על כל החקירות העתידיות האלה, שבהן עדיין לא נפתחה חקירה פלילית של ראש הממשלה, החוק הזה עלול לחול.

דב חנין: ולכן הוא כל כך חשוב, לכן הוא כל כך דחוף, ולכן הקואליציה הזאת מוכנה להסיר את הכול מסדר-היום כדי להתמקד במה שבאמת באמת חשוב.

דב חנין: זה האמת סדר-היום המרכזי של הממשלה של נתניהו.

דב חנין: זו ממשלה שעוסקת בהצלתו האישית של ראש הממשלה.

דב חנין: זה הפרויקט הלאומי, זה הפרויקט הפוליטי, זהו ה-raison d'etre של הממשלה הזאת, ובשביל זה מגייסים לכאן את חברי הקואליציה, חברי הממשלה, גם את חברי האופוזיציה, את הכנסת כולה, למרתון כמעט חסר תקדים של דיונים בכנסת שעוסקים אך ורק בחוק הזה.

דב חנין: דיברתי בדיונים הקודמים גם על כל אותם טיעונים שאנחנו שמענו כאן – טיעונים שהופרכו לגמרי במהלך החודשים האחרונים, שכביכול החוק הזה בא להגן על האנשים הפשוטים, האנשים הקטנים, אלה שנגדם נפתח תיק חקירה וחייהם נהרסים.

דב חנין: והראיתי איך החוק הזה בכלל לא רלוונטי לחיים של האנשים האלה – לא לחייה של גברת מזרחי מחדרה, ולא לחייו של האדון רבינוביץ' מחולון.

דב חנין: אלה שלגביהם מתנהלות חקירות משטרה רגילות בכלל לא נכללים בחוק.

דב חנין: החוק הזה עוסק בתיקים הגדולים, בתיקי הענק, אותם תיקים שמלווה אותם פרקליט מלווה, אותם תיקים של אישים בכירים במערכת הציבורית, אותם תיקים של ארגוני פשע.

דב חנין: הסברתי גם בדיונים הקודמים, אדוני היושב-ראש, למה החוק הזה מזיק.

דב חנין: הוא קודם כול מזיק למערכת, למערכת עשיית החוק.

דב חנין: הוא פוגע באינטרס הציבורי של כולנו שחקירות גדולות תיעשינה בצורה מעמיקה, אבל גם ככל האפשר בצורה מהירה.

דב חנין: אין לנו שום אינטרס, אדוני היושב-ראש, שראש ממשלה יהיה חודשים תחת חקירה.

דב חנין: אנחנו צריכים להיות כולנו מעוניינים בכך שהדבר הזה יתחיל ויסתיים.

דב חנין: אבל כאשר המשטרה לא יכולה להעביר את המלצותיה לפרקליטות, אנחנו בעצם פוגעים באופן מאוד קשה בהליך.

דב חנין: אנחנו מצפים מהפרקליטות שתתחיל ללמוד את כל החומרים מאפס?

דב חנין: אנחנו מצפים מהפרקליטות שעכשיו תנסה להבין מה חשב או חושב חוקר המשטרה שישב מול העד בזמן שהעד נתן את עדותו, בזמן שהעד נחקר, בזמן שהחשוד נחקר?

דב חנין: יש לפרקליטות יכולת להעריך את הדברים האלה בלי דוח מסודר שיסכם את ממצאי המשטרה?

דב חנין: אז ברור לחלוטין שהחוק הזה הוא חוק שנועד לשבש את מהלכי החקירה, את מהלכי העבודה של המערכת המשפטית, לעכב אותם ולהרוויח זמן.

דב חנין: האינטרס הציבורי, אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, הוא בדיוק האינטרס ההפוך.

דב חנין: אנחנו מעוניינים שבמיוחד התיקים הגדולים יהיו תיקים שבהם העבודה תהיה יעילה, מהירה, עניינית; שבהם המשטרה תעשה את המקסימום כדי גם לחקור, אבל גם לסכם את ממצאיה; תעביר את מקסימום החומר שהיא מסוגלת להעביר לידי הפרקליטות, כדי שגם הפרקליטות תדע לעבוד על החומר הזה במהירות וביעילות, ולהתקדם איתו הלאה כדי שכולנו נדע היכן אנחנו עומדים.

דב חנין: בדיונים הקודמים אני גם דיברתי, אדוני היושב-ראש, על בעיה נוספת שיש בחוק הזה, והיא העובדה שיש כאן איזשהו היפוך של המערכת הערכית הבסיסית.

דב חנין: בזמן שכשאנחנו מדברים על האדון מזרחי וגברת רבינוביץ', ממצאי החקירה של המשטרה לגביהם הם לא באמת עניינו של הציבור.

דב חנין: לגבי חקירות כמו חקירות של אישי ציבור – אם זה ראש ממשלה, אם זה שרים, אם זה חברי כנסת, ראשי עיריות – לציבור יש לא רק אינטרס ראשון במעלה אלא יש לו גם זכות לדעת מה המשטרה חושבת, מה המשטרה העלתה בחקירותיה.

דב חנין: לכן, כל הדיון על הדלפות של המלצות הוא דיון שמסב את תשומת ליבנו מהנקודה האמיתית.

דב חנין: והנקודה האמיתית היא שלמשטרה צריכה להיות חובה – לא רק זכות אלא חובה – לפרסם לציבור מה היא עשתה בכספנו, במשאבים שלנו, כאשר היא העמידה אישיות מרכזית ומכובדת כמו ראש ממשלה לחקירות משטרה שנמשכות על פני ימים, שבועות וחודשים.

דב חנין: המשטרה חייבת למסור לציבור את המידע הזה.

דב חנין: לציבור יש זכות לדעת.

דב חנין: יש זכות לדעת, לציבור.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, הדיון שנעשה כאן ביוזמת כמה מחברי הקואליציה הוא דיון שהופך לגמרי את התמונה הערכית.

דב חנין: בזמן שאנחנו צריכים לדבר על זכותו של הציבור לדעת ועל חובת המערכת להעביר לציבור בצורה מסודרת את המידע, הציגו פה תמונה הפוכה, כאילו הנורמה צריכה להיות הסתרה מהציבור, החשכה של המידע, הפיכת מי שמעביר את המידע האמיתי והנכון לציבור לסוג של עבריין – שוב, מתוך איזשהו עולם של בלבול ערכי מאוד מאוד חמור ומאוד מאוד מסוכן.

דב חנין: בדיונים הקודמים גם דיברתי על הביקורת שיש לי על החקירה הזאת, ואני אומר אותה כאן בגלוי.

דב חנין: אני חושב שהחקירה הזו מתנהלת לאט מדי.

דב חנין: אני חושב שלראש הממשלה יש יותר מדי הנחות סלב.

דב חנין: אני לא חושב שנכון לנהל חקירה כזאת, כמו כל חקירה מסובכת, במצב שבו הנחקרים לא נחקרים במקביל אלא נחקרים בטור, זה אחר זה.

דב חנין: כאשר מדובר בחקירות של ראש הממשלה יחד עם בני משפחתו, אני מתקשה להבין איך המשטרה מסכימה למצב שבו בין חקירתו של ראש הממשלה לבין חקירת רעייתו באותו תיק, באותה סוגיה, עובר פרק זמן.

דב חנין: האם מישהו באמת מאמין שהם לא מדברים ביניהם, כמו שמדברים במשפחה על ענייני היום-יום – שהם לא מדברים ביניהם על סוגיות החקירה?

דב חנין: האם באמת מישהו מאמין שהחקירה לא מזדהמת באופן הזה באופן שהוא מאוד מאוד קשה, ואולי אפילו לא בר-תיקון?

דב חנין: יש לי הרבה טענות על צורת ההתנהלות של החקירה הזאת, ואני אומר אותן בצורה גלויה, מכיוון שאני לא ראיתי עדיין חקירות בהיקף כזה שמתנהלות בצורה כזאת.

דב חנין: אני חושב שראש הממשלה, במקום לבוא בביקורת אל המשטרה, צריך היה להודות לה על הגישה המאוד-מאוד נוחה, מאוד ידידותית למשתמש, מאוד אוהדת, מאוד מלטפת ומחבקת שבה המשטרה נוהגת כלפיו בחקירות האלה.

דב חנין: אבל על כל הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, כבר דיברתי בפרקים הקודמים של הדיון הארוך, וכיוון שאני לא רוצה לשעמם את קהל הצופים שלנו – שאני מניח שבתוכו יש שניים או שלושה שעוקבים גם אחרי נאומי – ובוודאי לא ירצו לשמוע אותי אומר משהו שכבר אמרתי – זה מאוד לא נעים; אז הם יכולים לחשוב, אתה יודע, שאנחנו פה בכנסת כמו תקליטים שחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: כאילו עושים איזה פיליבסטר או משהו כזה.

דב חנין: בדיוק, כאילו אנחנו עושים פיליבסטר או משהו כזה, וזאת תחושה לא נעימה.

דב חנין: אני רוצה בכל זאת לשים את הדגש שלי בדיון הזה על שאלות אחרות, כי אני חושב שהיום מסתכלים בנו ציבור גדול של אנשים בישראל, ושואלים את עצמם בכנות:

דב חנין: האם באמת בזה אנחנו מתעסקים?

דב חנין: באמת, האם בזה אנחנו מתעסקים?

דב חנין: האם זה מה שיש לכנסת ישראל לעשות כאשר יש אנשים שלא מצליחים לגמור את החודש; כאשר יש שוכרי דירות שמתמודדים עם מחירי השכירות שהולכים ועולים; כאשר מחירי הדיור מהמחאה החברתית ב-2011 עלו כמעט פי שניים; כאשר יש קשישים שנמצאים מתחת לקו העוני; כאשר יש נכים שמנהלים מאבק ממושך של חודשים ושנים, ועדיין המאבק הזה לא מצליח להגיע לאיזושהי ישורת של התקדמות אמיתית.

דב חנין: מסתכלים עלינו הצופים ושואלים אותנו:

דב חנין: האם זה מה שיש לנו להגיד לציבור היום?

דב חנין: האם בזה אנחנו מציעים שהציבור בארץ הזאת יעסוק?

דב חנין: ואני רוצה, עמיתיי חברי הכנסת, להציע לשאלה הזאת תשובה אחרת.

דב חנין: אני רוצה להציע תשובה שכן תנסה, במסגרת הזמן הקצרה שיש לי, קצת פחות משעה, להציג לפני הציבור את התפיסה שלי על מהם הדברים שבהם היינו צריכים לעסוק ומהם הדברים שבהם היינו באמת צריכים להתמקד.

דב חנין: ואני אומר את זה לא רק כתשובה על ניסיונה הנוכחי של קואליציית נתניהו להבריח את ראש הממשלה מאימת הדין, שזה חוק ההמלצות.

דב חנין: אני אומר את זה גם כתשובה על מה שהקואליציה של נתניהו תעשה בשבועות ובחודשים הקרובים, כאשר את הברחת ראש הממשלה מאימת הדין יעטפו במעטפת עבה של פרויקטים של הסתה לאומית וגזענית, כמו חוק הלאום, או של פרויקטים של סיפוח והרחקת השלום, כמו חוק ירושלים – גם מול המהלכים האלה, אדוני היושב-ראש, שהם מהלכים שבהם יעטפו את הגרעין העיקרי של סדר-היום האמיתי של ממשלת נתניהו, שהוא הגנה על ראש הממשלה נתניהו, אבל יעטפו את זה באמת במעטפת עבה של הסתה, של לאומנות, של גזענות, של שנאת האחר.

דב חנין: אז מול האג'נדה הזאת – גם מול האג'נדה הגרעינית של חוק הברחת נתניהו מהחקירות וגם מול אג'נדת המעטפת של חוקי ההסתה ושנאת האחר שאנחנו עוד נראה בשבועות הקרובים – אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לדבר על הדברים שהיינו צריכים לדבר עליהם באמת.

עיסאווי פריג': עד עכשיו לא דיברת?

דב חנין: אני דיברתי רק על החוק.

דב חנין: עכשיו אני רוצה לדבר על הדברים שצריך לדבר עליהם באמת, וזה הזמן לצופים שלנו להתחיל להקשיב בתשומת לב רבה יותר.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להציע לנו – איך אומר המשורר?

דב חנין: לשוב ולומר את הדברים בשפת ליבם.

דב חנין: מהם הדברים האמיתיים שאנחנו צריכים לעסוק בהם בישראל?

דב חנין: מהם האתגרים האמיתיים שהחברה הישראלית עומדת בפניהם ושאנחנו ככנסת, אנחנו כמערכת ציבורית, צריכים לתת להם מענה?

דב חנין: איך אנחנו הופכים את הארץ הזאת, את המדינה הזאת, למקום טוב יותר?

דב חנין: איך אנחנו הופכים את הארץ הזאת, את המדינה הזאת, למקום לכולנו, למקום שכולנו נרגיש שזה מקומנו, שזה המקום שנותן לנו מענה לצרכים האנושיים שלנו, שזה המקום שנותן לנו את האפשרות להתקיים בכבוד, להתפתח, ליהנות מהחיים, לחיות חיים עם משמעות?

דב חנין: אז במה היינו צריכים, אדוני היושב-ראש, לעסוק אם לא היינו מחויבים לעסוק, בגלל הממשלה, בהברחת נתניהו מהמשטרה?

דב חנין: האתגר הראשון של החברה הישראלית, אדוני היושב-ראש, הוא כמובן אתגר השלום.

דב חנין: השלום הוא אתגר חיוני למדינת ישראל.

דב חנין: מדינת ישראל היא מדינה קטנה שנמצאת בתוך מרחב ערבי ומוסלמי מאוד מאוד גדול, מאוד משמעותי.

דב חנין: בסופו של דבר למדינה הזאת יש שתי אפשרויות: או שאנחנו לומדים לחיות בתוך המרחב הזה שבו אנחנו נמצאים, או שאנחנו לומדים להסתדר בתוך המרחב הזה שבו אנחנו נמצאים, או שאנחנו לא מצליחים להסתדר בתוך המרחב הזה שבו אנחנו נמצאים.

דב חנין: אם אנחנו מצליחים להסתדר בתוך המרחב הזה, אם אנחנו מצליחים להסתדר עם השכנים שלנו וליצור איתם יחסים של שלום, מצבנו טוב.

דב חנין: אם אנחנו לא מצליחים להסתדר בתוך המרחב הזה, אדוני היושב-ראש, המשמעות של הדברים היא שאין שלום, אלא יש מלחמות, כי אם לא יהיה שלום, אנחנו נתגלגל ממלחמה למלחמה.

דב חנין: אם לא נצליח להסתדר עם השכנים שלנו, עם העמים שחיים סביבנו, אם יימשך העימות איתם, אם לא נתקדם למעלה לשלום, נתגלגל אחורה למלחמות.

דב חנין: מלחמות יכולות להיות מלחמות קטנות בעזה, ומלחמות יכולות להיות מלחמות גדולות בסוריה, ומלחמות יכולות להיות מלחמות ענקיות יחד עם כל האזור ועם איראן.

דב חנין: ומלחמות כאלה, אדוני היושב-ראש – אני יודע שראש הממשלה נתניהו אמר שאנחנו נועדנו להמשיך לחיות על החרב, אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שהאמירה הזאת של נתניהו היא אמירה לא רק מאוד מאוד מסוכנת, היא אמירה שמבטאת בסופו של דבר אג'נדה של התאבדות לאומית.

דב חנין: הרי אם תהיינה מלחמות – ודאי, מדינת ישראל היא מדינה חזקה, ואם תהיה פה מלחמה נוספת אני מניח שישראל תנצח בה.

דב חנין: אבל אם ישראל לא תלמד להסתדר עם המרחב שבו היא חיה, אחרי המלחמה הזאת תהיה עוד מלחמה.

דב חנין: ושוב, מדינת ישראל כמדינה חזקה תנצח גם במלחמה ההיא.

דב חנין: אבל אם לא נלמד להסתדר בתוך המרחב הזה, אז גם אחרי המלחמה השלישית תהיה מלחמה רביעית, ומלחמה חמישית ומלחמה שישית, ומלחמה שביעית.

גלעד ארדן: זה לא כך 70 שנה?

דב חנין: אני רוצה לראות אותנו חיים באזור הזה המון המון שנים.

דב חנין: אני לא רואה לזה תוחלת מוקצבת בזמן, אבל כדי שהתוחלת לא תהיה מוקצבת בזמן, אנחנו חייבים לפרוץ את המעגל הזה של המלחמות.

דב חנין: ולפרוץ את המעגל הזה של המלחמות אפשר בדרך אחת ויחידה – דרך שתבטיח לשכנים שלנו את מה שאנחנו מבקשים לעצמנו.

דב חנין: אגב, אדוני היושב-ראש, זו הדרך הקלאסית של היהדות.

דב חנין: שואלים את הלל הזקן – בא מישהו לשאול את הלל הזקן איך לומדים את כל היהדות על רגל אחת; עומד על רגל אחת ורוצה ללמוד את כל היהדות.

דב חנין: הלל הזקן אומר לו: זו בכלל לא בעיה.

דב חנין: כל היהדות על רגל אחת, כל התורה על רגל אחת, זה מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

עיסאווי פריג': את זה הלל הזקן אמר.

דב חנין: הלל הזקן אמר.

דב חנין: כל היתר – הוא אמר לאותו בן אדם שבא ושאל אותו – זה פרטים קטנים.

דב חנין: את הפרטים הקטנים אתה יכול ללמוד, אבל הדבר החשוב הוא, מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

דב חנין: זו, אדוני היושב-ראש, חוכמה מאוד מאוד עמוקה, ואת החוכמה הזאת אנחנו צריכים ליישם גם בסכסוך הישראלי–פלסטיני.

דב חנין: מה שישראל ומה שהישראלים דורשים לעצמם – עצמאות וצדק – בדיוק את אותו הדבר הם צריכים לתת לעם השני שחי בארץ הזאת, העם הפלסטיני: עצמאות וצדק; מדינה פלסטינית בצד מדינת ישראל.

דב חנין: אין דרך אחרת לפתור את הסכסוך הזה.

דב חנין: אני יודע שבבית הזה יש אנשים שארץ ישראל כולה יקרה להם מאוד.

דב חנין: אני מכיר גם ערבים פלסטינים שפלסטין כולה יקרה להם.

דב חנין: אגב, גם לזה, אדוני היושב-ראש, יש פתרון במסורת היהודית.

דב חנין: בפרק א' של בבא מציעא עוסקים בשאלה הלכתית של שני אנשים שאוחזים בטלית.

דב חנין: טלית זה חפץ קדוש, מאוד מאוד חשוב.

דב חנין: שני אנשים אוחזים בטלית, זה אומר כולה שלי, וגם השני אומר כולה שלי.

דב חנין: מהו הפתרון של הגמרא?

דב חנין: הפתרון של הגמרא: יחלוקו.

דב חנין: מחלקים את הטלית הזאת – – –

עיסאווי פריג': משפט שלמה.

דב חנין: לא, זה לא משפט שלמה, זה משפט של חלוקה אמיתית, כי אין דרך אחרת לנהל את הדבר הזה אלא בצדק שייתן פתרון לשני הצדדים.

עיסאווי פריג': למען האמת, אתה מגלה בקיאות ביהדות ובתורה, שזה מפתיע.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אגב, מקורות מאוד יפים.

דב חנין: בכל התרבויות האנושיות, וגם אצלנו, במסורת היהודית, יש המון המון חוכמה, ואני תמיד נהנה לראות שגם אצלכם, במסורת המוסלמית, יש המון חוכמה ותבונה של הרבה דורות של אנשים חכמים.

דב חנין: החוכמה שלנו, כולנו – יהודים, ערבים, מוסלמים, נוצרים – זה לדעת לקחת מהמסורות שלנו את הדברים החכמים והיפים האלה ולהיעזר בהם כדי ליצור לעצמנו חיים יותר טובים ויותר נכונים.

דב חנין: אז אני אומר, אדוני היושב-ראש, שפתרון אפשרי רק בכיוון הזה, פתרון של הגינות וצדק לשני העמים.

דב חנין: הפתרון הזה, אדוני היושב-ראש, הוא הפתרון היחיד.

דב חנין: אין אופציה אחרת.

דב חנין: אבל אין אופציה אחרת גם במובן הזה שכל דרך אחרת מובילה אותנו למצדה, ואני לא רוצה שהפרויקט של מדינת ישראל יסתיים במצדה; אני לא רוצה שהפרויקט של מדינת ישראל יסתיים בהתאבדות קולקטיבית.

דב חנין: אם כבר אנחנו מדברים על מקורות יהודיים, מספרים על רבן יוחנן בן זכאי – – –

עיסאווי פריג': זה באותה תקופה של הלל הזקן?

דב חנין: זה בתקופת המרד הגדול.

דב חנין: הוא היה במצור על ירושלים, והוא ביקש מתלמידיו שיוציאו אותו מחופש למת מירושלים, שהייתה במצור.

דב חנין: כשהוא יצא החוצה מבין החומות, הוא הגיע לפני המצביא הרומי אספסיאנוס, שאחר כך הפך להיות לקיסר, והוא ניבא לפניו שהוא הולך להיות קיסר, שהוא הולך להיות קיסר בעתיד.

דב חנין: ואז אספסיאנוס, שמאוד התרשם מהאיש הזקן הזה שבא ומספר לו סיפורים כל כך יפים עליו, אמר: טוב, מה אתה רוצה אחרי שאתה אומר לי כאלה דברים יפים עליי?

דב חנין: ואז רבן יוחנן בן זכאי לא אומר לו: תשמע, אני רק מבקש ממך שתשמור על בית המקדש.

דב חנין: הוא לא אומר לו את זה.

דב חנין: הוא אומר לו: אני מבקש ממך, תן לי רק את יבנה וכל חכמיה.

דב חנין: אגב, יבנה הייתה יישוב קטן, שולי, ממש בשוליים, והוא מבקש ממנו לקבל את יבנה וכל חכמיה.

דב חנין: מיבנה הזאת רבן יוחנן בן זכאי יצר את היהדות כמו שאנחנו מכירים אותה, יהדות שוויתרה על בית המקדש והקימה במקומו את בית הכנסת.

דב חנין: אבל זו תורת חיים, אדוני היושב-ראש; זו תורה של מישהו שמבין שהאתגר האמיתי הוא לשמור על החיים, לפתח את החיים, לקיים את החיים.

דב חנין: אני יודע, אדוני היושב-ראש, שמול הדרך של השלום ישנם יריבים וישנם אויבים.

דב חנין: ישנם אלה שאומרים כולה שלי, ולאחר אין פה שום מקום.

דב חנין: אלה הם אויבי השלום.

דב חנין: האתגר שלנו, אדוני היושב-ראש, הוא לדעת להתגבר על אלה, כדי להציע לשני העמים בארץ הזאת את הדרך האחת שנותנת לשניהם חיים אמיתיים ועתיד אמיתי בארץ הזאת.

דב חנין: האתגר הראשון, אדוני היושב-ראש, שהיה צריך לדבר עליו אם לא היינו עוסקים בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה, הוא אתגר השלום.

דב חנין: זה אתגר גדול לחברה הישראלית, אתגר מורכב, אתגר מסובך, אבל אתגר חשוב ומלהיב מאין כמותו.

דב חנין: חשוב להתמודד עם המכשולים שיש בדרך, אבל אפשרי להתמודד עם המכשולים שיש בדרך, כי בסופו של דבר כל המלחמות בהיסטוריה הסתיימו בשלום.

דב חנין: השאלה היא רק כמה דם נשפך בדרך, כמה כאב אנשים כאבו, כמה אלמנות ויתומים נוצרו בגלל המלחמות שהיו עד אשר בסופו של דבר הושג השלום.

דב חנין: האתגר הראשון הוא אתגר השלום, אבל אם לא היינו צריכים לעסוק בהברחת נתניהו מהמשטרה, היינו יכולים להתפנות גם לאתגרים נוספים, למשל לאתגר השוויון, אדוני היושב-ראש, למשל השוויון של המיעוט הלאומי הערבי במדינה הזאת, שוויון של אוכלוסייה שהרבה הרבה שנים חיה במדינה אבל עדיין סובלת מאפליה בכל מישורי החיים.

דב חנין: אני לא רוצה להפנות אותך רק למסמך ההיסטורי הכל-כך חשוב של דוח ועדת אור, שבכרך הראשון מסכם את האפליה של האזרחים הערבים בכל מישורי החיים בישראל, מקרקעות, עבור למשאבים, מערכת החינוך, דפוסי התעסוקה, כמובן הרמה הכלכלית-חברתית.

דב חנין: אנחנו מדברים על זה שיותר מ-60% מהילדים הערבים במדינת ישראל חיים בעוני.

דב חנין: זה נתון מהשבוע שעבר, וזה נתון מזעזע.

דב חנין: נתון מזעזע – מדינה שחיה במאה ה-21, ובסך הכול מדינה עשירה.

דב חנין: אז האתגר הזה של שוויון למיעוט הלאומי הערבי כולל הרבה מרכיבים.

דב חנין: הוא כולל גם מרכיבים כלכליים-חברתיים וגם מרכיבים של משאבים, אבל גם מרכיבים סימבוליים.

דב חנין: ניקח למשל את הסוגיה של מעמדה של השפה הערבית בישראל.

דב חנין: השפה הערבית בישראל היא שפה רשמית, אבל היא רשמית רק באופן פורמלי.

דב חנין: באופן מעשי היא לא זוכה לשוויון אמיתי.

עיסאווי פריג': תנסה לומר בערבית כמה משפטים.

דב חנין: אני מבטיח לך שאני עוד אנסה לדבר בערבית, אבל המבטא שלי עדיין לא הגיע לרמה הזאת שאני מספיק בנוח לבטא את עצמי.

עיסאווי פריג': אבל תנסה בכל זאת.

דב חנין: אני נהנה מאוד לשמוע את עצמי מדבר כשאני מבטא בדיוק את מה שאני רוצה.

דב חנין: בשפה הערבית, שהיא שפה מאוד יפה, עדיין הביטוי שלי מצריך שיפור.

דב חנין: אבל אני מבטיח שאני איענה לאתגר שלך.

דב חנין: אני איענה לאתגר שלך, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': הינה, תראה כמה בני נוער רואים ושומעים אותך.

דב חנין: בוודאי, ואני שמח שהם שומעים ורואים.

דב חנין: אני אומר להם שכולנו היינו במצב יותר טוב אם השפה הערבית הייתה זוכה למעמד יותר טוב לא רק ביחס לציבור הערבי, אלא גם ביחס לרוב היהודי בחברה הישראלית.

דב חנין: אני למשל לא למדתי ערבית בבית ספר תיכון, אבל לא למדתי ערבית גם בבית ספר יסודי.

דב חנין: למה אנחנו לא לומדים ערבית מכיתה א'?

דב חנין: זה היה פוגע במישהו?

דב חנין: זה היה מחליש את היהודיות של מישהו?

דב חנין: זה היה פוגע בזהות הלאומית של מישהו?

דב חנין: או שזה היה מעשיר כל אחד מאיתנו ביכולת להכיר את תרבותו של האחר, להכיר את התרבות, את ההיסטוריה, את המסורת של האנשים, האזרחים שחיים איתנו במדינה, החברה הערבית בישראל, אבל להכיר גם את החיים, את המסורת, את התרבות של האזור הגדול הזה, של מאות מיליוני אנשים, שבתוכו אנחנו חיים.

דב חנין: אז אתגר השוויון, אדוני היושב-ראש, הוא אתגר מרכזי בחברה הישראלית, האתגר של שוויון למיעוט הלאומי הערבי, אבל לא פחות מזה – אתגר של שוויון לציבור המזרחי בישראל.

דב חנין: כל כך הרבה שנים אחרי הקמתה של המדינה הזאת ועדיין אנחנו מסתובבים עם הפצע הפתוח הזה.

דב חנין: כאן בכנסת אני מגיע מדי פעם לדיוני ועדה שאני לא חבר בה, אבל אני מגיע אליה כסוג של חובה אישית ומוסרית שלי, לבוא ולשמוע, בוועדה שעוסקת בפרשת היעלמותם של ילדי תימן.

דב חנין: אני רואה את הפצע הפתוח של אנשים שכל כך הרבה שנים אחרי הקמת המדינה עדיין מסתובבים עם הכאב – לא רק הכאב של מה שקרה לפני הרבה שנים עם הילד שנעלם, אלא הכאב של מה שליווה את זה אחרי זה: חוסר האמון במה שהם ראו, במה שהם חוו, הבוז שהם חוו, ההתנשאות שהם חוו.

דב חנין: אתגר השוויון – אתגר השוויון ליוצאי אתיופיה.

דב חנין: פה בכנסת קיימנו את יום המאבק למען שוויון יוצאי אתיופיה בישראל, אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שהדרך עוד ארוכה מאוד.

דב חנין: גם היום יוצאי אתיופיה בישראל עדיין מקבלים יחס מפלה בהרבה מאוד מישורים, החל מהמשטרה וכלה בדיור.

דב חנין: עדיין ישנן שכונות שבהן מרוכזים יוצאי אתיופיה, ולעומת זאת שכונות אחרות שבהן הם לא יכולים לגור; עדיין יש לנו מוסדות חינוך שבהם ילדים יוצאי אתיופיה איכשהו לא יכולים להתקבל, ולעומת זאת מוסדות חינוך שבהם רוב התלמידים הם יוצאי אתיופיה, ובדרך כלל רמת הלימודים שם היא פחות טובה.

דב חנין: אתגר השוויון – אתגר השוויון שהיינו יכולים להתעסק בו אם לא היינו עוסקים בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה – צריך להיות גם אתגר השוויון ביחס ליוצאי חבר המדינות.

דב חנין: בשבועות האחרונים אנחנו בכנסת מנהלים את דיוני המעקב אחרי ההתנהלות של נתיב, שמסתבר שהיא מפשפשת באופן רטרואקטיבי ביהדותם של אזרחי ישראל שהגיעו לכאן מחבר המדינות כאשר הם נישאים והם רוצים להתאחד עם אהובי ליבם.

דב חנין: מסתבר שהתנהלה לאורך שנים, ועדיין מתנהלת – אני מקווה שעכשיו היא תיעצר, בעקבות הסערה שחוללנו כאן, בכנסת – פרקטיקה שבה רשות ממשלתית שמקבלת כסף מכספי המדינה מבצעת מעקב רטרואקטיבי אחרי אנשים שהם עשרות שנים אזרחי ישראל כדי לבדוק לאחור אם הם באמת יהודים או לא יהודים.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הדברים המשונים שיכולים להתרחש במדינה הזאת לפעמים יכולים להדהים כל אחד מאיתנו.

דב חנין: אז תראו כמה אתגרי שוויון היינו יכולים להתעסק בהם אם לא היינו צריכים להתעסק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה.

דב חנין: המגוון האנושי העצום הזה שיש בחברה שלנו, חברה שיש בה יהודים וערבים, שיש בה חילונים ודתיים וחרדים, שיש בה מזרחים ואשכנזים, ויוצאי אתיופיה, ויוצאי חבר המדינות – המגוון האנושי הזה הוא עושר פנטסטי של החברה שלנו, הוא אחד הדברים היפים, הוא אחד הדברים שמאפשרים לנו לייצר פה פסיפס אנושי נהדר.

דב חנין: לפסיפס הזה צריך להיות ביטוי גם בתרבות שלנו, ולעודד את הביטויים התרבותיים השונים של קבוצות חברתיות בתוך החברה הישראלית.

דב חנין: אני נזכר כאן, אדוני היושב-ראש, בפרק קודם בחיי.

דב חנין: לפני שנבחתי לכנסת הייתי עורך דין.

עיסאווי פריג': חזרת למקורות?

דב חנין: לא, לא, אני חוזר קצת קצת אחורה, לא הרבה.

דב חנין: לפני שנבחרתי לכנסת, במשך שנים הייתי עורך דין, גם לימדתי משפטים, ואני נזכר, אפרופו הנושא הזה של התרבות והעושר התרבותי, בתיק שניהלתי לפני שנים רבות על מתן שוויון בהקצאות לתזמורת האנדלוסית.

דב חנין: התזמורת האנדלוסית – שהיא תזמורת נפלאה, שיוצרת יצירה אומנותית מרשימה ביותר, שמחברת מזרח עם מערב ואת המקורות הערביים, המזרחיים, עם יכולות ומוזיקות שהן גם מסורתיות וגם מודרניות, באמת, מערכת נפלאה – לאורך שנים הופלתה מבחינת התקציבים שהיא קיבלה.

דב חנין: אני שמח שסוף-סוף, לפחות בשבוע שעבר היא הוכרה כתזמורת לאומית.

דב חנין: אבל האתגר הזה של יצירת תרבות שהיא תרבות לכולנו ושנותנת מקום ומרחב לכל הפסיפס האנושי המרשים שקיים בחברה הישראלית זה אתגר חשוב וחיוני, כי זוהי הישראליות שאנחנו צריכים – ישראליות מגוונת, פלורליסטית, שיש בה מקום ויש בה מרחב לכל הקבוצות האנושיות, לכל הציבורים הגדולים שמרכיבים את החברה הישראלית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אם לא היינו צריכים להתעסק בהברחת נתניהו מהמשטרה, היינו יכולים לעסוק גם באתגר הצדק החברתי.

דב חנין: נכנסה בדיוק לאולם חברת הכנסת סתיו שפיר, שהייתה אחת המנהיגות של המחאה החברתית הגדולה בשנת 2011.

דב חנין: אני זוכר את הסיסמה – אנחנו היינו אז מאות אלפים ברחובות הערים – שצעקנו ביחד: העם דורש צדק חברתי.

דב חנין: האם התקדמנו למקום הזה?

דב חנין: האם מאז ועד היום, בעוד שש שנים של שלטון נתניהו, התקדמנו ליותר צדק חברתי מהמקום שבו היינו?

דב חנין: התשובה האמיתית היא: ממש לא.

דב חנין: הנושא הזה של הדיור, שהיה במרכזה של המחאה החברתית – מחירי הדיור מאז כמעט הוכפלו.

דב חנין: כמעט הוכפלו.

דב חנין: אבל לא רק מחירי הדיור; בכלל, דמותה של החברה הישראלית כחברה לא שוויונית, חברה שבה הרווחים הם בראש הכול והשכר נמצא בתחתית למטה ושוקע – זוהי דמותה של החברה שלנו היום.

עיסאווי פריג': "צדק צדק תרדוף" הפך רק לסיסמה.

עיסאווי פריג': רווח רווח תרדוף.

דב חנין: רווח רווח תרדוף – זוהי הסיסמה של החברה הישראלית, הסיסמה האמיתית של החברה הישראלית, והצדק נעלם ממנה לחלוטין.

דב חנין: כשאני מדבר על אתגר הצדק החברתי, שהוא נושא שהיינו יכולים לעסוק בו אם לא היינו מחויבים להתעסק בהברחת נתניהו מהמשטרה – כשאני מדבר על אתגר הצדק החברתי, אני מדבר קודם כול על חברה שבה האדם העובד נמצא במרכז.

דב חנין: האדם העובד נמצא במרכז.

דב חנין: זו חברה שבה השכר נמצא לפני הרווחים.

דב חנין: וכשאני אומר השכר נמצא לפני הרווחים, אני בוודאי מדבר על העלאת השכר של האנשים העובדים בישראל.

דב חנין: אנחנו בישראל נמצאים במציאות קיצונית ויוצאת דופן שבה רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים – אנשים שקמים בבוקר, יוצאים ליום ארוך וקשה של עבודה, חוזרים בלילה להשכיב את הילדים, ועדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: זו המציאות של החברה הישראלית.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, חייבים להעלות את השכר.

דב חנין: חייבים להעלות את השכר, כי כשאנחנו מדברים על יוקר המחיה בישראל ומתמקדים במחירים הגבוהים, אנחנו לא תמיד שמים לב לצד השני של המשוואה.

דב חנין: הצד השני של משוואת יוקר המחיה מול המחירים הגבוהים זה השכר הנמוך, ואת השכר הזה צריך להעלות.

דב חנין: צריך להעלות קודם כול את השכר של העובדים במערכות הציבוריות – של המורות, ושל האחיות, ושל העובדות הסוציאליות, אותם אלה שבנימין נתניהו קרא להם "האיש השמן", אבל האמת היא שהם האישה הרזה; האישה הרזה שעליה יושבים האנשים השמנים, בעלי ההון, הטייקונים וכל אלה שהממשלה הזאת כל כך מטיבה לטפח אותם.

דב חנין: וכן, אדוני היושב-ראש, צריך להמשיך ולהעלות את שכר המינימום.

דב חנין: אנחנו כאן בכנסת התחלנו לפני שלוש שנים את היוזמה להעלות את שכר המינימום ל-30 שקל לשעה.

דב חנין: אני זוכר את מה ששמענו אז.

דב חנין: אני זוכר איך אמרנו לנו: כן, תעלו את שכר המינימום – כל המשק יקרוס, תהיה אבטלה המונית.

דב חנין: אבל למרות ההפחדות האלה – שבאו, אגב, גם מצד הממשלה וגם מצד ראש הממשלה – למרות ההפחדות האלה, ניהלנו מאבק ציבורי גם כאן בתוך הכנסת וגם מחוץ לכנסת, ולמאבק הזה הצטרפו אנשים רבים ומגוונים, ובסופו של דבר המאבק הזה הצליח, למרות הממשלה הזאת ונגד הממשלה הזאת; למרות ראש הממשלה נתניהו ונגד ראש הממשלה נתניהו המאבק הזה הצליח, ושכר המינימום עלה, והוא מגיע עכשיו ל-5,300 שקל לחודש.

דב חנין: ולא ראינו פיטורים המוניים, והמשק לא קרס.

דב חנין: אבל העלאת שכר המינימום הזאת ל-5,300 שקל, שהיא העלאה משמעותית, לא מספיקה, כי אנחנו עדיין רואים שזוג צעיר עם שני ילדים, כששני ההורים משתכרים שכר מינימום, הם עדיין מתחת לקו העוני.

דב חנין: עם זה, אדוני היושב-ראש, אסור להשלים.

גלעד ארדן: רגע, אבל אתה מפרגן לנו?

גלעד ארדן: זה 1,500 דולר.

גלעד ארדן: בזמנו – – – 1,000 דולר.

גלעד ארדן: אנחנו ב-1,500.

דב חנין: אדוני השר לביטחון פנים, הדולר ירד, הדולר בשפל היסטורי.

דב חנין: הנשיא טראמפ עובד על זה שהוא ימשיך לרדת.

גלעד ארדן: דולר זה דולר.

גלעד ארדן: למה אתה לא מפרגן?

גלעד ארדן: הכלכלה האמריקנית בשיא של כל הזמנים, הבורסה – – –

דוד אמסלם: אני אגיד לך מה קרה בעשר השנים האחרונות – אתה תהיה בשוק.

דב חנין: אני מוכן לענות על כל השאלות, באמת ברצון רב, רק שזה לא יהיה על חשבון זמני.

גלעד ארדן: אנחנו רוצים שלא תרגיש פה לבד, כי כל האופוזיציה לא נמצאת.

גלעד ארדן: אנחנו נותנים לך קצת אקשן.

דב חנין: אני מאוד שמח על הערות – – –

דוד אמסלם: קח עשר דקות ממני – – –

גלעד ארדן: שיראו שיש פה גם חברי כנסת שאכפת להם.

דוד אמסלם: אתם קיימתם את הדיון, אבל שכחתם לבוא.

גלעד ארדן: איפה האופוזיציה?

גלעד ארדן: איפה?

קריאה: איפה הקואליציה?

גלעד ארדן: הינה – – – זה קואליציה – – –

דב חנין: זה הקואליציה.

דב חנין: האופוזיציה נמצאת פה על הדוכן כרגע ומדברת.

דוד אמסלם: יש לי רעיון.

דוד אמסלם: אתה זוכר שעשו ניידות מקרטון?

דוד אמסלם: שימו כמה חבר'ה מקרטון פה – – – שנחשוב שיש פה – – –

עיסאווי פריג': נדיר לשמוע את הדו-שיח מהצד הזה.

דוד אמסלם: אני יושב פה כבר למעלה מ-20 שעות ושומע, אבל אתם הרי יזמתם את הדיון.

דוד אמסלם: תסתכל, אף אחד לא נמצא.

דב חנין: אני רוצה להגיד לכם – קודם כול, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני רוצה להגיד לזכותך – – –

דוד אמסלם: – – –

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני דווקא שמח שאתה נמצא כאן, ואני גם שמח שהשר לביטחון פנים נמצא כאן, אז קודם כול יש לי עם מי להתווכח.

דב חנין: יש לי עם מי להתווכח.

גלעד ארדן: לא יפה, לא יפה – – – נושאים אסטרטגיים.

עיסאווי פריג': – – – ואסטרטגיים – – –

דב חנין: ולנושאים אסטרטגיים, כי אני עוסק, אדוני היושב-ראש, בנאום הזה בנושאים אסטרטגיים ממדרגה ראשונה.

עיסאווי פריג': זה אסטרטגי, מה שהעלו.

דב חנין: בוודאי, אסטרטגי לחלוטין.

עיסאווי פריג': 1,500 דולר לעומת 1,000 דולר זה אסטרטגי.

דב חנין: ורשמת לך שיש לי תוספת זמן.

גלעד ארדן: מה האבטלה היום?

גלעד ארדן: הכי נמוכה ב-40 השנים האחרונות.

דוד אמסלם: – – –

דב חנין: האבטלה בישראל נמוכה, אבל, אדוני השר, הבעיה הגדולה בישראל היא בעיית השכר הנמוך.

דב חנין: כאשר השכר כל כך נמוך, אז בוודאי אפשר לשמור על שיעורי אבטלה נמוכים, כי זה פשוט לא עולה להעסיק אנשים.

דב חנין: אבל השכר נמוך עד כדי כך שזה משאיר אנשים מתחת לקו העוני, וזו מציאות מאוד מאוד קשה.

גלעד ארדן: – – – בעלי עסקים גובים מחירים גבוהים, אז באמת השכר לא מספיק.

גלעד ארדן: כוח הקנייה נמוך.

דב חנין: כוח הקנייה נמוך בהשוואה בין-לאומית עם רוב המדינות המערביות.

גלעד ארדן: במגזר הערבי המחירים הוגנים, דרך אגב.

דוד אמסלם: למעלה מ-40,000 דולר לשנה – – –

עיסאווי פריג': להזכיר לכם, אנחנו לא עוסקים בנתוני משק.

דב חנין: אנחנו עוסקים בהכול, ובלבד שזה לא על חשבון זמני.

עיסאווי פריג': אל תדאג, זמן יש לך, המון זמן.

עיסאווי פריג': זה בסדר.

דב חנין: יש עוד המון נושאים לדבר עליהם, אבל קיבלתי רק עשר דקות מחבר הכנסת אמסלם.

גלעד ארדן: אתה לא מדבר על ההמלצות, אתה מדבר על הכלכלה, דב.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ואני אומר לכם, ידידיי מהקואליציה, שאתם לא יכולים לעצום את העיניים ולא לראות את הנתון הקשה הזה של אזרחים שעובדים קשה ונמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: אתם מדברים על הציבור הערבי?

דב חנין: בציבור הערבי אנחנו מדברים על ציבור שכמעט הרוב שלו נמצא מתחת לקו העוני.

דב חנין: זה נתון קשה.

דב חנין: זה נתון מזעזע.

דב חנין: אז כן, אני אומר שהאזרחים בישראל עובדים, וזה טוב, אבל הם עובדים מאוד מאוד קשה בשכר מאוד מאוד נמוך, ושעות עבודה מאוד מאוד רבות.

דב חנין: אנחנו מדברים – – –

דוד אמסלם: מה אתה מציע – להעלות את שכר המינימום?

דב חנין: בוודאי, להעלות את שכר המינימום.

דוד אמסלם: הליכוד בתקופתו העלה – – –

דב חנין: אתם נאלצתם להעלות אותו.

דב חנין: אתם נאלצתם, חבר הכנסת אמסלם.

דב חנין: במערכה הזאת אנחנו היינו כאן בכנסת.

דב חנין: אולי אתה עוד לא היית אז.

דוד אמסלם: מה זה משנה?

דוד אמסלם: אנחנו עשינו – – –

דב חנין: אנחנו שמענו מה אמרו אז מספסלי הליכוד על הדרישה להעלות את שכר המינימום.

דוד אמסלם: תהיה הוגן.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו – – –

דב חנין: זה טוב, זה מעיד שהציבור בדמוקרטיה יודע לאלץ אפילו ממשלה כל כך בעייתית כמו הממשלה שלכם לעשות מדי פעם משהו טוב.

דב חנין: זה טוב.

דב חנין: זה מעיד על כוחה של הדמוקרטיה, זה מעיד על כוחו של הציבור.

דב חנין: אפילו ממשלה כמו שלכם צריכה מדי פעם להיכנע ללחץ הציבורי.

דב חנין: זה מצוין.

עיסאווי פריג': אתה נכנס למקום שאין לך סיכוי לנצח בו.

עיסאווי פריג': על פי הנתונים שהתפרסמו בשבוע האחרון, 83% מהילדים הערבים הם עניים.

עיסאווי פריג': נתון כזה קיים.

עיסאווי פריג': זה שדה שאין בו say גדול לכם.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו, עיסאווי.

דוד אמסלם: תראה, במדינת ישראל יש הרבה דברים שצריך לתקן, באמת – – –

דב חנין: אז אנחנו מדברים על הדברים שצריך לתקן.

דוד אמסלם: אני לא רואה את זה כסוגיה פוליטית, אני רואה את זה כסוגיה אזרחית פר אקסלנס.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, שיש פרמטרים, ובוודאי שצריך לעבוד עליהם ולתקן אותם, בוודאי במה שקשור למגזר הערבי – אפילו במיוחד.

דוד אמסלם: אבל רוב הפרמטרים הכלכליים במדינת ישראל השתפרו לאין ערוך, כמעט פי שישה-שבעה יחסית ל-20 השנים האחרונות, וזה בתקופת ראש הממשלה, לטוב ולרע.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני אומר לך – – –

דוד אמסלם: – – – תכיר אותם.

דב חנין: אני מוכן להתווכח איתך את הוויכוח הכלכלי הזה ברצון, אני רק אומר לך שכשאתה אומר שבממוצע הנתונים הכלכליים של ישראל השתפרו, אתה מזכיר את הבדיחה המפורסמת על הסטטיסטיקאי שטבע בנהר שעומקו הממוצע היה 2 ס"מ.

דב חנין: הממוצע הזה שלך כולל טייקונים ובעלי הון שזינקו למעלה בצורה פנטסטית במדינת ישראל.

דב חנין: יש לנו הרבה יותר מיליונרים ומיליארדרים מאשר היו לנו אי פעם בעבר.

דב חנין: הם חוגגים.

דב חנין: אני מסתכל על הרווחים של הבנקים – הם חוגגים בצורה פנטסטית, אבל איפה האנשים שאתה מכיר מירושלים?

דב חנין: תסתכל עליהם.

דב חנין: החיים שלהם כל כך טובים?

דוד אמסלם: אני אענה לך במשפט.

דוד אמסלם: תראה, אני כלכלן במקצועי, 35 שנה.

דוד אמסלם: יש פרמטרים עולמיים שהם בסיס ההשוואה.

דוד אמסלם: כשמדברים על תל"ג לנפש, זה ממוצע; יחס חוב–תוצר – ידוע; אחוז האבטלה – – – לכן, אני מסכים למה שאמר עיסאווי: יש נקודות שצריך לתקן אותן, ובשביל זה אנחנו פה.

דוד אמסלם: אני אומר לך שכל ממשלה צריכה לתקן אותם.

דוד אמסלם: זאת לא השאלה.

דב חנין: לא מספיק להסתכל על ממוצעים.

דוד אמסלם: אין ספק שהמגרש הכלכלי בתקופת ראש הממשלה נתניהו שודרג לאין ערוך.

דוד אמסלם: יכול להיות שזה מהשמיים – תפילות – אבל זה קרה – – –

דב חנין: על זה אני חולק לחלוטין.

דב חנין: המגרש הכלכלי שודרג לחלוטין לשכבה מסוימת, אבל יש שכבה גדולה מאוד נשארת מאחור; נשארת מאחור ובגדול; נשארת מאחור בגדול.

דוד אמסלם: אי-אפשר להעלות תל"ג – – –

עיסאווי פריג': אני מציע שתתמקד בחוק.

עיסאווי פריג': השדה הזה, יש בו – – –

דוד אמסלם: אני מסכים איתך שבשדה הזה הוא מפסיד בוודאות, רק בגלל הנתונים, לא בגלל מה שאני אומר.

דב חנין: זה ויכוח חשוב, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: חוץ מזה, כבר קיבלתי מחבר הכנסת אמסלם עשר דקות, זה לא קורה כל יום.

דב חנין: לא כל יום קורה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': – – –

דב חנין: אני רוצה להמשיך.

דב חנין: העובדים בישראל לא רק מקבלים שכר נמוך, אלא עובדים שעות רבות מדי.

דב חנין: אנחנו מדברים על כך ששבוע עבודה של העובד בישראל הוא מהגבוהים בעולם.

דב חנין: העובד בישראל, אם אנחנו מסתכלים על מספר שעות העבודה של העובדים בישראל, זה אחד המספרים הגבוהים בעולם באופן ממוצע.

דב חנין: וכן, כשאנחנו מדברים על חברה שבה האדם העובד נמצא במרכז, אנחנו צריכים לדבר גם על להתפרנס בכבוד, אבל גם על פנאי, גם על להרחיב את הפנאי, להגדיל את הפנאי; לא ליצור מצב שבו אנשים עובדים את עצמם לדעת בימי עבודה שמתחילים בבוקר המוקדם ומסתיימים בלילה המאוחר.

דב חנין: וכן, כשאנחנו מדברים על חברה שבה האדם העובד נמצא במרכז, אנחנו מדברים על חברה שבה העובדים משתתפים בהנהלות ומנהלים מפעלים.

דב חנין: ניקח למשל את פרשת טבע, אדוני היושב-ראש – אחד הנושאים שהיינו צריכים לעסוק בהם השבוע אם לא היינו מתעסקים רק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מחקירות המשטרה.

דב חנין: פרשת טבע – מה עושים בפרשה הזאת?

דב חנין: אחרי כל הדיבורים היפים והרמים, מפעלי טבע בירושלים הולכים להיסגר, ומאות רבות של עובדים הולכים להיות מושלכים הביתה.

עיסאווי פריג': גם נגב קרמיקה.

דב חנין: וגם נגב קרמיקה, וכל שבוע אנחנו שומעים על עוד מפעל שנמצא בסכנת סגירה.

דב חנין: במקרה של טבע, הדבר הקשה, הדבר המזעזע הוא שמדובר במפעלים מצוינים.

דב חנין: מדובר במפעלים שמייצרים תרופות, מייצרים דברים שצריך אותם גם בארץ, שצריך אותם גם בעולם, שאפשר למכור אותם.

דב חנין: הבעיה של טבע היא לא המפעלים שלה.

דב חנין: הבעיה של טבע היא הספקולציות הפיננסיות שהנהלה ודירקטוריון כושלים ביצעו ושעכשיו הם דורשים מהעובדים לשלם את המחיר שלהן.

דב חנין: אז אני, אדוני היושב-ראש, אמרתי: אם כבר הממשלה מוכנה לתת לטבע כל כך הרבה מיליארדים, למה לא לקחת מאותה הנהלה ומאותו דירקטוריון כושלים גם את הניהול ולתת את הניהול הזה לעובדים שיודעים לנהל את המפעל הזה הרבה יותר טוב מאשר אותם אנשים שהשקיעו בהשקעות כושלות, שאין להם שום קשר לאינטרסים של המפעלים של טבע?

דב חנין: למה לא לעשות את הצעד הזה?

דב חנין: אבל למה לא לעשות משהו יותר בסיסי, אדוני יושב-ראש הקואליציה?

דב חנין: למה לא לתת לממשלה – – –

דוד אמסלם: אתה זוכר שברית המועצות כבר התפרקה.

דב חנין: למה לא לתת לממשלה את הכלים האלמנטריים של לדרוש מטבע את הכסף הגדול שנתתם להם כהטבות מס תמורת זה שהם ייצרו מקומות עבודה, כאשר הם באים ויורקים גם לראש הממשלה בפנים כשהוא אומר להם: אולי לא תפטרו?

דב חנין: והם עונים לו: אנחנו נפטר את מי שאנחנו רוצים, ואתה לא תאמר לנו איך לפטר.

דוד אמסלם: מה אתה מציע לעשות עכשיו?

דב חנין: אז אני הצעתי כאן, אדוני היושב-ראש – – –

דוד אמסלם: עכשיו, עכשיו, מה אתה מציע לעשות?

דב חנין: אני הצעתי בשבוע שעבר – –

דוד אמסלם: כאן, עכשיו.

דוד אמסלם: מה?

דב חנין: – – הצעתי הצעת חוק שאומרת שיהיה מנגנון שמאפשר לשר הכלכלה לדרוש מחברות שקיבלו הטבות מס מהמדינה את הכסף בחזרה כאשר חברות כאלה מפטרות עובדים.

דב חנין: המנגנון הזה שאני הצעתי, אדוני יושב-ראש הקואליציה, נועד לתת לכם, לממשלה, כלי ללחץ על החברות האלה.

דב חנין: אם היה לכם את החוק הזה, הייתם יכולים לבוא לטבע ולהגיד: הינה, עבר החוק של חבר הכנסת x, ובעזרתו אנחנו יכולים לדרוש מכם את הכסף בחזרה.

דב חנין: היום אתם נמצאים במצב שאתם עם ידיים קשורות מאחורי הגב מול חברה שמצפצפת על מדינת ישראל, מצפצפת על העובדים של מדינת ישראל ונחושה לפטר עובדים.

דב חנין: כי אתם יודעים מה?

דב חנין: נורא פשוט לפטר עובדים, זה טוב לעליית המניה בבורסה.

דב חנין: הוא רק הודיע שהוא מפטר עובדים – המניה עלתה, אז לא רוצה להתחשב בשום דבר אחר.

דב חנין: לצערי הגדול הממשלה והקואליציה הפילו את הצעת החוק שלי.

דב חנין: אבל אם היינו מתעסקים השבוע בשאלות האלה, אז היינו יכולים לחשוב על מנגנונים איך להציל באמת את העובדים של טבע.

דוד אמסלם: דב, אתה חושב שאיזה חברה תבוא להשקיע בארץ בנתונים האלה?

דוד אמסלם: אני שואל באמת.

דב חנין: חברה שרוצה באמת להשקיע בכוח העבודה האיכותי שיש בישראל – –

דוד אמסלם: ודרך אגב, מה זה יעזור לך?

דוד אמסלם: אתה חושב שטבע, אם תיקח את המיליארדים עכשיו, אז היא לא תפטר יותר עובדים?

דב חנין: – – הייתה באה להשקיע.

דב חנין: חברה שרוצה להשקיע בספקולציות פיננסיות בין-לאומיות – אני גם לא צריך אותה.

דוד אמסלם: לדעתי אתה לא בתחום, לא מבין בתחום.

עיסאווי פריג': הוא מושך אותך חזרה לאן שהוא רוצה.

דב חנין: להפך, אני מאוד נהנה מהדיאלוג הזה, כי בדיאלוג הזה אין לממשלה שום תשובה, היא משאירה את עובדי טבע מאחור, ואני מציע לעובדי טבע תשובות.

דב חנין: אבל בוא נתקדם הלאה.

דב חנין: בוא נדבר על השירותים החברתיים, שגם בהם היינו צריכים לעסוק אם לא היינו עוסקים רק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה.

דב חנין: היינו יכולים לדבר על מערכת הבריאות, שבה החלק הציבורי הולך ונשחק והחלק של ההשקעה הפרטית הולך ועולה.

דב חנין: יש לנו בישראל מערכת בריאות מצוינת בזכות רופאים, בזכות אחיות, בזכות עובדים נפלאים של מערכת הבריאות.

דב חנין: נמצאת איתנו שרת הבריאות לשעבר, חברת הכנסת גרמן, והיא מכירה את המערכת הזאת היטב, אבל היא גם יודעת שזו מערכת שנמצאת במאבק קיומי, כי המערכת הזאת נמצאת לאורך שנים בדיאטה תקציבית קיצונית.

דב חנין: מרוב התפעלות עצמית של הממשלה הזאת מעצמה, הם לא שמים לב שהם שמו את מערכת הבריאות הכל-כך מפוארת של מדינת ישראל בדיאטה תקציבית שעלולה לגרום למותו של החולה הזה שנקרא מערכת הבריאות.

דב חנין: וזה דבר מסוכן, ואנחנו היינו צריכים לדבר על איך לחזק את מערכת הבריאות הזאת, איך להוריד את המשקל של ההוצאה הפרטית ולהגדיל את ההוצאה הציבורית לבריאות.

דב חנין: היינו צריכים לעסוק בזה השבוע, וגם בשבועות הבאים.

דב חנין: היינו צריכים לעסוק, אדוני היושב-ראש, במשבר הדיור, שהממשלה הזאת, אין לה שמץ של פתרון ואין לה שמץ של מושג מה לעשות איתו.

דב חנין: אני עוד זוכר איך במחאה החברתית של 2011 ראש הממשלה נתניהו דיבר על סופר-טנקר – סופר-טנקר, אתה זוכר, שיבוא ויפתור לנו את כל בעיות הדיור בישראל.

דב חנין: הסופר-טנקר בא מאז והלך, ועדיין בעיות הדיור הולכות ומחריפות.

דב חנין: מחירי הדיור בישראל עלו כמעט פי שניים.

דב חנין: כדי להתמודד עם בעיית הדיור בישראל, אדוני היושב-ראש, צריך גישה אחרת, גישה שלא מתעסקת רק בכלכלת צד ההיצע, שאתם למדתם באסכולת שיקגו, אלא מסתכלת גם על התמונה המגוונת של הביקושים לדיור, כי בין הביקושים לדיור יש סוגים שונים של ביקושים, ולא מספיק לייצר דירות לבעלי הון, אלא צריך לייצר דירות שאפשר יהיה גם לשכור אותן במחיר אפשרי, במחיר אנושי.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על משבר הדיור, אנחנו מדברים למשל על הצורך לייצר בישראל מנגנונים של שכירות חברתית, מנגנונים של שכירות ארוכת טווח, מוגנת, שבה אפשר יהיה לשכור דירה ולחיות בה בכבוד, בלי לחשוש שמחר בבוקר בעל הבית ישתגע וירצה לפנות אותי מהדירה.

דב חנין: מנגנון של שכירות מוגנת ארוכת טווח זה מנגנון שקיים במדינות רבות בעולם, אבל אצלנו, אדוני היושב-ראש, הוא כמעט לא קיים, ולכן מחירי השכירות בישראל, כמו גם מחירי הדירות לרכישה, הולכים ועולים ומגיעים לרמה כזאת שאנשים לא מסוגלים לא רק לקנות דירה, אלא לא מסוגלים גם לשכור דירה.

דב חנין: ואם לא היינו צריכים להתעסק השבוע רק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה, היינו צריכים להתעסק גם בבעיות הקשות של מערכת החינוך.

דב חנין: מחר, אדוני היושב-ראש, מערכת החינוך הולכת לשבות, אבל השביתה הזאת היא רק קצה קרחון של בעיות עומק שהצטברו במערכת החינוך.

דב חנין: מערכת החינוך שלנו, צריך לומר את זה בצער, לגמרי לא ערוכה למאה ה-21.

דב חנין: יש מערכות חינוך בעולם שאפשר ללמוד מהן, מערכות חינוך שבהן ילדים גם נהנים יותר מבית הספר וגם מקבלים יותר מבית הספר.

דב חנין: כל כך הרבה מדברים אצלנו למשל על מערכת החינוך בפינלנד, אבל למה שלא נלמד משהו ממערכת החינוך בפינלנד?

דב חנין: איך המערכת הזאת עובדת?

דב חנין: במרכז מערכת החינוך בפינלנד, אדוני היושב-ראש, נמצאים מורים טובים – השקעה במורים – מורים טובים עם עצמאות, עם יכולת לקבל החלטות, עם חופש בהוראה; לא מערכת כמו שמייצרים אצלנו, שבה מורים חיים בפחד שאם הם לא ידברו בדיוק לפי הסגנון של האדון בנט, שר החינוך, הם יעמדו בפני ועדות משמעת או יעמדו בפני הליכים עונשיים כאלה או אחרים.

דב חנין: אז מערכת חינוך טובה מתחילה במורים טובים, שמקבלים שכר ראוי ומקבלים עצמאות.

דב חנין: מערכת חינוך טובה היא מערכת שמעודדת את התלמידים לחשיבה ולהתפתחות.

דב חנין: מערכת חינוך טובה היא מערכת שעושה בדיוק את ההפך ממה ששר החינוך בנט מכוון אותנו אליו.

דב חנין: במקום מערכת של תחרות קיצונית בין התלמידים, שמייצרת חוסר ביטחון, מייצרת אווירה בעייתית בכיתות, משאירה חלק גדול מהתלמידים מאחור, במקום מערכת כזאת – מערכת חינוך שמתמקדת לא בתחרותיות אלא בשיתוף הפעולה, בעבודת קבוצה, ביצירת אווירת צוות.

דב חנין: מערכת חינוך כזאת, כמו שיש בפינלנד, למשל, אדוני היושב-ראש, היא מערכת חינוך שבסופו של דבר יודעת לייצר תוצאות יותר טובות.

דב חנין: אז כן, אם לא היינו צריכים לעסוק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מחקירות המשטרה, היינו יכולים לעסוק במערכת החינוך, ויש הרבה מה להגיד על מערכת החינוך בישראל ועל איך הופכים אותה למערכת חינוך יותר ראויה, יותר מתקדמת, ואיך לומדים מהניסיונות הטובים בעולם מה לעשות כדי שהמערכת הזאת תהיה טובה יותר גם אצלנו.

דב חנין: אם לא היינו צריכים להתעסק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה, היינו יכולים להתעסק בשאלות הקשישים בישראל; היינו יכולים להתעסק בשאלת הביטוח הסיעודי.

דב חנין: לפני חצי שנה הכנסת קיבלה החלטה היסטורית בעניין הזה.

דב חנין: אנחנו דרשנו מהממשלה להכליל את הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: גברתי מזכירת הכנסת, את הוצאת ב-20 ביוני השנה מכתב לממשלה שמפנה את תשומת ליבה להוראה בתקנון הכנסת שכיוון שהתקבלה החלטת מליאה כזאת – והחלטות מליאה כאלה הן החלטות מאוד נדירות; הכנסת ממעטת לקבל החלטות מליאה – הממשלה נדרשת בתוך חצי שנה להודיע לכנסת בצורה רשמית מה היא מתכוונת לעשות, איך היא מתכוונת להתמודד, איך היא מתכוונת ליישם את ההחלטה הזאת של הכנסת על הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שזו חובתה של הממשלה לבצע את החלטות הכנסת.

דב חנין: זו גם חובה אישית של שרי הממשלה.

דב חנין: כאשר שרי ממשלה עולים כאן לדוכן ונשבעים אמונים, הם נשבעים לא רק לקיים את חוקי המדינה, אלא גם לבצע את החלטות הכנסת.

דב חנין: ומהן החלטות הכנסת שאותן השרים באופן אישי מתחייבים לבצע?

דב חנין: הינה, החלטת המליאה הזאת היא החלטה שהם מתחייבים לבצע אותה.

דב חנין: אני רוצה לראות איך הם מבצעים אותה.

עיסאווי פריג': כמה זמן עבר מאז?

דב חנין: הזמן עבר.

דב חנין: הם היו צריכים כבר לבצע את החלטת הכנסת – – –

קריאה: עכשיו חצי שנה.

עיסאווי פריג': עכשיו בדיוק.

דב חנין: ב-20 ביוני, גברתי המזכירה, הוצאת להם את המכתב.

דב חנין: 20 ביוני עבר, חצי שנה עברה.

דב חנין: הם כבר נמצאים בהפרה של חובתם החוקית שכולם התחייבו כאן בפנייך.

דב חנין: את החתמת אותם, עד כמה שאני זוכר, ואני זוכר את התמונה החגיגית – – –

עיסאווי פריג': עסוקים בחוק ההמלצות.

עיסאווי פריג': חוק ההמלצות – השבוע לא נספר.

דב חנין: אם השבוע לא נספר, אני מוכן באופן יוצא דופן לתת להם גם את השבוע הבא.

דב חנין: אבל זו ההזדמנות, השר לביטחון פנים, להגיד לך שזו גם התחייבותך האישית.

דב חנין: גם אתה באופן אישי התחייבת לבצע את החלטות הכנסת, והחלטת הכנסת מיום 20 ביוני השנה על הכללת הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי, החלטת המליאה היחידה שהתקבלה השנה, עדיין נמצאת גם לפתחך האישי וגם אתה אמור לבצע אותה, כי אתה אחד משרי הממשלה, וכולכם ביחד התחייבתם לעניין הזה.

דב חנין: אז נתנו לך, בהתערבותה של המזכירה והיושב-ראש, עוד שבוע "גרייס", כי החוק הזה שבו אנחנו מתעסקים בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה לא נספר, אבל השבוע הזה עומד לעבור, ואתם צריכים לבצע את ההחלטה הזאת.

דב חנין: וכן, אדוני היושב-ראש, אם לא היינו מתעסקים השבוע רק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה, היינו מגיעים להתעסק סוף-סוף בסוגיית הנכים.

דב חנין: כל כך הרבה הבטחות היו בפרשה הזאת.

דב חנין: כל כך הרבה הבטחות היו בפרשה הזאת.

דב חנין: אם היה לנכים שקל על כל הבטחה שהם קיבלו במהלך השנה האחרונה, הם כבר לא היו צריכים להיאבק יותר; הם היו מפסיקים את ההפגנות שלהם.

דב חנין: אבל הבטחות כמו חול ואין מה לאכול – זה בדיוק המצב של הנכים.

דב חנין: אבל גם בזה, אדוני היושב-ראש, לצערי הגדול, אנחנו לא עוסקים, כי השבוע אנחנו פשוט מחויבים להתעסק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מאימת המשטרה.

דב חנין: כן, אדוני היושב-ראש, היינו יכולים לעסוק בשבוע הזה גם בשאלות של תחבורה ציבורית, במשבר הפקקים האיום שבו המדינה הזאת כולה תקועה, מכל מקום לכל מקום – משבר שיש לו פתרון אחד ויחיד: להעדיף את הפתרון הציבורי על פני חוסר הפתרון הפרטי; לקחת את הנכס הציבורי הזה שנקרא "כביש" ולתת בו עדיפות לפתרון הציבורי הזה שנקרא "אוטובוס".

דב חנין: זה נורא פשוט.

דב חנין: ואם לא נעשה את זה, אנחנו נמשיך להיות תקועים בפקקים, אנחנו נמשיך להיות משועבדים לרכב הפרטי, שהוא לא משהו שמשחרר אותנו בחיים האמיתיים שלנו אלא בפועל משהו שמשעבד אותנו.

עיסאווי פריג': אבל יש לך את הקו האדום והסגול והצהוב.

עיסאווי פריג': הבשורה בדרך, לא?

דב חנין: הקווים האדומים, הסגולים, הצהובים והשחורים כולם נמצאים על המפה.

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, מדברים לא רק על פתרון לימי הנכדים שלי, שיחיו, אלא גם לימיי שלי וגם לימי הילדים שלי.

דב חנין: אני אומר לך, עד שתגיע הרכבת התחתית המובטחת אנחנו יכולים לייצר פתרונות גם לשנה הבאה.

דב חנין: הפתרונות לשנה הבאה הם לא להרוס את מדינת ישראל ולבנות אותה מחדש, אלא להשתמש בתשתיות הכבישים הקיימות לטובת אוטובוסים.

דב חנין: ואז, אם אתה נותן את הכביש לאוטובוסים, אתה מאפשר למי שנוסע בתחבורה ציבורית להגיע מהר ונוח ממקום למקום ואתה גורם לאנשים לבחור בתחבורה הציבורית, כי זה הפתרון שיאפשר להם להגיע מהר ונוח ממקום למקום.

דוד אמסלם: אתה דיברת שעה, לדעתי.

דב חנין: זה רק שעה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, ויש לי עוד את עשר הדקות שאתה נתת לי.

דוד אמסלם: זה מה שאני – – – מילה אחת טובה קטנה עלינו.

דב חנין: מילה אחת טובה.

דוד אמסלם: קטנה.

דוד אמסלם: ייבשת אותנו שעה – אחלה.

דוד אמסלם: אחת קטנה.

דב חנין: תראה, בכל זאת מילה אחת קטנה צריך להגיד לטובת חבר הכנסת אמסלם, וגם לטובת חלק מחברי האופוזיציה – שיש להם חוש הומור.

דב חנין: הם יכולים לחייך אפילו בימים מורכבים וקשים.

דב חנין: הינה, אתה רואה, אפילו כשאתם מעבירים חוקים כאלה בעייתיים, אתם יודעים לעשות את זה בחיוך, וזו תכונה שאני יודע להעריך אותה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: בכל זאת, אני רוצה להתקדם ולהגיד – – –

עיסאווי פריג': רשמית סיימת.

דב חנין: אלה עשר הדקות של חבר הכנסת אמסלם.

עיסאווי פריג': לא, עשר דקות זה יותר מדי.

עיסאווי פריג': אתה צריך לחתור למשפטי סיכום, כי חברת הכנסת גרמן מדויקת, הגיעה בזמן.

דב חנין: כל הכבוד.

דב חנין: חברת הכנסת גרמן היא חברת כנסת שאני מעריך אותה מאוד – – –

יעל גרמן: תמיד אני נהנית לשמוע את דב, וכל דקה זאת הנאה.

דב חנין: תודה רבה לך.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אם כן, אדוני היושב-ראש, כמצוותך, אני אחתור לסיום, ואני אומר – יש עוד הרבה נושאים שהייתי רוצה לדבר עליהם, אני רק אזכיר אותם בכותרת:

דב חנין: מהפכת האנרגיה של מדינת ישראל – גם בזה היינו יכולים וצריכים לעסוק השבוע; סוגיית מקרקעי ישראל – איך הופכים אותם למקרקעי הציבור כולם; השאלה הגדולה מאיפה הכסף – יש המון כסף בישראל, רק צריך לדעת להקצות אותו לדברים האמיתיים הדרושים לחברה הישראלית: לשחרר אותנו מהשקעות בשטחים, לשחרר אותנו מהשקעות בהתנחלויות, להשקיע בתוך מדינת ישראל, לגרום לטייקונים לשלם על אוצרות הטבע, לגרום לטייקונים לשלם על הגז.

דב חנין: ללמוד מנורבגיה למשל – מודל מדהים של שימוש בגז לתועלת החברה לטווח ארוך; לגרום לבנקים לשלם לנו תשלום אמיתי, במקום שהם יתנהלו לטובת עצמם וכל הזמן ירוויחו יותר ויותר, לא מה משנה מה מצבו של המשק; לייצר שליטה דמוקרטית על הבנקים – גם זו סוגיה שהיינו יכולים וצריכים לדבר עליה אם לא היינו מתעסקים השבוע רק בהברחת ראש הממשלה נתניהו מהמשטרה.

דב חנין: וכן, אדוני היושב-ראש, היינו צריכים גם לדבר על דמותה של הדמוקרטיה שלנו.

דב חנין: אני מדבר לא רק על דמוקרטיה במובן ההגנתי, כי היום יש לנו כאלה איומים על המרחב הדמוקרטי, שכשאנחנו רק אומרים את המילה "דמוקרטיה" אנחנו נכנסים ל-mode הגנתי, כי צריך להגן על הדמוקרטיה מכל האיומים שיש עליה מכל הכיוונים.

דב חנין: אני לא מדבר רק על הגנת הדמוקרטיה, אני מדבר על הרחבת הדמוקרטיה.

דב חנין: אני מדבר על דמוקרטיה שתהיה משמעותית לעובדת טבע שעומדת בפני פיטורים.

דב חנין: מהי הדמוקרטיה בעולמה של עובדת טבע שאני פגשתי בשבוע שעבר בהפגנה?

דב חנין: מה אומרת לה הדמוקרטיה?

דב חנין: איך אנחנו מייצרים דמוקרטיה שנותנת לאישה העובדת, לאדם העובד, יכולת להשפיע על החיים שלה, על השאלות האמיתיות בחיים שלה, על השאלה אם המפעל שבו היא עובדת הולך להיסגר או לא הולך להיסגר?

דב חנין: אלה השאלות שהיינו צריכים לדבר עליהן כאן בכנסת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מסכם ואומר: השבוע הזה הכנסת הייתה צריכה לעסוק בשאלות אחרות לגמרי.

דב חנין: הדבר הכואב והקשה שאני רוצה לומר לך זה שזה לא רק השבוע הזה; גם בשבועות הקרובים – אני כבר רואה את סדר-היום שמתוכנן לנו – אנחנו לא נעסוק בכל השאלות החשובות האלה.

דב חנין: באף אחת מהשאלות החשובות האלה, שנותנות פתרונות אמיתיים לבעיות האמיתיות של הציבור בישראל, אנחנו לא נעסוק, ואנחנו לא נקיים כאן ויכוח שהיה צריך להתנהל.

דב חנין: לכן, אני שמחתי על הערותיו ועל שאלותיו של חבר הכנסת אמסלם, כי הוויכוח הכלכלי הזה והחברתי הזה בין השקפות עולם צריך להתנהל, אבל הוא לא יתנהל, כי כמו שהשבוע אנחנו עוסקים בהברחת ראש הממשלה נתניהו מחקירות המשטרה, בשבועות הבאים אנחנו נעסוק בחוקי ההסתה וגזענות ועוד נושאים שיסיטו את תשומת ליבנו מהשאלות האמיתיות ומהאתגר האמיתי שלנו.

דב חנין: אז אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ופונה לציבור ואומר: אזרחיות ואזרחים, אל תאפשרו לכנסת לברוח.

דב חנין: אל תאפשרו לכנסת לברוח מהדיונים האמיתיים.

דב חנין: אל תאפשרו לכנסת לברוח מהנושאים שמעסיקים כל אחד ואחת מאיתנו.

דב חנין: תדרשו מאיתנו תשובות אמיתיות ותיאבקו על זה שהתשובות האלה תינתנה.

דב חנין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': אכן, נאום מקיף וכולל.

עיסאווי פריג': לא השארת פרט.

עיסאווי פריג': הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11), התשע"ח–2017, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לך.

עיסאווי פריג': (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

עיסאווי פריג': חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': יש לך 40 דקות.

עיסאווי פריג': אחרי זה – אנחנו קוראים לחימום את חבר הכנסת מיקי לוי.

יעל גרמן: לכמה זמן?

עיסאווי פריג': את – 40 דקות.

עיסאווי פריג': גם למיקי.

יעל גרמן: קטן עליו.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יעל גרמן: שוב, תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי היקרים, אני רוצה להתחיל במשהו מאוד אופטימי.

יעל גרמן: בניגוד לכל מה שאומרים כאן ומסביב, וגם כשנכנסתי למשכן שמעתי, אני גאה בדיון הזה.

יעל גרמן: אני חושבת שזה אחד הדיונים הממצים, המרתקים והאמיתיים שהכנסת מקיימת.

יעל גרמן: כל חבר כנסת יש לו בדרך כלל שלוש, חמש דקות להביע את דעתו על חוק כזה ואחר, והינה, כאן יש לנו עשר דקות, 20, 40 דקות ויותר כדי לפרוס את משנתנו, לבוא ולומר במה אנחנו מאמינים.

יעל גרמן: מה רע בזה?

יעל גרמן: האם זה בזבוז?

יעל גרמן: לדעתי זה בדיוק תפקידה של הכנסת, לבוא ולדון על נושאים.

יעל גרמן: נכון, יש כאלה שאומרים: אתם תדברו 40 שעות, ובסופו של דבר הסוף ידוע.

יעל גרמן: יכול להיות שהסוף ידוע – אני לא תמיד בטוחה, עד הסוף אי-אפשר לדעת מה הסוף – אבל גם אם בסוף נפסיד בהצבעה, עדיין אנחנו נתנו מאבק, אדוני היושב-ראש, אנחנו נתנו "פייט", אנחנו הראינו שלכנסת הזאת יש משמעות ושהאופוזיציה הזאת יודעת לתת מלחמה ויודעת לא לישון.

יעל גרמן: ישנתי היום שלוש שעות וחצי, חבריי ישנו שעתיים וארבע שעות, וכל אחד עומד כאן ומדבר מדם ליבו.

יעל גרמן: זאת אופוזיציה וזאת כנסת, ולכן לא רק שזה לא בזבוז, אלא זו עבודת החקיקה במיטבה: אנחנו לא עוברים ככה סתם על חוק שאנחנו חושבים שהוא לא ראוי; אנחנו נלחמים עליו עד הרגע האחרון.

יעל גרמן: גם מאבקים שבסופם יש כישלון שווים מלחמה.

יעל גרמן: זו הדמוקרטיה.

יעל גרמן: מהנושא האופטימי הזה אני רוצה לעבור ולומר שאני חושבת המון על החוק הזה וקוראת אותו ביסודיות שוב ושוב ושוב, ומנסה למצוא מה יש בו.

יעל גרמן: אני רוצה לומר ליושב-ראש הקואליציה, שהיה יושב-ראש ועדת הפנים – שלא מקשיב לי, אבל זה לא דבר חדש – אז אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמסלם – – –

יעל גרמן: לא יעזור לך, הוא לא רוצה.

יעל גרמן: הוא לא רוצה, והוא לא יקשיב לי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמסלם, אתה מתבקש להקשבה.

דוד אמסלם: אני, בניגוד אליהם, יושב פה כמעט כל הדיון.

דוד אמסלם: הם מדברים והולכים לישון.

עיסאווי פריג': יש הבדל בין לשבת לבין להקשיב.

דוד אמסלם: אני מקשיב.

יעל גרמן: כמה שעות ישנת, אמסלם?

דוד אמסלם: שעה.

יעל גרמן: וואו, אז באמת פחות ממני.

דוד אמסלם: אני כל הלילה פה.

יעל גרמן: פחות ממני.

דוד אמסלם: אני גם מקשיב לכולם.

יעל גרמן: על כל פנים, אני רוצה לומר לך, ואני רוצה לומר לכל מי שנמצא כאן: ניתן לחוקק חוקים בהסכמה.

יעל גרמן: האמת היא שכאשר מחוקקים חוקים בהסכמה, יוצאים חוקים טובים; יוצאים חוקים שעומדים לאורך זמן, שהם באמת אלמותיים וגם משרתים את הציבור.

יעל גרמן: גם החוק הזה, אם היינו באמת יושבים ומדברים, כמו למשל כשהתחלנו לדבר אתמול והיום – וראיתי את הדו-שיח שאתה מקיים כמעט עם כל אחד: מעורב, מתייחס, עונה, מתווכח, כועס, אבל מקיים.

יעל גרמן: זה דו-שיח.

יעל גרמן: אם הדו-שיח הזה היה מתקיים אצלנו בוועדה, חבר הכנסת אמסלם, היינו מוציאים מתחת ידנו חוק שאתה היית אוהב אותו וגם אני וכולנו.

יעל גרמן: טוב, אף פעם לא כולם, אבל הרוב.

יעל גרמן: כי בסך הכול, כאשר הורדנו את הפיל שהיה באמצע החדר, וזה הפיל של ראש הממשלה – אתה אמרת שהוא לא היה, אנחנו אמרנו שהוא כן היה, אבל היום הוא לא נמצא שם; מה שלא יהיה, הוא לא נמצא.

יעל גרמן: לאחר שהורדנו אותו נשאר למעשה הלוז של החוק, ה-essence, הסיבה שבגללה אתה יצאת לחוקק אותו, והסיבה, אני רוצה לגלות לך, שמרבית החברים חושבים שיש אומנם סיבה לחוקק אותו, וזה למנוע את הפגיעה באותם אנשים שכאשר חוקרים אותם ומאשימים אותם לראשונה נגרם להם עוול נורא, במיוחד אם בסוף הדרך לא מוגש נגדם כתב אישום.

יעל גרמן: זוהי ללא ספק פגיעה בכבוד האדם וחירותו.

יעל גרמן: אני חושבת שעל הנושא הזה, על הלוז, על מוח העצם הזה, לא היה ויכוח כל הדרך, אבל החוק שאנחנו מגישים היום לכנסת לא מדבר על זה.

יעל גרמן: להפך.

יעל גרמן: אני גם הסברתי לך ואמרתי, ואני רוצה לחזור בקצרה על אותן נקודות שלמעשה מפספסות את החוק, ולאחר מכן אני רוצה לומר לך מה היינו יכולים להוציא מתחת ידנו אילו היינו מקיימים את השיח הזה בצורה מכבדת ומשתפת.

יעל גרמן: למה לא קיבלנו את החוק הזה כפי שאתה רצית וכפי שאולי אנחנו היינו רוצים?

יעל גרמן: מפני – ואמרתי את זה גם אתמול – שבסעיף 61(2) לחוק כתוב שהמשטרה תצרף לחומר שהעבירה את עמדתה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית לביסוס האשמה נגד החשודים בחקירה.

יעל גרמן: היא מצרפת את זה, וזה במרבית המקרים.

יעל גרמן: מתי אנחנו אומרים שהיא לא תצרף?

יעל גרמן: באותם 200 מקרים שכבר דשנו בהם ודיברנו עליהם ואמרנו שאלה המקרים הכבדים, ואז אנחנו אומרים שהיא לא תצרף, וגם שם הוספנו סייג שהיועץ המשפטי ופרקליט המדינה יכולים לבקש מהמשטרה לצרף.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשהם ממנים את הפרקליט המלווה, זו ההגדרה בחוק.

יעל גרמן: נכון.

דוד אמסלם: לפי נושאים.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: וביני ובינך, אם יש פרקליט מלווה והוא מלווה את החקירה לאורך כל הדרך, אז מה נפקא מינה, ומה זה משנה אם המשטרה מעבירה או לא מעבירה?

יעל גרמן: הרי הפרקליט נמצא שם לאורך כל הדרך.

דוד אמסלם: הוא איש המקצוע.

יעל גרמן: נכון, אז זה ממילא – – –

דוד אמסלם: אז למה צריך?

יעל גרמן: זאת אומרת שהראיות האלה ישנן – – –

דוד אמסלם: באותה מידה אני אשאל את השאלה ההפוכה.

דוד אמסלם: לפי גם הנחת העבודה הזאת, זה בעצם היה הרציונל שלי.

יעל גרמן: נכון.

דוד אמסלם: הוא האיש המקצועי, המשפטי, הוא מלווה מתחילת הדרך, ומי שמגדיר מה זה פרקליט מלווה, צריך להבין, זה היועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה.

דוד אמסלם: זו הגדרה משפטית.

יעל גרמן: נכון.

דוד אמסלם: הם הגדירו את זה.

דוד אמסלם: זה לא ששאלו מישהו, איזה פרקליט: תשמע, בנושא כזה וכזה, מה עושים?

דוד אמסלם: זה לא פרקליט מלווה.

דוד אמסלם: לכן, זוהי השאלה שנשאלת: אם כך, למה בכלל צריך לתת להם המלצה, כשהם מתחילת הדרך שם?

יעל גרמן: אז פרקליט המדינה שי ניצן עמד והסביר לנו.

יעל גרמן: הוא אמר לנו שלמרות – – –

דוד אמסלם: אבל אני הקראתי לך אתמול בערב מה שי ניצן אמר לפני כמה – – –

יעל גרמן: בסדר, אבל אני גם אמרתי לך – – –

דוד אמסלם: הקראתי לכם מה העמדה שלו לפני שנה וחצי, וגם של המפכ"ל.

יעל גרמן: אבל אני גם ציטטתי לך גם את ההערות שלו וגם של היועץ המשפטי, שמתנגדים לחוק כפי שהוא.

דוד אמסלם: את מבינה, את מבינה – – –

יעל גרמן: ואתה יודע את זה.

דוד אמסלם: אני מסכים לדבר אחד.

דוד אמסלם: פה, דווקא את זה אני לוקח – אתם טענתם, וגם ציפי באה ואמרה: תראה, דודי, אין לנו בעיה עם החוק, באמת; הייתה לנו בעיה עם הטיימינג.

דוד אמסלם: זה מה שהיא אמרה.

יעל גרמן: את זה גם שי אמר, וגם היועץ המשפטי אמר – גם המהות וגם העיתוי, שזה הטיימינג.

דוד אמסלם: לא, היא אמרה: תראה, החוק בסך הכול עושה שכל, אבל למה פספסנו אותו?

דוד אמסלם: בגלל הטיימינג.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה, אבל בואי נשים את זה בצד, בגלל שגם הטענה הזאת היא טענה.

דוד אמסלם: כאן, אני לוקח את זה הפוך: בשנת 2016 לא היו חקירות, לא היה כלום, המפכ"ל התמנה, לפי מה שכתוב בכתבה, והוא אמר – לא אני – הוא אמר, אני לוקח על עצמי שני דברים במשטרה, לפי מה שכתוב: 1.

דוד אמסלם: אני הולך להילחם בהדלפות ומה שנקרא בתקשורת.

דוד אמסלם: אנחנו באנו לעבוד, אנחנו לא סוג של – – –

יעל גרמן: וגם בכך אנחנו איתך – אנחנו נגד הדלפות.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: הדבר השני שהוא אמר: אני הולך לבטל את ההמלצות.

דוד אמסלם: לא צריך המלצות.

דוד אמסלם: וגם שי ניצן – – –

יעל גרמן: אז אמר לך מיקי לוי כאן, חזר ואמר שאין המלצות.

דוד אמסלם: אבל אני אגיד לך – – –

יעל גרמן: זה בסדר, אתה יכול לקרוא לי יעל.

דוד אמסלם: גברת גרמן, רק שנייה, דקה, אני אגיד לך משהו.

יעל גרמן: זה בסדר, פעם ראשונה.

דוד אמסלם: אז אני אגיד משהו כזה – גם עניתי למיקי: קביעת ההמלצות כבר הסתיימה – במונח הזה, "המלצות" – כבר מזמן.

דוד אמסלם: כשעוזי לנדאו היה שר לביטחון פנים הוא ביטל את זה.

יעל גרמן: נכון.

דוד אמסלם: ומאז, כשאתה מדבר על המלצות אתה מתכוון שהם כותבים בסוף "יש תשתית ראייתית".

יעל גרמן: מדברים על תשתית ראייתית לכאורה.

דוד אמסלם: על זה המפכ"ל דיבר.

יעל גרמן: אז ברשותך, אני רק רוצה להמשיך לקרוא לך – – –

דוד אמסלם: אחרי זה, גם פרקליט המדינה – אז לא הייתה ועדה, לא היה – –

יעל גרמן: דודי.

דוד אמסלם: רק שנייה, בזה אני מסיים.

דוד אמסלם: – – לא היה דיון, לא היה כלום – –

יעל גרמן: תוסיף לי זמן.

דוד אמסלם: תוסיף לה, כן, בכיף.

דוד אמסלם: – – הם אמרו את עמדתם האמיתית, המקצועית, ולכן אני – – –

יעל גרמן: אז אנחנו לא רחוקים.

דוד אמסלם: היום, עכשיו.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשהם שינו את העמדה – – –

עיסאווי פריג': הדיון הזה, מאחר שאני רואה שזה חשוב לצופים שיבינו וכל זה, אני מאשר.

דוד אמסלם: כשהם שינו את העמדה, הם צריכים להסביר – – –

יעל גרמן: אני מאוד מודה ומעריכה.

דוד אמסלם: הם צריכים להסביר למה הם שינו את עמדתם המקצועית מלפני שנה וחצי.

דוד אמסלם: מה קרה?

יעל גרמן: דודי, אני חושבת שאתה הולך לכיוון לא נכון.

דוד אמסלם: אוקיי.

יעל גרמן: אל תבקש מהם לומר למה הם שינו את עמדתם המקצועית, מפני שעמדתם המקצועית לא השתנתה.

דוד אמסלם: אני הקראתי.

יעל גרמן: אנחנו לא הגשנו את החוק הנכון.

דוד אמסלם: אני הקראתי את זה.

יעל גרמן: החוק שאנחנו מגישים כאן הוא לא החוק שהם רצו, שאנחנו חושבים, שאתה רוצה.

יעל גרמן: אתה יודע מה היה החוק הנכון?

יעל גרמן: אני חושבת, אם היינו יושבים ולא היינו מדברים לא על ההמלצות, לא על התשתית ולא על סעיף 117 לחוק העונשין שמוחל או לא מוחל, אלא פשוט היינו באים ואומרים שאין להוציא לא חוות דעת, לא מסמכים, בוודאי לא הדלפות, עד להגשת כתב אישום – זו המטרה שלך.

דוד אמסלם: זה החוק.

יעל גרמן: לא.

דוד אמסלם: אני אומר לך, מבחינת המהות.

דוד אמסלם: הלכה למעשה זה החוק.

יעל גרמן: דודי, זה לא יעזור לך.

יעל גרמן: אתה לא תוכל לרבע את המעגל הזה.

יעל גרמן: זה לא החוק.

דוד אמסלם: אני אומר לך שזה החוק.

דוד אמסלם: לא משנה.

יעל גרמן: זה בדיוק החוק, על זה אני מדברת, ואם אנחנו יושבים ביחד, לזה היינו מגיעים – – –

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, זה החוק.

דוד אמסלם: זה החוק.

יעל גרמן: זה לא החוק.

יעל גרמן: יש לנו ויכוח גדול.

יעל גרמן: זה לא החוק.

דוד אמסלם: טוב.

יעל גרמן: וזה מה שצריך היה להיות ואין בלתו.

דוד אמסלם: בגלל זה אמרתי לך, בגלל זה אמרתי לך – – –

יעל גרמן: מה שצריך היה להיות – – –

דוד אמסלם: בגלל זה אמרתי לך – – –

יעל גרמן: דודי, בוא, רק תן לי לסיים, ואני מאוד אשמח אם גם תקשיב.

יעל גרמן: אני רוצה לבוא ולומר – – –

דוד אמסלם: אגב, גם עד עכשיו הקשבתי.

יעל גרמן: ללא ספק, ואפילו הידיינו.

יעל גרמן: מה שאני רוצה לבוא ולומר, שמכל החוק הזה צריך היה לומר שצריך לשמור על שתיקה.

יעל גרמן: ברגע שבאמת מתחילים בחקירה אין לא להדליף ולא לדבר ולא למסור, עד שמגישים כתב אישום.

יעל גרמן: אבל כאן היינו מתווכחים, כי אני באה ואומרת: כתב אישום, לדאבוני הרב, לדאבון כולנו, לוקח לפעמים שנה-שנתיים, ואפילו שלוש וארבע, ואנחנו יודעים שלפעמים אפילו 12, עד שהוא מוגש – שזו בעיה בפני עצמה, ואולי זו הבעיה העיקרית, כי אם באמת החקירות היו מסתיימות מהר והפרקליטות הייתה עושה את עבודתה במהירות והייתה מגישה בתוך חודשיים-שלושה – כמו, דרך אגב, שעשתה הרשות לניירות ערך לפני כמה זמן: בתוך ארבעה-חמישה חודשים סיימה חקירה, החליטה על הגשת כתב אישום.

יעל גרמן: באיזו מהירות.

יעל גרמן: למה הפרקליטות לא יכולה?

יעל גרמן: אני משערת לעצמי שיש להם סיבה.

יעל גרמן: על זה אנחנו צריכים לדבר – מדוע זה לא מתרחש מהר.

יעל גרמן: אבל כל עוד באמת הפרקליטות עושה את עבודתה כל כך לאט, ומה אפשר לעשות, נגרם עוול, זה נקרא עינוי דין, ללא ספק נגרם עינוי דין, אז פה הייתי באה והייתי אומרת שבנוגע לנבחרי ציבור כן הייתי מוסרת את חוות דעתה של המשטרה אם יש באמת בסיס ראייתי לכאורה או לא לכאורה.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: מפני שאם אנחנו לא נאמר את זה בשלב הזה, שבו המשטרה סיימה את החקירה ומצאה שיש בסיס ראייתי – שערו בנפשכם שנבחר ציבור עומד לבחירות, וכפי שאנחנו יודעים, הפרקליטות תעשה את עבודתה, ואולי בעוד שנתיים היא תקבע אם באמת מן הראוי להגיש כתב אישום או לא.

יעל גרמן: בשנתיים האלה יהיו בחירות, תושבים ילכו ויבחרו ראש עיר, ראש ממשלה, חברי כנסת, חברי מועצה – הם יבחרו אותם כי הם לא ידעו שבכלל יש חקירה, וגם אם הם ידעו שיש חקירה, הם לא ידעו שיש תשתית ראייתית.

יעל גרמן: אז כדי להסיר מכשול בפני עיוור, שהוא הציבור, וכדי לאפשר לציבור לדעת על נבחריו, אני בהחלט חושבת שככלל, לגבי כלל הציבור, ניתן בשקט לחכות עד שהפרקליטות תחליט על הגשת כתב אישום, ועד אז לא צריך לדעת ולא צריך להעביר ולא צריך בוודאי להדליף.

יעל גרמן: לגבי נבחרי ציבור כן צריך, בתום החקירה המשטרתית.

עיסאווי פריג': וסוגיית הפרקליט המלווה?

יעל גרמן: סוגיית הפרקליט המלווה ממילא תישאר.

יעל גרמן: יש פרקליט מלווה, ואין ספק שפרקליט מלווה הוא מלווה בזמן שיש באמת חקירות מאוד מסובכות.

יעל גרמן: מתי החקירות מסובכות, או קשות, או מאוד מאוד מורכבות?

יעל גרמן: כאשר מדובר באישי ציבור, בנבחרי ציבור.

יעל גרמן: גם כאשר מדובר בפושעים, גם כאשר מדובר באנשי הצווארון הלבן שמועלים במאות מיליונים או בעשרות מיליונים – אז במקרה הזה, אני חייבת לומר שהנזק שיגרם לציבור אם הוא ידע אם כן מגישים כתב אישום או לא מגישים כתב אישום רק ברגע שיחליטו הוא לא כל כך גדול.

יעל גרמן: אבל נבחרי ציבור – אנחנו חייבים לדעת, חייבים לדעת אם התגבשה תשתית ראייתית לכאורה, מפני שנבחרי ציבור נתונים לבחירתנו, ואנחנו חייבים לדעת במי אנחנו בוחרים.

יעל גרמן: שער בנפשך שאני בוחרת ראש עיר שמתנהלת נגדו חקירה, והחליטו כבר – יש נגדו תשתית ראייתית – בחרו אותו, כי הציבור לא ידע, ואחרי שנתיים פתאום מגלים שהגישו נגדו כתב אישום, ואני בחרתי אותו?

יעל גרמן: זה חוסר צדק.

יעל גרמן: זה לא סביר.

יעל גרמן: אני אבוא בתלונה ובתרעומת אמיתית שלמעשה רימו אותי כשלא אמרו לי.

יעל גרמן: ולכן, נבחרי ציבור – חייבים להחמיר איתם וכן חייבים להודיע בתום חקירת המשטרה אם התגבשה תשתית ראייתית.

יעל גרמן: זה כל החוק שצריך היה לעשות.

יעל גרמן: אבל, לדאבוני, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בתפיסת שלטון שבעיניי היא גם מעוותת וגם מסוכנת, תפיסת שלטון שבאה ואומרת שהרוב הוא הדמוקרטיה, או בוא נהפוך את זה: הדמוקרטיה היא שלטון הרוב.

יעל גרמן: מה באים ואומרים לי כל הזמן כשאני באה ואני אומרת שאני מתנגדת לחוקים?

יעל גרמן: באים ואומרים לי: גברתי, היו בחירות.

יעל גרמן: כולם יצאו לרחובות, הרוב בחר בממשלה, והממשלה הזאת, זכותה לחוקק את החוקים.

יעל גרמן: אז נכון שהרוב בחר את הממשלה, ויש לנו כבוד רב, אבל, אדוני היושב-ראש, דמוקרטיה זה לא רק שלטון הרוב.

יעל גרמן: שלטון הרוב זה רק חלק מהדמוקרטיה.

יעל גרמן: הדמוקרטיה, מה שנקרא "הדמוקרטיה המהותית", היא דווקא שמירה על זכויות המיעוט – ואני מסתכלת לשם – וזה דווקא שמירה על זכויות האדם, על הזכויות של אנשים, על הזכויות של הקהילה הגאה, על הזכויות של הנכים, על הזכויות של החלשים בחברה.

יעל גרמן: זו דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': הפרדת רשויות.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: ולא יכול להיות שאם למישהו יש רוב, הוא ינצל אותו כדי לחוקק חוקים בניגוד לרצון הרוב.

יעל גרמן: ולמה אני מתכוונת?

יעל גרמן: נניח שאפילו באמת הגיע הרוב, יצר ממשלה, ועכשיו הוא מחוקק חוקים על פי הרוב.

יעל גרמן: האומנם, אדוני היושב-ראש?

יעל גרמן: האומנם, חברי מיקי?

יעל גרמן: לא ולא.

יעל גרמן: מפני שכדי שיהיה לו באמת רוב – הרי בסך הכול הליכוד קיבל הרבה מאוד, 30 מנדטים, אבל הי, זה 25% בלבד.

יעל גרמן: זה לא רוב, זה 25%.

יעל גרמן: זה יותר מכול מפלגה אחרת אבל זהו זה.

יעל גרמן: וכדי ליצור את הרוב שנחוץ לממשלה הליכוד היה צריך לעשות הסכמים קואליציוניים, ובהסכמים הקואליציוניים מכרו את רצון הרוב.

יעל גרמן: שאף אחד לא יספר לי שהרוב רוצה לסגור מרכולים בשבת, ושאף אחד לא יספר לי שהוא לא רוצה באמת שתהיה תחבורה ציבורית מצומצמת בשבת, ושאף אחד לא יספר לי שלא רוצים באמת שניתן יהיה להינשא היום בישראל לאו דווקא על פי השיטה האורתודוקסית, גם בנישואים רפורמיים, וגם ששני בני זוג מאותו מין, גם שתי נשים וגם שני גברים, יתחתנו.

יעל גרמן: יש לכך רוב.

יעל גרמן: בכל הסקרים אנחנו רואים שיש רוב.

יעל גרמן: אבל הממשלה הזאת למעשה מחושקת בגלל ההסכמים הקואליציוניים לאותן מפלגות, שמהוות כולן ביחד לא יותר מ-17%, ויש מפלגה אחת מסוימת שהיא בסך הכול 5%, שישה חברי כנסת, 5%, והם אלה שקובעים איזה חוק יעבור ואיזה חוק לא יעבור.

יעל גרמן: הרי אם היו נותנים חופש הצבעה על מרבית החוקים בענייני דת ומדינה הם היו עוברים, ועוד חוקים – בענייני הומוסקסואלים, הקהילה הגאה, בענייני זכויות נשים.

יעל גרמן: החוקים האלה היו עוברים כי יש רוב הממשלה ויש רוב בכנסת, אבל הם לא עוברים בגלל ההסכמים הקואליציוניים, וההסכמים הקואליציוניים האלה הם בניגוד לרוב.

יעל גרמן: אז שלא יספרו לי שזוהי דמוקרטיה.

יעל גרמן: זו לא דמוקרטיה.

יעל גרמן: ורציתי לומר ולצטט – – –

עיסאווי פריג': בינתיים, הבא בתור חבר הכנסת הוא מיקי לוי.

עיסאווי פריג': אתה צריך להתכונן.

עיסאווי פריג': אתה בזמן.

יעל גרמן: לא, יש עוד הרבה זמן.

יעל גרמן: רציתי לצטט – – –

עיסאווי פריג': אני מזכיר לך.

מיקי לוי: אני מודה לאדוני.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: למיקי לא צריך להזכיר.

יעל גרמן: רציתי להזכיר את אמרתו היפה של פרופ' אהרן ברק, שאמר כך: "משטר שבו הרוב שולל מהמיעוט את זכויות היסוד הוא משטר של שלטון רוב, אך אינו משטר דמוקרטי".

יעל גרמן: כמה נכון.

יעל גרמן: כמה פשוט.

יעל גרמן: ומכאן אני רוצה לעבור למה שאמרתי קודם: ניתן לחוקק חוקים בהסכמה, למרות שיש רוב ולמרות שאנחנו יודעים שבסופו של דבר אם הרוב ירצה הוא יאכוף את החוקים על אפנו ועל חמתנו.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה לא לשתף פעולה?

יעל גרמן: אני עמדתי פה אתמול ודיברתי על כך שחוק ההמלצות הוא קצה של קרחון, הוא סממן, הוא סמל הרבה מעבר לתוכן שלו.

יעל גרמן: הוא בא לבטא למעשה את הזלזול של הממשלה במה שאנחנו אומרים.

יעל גרמן: הוא בא לבטא את השיטה הנלוזה, שאנחנו רואים אותה למעלה משנתיים, של העברת חוקים על אפה ועל חמתה של האופוזיציה, על אפם ועל חמתם של כל הציבור, שסוף-סוף היום יוצא לרחובות.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה לא ניתן לשתף פעולה?

יעל גרמן: הינה, היום אנחנו נמצאים בעיצומם של הדיונים על חוק הלאום.

יעל גרמן: לדעתי, זה החוק החשוב ביותר שנדון היום בכנסת ישראל בוועדה, בוועדה המיוחדת שהקימו; חוק שבא למעשה לעצב את דמותה של מדינת ישראל, גם בהווה וגם בעתיד.

עיסאווי פריג': היא לא הייתה מעוצבת עד עכשיו?

יעל גרמן: הייתה מעוצבת, אבל ללא ספק חסרים לנו בתוך העיצוב שלה כמה דברים שנעלמו מחוקי-היסוד, למשל המילה "שוויון".

יעל גרמן: אנחנו יודעים שתומס ג'פרסון אמר: "מקובלות עלינו אמיתות אלו כמוכחות מאליהן שכל בני אדם נבראו שווים, שהבורא העניק להם זכויות מסוימות שאי-אפשר לשלול מהם, וביניהן הזכות לחיים, לחירות ולרדיפת האושר".

יעל גרמן: אבל איך אנחנו נוכל לקיים את חזונו של תומס ג'פרסון – שהוא, דרך אגב, גם הבסיס למגילת העצמאות; הרי בסופו של דבר הכניסו את הנושאים האלה למגילת העצמאות?

יעל גרמן: איך נוכל להגן על השוויון במדינה שלנו כשעדיין לא קבעו את עקרון השוויון?

יעל גרמן: איך?

יעל גרמן: איך אנחנו נוכל לשמור על החירות של הנשים לשיר בכל מקום?

יעל גרמן: איך אנחנו נוכל לשמור על החירות של הזוגות להינשא כראות עיניהם, ללא הבדל דת, מגדר ונטייה מינית?

יעל גרמן: איך נוכל לשמור על החירות של כל אדם לנוע ממקום למקום, גם אם אינו יכול להרשות לעצמו מכונית פרטית, כי זה לא נמצא באפשרויות שלו לקנות מכונית פרטית, או שהוא קשיש וכבר אין לו רישיון רכב?

יעל גרמן: החירות להמיר דת על פי ההלכה הרפורמית, החירות להביא ילדים בפונדקאות גם להומוסקסואלים – איך נוכל לשמור כל זאת אם לא נעגן את המילה "שוויון" בתוך חוקי-היסוד שלנו, המילה שלא נכנסה עד היום לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו?

יעל גרמן: ובחוק הלאום יש הזדמנות פז, באמת, לאחד את מרבית האולם, את רוב המשכן, את מרבית הכנסת, ולמעשה את מרבית הציבור, ולמצוא נוסחה קונסנזואלית שבאה ואומרת בפשטות – לא צריך אפילו להמציא אותה – היא באה ואומרת: ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי – – – המושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל, ומקיימת שוויון זכויות לכל אזרחיה.

יעל גרמן: מדינת ישראל היא דמוקרטיה.

יעל גרמן: אני יודעת שגם הנוסח הזה לא יהיה מקובל על חברינו הערבים.

יעל גרמן: הם לא רואים את ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ובכך אין ספק שיש הבדל של השקפה בינינו, בין, נאמר, המפלגות היהודיות לבין העם הערבי.

יעל גרמן: להם יש תפיסה אחרת.

יעל גרמן: אבל הרוב יודע, מאמין וחושב שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

יעל גרמן: דרך אגב, גם מגילת העצמאות מתחילה בכך – היא מתחילה בכך שבארץ ישראל נולד העם היהודי, פה הוא גדל וטיפח את מורשתו.

עיסאווי פריג': יש הבדל בין עם ללאום.

עיסאווי פריג': מדינתו של העם היהודי, לעומת מדינתו של – אין הבדל?

יעל גרמן: אני לא יודעת, יכול להיות.

יעל גרמן: אני לא רוצה להיכנס לדקויות האלה.

יעל גרמן: אני כן מנסה להתוות איזשהו מתווה, לבוא ולומר: אנחנו, העם היהודי, סבלנו שנים, עדיין סובלים.

יעל גרמן: יש לנו רק מדינה אחת, ואנחנו רוצים לקבוע שזו המדינה שלנו, מדינת הלאום של העם היהודי.

יעל גרמן: אבל בה בעת, בלי סתירה, אנחנו צריכים לדאוג לכך שהמדינה שלנו, מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי, תקיים שוויון זכויות גמור לכול, ללא הבדל לאום, דת, גזע ונטייה מינית.

יעל גרמן: זאת חובתנו.

יעל גרמן: על כך דיברו, על כך היה החזון, החל בהרצל, שהיה דמוקרט, דרך בן-גוריון, ודרך ז'בוטינסקי, ואחריו – בגין.

יעל גרמן: לא היה הבדל בין ימין לשמאל.

יעל גרמן: כולם אמרו שהציונות, חלק מההצדקה לקיומה, ומדינת ישראל, חלק מההצדקה לקיומה, היא שמירה על מוסר ושמירה על זכויות אזרח ושמירה על שוויון.

יעל גרמן: אבל היום, היום אנחנו שומעים זמירות אחרות.

יעל גרמן: אנחנו שומעים משפטים כמו שהציונות לא צריכה לכוף ראשה בפני זכויות האזרח.

יעל גרמן: מה זה אומר שהציונות צריכה לכוף ראשה או לא לכוף ראשה בפני זכויות האזרח?

יעל גרמן: האם הציונות נלחמת בזכויות האזרח?

יעל גרמן: האם היא מתנגשת בזכויות האזרח?

יעל גרמן: האם יש מקומות שבהם, כדי שהיא תממש את זכותה, היא צריכה לכופף את זכויות האזרח, או, האם כדי לשמור על זכויות האזרח, צריך לוותר על הציונות?

יעל גרמן: מי שאל פעם את השאלות האלה?

יעל גרמן: מי התלבט אי-פעם בבעיות האלה?

יעל גרמן: לכולם היה ברור שציונות וזכויות אזרח, היינו הך הן.

יעל גרמן: מי שהגה את רעיון הציונות, מי שקידם את רעיון הציונות, מי שהקים את מדינת ישראל, ידע שאנחנו קמנו – –

עיסאווי פריג': כבוד השר, אני מבקש.

עיסאווי פריג': חברים, זה לא – – –

גלעד ארדן: זה אני, אני אשם.

יעל גרמן: – – שמדינת ישראל קמה כמדינה של פליטים, שמדינת ישראל קמה על בסיס של אפליה, הדרה והכחדה של העם היהודי.

יעל גרמן: והיה לנו ברור שאנחנו, כמי שחווינו את זה, לא נרשה שזה ייעשה על ידנו.

יעל גרמן: אבל היום, היום אני רואה שיש כאלה שחושבים שכדי לממש את הציונות, כדי אולי לכבוש עוד שטח, כדי להביא להתיישבות כזאץ או אחרת, אולי צריך לוותר על זכויות האדם, וזה דבר נורא ואיום.

יעל גרמן: ולכן, כאשר אני אמרתי לך, אדוני היושב-ראש, שחוק הלאום הוא בעיניי החוק החשוב ביותר שהיום אנחנו יושבים ודנים בו, זה היה בדיוק בגלל זה.

יעל גרמן: כי לאחר 70 שנות קיומנו פחות כמה חודשים, ולאחר שכאשר נולדנו היה ברור במגילת העצמאות שאנחנו נשאף לשוויון, לצדק, לחירות ולשלום לאור חזונם של נביאי ישראל, שנקיים שוויון זכויות מדיני ואזרחי גמור לכול – כתוב במגילת העצמאות – היום רוצים לחוקק חוק שמעצב את מדינת ישראל בדרך שונה, חוק שפוגע בעליל, במופגן – – –

עיסאווי פריג': מה זה "בדרך שונה", "לעצב בדרך שונה"?

יעל גרמן: בוודאי, רוצים, אדוני היושב-ראש, רוצים להסיט מדרכה את מדינת ישראל, מהדרך שבה היא הלכה במשך שנים, מהדרך שבה היא האמינה, מהדרך שבה חוזיה, בוניה, אבותיה, מנסחי מגילת העצמאות, חזרו ואמרו – הדרך שדיברתי עליה, עד היום, של שוויון, וחירות וצדק.

יעל גרמן: רוצים היום לסטות מהדרך הזאת.

עיסאווי פריג': הבנתי.

יעל גרמן: ואנחנו רואים את זה במפורש.

יעל גרמן: בניגוד לחוק שלפני כן, החוק של בני בגין – החוק, דרך אגב, של מפלגת יש עתיד, שהוא זהה לחוק של בני בגין – חוק פשוט שמדבר על מדינה יהודית ודמוקרטית המקיימת שוויון זכויות לכול – במקום זה באים ומגישים לנו חוק, ונלחמים עליו, שמדבר בראש ובראשונה על "מדינת ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי, בו הוא מממש את שאיפתו להגדרה עצמית" – אין לנו בעיה; אף מילה על כך שהיא דמוקרטית.

יעל גרמן: כן, למטה כתוב לנו: מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יעל גרמן: מה עוד מנסים בחוק הזה לעשות?

יעל גרמן: באים ומתחילים לפגוע, להכניס אצבעות בעיניים של המיעוט הערבי, שממילא לא יכול להסכים לזה.

יעל גרמן: אני לא מסכימה איתו, אבל הוא בוודאי לא מסכים עם זה.

יעל גרמן: אז למה עוד לשים לו אצבעות בעיניים ולומר שלשפה הערבית מעמד מיוחד במדינה?

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: למה לפגוע בשפה?

יעל גרמן: שפה, בדרך כלל, זה ציפור הנפש של האדם, זאת הגאווה שלו.

יעל גרמן: אז למה בוחרים בחוק לאום לפגוע במיעוט הערבי על ידי פגיעה בשפתו?

יעל גרמן: ומדוע צריך לכתוב בחוק הזה שהמדינה תושיט יד לבני העם היהודי הנתונים בצרה ובשבייה בשל יהדותם?

יעל גרמן: ומה עם לפחות 300,000 התושבים שלנו, אחינו שעלו מרוסיה ומאתיופיה ויהדותם בספק?

יעל גרמן: אז אם יש ספק ביהדותו של מישהו, מדינת ישראל לא תושיט יד לעזרה?

יעל גרמן: היא קודם כול תברר מה קרה, מי האימא שלו, ואז היא תושיט יד לעזרה?

יעל גרמן: מה זה הדבר הזה?

יעל גרמן: מה פתאום?

יעל גרמן: ומה עם הסעיף בחוק, סעיף נורא: "המדינה רשאית לאפשר לקהילה, לרבות בני דת אחת או בני לאום אחד, לקיים התיישבות קהילתית נפרדת"?

יעל גרמן: מה אנחנו רוצים לקבע – הפרדה, סגרגציה?

יעל גרמן: אנחנו רוצים לאפשר לקהילות מסוימות, בואו נאמר קהילות חרדיות, להסתגר בגטו ולא לאפשר לחילונים להיכנס אליהן, ולהפך – לחילונים לא לאפשר לחרדים ודתיים להיכנס?

יעל גרמן: אנחנו רוצים לאפשר לאשכנזים להדיר ולהפלות את הספרדים ולהפך?

יעל גרמן: וכמובן כמובן, מה שברור שעומד מאחורי זה: האם אנחנו רוצים לאפשר ליישובים יהודיים קהילתיים לא לקבל ערבים?

יעל גרמן: האם זה נחשב מדינה דמוקרטית שמקיימת שוויון?

יעל גרמן: למה אנחנו מכניסים את הדברים האלה?

יעל גרמן: ומדוע אנחנו מדברים על כך ש"ראה בית המשפט שאלה משפטית הטעונה הכרעה – – – יכריע בה לאור עקרונות מורשת ישראל" – והיום, דרך אגב, זה החוק העברי?

יעל גרמן: החוק העברי מפלה – הוא מפלה את הנשים, הוא מפלה את הקהילה הגאה.

יעל גרמן: איך אנחנו יכולים להרשות לעצמנו?

יעל גרמן: בחוק לאום שמעצב את דמותה של מדינת ישראל, איך אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שיהיה סעיף כזה שבתוכו אנחנו מקבעים את כל האי-שוויון הקיים על פי החוק העברי והמסורת היהודית כלפי נשים, וכלפי הומוסקסואלים, וכלפי בי, וכלפי לסביות, וכלפי טרנסג'נדרים?

יעל גרמן: זה מה שאנחנו רוצים ב-2017?

יעל גרמן: אז אני מנצלת את ההזדמנות הזאת שהתחלתי ואמרתי שחוק טוב, שבאמת נשאר לאורך שנים ומבטא את רצון הרוב, הוא חוק שנעשה בשיתוף פעולה ובקונסנזוס מרבי.

יעל גרמן: כך בחוק ההמלצות, שניתן היה להגיע לקונסנזוס והחוק היה הרבה יותר טוב, גם לטעמו של דודי – שאני לא יודעת איפה הוא אבל זה לא חשוב; הוא נמצא פה – וגם בחוק הלאום.

יעל גרמן: אני באה ואני אומרת: בואו נשב יחד, בואו נגיע להסכמות.

יעל גרמן: לא נגיע להסכמות עם הערבים באחד הנושאים, כי באמת לא ניתן להגיע להסכמות עם כולם, אבל אנחנו בהחלט נוכל להגיע להסכמות עם כל המפלגות היהודיות, לפחות.

יעל גרמן: וחובתנו, לאחר שנגיע להסכמות, היא לגרום לכך שלא נפגע במיעוט הערבי, שנצליח לשלב אותו בהצלחה, שניתן לו את ההרגשה שהוא אזרח שווה – הוא, ונשים, ורוסים, ואתיופים, וכולם, כי נושא השוויון הוא בדמנו.

יעל גרמן: ואם אנחנו היום, בהזדמנות הזאת של חוק הלאום, לא נשכיל ולא נצליח להכניס את הנושא הזה לתוך חוק-היסוד הזה, אנחנו נגרום לכך שמדינת ישראל תרד מהפסים שעליהם היא נסעה במשך כל השנים ותעבור לפסים שסופם מי ישורנו.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

עיסאווי פריג': אני חייב לציין את הנוכחות של דוד אמסלם במליאה.

עיסאווי פריג': היא ראויה לציון – שהוא נמצא כאן.

עיסאווי פריג': אני מציין את זה לטובה.

עיסאווי פריג': לא רגילים לראות את יושב-ראש הקואליציה יושב, מקשיב ומגיב.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת – – –

יעל גרמן: חמש דקות תרמתי למיקי.

עיסאווי פריג': הבנתי.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת מיקי לוי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, בפעם הבאה שיש לך חמש דקות תן לי לעלות.

עיסאווי פריג': טוב, לענייננו, אני מזמין את חבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': יש לך 40 דקות, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני – – –

חיים ילין: 45, כבודו, מחצית שלמה, בלי תוספת זמן.

מיקי לוי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, לא תמיד נכבדה הכנסת הזאת, בפרט לא ביום כזה, אבל, אדוני השר, אני רוצה, כשמדברים על – – –

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מיקי לוי: כי אנחנו דנים, לתפיסת העולם שלי, בחוק לא ראוי.

מיקי לוי: מה, אתה רוצה שאני אחזור ואקריא לך?

מיקי לוי: אני אחזור ואקריא לך.

מיקי לוי: אדוני השר – –

עיסאווי פריג': ברוכים הבאים, חבר הכנסת זוהר.

מיקי לוי: – – כשמדברים על קוצים ושושנים אז לך, בתחילת הנאום שלי, אני מקדיש את השושנים.

מיקי לוי: אני מקדיש את השושנים על כך שהיית נחרץ, דבק במשימה של השוואת שכרם של לוחמי משמר הגבול לשכרם של הלוחמים בצה"ל, כפי שהחליטו שר הביטחון והרמטכ"ל.

מיקי לוי: בעניין הזה, אדוני השר, יישר כוח, כל הכבוד, הערכה ענקית, והשושנים לך.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני השר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אפתח משהו מהחיים עצמם, לא מהחיים עצמם של ראש הממשלה בחוק ההמלצות שאנשיו כתבו, אלא החיים עצמם של האזרחים הקשישים בישראל, החיים עצמם של המשפחות שקרוביהן מאושפזים בבתי אבות בגלל מצב רפואי קשה והתבשרו הבוקר, ממש הבוקר, מיקי: מינואר 2018 – תקשיבו טוב – הם יידרשו לשלם עוד 450 שקלים בחודש לבית האבות.

מיקי לוי: מהיום בבוקר, ותכף תבין למה, אדוני היושב-ראש, מה הסיבה.

מיקי לוי: זאת, לצד התשלום החודשי הקבוע, שנע בסביבות, בין 10,000 ל-14,000, תלוי באותו מוסד שבו אנחנו מאשפזים את אותם הורים זקנים או מבוגרים.

מיקי לוי: 10,000 עד 14,000 לחודש ומעלה, וכל זאת ללא מימון ותמיכה מהמדינה.

מיקי לוי: ולמה זה?

מיקי לוי: אני בטוח שגם שרי הממשלה הזו לא יודעים, ואני אפרט.

מיקי לוי: כאשר אותו קשיש סיעודי מעסיק בביתו עובד סיעוד, משרד הרווחה, אדוני היושב-ראש, מממן את עובד הסיעוד.

מיקי לוי: עם זאת, כאשר לא ניתן עוד להעניק את הטיפול הדרוש לאותו חולה תשוש בבית, כשמשפחתו נדרשת לאשפז אותו במוסד סיעודי ואין כבר מטפל בבית, משרד הרווחה מפסיק לשלם את קצבת הסיעוד, ואילו משרד הבריאות לא משלם כלל וכלל קצבת סיעוד.

מיקי לוי: ומכאן הנטל הכלכלי העצום נופל על בני המשפחה, כאשר הכאוס הממשלתי וחוסר הצדק והסדר לא מעניין בממשלה הזו אף אחד.

מיקי לוי: אז זה סיפור ממש קטן איך מינואר 2018 הולכת לנחות תוספת של 450 שקלים על כתפי המשפחות שנדרשות להכניס את יקיריהן לבתים מוגנים.

מיקי לוי: אז זה סיפור קטן על החיים, כפי שאמרתי, ועל האזרחים עצמם, אלה שהממשלה הזאת כבר שכחה מזמן.

מיקי לוי: ותגידו לי אתם, חבריי חברי הקואליציה, לאילו תהומות, ביחד עם הממשלה הזאת, אתם יכולים לדרדר את הבית הזה.

מיקי לוי: תראו את סדר העדיפויות המעוות שלכם.

מיקי לוי: לקדם את הצעת החוק להעלאת קצבאות הנכים אין לכם זמן.

מיקי לוי: אני אספר לכם סיפור קטן, מכיוון שאני חבר בוועדת הכספים.

מיקי לוי: אתמול בבוקר הובאו העברות תקציביות במיליארדי שקלים לוועדת הכספים.

מיקי לוי: אצנו רצנו, כי הרי חשבנו שסוף-סוף, בין ההעברות של המיליארדים, יהיו גם 1.4 מיליארד שקל עבור הנכים.

מיקי לוי: וכשביקשתי את הניירות – והרי עיינתי בהם יום קודם לכן – שאלתי את עצמי: רגע, הכיצד, כיצד ניתן – וזו השאלה שהפניתי ליועצת המשפטית לוועדה, עו"ד שגית – כיצד ניתן לבצע העברה תקציבית של כל כך הרבה כסף כאשר אין חוק?

מיקי לוי: לא חוקקו את החוק לקצבאות הנכים, אז איך אפשר להעביר כסף לקצבאות הנכים?

מיקי לוי: הייתכן?

מיקי לוי: אמרה היועצת המשפטית: לא ניתן להעביר כסף לטובת הנכים בהיעדר חוק.

מיקי לוי: ושאלתי: מה קרה?

מיקי לוי: למה ועדת העבודה והרווחה לא התכנסה כדי לדון בדבר כל כך מהותי, כל כך דחוף, שכולם, כולל הממשלה הזאת, מתעסקים בו בשנה האחרונה, מאז עבר בהצעה טרומית ואחר כך עבר לממשלתית – הצעת החוק של חבר הכנסת אילן גילאון ושל חברתי לסיעה, חברת הכנסת קארין אלהרר?

מיקי לוי: ואין פוצה ואין מנפנף.

עיסאווי פריג': עברה שנה מאז.

מיקי לוי: עברה שנה מאז.

מיקי לוי: והינה, הייתה כבר אפשרות להעביר את הכסף בוועדת הכספים, ויש, ברוך השם, מקור תקציבי – מ-flat; אין כסף מהשמיים, קיצצו את הכסף מכל המשרדים החברתיים, מכל המשרדים האחרים.

מיקי לוי: אבל ניחא, אמרנו לעצמנו, אנחנו, חברי ועדת הכספים.

מיקי לוי: הייעוד של הכסף הוא ייעוד חשוב, אנחנו נצביע בעד, עם הממשלה.

מיקי לוי: מה גדולה הייתה ההפתעה שאי-אפשר להעביר את הכסף ואי-אפשר להצביע.

מיקי לוי: ואדוני היושב-ראש, מבטיחך אני שמעתה, לפחות חודש ימים – קיווינו שב-1 בינואר יהיה לנכים כסף בחשבונם הפרטי; אני מעריך שזה ייקח עוד חודש ימים, במקרה הטוב.

מיקי לוי: ואין פוצה ואין מלגלג.

עיסאווי פריג': אז כסף יש, חקיקה אין.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: לא שמעתי על דבר כזה.

מיקי לוי: בדרך כלל הבעיה היא בעיה תקציבית, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: ומה לגבי מתווה מוסכם בנושא הנכים?

מיקי לוי: אין לממשלה הזאת זמן לקדם את מתווה העלאת גיל הפרישה שהציעה ועדת הכספים – אגב, בהסכמה כוללת מקיר לקיר; הרי אנחנו יודעים מה ילד יום ואיזה גירעון אקטוארי עתידי צפוי לביטוח לאומי אם אנחנו לא נעשה מעשה.

מיקי לוי: אחרי ויכוחים רבים וחוסר הסכמות הצלחנו להגיע למתווה נורמלי, מתווה של פשרה, שאת העלאת גיל הפרישה פרסנו לעשר שנים, דהיינו, בכל שנה יתווספו חודשיים, כך שגיל הפרישה לא יעלה בבת אחת לנשים, הוא יעלה בהדרגה, ובעוד עשר שנים המשק יוכל להתאזן; כך אני מקווה, כי הרי אקטואריה – אתה יודע, אדוני, אתה רואה חשבון במקצועך – אקטואריה היא מקצוע בעייתי.

מיקי לוי: לא תמיד חוזים האקטוארים, בלשון המעטה אני אומר, את העתיד לבוא.

עיסאווי פריג': אז בוא נכניס את הצעירים לשוק העבודה.

מיקי לוי: כן, גם זה לא היה.

מיקי לוי: הלוואי שיכולנו להכניס את הצעירים לשוק העבודה.

מיקי לוי: ולהתמודדות האמיתית עם דוח העוני, כפי שראינו בדוח העוני לפני שבוע, ובהתאם לוועדת אלאלוף, שכשאנחנו היינו בממשלה מינינו אותה – גם לזה אין לכם זמן, למרות המאמצים שעושים.

מיקי לוי: אבל למה יש לכם הרבה זמן, ללא הגבלה כמעט?

מיקי לוי: לקדם את חוק ההמלצות, שיגן על אנשי הצווארון הלבן, מיוחסים וחזקים, מקורבים וטייקונים, חברי כנסת ושרים, דנקנרים ואלוביצ'ים.

מיקי לוי: חברים, החוק הזה בא להגן על החזקים.

מיקי לוי: הוא בא לפגוע באינטרס הציבורי.

מיקי לוי: הוא בא לפגוע בזכות הציבור לדעת, הציבור ששולח את נבחריו לבית הזה.

מיקי לוי: החוק הזה יגן על אותם אנשים שסרחו, אותם אנשים, נבחרי ציבור, ששלחו ידם לקופה הציבורית, שעשו מעשה.

מיקי לוי: אז עד אשר יגיע הנושא לפתחו של היועץ המשפטי לממשלה והוא ייתן דעתו על כך, ולאחר שימוע ארוך, והרבה מאוד זמן, ועינוי דין, יחליט להגיש או שלא להגיש כתב אישום – רק אז במדינה דמוקרטית זכות הציבור לדעת תמומש.

מיקי לוי: החוק הזה בא לפגוע בעבודת החוקרים והפרקליטות.

מיקי לוי: הוא בא להאריך את משך החקירות של נבחרי ציבור החשודים בעבירות מרמה, הפרת אמונים, שוחד ואפילו עבירות מין – אם נבחרי ציבור מעדו וכשלו בסעיף המאוד-מאוד בעייתי של עבירות מין, לא ניתן יהיה לפרסם, אדוני.

מיקי לוי: זכות הציבור לדעת תיפגע.

מיקי לוי: ומה על אותו חשוד, נבחר ציבור שנחשד בעבירות מין, אם לא היה מפורסם – הכיצד נפגעות עבירה מינית ידעו שהנושא הזה נפתח לחקירות משטרה, ובהתאם לפרסום וזכות הציבור לדעת יבואו ביוזמתן, כי הרי זה נפתח, ויצטרפו ויגישו את עדותן בהתאם?

מיקי לוי: כך זכות הציבור לדעת וזכויות המתלוננות בעבירות מין נפגעות.

מיקי לוי: החוק הזה בא לפגוע במתלוננים.

מיקי לוי: הוא בא להאדיר פשע ופושעים.

מיקי לוי: הוא נולד בחטא וגם יאושר בחטא, למרות הרוב שיש לצד הזה.

מיקי לוי: הערב הזה, גבירותיי ורבותיי, אינו גאווה לכנסת, ובוודאי ובוודאי אינו גאווה לחברי הקואליציה, והוא בעיקר, אדוני היושב-ראש, הוא בעיקר אות קלון על מצחו של יוזם ודוחף הצעת החוק, ראש ממשלת ישראל.

מיקי לוי: והרי מה אמר לנו חבר הכנסת דודי אמסלם?

מיקי לוי: ואני מאמין לו, אגב, שהוא לוחם זכויות הפרט והחופש.

מיקי לוי: אני מאמין לו.

מיקי לוי: אני מאמין לו גם שזה מה שהניע אותו.

מיקי לוי: אבל נשאלת שאלה, רבותיי: למה זה אחרי שלוש שנים?

מיקי לוי: הרי הוא שלוש שנים כבר כאן.

מיקי לוי: זה לא בער בעצמותיו לפני כן.

מיקי לוי: מתי זה התחיל לבעור בעצמותיו, אדוני היושב-ראש?

מיקי לוי: זה התחיל לבעור בעצמותיו כשנפת

מיקי לוי: חה החקירה נגד ראש הממשלה בחשד להפרת אמונים או שוחד; אינני יודע, אינני מצוי בפרטי החקירה.

מיקי לוי: ועומד פה ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, על הדוכן הזה, קבל עם ועדה, מול הכנסת, ואומר: נכון, לקחתי 650,000 שקלים, פחות או יותר.

מיקי לוי: סיגרים, משקאות, שמפניות, תכשיטים, הסכום המצטבר הוא בסדר גודל – לא יודע, 650 זה הסיגרים, לפי הפרסומים, אינני יודע, והמשקאות, ועוד כ-100,000 עבור תכשיטים.

מיקי לוי: ללא בושה הוא עומד כאן ואומר.

מיקי לוי: ואחר כך אני גם שומע בתקשורת שהוא מצלצל לספק ואומר כאחרון העבריינים: העשב נגמר לי.

מיקי לוי: העשב נגמר לי.

מיקי לוי: אני לא מאמין.

מיקי לוי: האספקה תחודש.

מיקי לוי: הרי לא יאומן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אולי יש לך כמה חברים להכיר לי שאולי גם אני, לאחר שאגמור את שירותי כאן, בבית הזה – כי הרי אני לא מעז לקבל מתנות, ושונא מתנות יחיה – אולי יש לך כמה חברים להכיר לי אחרי שאני אגמור את שירותי כאן?

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר סיפור שממחיש את שאט הנפש שאני חי בו מקבלת המתנות על ידי ראש הממשלה.

מיקי לוי: בהיותי מפקד מחוז ירושלים השגרירות האמריקנית חיפשה שטח בין מזרחה למערבה של העיר, באמצע, כדי להיות ניטרלית, ממש על הגבול – ואני לא פותח עכשיו ויכוח פוליטי על מעמדה על ירושלים; דעתי ידועה – כי היא רצתה להעביר את הקונסוליה שלה ממזרח העיר, ליד ימק"א, למקום אחר, ניטרלי, כי המקום היה צר מלהכיל את אותם אנשים.

מיקי לוי: והינה, אצנו רצנו, ואני סייעתי כמפקד מחוז, ומצאנו שטח שהוא שטח ליד מלון דיפלומט, והאמריקאים רכשו את מלון דיפלומט – גני יהודה ההיסטורי – ובדיוק על הגבול של מלחמת ששת הימים הוקם בניין הקונסוליה האמריקנית.

מיקי לוי: ובאותו הזמן היה השר לביטחון פנים השר צחי הנגבי, שאף ביקש ממני לסייע, ואני סייעתי ברצון רב.

מיקי לוי: והינה, אחרי שסיכמו האמריקנים על רכישת השטח, תם ונשלם, הקונסול, יחד עם הקב"ט המקומי, נתן לי תשורה בתיבה מהודרת.

מיקי לוי: התשורה כללה עט מאוד מאוד – עט מוזהב בתוך תיבה מהודרת.

מיקי לוי: התשורה כללה עט מוזהב בתוך תיבה מעוטרת.

מיקי לוי: רצנו אצנו ובדקנו, ומה מצאנו?

מיקי לוי: שהשווי של העט הוא סדר גודל של 350 דולר במחירים של אז.

מיקי לוי: כעובד מדינה, כלובש מדים, מה שעשיתי הוא לכתוב על מזכר פשוט לאפוטרופוס על נכסי המדינה: ראה, אדוני, קיבלתי עט במתנה.

מיקי לוי: האם ראוי ומותר שאני אחזיק בו?

מיקי לוי: שוויו הוא כ-350 דולר – למיטב זיכרוני; אל תתפסו אותי בדיוק בסכום.

מיקי לוי: ומה קרה, אדוני?

מיקי לוי: לאחר כחודש וחצי-חודשיים הגיעה תשובה מאוד מאוד פשוטה, בשורה אחת: שוויו של העט הוא מעל השווי המותר לעובדי מדינה על פי חוק התקשי"ר, והעט נלקח לאוצר המדינה אחר כבוד.

מיקי לוי: זהו.

מיקי לוי: אז 650,000 שקלים במשקאות וסיגרים?

מיקי לוי: מעניין.

מיקי לוי: והינה, אני משתתף בפרויקט שחברי כנסת נוספים כנראה משתתפים בו, וביום שישי בערב אנחנו מזמינים שגרירים או קונסולים אלינו הביתה, פעם בחודש, פעם בחודשיים, כדי לארח לארוחת שבת, כדי שיראו את מסורת ישראל, ולחיזוק הקשרים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: הקונסול או השגריר הרומני שהוזמן לביתי לא היה יכול להגיע מפאת אשפוז ומחלה – ואנחנו מאחלים לו מכאן רפואה שלמה – עזב את הארץ באותו שבוע ונסע לארצו.

מיקי לוי: ברגע האחרון הסדירו במקומו – מכיוון שעשינו הכנות – את סגן השגריר האוסטרלי לבוא ולהתארח בביתי.

מיקי לוי: כמובן, אירחנו אותו ואת רעייתו ברצון ובפנים מאירות כמיטב המסורת, אבל לאחר כשבוע וחצי הגיע בקבוק יין אחד לביתי דרך הדואר, ארוז בתיבה מעץ, אם אינני טועה.

מיקי לוי: ואני לא ידעתי לקשר, מכיוון שהיין הזה היה מיקבי רמת הגולן, והייתה מוטבעת עליו מדליה, זאת אומרת שהיין היה יין יוקרתי.

מיקי לוי: אני לא ידעתי להעריך את שוויו, והוא היה משנת 2011 או 2012.

מיקי לוי: אצתי רצתי, נשאתי את היין בבוקרו של יום המוחרת למכוניתי והבאתי אותו לכנסת, למשרדי, והיועצים שלי, היקרים, לקחו את בקבוק היין לוועדת האתיקה: האם מותר לחבר כנסת מיקי לוי לקבל את בקבוק היין?

מיקי לוי: הם סיפרו את הסיפור של בקבוק היין שניתן על ידי סגן השגריר האוסטרלי.

מיקי לוי: ועדת הכנסת התכנסה לדון בעניין, כי זו מתנה, ושונא מתנות יחיה.

מיקי לוי: ומה אמרה ועדת האתיקה של הכנסת?

מיקי לוי: אדוני, מחירו הוא מחיר נמוך יחסית, ואתה רשאי לקחת אותו לביתך.

מיקי לוי: אם אינני טועה, הוא נמצא עדיין במשרדי, ממתין לשעת כושר כדי שנרים לחיים לאיזשהו אירוע מאוד מאוד חגיגי.

מיקי לוי: אז אלה הם סיפוריהם של שתי מתנות שעשו דרכן אליי ונפטרתי מהן, ונהגתי כפי שצריך לנהוג נבחר ציבור – שלא כמו ראש הממשלה, שלא רק קיבל, גם הרים טלפון, על פי הדיווחים בתקשורת, והזמין עשבים כי העשבים נגמרו.

מיקי לוי: ואדוני יודע מי אומר "עשבים"?

מיקי לוי: כשעבריינים עוסקים בחשיש, בסחר בחשיש, בקנאביס, זו מילת הקוד, ואני אומר לך את זה, אדוני, מהתפקידים הקודמים שלי.

עיסאווי פריג': אתה אומר את זה מידע.

מיקי לוי: אני אומר את זה, אדוני, מידע אישי.

מיקי לוי: וכפי שאמרתי, החוק הזה בא לפגוע בזכות הציבור לדעת; הוא בא לפגוע בעבודת החוקרים והפרקליטות; הוא בא להאריך את משך החקירות של נבחרי הציבור החשודים בעבירות מרמה, הפרת אמונים, שוחד ועבירות מין; הוא בא לפגוע גם במתלוננים; הוא בא להאדיר פשע ופושעים; הוא בא להסתיר את מבצעי הפשע מעיני הציבור.

מיקי לוי: הוא נולד בחטא, והוא מאושר בחטא.

מיקי לוי: ואדוני היושב-ראש, הערב הזה הוא לא גאווה לבית הזה, ובוודאי ובוודאי אינו גאווה לחברי הקואליציה, והוא בעיקר אות קלון על מצחו של יוזם ודוחף הצעת החוק, ראש ממשלת ישראל.

מיקי לוי: לפני שבוע ימים שמעתי את ראש הממשלה משתלח בצורה נוראית, מביישת, שאינה יאה להתבטאות ראש הממשלה – ראש הממשלה משתלח באנשי מערכת אכיפת החוק, בשוטרים ובשוטרות, בחוקרים ובחוקרות המצוינים שלנו.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, הפכת אותם, את אותם אנשים ישרי דרך, שעושים עבודתם נאמנה, עם ידיים נקיות, הפכת אותם לאויבי הציבור.

מיקי לוי: הפכת אותם לנאשמים בעבירות.

מיקי לוי: אותם, אדוני ראש הממשלה, הפכת לחשודים בהפרת אמונים.

מיקי לוי: מה אמרת?

מיקי לוי: אז יהיו המלצות.

מיקי לוי: אז קודם כול, אדוני ראש הממשלה, משטרת ישראל זה 15 שנים אינה ממליצה.

מיקי לוי: אינה ממליצה.

מיקי לוי: היא מסכמת את התיק, והשורה האחרונה – חשדות לכאורה, לא יותר מכך.

מיקי לוי: אז כדאי שתלמד, לפני שאתה עומד ונואם קבל עם ועדה, שמשטרת ישראל אינה ממליצה בתיקים לפרקליטות זה 15 שנים.

מיקי לוי: היא מסכמת את התיק ומסיימת את הסיכום במילים "ראיות לכאורה" ותו לא.

מיקי לוי: ו"ראיות לכאורה", חברים, זה משאיר פתח ענק לאותם פרקליטים מפרקליטות המדינה, שעושים עבודתם נאמנה, מקצוענים לחלוטין, עם ניסיון בלתי רגיל, לסגור את התיק או להמשיך בהליך.

מיקי לוי: חד-משמעית.

מיקי לוי: נהפוך הוא, הדרך הזאת מאפשרת לטפל בתיקים האלה בצורה נאותה.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, הפרת אמונים וחשד לשוחד – הרי העבירות האלו מיוחסות לך, ושום חוק לא יוכל להסתיר אותן.

מיקי לוי: אם היית בטוח בחפותך, ההצעה הזאת לא הייתה מנוסחת.

מיקי לוי: והיום כנסת ישראל הייתה צריכה לציין שני אירועים מיוחדים ויוצאי דופן: את יום ההצדעה לתעשייה הישראלית המפוארת, ביוזמת ידידי חבר הכנסת עפר שלח – תעשייה ששורדת פה למרות הממשלה שלכם, ולא בזכותה; בזכות אנשים נפלאים, יזמים שרואים בתעשייה דרך ארץ, דרך ציונית לממש את החזון היהודי במדינת ישראל; תעשייה שחטפה מכות קשות בשנתיים האחרונות, שבהן ראש הממשלה עוסק בעיקר בלשרוד.

מיקי לוי: הוא לא עושה שום דבר.

מיקי לוי: כל מה שקורה סביבו – תחילת המחשבה וסופה: הישרדותו האישית.

מיקי לוי: הוא כאן כדי להרוויח זמן.

מיקי לוי: והכול זז, והכול מתנפץ, ואלוהים ישמור אותנו מעונשו של זה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, ברוך בואך.

מיקי לוי: בנוסף, גברתי היושבת-ראש – – –

רויטל סויד: ישבתי פה אתמול בלילה, ואני חוזרת, ואתה עדיין פה.

מיקי לוי: לא, הפעם עליתי מחדש.

מיקי לוי: אני מודה שנחתי קצת.

מיקי לוי: אבל זה בסדר, אם את תהיי פה ב-01:00, תצטרכי לסבול אותי עוד לארבע-חמש שעות, עד לפנות בוקר, ואחר כך ב-10:00 וב-13:00, ואני גם אסכם את הדיון הנורא הזה.

רויטל סויד: רגע, נאזם מתקן אותנו.

רויטל סויד: המזכיר מתקן אותנו שזה היה היום בבוקר.

מיקי לוי: אה, נכון.

רויטל סויד: נכון, תודה רבה.

רויטל סויד: זה היה בבוקר.

מיקי לוי: כנראה שנינו איבדנו את ה-Waze וצריך לחשב מסלול מחדש.

מיקי לוי: אולי הממשלה הזאת תחשב מסלול מחדש.

מיקי לוי: בנוסף, גבירותיי ורבותיי, ליום התעשייה שבוטל – מכיוון שאין היגיון לעשות יום תעשייה כשהכנסת איננה כאן, כשבמליאה אין חברי כנסת.

מיקי לוי: כשוועדות הכנסת, גברתי, אינן עובדות, אז למה ייעשה יום תעשייה – לכתלים שבכנסת?

מיקי לוי: ודאי וודאי שלא.

מיקי לוי: בנוסף לזה הייתה הכנסת צריכה להצדיע למשטרת ישראל, ובדיוק כבוד השר לביטחון פנים יושב בתורנות שלו במליאה.

מיקי לוי: אותה משטרה, אזרחים יקרים, אותה משטרה, חברי כנסת יקרים, שבלעדיה אין לנו חוק וסדר.

מיקי לוי: אין דין ואין דיין.

מיקי לוי: אין ביטחון פנים.

מיקי לוי: משטרה שבלעדיה הסדר במדינה לא יישמר.

מיקי לוי: כן, חבריי לקואליציה, אותה משטרה שמותקפת חדשות לבקרים על ידי חברים רבים בממשלה הזאת, ובקואליציה הזאת.

מיקי לוי: משטרה שאינה חפה מטעויות, ואני מודה – גם היא עושה טעויות כמו כל אחד ואחד מאיתנו, אך המשימות המוטלות עליה הינן רבות.

מיקי לוי: הבית הזה יצא מדעתו לפני כמה חודשים כאשר שוטרים שילמו בחייהם והסתערו בגוף חשוף אל מול מחבלים מתועבים ושילמו בכך בחייהם, ארבעה שוטרים בחודש אחד.

מיקי לוי: כל החברים פה, יצאה נפשם והתחרו אחד בשני כדי לתת קומפלימנטים וסופרלטיבים לאותה משטרה.

מיקי לוי: ואף היו חברי כנסת פה, תקשיבו, שבאו אליי ואמרו: אנחנו רוצים להיות ראשי השדולה.

מיקי לוי: אמרתי: תראו, ברצון רב, אבל אני משמש כראש השדולה למען משטרת ישראל מזה שלוש שנים, כי בשנתיים הראשונות לא יכולנו, כי לא הייתי חבר כנסת מן המניין, הייתי סגן שר האוצר.

מיקי לוי: אתם מוזמנים להיות איתי, שווה מול שווים, אני ואתם יחד נהיה ראשי השדולה – מפאת כבודם של אותם חברי כנסת לא אזכיר את שמותיהם – והינה, בחלוף הזמן, נעלמו, התאיידו, כאילו לא היו.

מיקי לוי: נהפוך הוא, גם שמעתי אותם, ככה בחצי אוזן, לא נעים להם, תוקפים את המשטרה על פי הרוח הכללית שראש הממשלה השרה על הבית הזה.

מיקי לוי: אז כן, גם זה קורה בבית הזה.

מיקי לוי: גם זה קורה בבית הזה – אנשים צבועים ודו-פרצופיים שאין להם את העוז והאומץ לדבר בלשון אחת ומדברים, חברתי חברת הכנסת אלהרר, בשתי שפות ובלשון כפולה.

מיקי לוי: זה לא מוסיף להם הרבה כבוד.

מיקי לוי: אני אזכור אותם.

מיקי לוי: אני זוכר אותם.

מיקי לוי: אני אבוא איתם חשבון ביום מן הימים.

מיקי לוי: וזו אותה משטרה שאין דומה לה בעולם.

מיקי לוי: כל כך הרבה משימות על כוח קטן מאוד יחסית.

מיקי לוי: ויושב כאן השר לביטחון פנים, שגם עשה והוסיף תקנים על ידי לחץ על האוצר, ומבין איך מדינת ישראל על שלל בעיותיה גדולה מאוד על המשטרה הזאת.

מיקי לוי: וכשהמשטרה מתכסה בשמיכה ומושכת אותה כלפי מעלה, אל הראש, כדי שלא תתקרר, כפות הרגליים שלה נחשפות, והיא מתקררת שם.

מיקי לוי: כן, חברים וחברות, משטרה קטנה מאוד על בעיות גדולות מאוד, מסובכות מאוד, שאין דומה להן בשום מקום בעולם.

מיקי לוי: כן, חברים, זו אותה משטרה שראש הממשלה מזלזל באנשיה.

מיקי לוי: ראש הממשלה אומר בנאום, שהופך להיות נאום לאומה: אז מה אם יהיו המלצות?

מיקי לוי: אפשר לזרוק אותן.

מיקי לוי: זה ראש ממשלה שמה הוא רוצה לסמן?

מיקי לוי: זלזול באנשי אכיפת החוק.

מיקי לוי: אז מה רוצה ראש הממשלה –שמחר בבוקר המשטרה תעצור עבריין, או ראש משפחת פשע, והוא גם כן יגיד: אז מה אם יהיו המלצות?

מיקי לוי: ואדוני ראש הממשלה, כבר הסברתי לך – אתה לא יודע – מזה 15 שנה אין המלצות.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אין המלצות.

מיקי לוי: אין המלצות.

מיקי לוי: אין המלצות.

מיקי לוי: זה סיכום תיק, זה הכול, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: אתה הבנת אותי?

מיקי לוי: ובסיכום התיק, אמרתי, יש שורה אחת, אדוני ראש הממשלה: ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה משאיר פתח לפרקליטות, ליועץ המשפטי לממשלה, לסגור את התיק – גברתי עורכת דין עם ניסיון רב, מבינה את הפרשנות הזאת – או להמשיך בהליך של הכנת כתב אישום.

מיקי לוי: אין המלצות, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: אין המלצות.

מיקי לוי: תאמין לי, אין המלצות.

מיקי לוי: תשאל את אנשיך, תשאל את היועץ המשפטי לממשלה.

מיקי לוי: אז אותו עבריין, ראש משפחת פשע, גם כן יגיד לאותם חוקרים: אז מה אם היו – לא המלצות, כבר הסברתי, סיכום תיק, ראיות לכאורה; נזרוק אותן הצידה.

מיקי לוי: זה המסר שלך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: המטלות המוטלות על המשטרה הזאת הן מטלות רבות, רחבות.

מיקי לוי: כאשר אנחנו כולנו – אזרחים, חברי כנסת – ספונים בבתינו ביום השישי או ביום השבת, או חגים את חגינו, את חגי ישראל, או האוכלוסייה האחרת הגרה בקרבנו חוגגת את חגיה שלה, השוטרים הם שנמצאים בחוץ ומגינים עלינו.

מיקי לוי: משטרת ישראל.

מיקי לוי: אלה השוטרים היקרים שלנו, ואני גאה להיות הוועד שלהם – כי מאשימים אותי כל הזמן: אתה הוועד של השוטרים.

מיקי לוי: כן, אני הפה והוועד של השוטרים בבית הזה.

מיקי לוי: וכשאנחנו יושבים ומציגים את מטלות משטרת ישראל בוועדת הפנים של הכנסת, ויש אי-הסכמות – ומותר שיהיו אי-הסכמות – אז אומר חבר הכנסת אמסלם: אה, נותנים לכם ארוחת צוהריים.

מיקי לוי: מה העלות?

מיקי לוי: 150 מיליון שקל – אם אני לא טועה, אני לא מדייק כנראה במספרים.

מיקי לוי: תרשמי את זה, אני רוצה לעשות דיון על העניין הזה.

מיקי לוי: אז ידידי חבר הכנסת אמסלם, אולי אתה לא יודע: תחת חוק שירות ביטחון נמצאים חיילי צה"ל, לוחמי ומשרתי שירות ביטחון כללי – שב"כ, שב"ס ומשטרת ישראל והמוסד.

מיקי לוי: כן, אלה נמצאים תחת חוק שירות הביטחון, ואין לך את היכולת לקחת להם את ארוחת הצוהריים, אלא אם כן תבטל את חוק שירות ביטחון כללי לגביהם.

מיקי לוי: והינה, אני אומר לך, מכיוון ששמתי את עצמי לרגע, שלא ברשות, כוועד של משטרת ישראל והשוטרים, אני כבר אומר לך: אנחנו מוכנים לוותר על ארוחת הצוהריים, ולא רק על ארוחת הצוהריים, גברתי – גם על נסיעות חינם בתחבורה הציבורית, מכיוון שמקומות השירות לא תמיד קרובים לבית, אז כמו חיילי צה"ל, יש להם נסיעה חופשית בתחבורה הציבורית.

רויטל סויד: מוכנים לוותר על ארוחת צוהריים?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אני מוכן לוותר, גברתי, על ארוחת צוהריים.

מיקי לוי: אני מוכן לוותר גם על הנסיעה החופשית בתחבורה הציבורית – –

רויטל סויד: זה על דעת – – –

מיקי לוי: – – ואני גם מוכן לוותר על כך שהשוטרים יהיו תחת חוק שירות ביטחון.

מיקי לוי: אבל אז, גברתי, למדינה זה יעלה מיליארדים.

מיקי לוי: אני הייתי שם באוצר, אני יודע לחשב.

מיקי לוי: על תוספת שישי ושבת – 200% על כל שעה; על תוספת שעות נוספות – ותאמיני לי, גברתי, אף אחד שם, ואת מכירה את זה, לא עובד שמונה שעות.

מיקי לוי: גם המזכירה שלי, כשהיה הפיגוע, וכשהיו הפגנות, וכשהיה זמן חירום, היא לא הלכה הביתה בשעה 17:00.

מיקי לוי: ברוך הבא, אדוני השר.

מיקי לוי: תחליף את השר לביטחון פנים, יהיה לך מעניין.

מיקי לוי: ואז, העלויות למדינה יהיו אסטרונומיות, והשוטרים ייקחו את זה בשתי ידיים, כי המדינה תצטרך לשלם תוספת לפקידים ולפקידות שנשארים שעות נוספות;.

מיקי לוי: והמדינה תצטרך לשלם לאותם שוטרים שנמצאים בהר הבית ביום שישי והולכים בשעה 17:00 הביתה, עד יעבור זעם; והמדינה תצטרך לשלם על שבתות ועל חגים ועל לילות, והעלויות יהיו אסטרונומיות.

מיקי לוי: חיסכון של ארוחת צוהריים – בזה עסקינן?

מיקי לוי: בושה וחרפה.

רויטל סויד: אז אולי תציע את זה למפכ"ל.

מיקי לוי: אני מובן לבוא בדברים.

מיקי לוי: אני שם את עצמי לרגע כוועד של משטרת ישראל.

מיקי לוי: תאמיני לי, השוטרים ימחאו לי כפיים.

מיקי לוי: כל אחד יצא עם משכורת פי שלושה מהשכר שהוא מרוויח היום.

רויטל סויד: בלי חמגשית ועם משכורת.

מיקי לוי: הוא יביא סנדוויץ' מהבית, כדברי הרב.

מיקי לוי: אין שום בעיה.

מיקי לוי: זו אותה משטרה שעושה את המטלות המוטלות עליה – והן רבות, כפי שפירטתי, ופירטתי רק את חלקן – ללא דופי, על כלל אנשיה.

מיקי לוי: היא עושה אותן בהצלחה רבה.

מיקי לוי: הממשלה הזאת היא ממשלה ללא חזון, מה לעשות; ממשלה שהעומד בראשה איבד את הבלמים, ה-Waze לא עובד עבורו, ואיבד את שיקול הדעת; ממשלה שמנוהלת על ידי חקירות ונחקרים, שלכאורה – ואני אומר כאן "לכאורה", בזהירות רבה, כל זמן שלא הוכחה אשמתו – שלכאורה חגגו על הכסף של הציבור, וכעת הקלפים במגדל שהם בנו להם נופלים קלף אחרי קלף.

מיקי לוי: הייתי לוחם כל חיי, וכשהגעתי לכנסת ידעתי שאני מגיע למאבק, להיאבק עבור הציבור, עבור הצדק, עבור המוסר, עבור ערכים שחונכתי עליהם, עבור ערכים שהם זרים לחלק מהחברים פה.

מיקי לוי: וגם כנגד החוק הזה אני אמשיך ואיאבק, ואצעק, ואדבר כמה שתקנון הכנסת יאפשר לי.

מיקי לוי: ואין לי שום בעיה לעמוד כאן בפיליבסטר החל מחצות, ולסיים – למגינת ליבי, כי גם חברותיי רוצות לבוא ולנאום – לסיים בשעות הבוקר המוקדמות, ואני מבקש מכן, אולי אתן יכולות להוסיף לי עוד כמה שעות, כדי שאני אוכל להשמיע את דבריי.

מיקי לוי: אני בחפץ לב אתן לחברים אחרים לאזור כוחות ולנוח לקראת סופו של היום, וגם את סופו של היום אני מבקש.

מיקי לוי: אני אדבר, כפי שציינתי, כמה שתקנון הכנסת יאפשר לי, כדי להגיד לציבור הישראלי עד כמה הממשלה הזאת איבדה את דרכה – ממשלה רעה שמתעסקת בעצמה והציבור בכלל לא מעניין אותה.

מיקי לוי: ניהלתי, ביחד עם חבריי לסיעה ועם חבריי לאופוזיציה, מאבק עיקש כנגד החוק הזה.

מיקי לוי: הגשתי אלפי הסתייגויות עם החברים האחרים, לא לבד.

מיקי לוי: ניסיתי לשנות את הנוסח, ניסיתי לסכל את החוק.

מיקי לוי: ניסיתי לשכנע.

מיקי לוי: ניסיתי להציג את ההשלכות ההרסניות של החוק הזה.

מיקי לוי: ניסיתי לעשות כמיטב יכולתי.

מיקי לוי: והרי לא ייתכן שאחד מאיתנו – שר, חבר כנסת – שיבצע עבירות מין, יואשם, יורשע, יוכל לחזור לכאן והמשטרה לא תוכל לבצע סיכום של חומר החקירה.

מיקי לוי: וניטלה אפילו זכותו של היועץ המשפטי לממשלה – זכות שהייתה מוקנית לו, גברתי, והוא נקט עמדה זו רק לגבי 12–20 תיקים בשנה, לגבי הפרסום של החשדות, זו הזכות שהוא לקח לעצמו.

מיקי לוי: היועץ המשפטי לממשלה בכבודו ובעצמו אמר.

מיקי לוי: אנחנו לא סומכים עליו?

מיקי לוי: לא סומכים על שיקול דעתו?

מיקי לוי: 12–20 תיקים, זה כל מה שהוא נתן לפרסם בשנה, ובדרך כלל לאחר שניתנה הזכות לאותו חשוד להשמיע את דבריו.

מיקי לוי: המשטרה לא תוכל לבצע סיכום של חומר החקירה, ואפילו לא לפנות ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לפרסם את סיכום החקירה לציבור.

מיקי לוי: גברתי, אני לא רוצה להסתכן בסכסוך עם חברות לסיעה, למרות שעברתי בסך הכול כארבעה דפים.

מיקי לוי: אני רוצה לעצור כאן, אלא אם כן, גברתי חברת הכנסת – – –

רויטל סויד: הדובר הבא זה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מיקי לוי: ג'מאל זחאלקה, אני מתנצל בפניך, לא ידעתי.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני, איני רוצה לקחת את זמנך, אלא אם כן אתה מוותר.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: אין לי ספק שזה רק פרק אחד מתוך המשנה שאתה תרביץ פה עוד בימים הבאים.

רויטל סויד: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון בהצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, ענת ברקו ואיתן ברושי בנושא:

נאזם בדר: עידוד לסרבנות לגיוס לצה"ל בבתי הספר.

רויטל סויד: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

רויטל סויד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רויטל סויד: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, 15 דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותיי וגבירותיי חברי הכנסת, אני רוצה לתת הסבר אלטרנטיבי לפרשה של ביבי נתניהו, והפרשנות המתבקשת, אבל לא מדברים עליה הרבה, פה ושם היא הוזכרה, היא שמדובר בקמצנות.

ג'מאל זחאלקה: הבן אדם לא אוהב לשלם על מה שהוא אוכל, מה שהוא שותה, מה שהוא מעשן.

ג'מאל זחאלקה: זו קמצנות, ועל קמצנות לא מעמידים לדין, נדמה לי.

ג'מאל זחאלקה: ידוע שקמצנות היא תכונה שאנשים לא אוהבים, וישנה סלידה מקמצנות וקמצנים, וכל מי שקרא או ראה את המחזה של מולייר "הקמצן", שיורד לנבכי נפשו של הקמצן, וכל מי שקרא משפט או שניים על קטגוריה שמתפתחת בשנים האחרונות, שזו הפסיכולוגיה של הקמצנות, יודע שזה עניין סבוך.

ג'מאל זחאלקה: אבל למה נתניהו כל כך פופולרי, למרות שקמצנות היא תכונה שאנשים לא אוהבים?

ג'מאל זחאלקה: כי הוא לא קמצן טיפוסי, הוא קמצן בזבזן; הוא לא אוהב לשלם, אבל לא אכפת לו לבזבז, זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: ההמצאה שהוא מצא – שהוא לא קיבל כסף כדי לקנות את הדברים, הוא קיבל אותם ישירות, אז הוא צורך אותם.

ג'מאל זחאלקה: הוא חייב, זה לא מוצרים בני-קיימא; הוא אוכל, הוא שותה, הוא מעשן את מה שהוא מקבל.

ג'מאל זחאלקה: אם היה כסף – אני לא יודע, אם מילצ'ן היה נותן לו כסף באותם סכומים או אחרים, אם הוא היה קונה את אותה כמות של סיגרים ושל אוכל ושל שתייה, ובאותה איכות ובאותם סכומים, בטח שהוא היה חוסך חלק מהכסף בבנק או במקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה עם הקמצנות של נתניהו היא לא ברמה האישית.

ג'מאל זחאלקה: כאן הפוליטיקה של "הכול אישי" היא פוליטיקה של הסחת דעת.

ג'מאל זחאלקה: כל מי שהיה כאן בכנסת בשנת 2003, וראה כיצד בנימין נתניהו עומד ואומר: אני לא מוכן לשלם – כי הוא משלם מאימא שלו, מהכספים שהוא ירש מאבא שלו; אני לא מוכן לשלם קצבאות ילדים; אני לא מוכן לשלם ככה; אני לא מוכן לשלם.

ג'מאל זחאלקה: הוא, את התכונה של הקמצנות העביר לספרה הציבורית, והקורבנות, כבוד השר, של הקמצנות של נתניהו זה לאין שיעור הרבה יותר חמור, הרבה יותר קשה: משפחות נהרסו; ילדים סבלו; זקנים סבלו; נכים סבלו; מאות אלפים ומיליוני אנשים סבלו מכך.

ג'מאל זחאלקה: אבל על זה לא מעמידים לדין.

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול להרעיב משפחות, ואנחנו יודעים שעד היום, למרות שעברו 15 שנים, לא תוקן העוול החברתי שתוכנית ההבראה של נתניהו גרמה לכל כך הרבה אנשים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני חושב שצריך להעמיד את הדברים בפרופורציה.

ג'מאל זחאלקה: נתניה עשה דברים נוראיים, ומעמידים אותו על הדבר הקטן הזה.

ג'מאל זחאלקה: נתניהו נתן הוראות להריגתם של 2,200 פלסטינים בעזה – על זה לא מעמידים לדין.

ג'מאל זחאלקה: הוא עושה הכול כדי למנוע הסדר ושלום, וגורם לשפיכות דמים, ועל זה לא מעמידים לדין.

ג'מאל זחאלקה: הוא עושה הכול כדי למנוע הסדר ושלום וגורם לשפיכות דמים, ועל זה לא מעמידים לדין.

ענת ברקו: גם יורה על אזרחים – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא מרעיב אנשים, ולא מעמידים אותו לדין.

ענת ברקו: הוא גם ירה – – – אלה מעניינים אותך?

ענת ברקו: אזרחי ישראל מעניינים אותך?

ג'מאל זחאלקה: מעמידים אותו לדין על עניין פעוט, קטן, שולי.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק מכיר לי את אל קפונה.

ג'מאל זחאלקה: כל מי שלא ראה את הסרט The Untouchables, שילך לראות קודם כול, עם שון קונרי ואחרים – הבלתי-משוחדים, דרך אגב, זה שם הסרט.

ענת ברקו: גם ג'יימס בונד.

ענת ברקו: ראית הרבה סרטים.

ג'מאל זחאלקה: ראה איך אל קפונה – ראיתי הרבה סרטים, כן.

ג'מאל זחאלקה: אני, יש לי השכלה, להבדיל.

ענת ברקו: לא, זה טוב.

ענת ברקו: תדבר גם קצת – – – אזרחי ישראל.

ענת ברקו: כדאי להזכיר.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול ללמד אתכם שיעור – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

ג'מאל זחאלקה: – – שיעור על פרנסיס פורד קופולה, הבמאי הענק של הסרט הזה ושל סרטים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: לא חשוב.

ג'מאל זחאלקה: רואים בסרט שאל קפונה, שהרג מאות אנשים, מועמד לדין בסוף על אי-תשלום מיסים.

ג'מאל זחאלקה: ונתניהו, שעשה דברים כל כך נוראיים, מעמידים אותו לדין, כבוד השר, על דברים קטנטנים, פעוטים.

ג'מאל זחאלקה: אני אישית הייתי מוותר על זה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, זה לא עושה עליי שום רושם.

ג'מאל זחאלקה: העניין הזה של קבלת משקאות – זה לא טוב, זה מסריח, אבל לעומת מה שהוא עשה, זה בדיוק מעשיו של אל קאפונה וההשתמטות מתשלום מיסים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שנתניהו לא יהיה ראש הממשלה הבא.

ג'מאל זחאלקה: אני מוכן אפילו להמר על זה.

ג'מאל זחאלקה: ההימור שלי נסמך על כך שההאשמות נגדו בסופו של דבר יבואו לידי כתב אישום, והוא יהפוך מאדם שכולם סביבו למצורע שכולם יברחו ממנו, כי אני לא ראיתי – הכול מחזה של שקרים.

ג'מאל זחאלקה: כל השרים שונאים את נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: כולם.

ג'מאל זחאלקה: לא, חוץ ממך.

רויטל סויד: חוץ מהשר.

רויטל סויד: השר דרעי, זה לא חל עליך.

ג'מאל זחאלקה: לא חל עליך.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על שרי הליכוד.

ג'מאל זחאלקה: הרי הם בגלל אינטרסים סביבו.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אם הוא ייפול, כולם יברחו ממנו.

ג'מאל זחאלקה: אני רק מקווה – טוב מאוד שהוא ילך, כי הוא עשה דברים נוראיים.

ענת ברקו: – – – אנחנו יודעים שהוא – – –

ג'מאל זחאלקה: אבל הבעיה שלי, שמי שיכול, המועמד שיבוא במקומו הוא יותר גרוע.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה את היו"ר של מפלגת העבודה ואת יאיר לפיד מתחרים שהם יותר קיצוניים מנתניהו.

ענת ברקו: עוצמת ההתנגדות שלכם ברשימה המשותפת מראה כמה שהוא ראש ממשלה טוב.

ענת ברקו: לא טוב לך, כנראה.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: מותר לי להגיב.

ג'מאל זחאלקה: מפלגת העבודה ויאיר לפיד מתחרים שהם יותר קיצוניים מנתניהו.

ענת ברקו: רק הם מתחרים עם החמאס, ואתה מתחרה עם החמאס.

ענת ברקו: הינה, והדגל מאחוריך וגם הרצל מאחוריך – זה מפריע לך?

רויטל סויד: חברת הכנסת ענת ברקו, תני לחבר הכנסת זחאלקה להמשיך לדבר.

ג'מאל זחאלקה: אני מוכן לענות לה אם היא תשמיע הערת ביניים אינטליגנטית.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יכול לענות לכל אחד על הערת ביניים.

ג'מאל זחאלקה: תגידי משהו אינטליגנטי – תקבלי תשובה.

ענת ברקו: הדגל פה, הדגל, הדגל שאתה שונא – – –

ג'מאל זחאלקה: ככה משהו שיש בו רהיטות, שיש בו איזשהו תוכן.

ג'מאל זחאלקה: תתמודדי מול מה שאני אומר.

ענת ברקו: גם הדגל מסתכל עליך, הדגל שאתה שונא, גם הרצל מסתכל עליך.

ענת ברקו: התכוננת לנאום, אבל הדגל – תסתכל עליו, זה ייתן לך כוחות.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתייחס, גברתי היושבת-ראש, לשערורייה שהתגלתה – תכף אגיד למה התגלתה בשבוע האחרון – והיא הפרשי השכר של המורים על פי מפתח של שירות צבאי.

ג'מאל זחאלקה: מורה שמתחיל או מורה לאחר כמה שנים עם תעודה זו או אחרת, אם הוא עשה שירות צבאי, יש תוספת בשכר שלו של מאות שקלים – –

ענת ברקו: מעולה.

ג'מאל זחאלקה: – – בין 300 ל-500 שקלים.

ענת ברקו: יופי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו העלינו את הנושא הזה – חבר הכנסת אחמד טיבי העלה את זה, ואחרים, אבל התשובה שקיבלנו מארגון המורים, ארגון המורים העל-יסודיים – כי זה התגלה על ידי חבר הכנסת גפני בהתחלה, לאחר שהביאו לו את ההסכמים המתבשלים בין ארגון המורים למשרד החינוך או משרד האוצר, ואז התגלה ששכר של יוצא צבא הוא כך וכך ושכר של אדם שהוא לא יוצא צבא הוא פחות ב-300 עד 500 שקלים.

ענת ברקו: היו לו שלוש שנים לעבוד – זה הרבה כסף – במקום לשרת בצבא.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: זה הרבה כסף.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, תיתני.

רויטל סויד: באמת, מליאה כמעט ריקה, אני לא רוצה לקרוא לסדר.

רויטל סויד: בבקשה.

ענת ברקו: מעולה.

רויטל סויד: בבקשה, את רואה שהוא לא עונה.

רויטל סויד: שמענו את ההערות שלך.

רויטל סויד: מספיק.

רויטל סויד: מספיק.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, שערורייה גדולה, וזו אפליה שמכוונת נגד ערבים; אגב, גם נגד חרדים.

ענת ברקו: זו אפליה.

ענת ברקו: אהה.

ג'מאל זחאלקה: האפליה שהיא נגד חרדים היא קצת פחות מחודדת, בגלל מערכת החינוך העצמאית וכל מיני מערכות אחרות, אבל אין ספק שיש כאן אפליה בוטה, גזענית.

ג'מאל זחאלקה: התשובה שקיבלנו היא מהממת, היא פשוט עוד יותר שערורייתית.

ג'מאל זחאלקה: יש בערבית פתגם שאומר: (אומר בערבית ומתרגם:) התירוץ גרוע מהאשמה.

ענת ברקו: זה אשמה.

ענת ברקו: אם מקבלים יותר – זאת אשמה.

ג'מאל זחאלקה: התשובה שקיבלנו היא שזה לא דבר חדש, זה קיים עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: אומר מזכ"ל ארגון המורים שזה קיים מ-1968.

ג'מאל זחאלקה: אני ראיתי מסמך מ-1980 שאומר שמורה שיש לו שירות צבאי יקבל יותר כסף, תוספת חודשית, מתמשכת, לאורך כל השנים, לשכרו.

ג'מאל זחאלקה: ההסבר הוא שבשירות המדינה לא רק המורים – אני לא יודע אם אפילו השרים יודעים זאת, חבר הכנסת; לא, אתה לא חבר כנסת, השר דרעי – שגם בכל שירות המדינה מחשיבים את השירות הצבאי כוותק – –

ענת ברקו: זה ותק.

ג'מאל זחאלקה: – – ובצורה כזאת מכניסים את זה לשכר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם הבת שלך הולכת להיות מורה והיא לא הייתה בצבא, נגיד ככה – –

ענת ברקו: תוכל לקבל פחות.

ג'מאל זחאלקה: – – אז היא תקבל פחות כסף.

ענת ברקו: מעולה.

ענת ברקו: ככה – – –

ג'מאל זחאלקה: גם הבת שלי, כשתלך להיות מורה, היא תקבל פחות כסף.

ענת ברקו: כי יש לה שנתיים – – – מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אולי כבר – לא נמאס לך?

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת ברקו: רגע, שלוש שנים.

ענת ברקו: שלוש שנים אפשר לעבוד בעבודה אחרת.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

ענת ברקו: אוקיי, את – – – אני יכולה – – –

ג'מאל זחאלקה: אז מסתבר שהבעיה הרבה יותר גדולה מהעניין הזה של הסכם ארגון המורים.

ג'מאל זחאלקה: זו בעיה מערכתית, ובכל השירות הציבורי המצב הוא כזה.

ג'מאל זחאלקה: אני עשיתי חשבון קטן שמדובר במיליארדים.

ענת ברקו: לחסל את המדינה – – – ברור.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם היום אנחנו הולכים לבקש פיצוי – –

ענת ברקו: בטח, כי אתה מופלה – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: למה הוא צועק?

ג'מאל זחאלקה: – – החזרת הכסף.

ג'מאל זחאלקה: וחשבון קטן: אם מדובר ב-4,000 שקל בשנה בממוצע, 4,000 שקלים לשנה ל-40,000 עובדים ערבים, או 50,000 אנשים שלא עברו שירות צבאי, ובמשך – אני אקח אפילו ב-30 השנים האחרונות – מדובר בערך ב-5 מיליארד שקל, אפילו יותר.

ג'מאל זחאלקה: ואת הכסף הזה צריך להחזיר לאנשים שמגיע להם, שעשו את אותה עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבין שצריך להיות שוויון בשכר: אתה עושה עבודה – אתה מקבל את אותו שכר.

ענת ברקו: אתה משרת – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

רויטל סויד: תצאי בבקשה מהמליאה.

רויטל סויד: חבל שיש לו עוד דקה ו-18 שניות ואת מפריעה לו בלי הפסקה.

ענת ברקו: אין בעיה.

ענת ברקו: אף אחד לא ישתיק אותי.

ענת ברקו: אני אמשיך להגיד את מה שאני חושבת.

ענת ברקו: אתה לא משרת.

ענת ברקו: מי שמשרת, מגיע לו יותר, לא יעזור לך.

רויטל סויד: תוציאו אותה, בבקשה.

ענת ברקו: מיליארדים – וזה לא מספיק, מה שנותנים לחיילים משוחררים.

ענת ברקו: הניסיון המקצועי הזה הוא מצטבר, ומגיע להם.

ענת ברקו: אתה יכול להגיד גזענות, מה שאתה רוצה.

ענת ברקו: הגזענות היא שלך נגד – – –

רויטל סויד: אני אוסיף לך שתי דקות.

ענת ברקו: אפילו ארבע.

ענת ברקו: (חברת הכנסת ענת ברקו יוצאת מאולם המליאה.)

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר שהייתה אפליה בביטוח הלאומי, ונתנו לאזרחים הערבים כמעט מחצית הסכום שנתנו ליהודים בביטוח הלאומי.

ג'מאל זחאלקה: דמי ביטוח לאומי לילדים, קצבאות הילדים, היו פחות, הרבה פחות, חצי מהיהודים.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: אמרו שיש קצבה רגילה ויש קצבה של יוצאי צבא.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, איך יכול להיות?

ג'מאל זחאלקה: הרי יש יהודים שלא הולכים לצבא, אז המציאו את ההמצאה הזאת – תקשיבי טוב, גברתי היושבת-ראש:

ג'מאל זחאלקה: אמרו שכל מי שהתייצב בלשכת הגיוס, ואפילו אם הוא קיבל פטור, הוא נחשב ליוצא צבא.

ג'מאל זחאלקה: ככה אישרו את האפליה הזאת בין ערבים ליהודים.

ג'מאל זחאלקה: גם חרדים שהתייצבו, קיבלו פטור, אז הם יוצאי צבא, והם קיבלו קצבה כמו שאר היהודים.

ג'מאל זחאלקה: רק האזרחים הערבים לא קיבלו את אותה קצבה.

ג'מאל זחאלקה: בשנת 1992, נדמה לי ביוזמתו של השר לשעבר ביילין, בוטלה הגזרה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, בעניין הזה, אני לא יודע, צריך לבדוק כיצד החוק הזה מיושם, למרות שבעניין הוותק, זה לא יכול להיות מיושם, כי החוק, או התקנות שראיתי היום, בדקתי, מדברות על תקופת שירות, אז לא יכול להיות שוותק של חמש דקות או חצי שעה בלשכת הגיוס הוא ותק, ואתה מקבל פטור כמו שהיה בעניין קצבאות הילדים.

ג'מאל זחאלקה: אבל המצב הזה שבו – שוב אני חוזר: אנשים שעובדים באותו מקום, באותה משרה, אותן שעות, כל דבר שווה, צריכים לקבל שכר שווה.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שאנשים יקבלו יותר שכר לעומת עמיתיהם, ואת זה צריך לתקן.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הולכים לנהל מאבק בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שכל אדם שמעוניין בשוויון, רוצה בשוויון, יקר לו ערך השוויון, יש בו הגינות – ואני יודע, השר דרעי, שביהדות המילה הגינות היא יותר חשובה משוויון.

ג'מאל זחאלקה: אז כאן אני מאשים את הממשלה ואת המערכת באשמה הנוראית – שזה לא מזיז להם, דרך אגב – בחוסר הגינות בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רויטל סויד: והדוברת הבאה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: 30 דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

קארין אלהרר: אני לא זוכרת אם יצא לי לנאום כשאת בראש הישיבה, אז אני רוצה לברך אותך.

קארין אלהרר: ואם זו פעם שנייה – – –

רויטל סויד: ברכות מתקבלות תמיד בשמחה.

קארין אלהרר: בדיוק, ברכות זה תמיד טוב.

קארין אלהרר: אדוני השר, אדוני יושב-ראש הקואליציה, חברי כנסת – אין כמעט כאלה באולם.

אריה מכלוף דרעי: אני מעריך שלקראת השעה 08:00 יתמלאו הספסלים.

קארין אלהרר: כן?

קארין אלהרר: אתה חושב שב-08:00 בערב?

אריה מכלוף דרעי: זו שעה של סגולה כזאת.

קארין אלהרר: טוב, האמת שזה מעניין.

רויטל סויד: הינה, חבר הכנסת חיים ילין הצטרף אלינו.

קארין אלהרר: אה, חברי חבר הכנסת חיים ילין.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: – – –

קארין אלהרר: אני בירכתי אותך ראשון, דודי.

קארין אלהרר: לך יש מעמד מיוחד, אתה יו"ר הקואליציה.

קארין אלהרר: חברים וחברות, גם מנהלות הסיעות שנמצאות איתנו, אני רוצה לפתוח בדברים שלי בנאום – לא אני כתבתי אותו, אני אקריא אותו מילה במילה.

קארין אלהרר: נראה, אנחנו ננסה למצוא אם אנחנו יודעים מי כותב הנאום, או מי קרא את הנאום.

קארין אלהרר: אז אני אתחיל.

קארין אלהרר: אני מדלגת על הברכות שהאדם שאמר את הדברים בירך את הנוכחים באירוע, ואני מתחילה מעיקר הדברים.

קארין אלהרר: "הינה, בית המשפט העליון שלנו שופט גדול וקטן.

קארין אלהרר: הוא עמוס מאוד, והוא עושה עבודה עצומה, גם בחשיבותה וגם בהיקפה, ואנחנו ואני, כולנו מלאי הערכה לעבודה העצומה, לתפקיד, לשליחות, לחשיבות של בית המשפט העליון ומערכת המשפט בדמוקרטיה בכלל, אבל בייחוד בדמוקרטיה שלנו.

קארין אלהרר: אנחנו יכולים לקבל אינדיקציה טובה לחשיבות הזאת מהתהפוכות שפוקדות את אזורנו.

קארין אלהרר: זה לא דבר של מה בכך שבפעם הראשונה עשרות מיליוני בני אדם, ואולי עוד מעט מאות מיליוני בני אדם סביבנו, זוכים להצביע בפעם הראשונה באופן חופשי ולבחור את מנהיגיהם.

קארין אלהרר: "היכולת לבחור בבחירות חופשיות, חוזרות ונשנות, הוגנות, נקיות וחשאיות את הנהגת המדינה זה נדבך יסוד בדמוקרטיה.

קארין אלהרר: אני מדגיש: בחירות חוזרות ונשנות, כי אסור שהבחירה החופשית הראשונה תהיה הבחירה החופשית האחרונה, ולכן, עוד נראה כיצד מתפתח הדבר סביבנו.

קארין אלהרר: אנחנו יכולים רק לייחל להמשך הדרך של חופש הביטוי.

קארין אלהרר: הנדבך הזה של בחירת חופשיות הוא נדבך הכרחי לגבולותיה של דמוקרטיה, אבל הוא איננו נדבך מספיק.

קארין אלהרר: חברה דמוקרטית חייבת לשמור על אותן חירויות וזכויות שהן הכרחיות לקיומם של חיים חופשיים – חירויות כמו חופש המצפון, הביטוי, הדת, הגנה על קניין פרטי, על זכויות עובדים, על אמינותם של חוזים, ויש עוד.

קארין אלהרר: אלו דברים יסודיים שנותנים את המשמעות לחיים חופשיים.

קארין אלהרר: "עכשיו, את החירות והזכויות הללו ניתן לקדם באמצעות גופים רבים: באמצעות פרלמנטים שמחוקקים חוקים טובים; באמצעות רשויות מבצעות שאוכפות את החוקים הללו; תקשורת שחושפת הפרות של חוקים.

קארין אלהרר: אך אני טוען שמעל הכול הגוף במדינה דמוקרטית ששומר על אותן חירויות וזכויות הוא בית המשפט.

קארין אלהרר: היה לרומאים פתגם שבו הם אמרו שלאנשי סגולה יש מעלות רבות, אבל אומץ הלב הוא הסגולה ששומרת ומבטיחה את כל הסגולות האחרות.

קארין אלהרר: " תקשיבו טוב לקטע הבא, הוא ממש חשוב.

קארין אלהרר: "ובכן, בדמוקרטיה ישנם מוסדות רבים המבטיחים את תפקודה, אך אני מאמין" – שימו לב מה אומר הדובר – "אני מאמין שמערכת משפט חזקה ועצמאית היא זו שמאפשרת את קיומם של כל המוסדות האחרים בדמוקרטיה.

קארין אלהרר: קל מאוד להבחין בזה.

קארין אלהרר: " מילים כדורבנות, נכון, גברתי היושבת-ראש?

רויטל סויד: ממש.

רויטל סויד: כל מילה בסלע.

קארין אלהרר: "כולנו יודעים שיש משטרים לא דמוקרטיים שחיברו ומחברים גם היום חוקות וחוקים מנוסחים לעילא ולעילא ומדברים גבוהה-גבוהה על זכויות האדם.

קארין אלהרר: האם זכויות האדם מכובדות הלכה למעשה באותן מדינות?

קארין אלהרר: התשובה היא לא.

קארין אלהרר: אני מבקש שתראו לי רודנות אחת, חברה לא דמוקרטית אחת שבה קיימת מערכת משפט חזקה ועצמאית.

קארין אלהרר: אין דבר כזה", אומר הדובר.

קארין אלהרר: "בכל מקום שבו אין מערכת משפט חזקה ועצמאית, הזכויות אינן יכולות להיות מוגנות.

קארין אלהרר: למעשה" – שימי לב, גברתי יושבת-הראש – "ההבדל בין מדינות שבהן יש זכויות על הנייר ובין מדינות שבהן יש זכויות בפועל הוא מערכת משפט חזקה ועצמאית.

קארין אלהרר: " ממשיך הדובר ואומר: "וזוהי הסיבה שאני עושה ואמשיך לעשות כל שביכולתי כדי לשמור על מערכת משפט חזקה ועצמאית, וזוהי הסיבה שאני מעריך את כל מה שעשית, השופטת בייניש, כבוד נשיאת בית המשפט העליון היוצאת.

קארין אלהרר: " אנחנו מתחילים לזהות במי מדובר?

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: ספוילר, רמז.

קארין אלהרר: "אנחנו התכנסנו קודם כול כדי לומר לך תודה ומזל טוב.

קארין אלהרר: לחשו לי שאת חוגגת היום את יום הולדתך.

קארין אלהרר: במשך חמש וחצי שנים עמדת בגאון בראש משמרתה של הרשות השופטת בישראל.

קארין אלהרר: זאת הייתה תקופה לא פשוטה.

קארין אלהרר: מערכת המשפט הייתה לא אחת תחת מתקפה.

קארין אלהרר: לא פעם כוונו החיצים ישירות אלייך.

קארין אלהרר: ההתקפות הללו לא צודקות, לא לגבייך ולא לגבי בית המשפט.

קארין אלהרר: בית המשפט חזק ויציב.

קארין אלהרר: לא נתנו לשום דבר לפגוע בו.

קארין אלהרר: רק בחודשים האחרונים גנזתי כל חוק שאיים לפגוע במערכת המשפט, מהניסיון לקדם שינויים בשופטים בכנסת, דרך הגבלת עתירות לבית המשפט ועד, גברתי, לשינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים.

קארין אלהרר: אני אמשיך לפעול כך, ובכל פעם שיגיע לשולחני חוק שמאיים לפגוע בית המשפט בישראל אני אוריד אותו.

קארין אלהרר: "

רויטל סויד: בקדנציות האחרות, כנראה.

קארין אלהרר: "לאחרונה אמר נשיא בית המשפט העליון לשעבר השופט שמגר" – וזה ציטוט שאני מאוד אוהבת, דרך אגב – "דברים טובים יחזיקו מעמד בשעה שדברים שאינם טובים סופם ליפול.

קארין אלהרר: " אני מבקש להוסיף, כך אומר הדובר: "דברים שאינם טובים תחילתם ליפול".

קארין אלהרר: אמירות טובות.

קארין אלהרר: "כולנו יודעים שישנו ויכוח סוער לגבי תפקיד בית המשפט בישראל.

קארין אלהרר: אני לא מעריך שהוא ייעלם", אומר הדובר.

קארין אלהרר: "הוא מלווה אותנו לא רק בזמן כהונתה של בייניש.

קארין אלהרר: זה ויכוח, ויכוח שטבעי לכל חברה דמוקרטית, והוא מתקיים בדמוקרטיות הגדולות ביותר, שבהן זרועות שונות של הממשל מנסות תדיר להטות את מאזן הכוח לכיוונן.

קארין אלהרר: זה קורה בכל מקום, ואין דבר בלתי לגיטימי בוויכוח.

קארין אלהרר: " אני מסכימה, גברתי.

רויטל סויד: לגמרי.

קארין אלהרר: "אך הוא חייב להיתחם בתוך גבולות ראויים, שבהם אדם לא חייב להסכים עם פסק הדין, אבל הוא חייב לציית לו; גבולות שבהם ביקורת על החלטה של בית משפט לעולם אינה משמשת כערעור על עצם הלגיטימציה של בית המשפט ושל שלטון החוק; גבולות שבהם מתקפות אישיות על שופטים הן תמיד מחוץ לכללי המשחק.

קארין אלהרר: "מציאת האיזון ההולם בין זרועות הממשל הוא אתגר שאיתו מתמודדות כל הדמוקרטיות, וישראל איננה שונה – – – אך אני מאמין שישראל כן נבדלת – היא נבדלת באתגרים שמולם ניצבים השופטים במציאת האיזון הנכון בין זכויות שמתחרות זו בזו.

קארין אלהרר: במשך 63 שנים נדרשים השופטים בישראל לאזן מצד אחד בין זכויות הפרט וזכויות המיעוט ובין הזכות שאולי היא החשובה מכולן" כך אומר הדובר", זכותה של המדינה להגן על עצמה.

קארין אלהרר: אם אמרתי קודם שיש זכות אחת או סגולה אחת שמגינה על כל היתר, הזכות הזאת, שהיא גם מגינה על כל שאר הזכויות, היא הזכות לקיים מדינה, כי בהיעדר מדינה, אין זכויות בתוכה.

קארין אלהרר: וזו משימה קשה מאוד בדמוקרטיה – מציאת האיזון בין שני הקטבים הללו.

קארין אלהרר: לדעתי זו טלטלה קשה מאוד.

קארין אלהרר: בתקופות קשות ומאתגרות, שבהן ריחף איום אל מול האומה, נקטו חברות דמוקרטיות אחרות בצעדים קיצוניים שדחקו את זכויות הפרט לגמרי לשוליים.

קארין אלהרר: אנחנו לא נהגנו כך – – – היום קורה לפעמים דבר אחר – אל מול נגע הטרור ואיומים חדשים על הביטחון הלאומי, בחלק מהמדינות הללו נפרם האיזון לצד השני, ומזיזים הצידה את הביטחון הלאומי כאילו אין לו שום חשיבות.

קארין אלהרר: זו גם זו סכנה.

קארין אלהרר: " "לפני מספר עשורים הזהיר השופט האמריקני רוברט ג'קסון מפני הסכנה שבהטיית המאזניים באופן מוגזם לכיוון האחרון שתיארתי.

קארין אלהרר: הוא אמר שאם בית המשפט לא יתבל את הדוקטרינה המשפטית היבשה בקורטוב של חוכמה מעשית, הוא יהפוך את מגילת זכויות האדם האמריקנית והחוקה האמריקנית לחוזה התאבדות.

קארין אלהרר: הם נוהגים להזכיר את זה, אבל" – והינה חזרנו אלינו – "אני מאמין שדווקא לבית המשפט העליון במדינת ישראל יש רקורד שבו הוא יכול להתגאות במציאת האיזון הראוי.

קארין אלהרר: " ראיתם?

קארין אלהרר: הדובר מתגאה בבית המשפט העליון שלנו.

קארין אלהרר: "ואולי הסיבה שאנחנו כל כך טובים במציאות האיזון היא שלצערי, אנחנו עתירי ניסיון, בהינתן העובדה שלעולם לא זכינו אפילו ליום אחד של שקט ושלווה.

קארין אלהרר: אני מאמין שישראל משמשת מודל לעולם כולו באשר לאופן שבו ניתן לאזן בין הזכויות.

קארין אלהרר: " והינה עוד ציטוט אלמותי: "מיום הקמתה של המדינה, ובשנים האחרונות תחת הנהגתך, השופטת בייניש, בית המשפט הגן על זכויות הפרט תוך שהוא מעניק למדינה את האמצעים להגן על עצמה.

קארין אלהרר: זה הישג גדול מאוד למדינת ישראל – – – לעולם הדמוקרטי, העובדה שישראל משמשת מופת, כמעט הייתי אומר 'פתרון בית ספר' לבעיה שהיא איננה בעיה פשוטה, וששום בית ספר אינו פותר אותה אלא הניסיון וחוכמת השופטים.

קארין אלהרר: "– – – בביקור המרגש באמת האחרון שערכתי בבית המשפט העליון אולי הצלחתי להנחיל לך," השופטת בייניש, "עד כמה אני מחויב", ועד כמה אני חושב שהדמוקרטיה הישראלית מחויבת לשמש חומה בצורה לבית המשפט העליון שמגן עליה, לתפיסת העולם העמוקה.

קארין אלהרר: היא שימשה אותנו בעבר, בהווה, בעתיד.

קארין אלהרר: את אמרת לאחרונה שאת חושבת שהדמוקרטיה שלנו חזקה יותר מכפי שחושבים.

קארין אלהרר: ושאת מאמינה בכל ליבך שבית המשפט העליון יישמר.

קארין אלהרר: ובכן – דודי, אתה איתי?

דוד אמסלם: כן.

רויטל סויד: הוא רצה שאני ארמוז לו מי הדובר.

רויטל סויד: אמרתי שאני לא מוכנה.

קארין אלהרר: דודי, מה, תקשיב עד הסוף, תהיה במתח.

רויטל סויד: הוא כבר 24 שעות פה במתח.

רויטל סויד: הוא פה בשני כובעים: הוא גם יושב-ראש הקואליציה – – –

קארין אלהרר: וגם היוזם של החוק.

רויטל סויד: וגם יושב-ראש הוועדה.

רויטל סויד: שלושה כובעים.

קארין אלהרר: "אני תמים דעות איתך בנושא הזה, גם בנושא הזה.

קארין אלהרר: אני מעריך את כל מה שעשית בבית המשפט העליון כדי לשמור על מערכת משפט חזקה ועצמאית, ואנחנו נמשיך לפעול כדי להבטיח שכך יהיה.

קארין אלהרר: אנחנו אחראים לכך שלא תהיה שום סכנה לעצמאותו של בית המשפט בישראל.

קארין אלהרר: זה יימשך תחת כהונתך, הנשיא החדש.

קארין אלהרר: השופט גרוניס, אני מבקש לברך אותך", ולבקש שתמשיך להפיח מחדש את להבת הדמוקרטיה.

קארין אלהרר: "אני יודע שיש בך את כל המרכיבים הדרושים כדי להוביל את מערכת המשפט בישראל בתקופה החשובה הזו.

קארין אלהרר: בשמי ובשם ממשלת ישראל, אני מאחל לך הצלחה.

קארין אלהרר: אני מבטיח לך שכל סיוע שיידרש", אסייע.

קארין אלהרר: והוא ממשיך וממשיך, ואומר שבית המשפט העליון בישראל ימשיך להיראות בעולם כמגדלור של חירות, וכל אלו שמקדשים את ערכי החופש והצדק יוכלו להתגאות בו.

קארין אלהרר: האם מי מבין הנוכחים יכול לזהות מי היה הנואם?

קארין אלהרר: חבר הכנסת ילין, יש לך הערכה מי היה הנואם?

אריה מכלוף דרעי: נואם כזה טוב.

קארין אלהרר: תמיד מזהים אותו.

רויטל סויד: בדיוק.

רויטל סויד: לכן גם לא הוחלף.

קארין אלהרר: כן, אז אני אגיד לכם.

קארין אלהרר: הנואם, למי שטרם זיהה, אם יש כזה, הוא לא אחר מאשר ראש הממשלה בנימין נתניהו, אותו בנימין נתניהו הבטיח שהוא ישמור מכל משמר על בית המשפט העליון ויגרום לכך שהשתלחויות אישיות בשופטים לא יהיו מקובלות עליו.

קארין אלהרר: ואני שואלת, חברים, איפה בנימין נתניהו של הנאום ההוא ואיפה בנימין נתניהו של ימינו, שכל פעם כשבית המשפט העליון פוסק בדרך שאינה נראית לו, הוא מתיר את דמם של השופטים; כל פעם מחדש הוא מאפשר לשרת המשפטים שלו ליזום כל מיני יוזמות חקיקה הזויות: חוק-יסוד: החקיקה, הצהרת חוק-יסוד: החקיקה.

קארין אלהרר: אני מקווה, מאוד מקווה – השר דרעי.

קארין אלהרר: בית משפט עליון, לשם הגענו, באמת, זה מביש.

רויטל סויד: השר מסכים.

קארין אלהרר: אני יודעת שהשר מסכים, כי אנשים הגונים מסכימים שיש מוסדות שלא נוגעים בהם.

קארין אלהרר: אני אגיד לכם, יש משפט מהנאום הזה.

דוד אמסלם: אני לא מסכים שיש דבר כזה.

דוד אמסלם: כל מוסד צריך לנגוע בו באיזשהו שלב כדי לתקן אותו.

רויטל סויד: לפגוע בו?

דוד אמסלם: לגעת.

קארין אלהרר: אגיד לכם, יש משפט שאני לוקחת מהנאום הזה, והוא דווקא הציטוט של הנשיא לשעבר שמגר, שאומר: "דברים טובים יחזיקו מעמד בשעה שדברים שאינם טובים סופם ליפול".

קארין אלהרר: ועל כך אני מבקשת להוסיף: "דברים שאינם טובים תחילתם ליפול" – כבר מההתחלה הם לא מחזיקים.

קארין אלהרר: אני רוצה, ביתרת הזמן שיש לי, גברתי היושבת-ראש – תראו, אנחנו התכנסנו כאן, או לפחות השורדים שנמצאים כאן, ואנחנו דנים בחוק ההמלצות.

קארין אלהרר: אני, את ההערות שלי על חוק ההמלצות אמרתי בוועדה.

קארין אלהרר: אני חייבת לציין שלפחות היה איזה תיקון ששמחתי עליו, דודי.

קארין אלהרר: התיקון שנגע לתחולה, שמחתי עליו, כי זה קצת פחות מביש ממה שזה היה מלכתחילה.

קארין אלהרר: אני אגיד לך, אני החלטתי שאת הדברים שלי אני אקדיש להמלצות לממשלה.

קארין אלהרר: לא רוצה לגעת בחוק ההמלצות; אתם תעבירו אותו, לקואליציה יש כוח.

קארין אלהרר: אז אני, בכוח הדל שיש לי – אני חברת אופוזיציה, אין לי את הרוב שיש לכם – אז אני אתן לכם המלצות.

קארין אלהרר: אתם יכולים לקחת אותן ולאמץ אותן – אני ממליצה; אתם יכולים גם לזרוק אותן, מה שסביר להניח שתעשו.

קארין אלהרר: נאמר זאת בכל זאת.

קארין אלהרר: תראו, בחודשים האחרונים אני שמה לב שהקואליציה, על כל חוק שהם מתאמצים לטובת הציבור, יש לפחות איזה שלושה-ארבעה חוקים שהם לטובת – אני לא יודעת מה, אבל לא לטובת הציבור.

קארין אלהרר: אמיתי, לא לטובת הציבור.

קארין אלהרר: יש כל מיני חוקים שיקלו – קרה משהו בחוץ?

קארין אלהרר: מישהו מאוד שמח, נכון?

קארין אלהרר: יש איזו שמחה בחוץ.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין מה זה.

חיים ילין: יש הגרלות או משהו היום?

קארין אלהרר: אולי עושים דיור למשתכן בחוץ.

לאה פדידה: חיים, איך עברת מקום?

חיים ילין: אני מהתומכים הנלהבים של קארין.

קארין אלהרר: אני אגיד לכם.

קארין אלהרר: אני החלטתי להמליץ לכם איך בכל זאת תיקחו את הכוח הרב שיש לכם – ויש לכם כוח רב, הקואליציה שולטת בכנסת.

קארין אלהרר: קחו את הכוח הזה וההמלצות איך לעבוד לטובת הציבור.

קארין אלהרר: אז הינה כמה המלצות: ממשלה שעובדת בשביל הציבור היא כזאת שמעצימה את שומרי הסף, מחזקת אותם, מאמינה בהם באמונה שלמה; ממשלה שברור לה שבית המשפט העליון הוא מוסד הכרחי שנועד לאזן את הרשות המבצעת והמחוקקת, עם כל השינויים הנדרשים.

קארין אלהרר: לפעמים צריך לשנות.

קארין אלהרר: גם אני לא מסכימה לכל החלטה של בית משפט עליון.

קארין אלהרר: אני אדע להתווכח איתו, אבל בצורה הגונה, לא אישי; לא עושים השתלחויות אישיות.

קארין אלהרר: לא עושים דה-לגיטימציה למוסד.

קארין אלהרר: אתה יכול להגיד: אני לא מסכים לדבר כזה או עם דבר אחר, אבל לא להגיד: בואו נפרק את בית המשפט העליון, כי הוא לא בא לנו טוב בעין.

קארין אלהרר: חייבים לשמור על הכבוד של בית המשפט העליון.

קארין אלהרר: לא ממשלה שרואה בכל מי שמתנגד לרעיונות שהיא מביאה, אז כל מי שמתנגד הוא כמובן או בוגד, או פושע, או רחמנא ליצלן שמאלן, בס'.

חיים ילין: או חמוץ.

קארין אלהרר: או חמוץ.

קארין אלהרר: זה חדש.

קארין אלהרר: יש גם חמוץ.

רויטל סויד: זה – אנחנו לא חוזרים מהדברים.

קארין אלהרר: באמת, אני לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: כי מה קורה בממשלה הנוכחית?

קארין אלהרר: הממשלה הנוכחית – או לא מקבלת החלטות ומשאירה את הנושא לבית המשפט העליון, או מקבלת החלטות שמשרתות סקטורים מאוד מסוימים, ואז, שומו שמיים, גברתי היושבת-ראש, בית המשפט העליון מקבל החלטה שמייצרת איזשהו איזון ובולמת את ההחלטה, שהיא ממש עריצות הרוב, ואז, מה התגובה הפבלובית של הממשלה?

קארין אלהרר: בית המשפט העליון שמאלן, אליטה, הם לא מהעם.

קארין אלהרר: הגדילה לומר שרת המשפטים: הם רואים את ירושלים של מעלה, ולא את תל אביב של מטה.

קארין אלהרר: תגידו, השתגעתם?

קארין אלהרר: מה אתם חושבים, שבמילים המכובסות אתם יכולים להגיד כל מה שבא לכם?

קארין אלהרר: בית המשפט העליון היה לפני הממשלה הזאת והוא יישאר גם אחריה, אבל אל תשאירו אותו חורבה.

קארין אלהרר: אתם יודעים שכשמסתובבים בעולם – השר דרעי, יצא לך, בעולם, לשמוע מה חושבים על בית המשפט העליון שלנו?

רויטל סויד: נראה לי שהשר דרעי לא עוזב את ארץ ישראל, לא?

קארין אלהרר: לא, אולי במסגרת הפגישות עם מקביליו.

קארין אלהרר: אני אגיד לך, השר דרעי.

קארין אלהרר: אני, כשנפגשתי עם קולגות באירופה, בארצות הברית, וגם, אתם יודעים, עוד לפני שנבחרתי לכנסת, מה לא שמעתי על בית המשפט העליון שלנו, תאמין לי דודי, בית משפט שהוא פנינה, הוא מקור גאווה, ויותר מזה – הרבה פעמים הוא תעודת הביטוח שלנו.

קארין אלהרר: תעודת ביטוח.

קארין אלהרר: אז להשתלח בו?

קארין אלהרר: עכשיו, בואו נעבור לעוד שומר סף – מבקר המדינה.

קארין אלהרר: כמה רפש מטילים באדם שעושה את התפקיד שלו.

קארין אלהרר: במקום, שוב, לבוא ולהתעמת בצורה עניינית ומכבדת עם דוחות מבקר המדינה, חיימון, מה אומר ראש הממשלה?

קארין אלהרר: מבקר לא רציני; דוח לא רציני.

קארין אלהרר: איזה יופי.

קארין אלהרר: ככה מנהלים ויכוח מכבד?

קארין אלהרר: באמת?

קארין אלהרר: ותאמינו לי, זה מבקר מדינה ששומר על כבודו של ראש הממשלה.

קארין אלהרר: שומר על כבודו.

קארין אלהרר: אפשר היה לומר את הדברים שהוא כותב בצורה הרבה יותר קשה.

קארין אלהרר: אם יש לי ביקורת אחת על מבקר המדינה זה שהוא מנומס, מנומס מדי.

קארין אלהרר: אז גם בו משתלחים.

קארין אלהרר: גם עליו יצאה איזו הצעת חוק: בואו נקצץ לו סמכויות.

קארין אלהרר: מה פתאום הוא עושה את העבודה שלו?

קארין אלהרר: מה פתאום הוא מבקר?

קארין אלהרר: עוד פעם?

קארין אלהרר: לא נמאס לכם?

קארין אלהרר: תבואו, תגידו: הכשל הזה שהוא מצא – לא נראה לנו, כי את הכשל הזה תיקנו, את הכשל הזה לדעתנו לא צריך לתקן.

קארין אלהרר: אבל לא, מה פתאום שנתייחס עניינית?

קארין אלהרר: בואו ניכנס בו.

קארין אלהרר: זה לא עובד ככה.

קארין אלהרר: זה לא עובד ככה, א.

קארין אלהרר: כי צריך לכבד; ב.

קארין אלהרר: הוא עושה את העבודה שלו; ג.

קארין אלהרר: תזכרו דבר שלא בטוח שאתם זוכרים אותו ביום-יום: הגלגל מסתובב, יום אתה בקואליציה ויום אתה באופוזיציה, ושומר הסף זה בדיוק המוסדות האלה – מבקר המדינה, בית המשפט העליון.

קארין אלהרר: הם אמורים לשמור על מי שאין לו את הרוב.

קארין אלהרר: אז את הדבר הזה, את שיכרון הכוח שאתם משתמשים בו, תעשו את זה במשורה, תעשו את זה בסטייל.

קארין אלהרר: זה לא בסטייל מה שאתם עושים.

קארין אלהרר: זה ממש לא בסטייל.

קארין אלהרר: המשטרה.

קארין אלהרר: גם לי יש ביקורת על המשטרה, לפעמים, על הפעלת כוח, על איך שהם מתייחסים לאוכלוסיות מודרות.

קארין אלהרר: אבל איך אני אבקר?

קארין אלהרר: אני אגיד שכולם גנבים, כולם מרביצים, כולם פושעים?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני אטען טענות ענייניות.

קארין אלהרר: אז אני ממליצה לכם, חבריי בקואליציה: תהיו ענייניים.

קארין אלהרר: תשמרו על כבודם של שומרי הסף.

קארין אלהרר: תתנהלו בצורה מכובדת ועניינית.

קארין אלהרר: בסוף הם אמורים לשמור על החוק, על הסדר.

קארין אלהרר: המשטרה היא ששומרת עלינו כדי שאנחנו נוכל להיות כאן ולדבר על הדברים, ושהילדים שלנו יוכלו ללכת לבית הספר ולתנועת הנוער ולכל מקום אחר.

קארין אלהרר: אז גם יש לנו ביקורת וכבוד.

קארין אלהרר: ממשלה שאכפת לה מהציבור, חבריי בקואליציה, היא ממשלה שמבינה שאם יש אזרחים שרוצים להפגין, זו זכותם הדמוקרטית.

קארין אלהרר: אבל לא רק שזו זכותם הדמוקרטית – אם הם עושים את זה, זה לא אומר שזה כמו שאומר ראש הממשלה: ההפגנות מאורגנות ומתוזמנות בין השאר על ידי הקרן החדשה של השמאל.

קארין אלהרר: תגידו, מה, כל מי שיוצא לרחוב ומפגין אז הוא שמאל?

קארין אלהרר: יש אופציה שלא הכול מאורגן לפי שמאל וימין?

קארין אלהרר: יש אופציה שאנשים שרוצים שיהיה להם טוב במדינה, ושלהבנתם הטוב הזה לא נמצא בממשלה הזאת?

קארין אלהרר: יש אופציה כזאת?

קארין אלהרר: כאילו, מה, הכול מחולק לשמאל וימין?

קארין אלהרר: הכול הוא או ביבי או לא ביבי?

קארין אלהרר: הכול הוא ליכוד או משהו אחר?

קארין אלהרר: אני טוענת שיש אופציה כזאת, ויש אופציה שהציבור יוצא לרחוב כי הוא מבין שזה כלי שהוא רוצה להשתמש בו.

קארין אלהרר: אז לעשות דה-לגיטימציה לאוכלוסייה שלמה רק כי היא לא רואה איתכם עין בעין?

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: איך זה קורה?

קארין אלהרר: אני ממליצה לכם, תנו כבוד גם לאנשים שלא חושבים כמוכם.

קארין אלהרר: אל תבואו ותגידו: רגע, אתה לא חושב כמוני אז אתה שווה פחות, או לא שווה בכלל.

קארין אלהרר: תנו כבוד גם לאלה שחושבים אחרת.

קארין אלהרר: ההמלצה האחרונה – ואת יתר ההמלצות אני אמליץ בנאום הבא – היא לגבי הממלכתיות.

קארין אלהרר: תראו, אני אגיד לכם שמי שבאמת אכפת לו מהמדינה, ובוודאי מי שישי לו את השלטון בידיו, את ההגה של מדינת ישראל – – –

רויטל סויד: אני חושבת שכדאי שתשאירי את זה לנאום הבא, את הממלכתיות.

קארין אלהרר: אז אני רק בסוף המשפט אגיד שהממלכתיות היא כבר לא הזכות שלכם, היא החובה שלכם, כי אתם בשלטון.

קארין אלהרר: לשלטון יש גם זכויות וגם חובות.

קארין אלהרר: ואת שאר הנאום – בפרק הבא.

קארין אלהרר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, כנציג הקואליציה, אני ממש בטוחה שתעביר את הכול לכל חברי הקואליציה.

רויטל סויד: גם השר נמצא פה.

אריה מכלוף דרעי: – – – לכל חברי הממשלה.

רויטל סויד: והשר, בתור חבר הממשלה, כמובן.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: חבר הכנסת פריג', רק לפני 12 שעות היינו פה בדיוק באותה סיטואציה, וגם אתה היית פה, חברי אמסלם.

רויטל סויד: רק השר – אנחנו מחדשים לו.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, ידידי וכבוד השר, ועמיתי, חברנו חבר הכנסת דוד אמסלם, נתחיל עם הדברים הטובים.

עיסאווי פריג': לשם שינוי, אני כמה שעות נמצא במליאה, ואתה, מרבית זמנך נמצא כאן, מקשיב, שותף.

עיסאווי פריג': זה דבר ראוי לציון, ואתה עושה את המוטל עליך בצורה נכונה, לפי דעתי, בשונה מחוקים אחרים שהיו במליאה, ומי שהיה צריך לשמוע ולהקשיב בחר לא להיות כאן.

עיסאווי פריג': אז עכשיו אני, חבריי, מאתמול עד היום דיברו על החוק מכל זווית.

עיסאווי פריג': מה לא הזכירו?

עיסאווי פריג': אני שואל: מה לא הזכירו?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי מאיזו זווית אני צריך לדבר.

עיסאווי פריג': מה חסר?

עיסאווי פריג': מה?

עיסאווי פריג': הקשבתי.

עיסאווי פריג': אפילו היה לי שיעור כשישבתי כאן בנשיאות לשמוע על הלל הזקן, מה הוא אמר, לשמור על יוחנן בן זכאי ביבנה וסיפור החיים.

עיסאווי פריג': כל המקורות היהודיים היו לשימוש לחברים רבים: אנשי משפט, אהוד ברק, אפילו ג'פרסון – מי לא הוזכר כאן.

עיסאווי פריג': הוזכרו רבים, למדנו.

עיסאווי פריג': אני רוצה להשתתף ולהגיד, חברי חבר הכנסת פרי: לא היה כלום ולא יהיה כלום כי אין כלום.

עיסאווי פריג': ה"כלום" רק לא היה, ה"לא" השתנה.

עיסאווי פריג': אני שואל: אם לא היה כלום ולא יהיה כלום כי אין כלום, אז בשביל מה החוק הזה?

עיסאווי פריג': בשביל מה?

עיסאווי פריג': מה הלחץ שלכם מהחוק?

עיסאווי פריג': לא היה כלום, אין כלום ולא יהיה כלום.

עיסאווי פריג': אם כך, מה אתם מודאגים?

עיסאווי פריג': מה זה הלחץ?

עיסאווי פריג': ולהעסיק, להשבית מליאה וכנסת לשבוע ימים?

עיסאווי פריג': כי אין כלום, אז מה אתם לחוצים?

עיסאווי פריג': אז מה אתם לחוצים?

עיסאווי פריג': אני באמת לא מבין מה הלחץ הזה.

עיסאווי פריג': או שאמרו את זה לפניי: גודל ההסתבכות כגודל הלחץ בחקיקה?

עיסאווי פריג': האקטיביזם החקיקתי שלכם כרוב, כקואליציה – אתם שמים על חקיקה כזאת?

עיסאווי פריג': חקיקה כזאת – כדי להכשיר ולהעלות סימני שאלה על דברים בלתי ברורים?

עיסאווי פריג': מה אתם עושים?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

עיסאווי פריג': אני, שנה חמישית שלי עומדת להסתיים בכנסת.

עיסאווי פריג': אני חוזר אחורה ומריץ את הסרט בראש, של התנהלות החקיקה בכנסת התשע עשרה והעשרים, במיוחד מהכיוון של הקואליציה.

עיסאווי פריג': אני אשים דגש על המרכיב העיקרי בקואליציה, וזה מפלגת הליכוד.

עיסאווי פריג': מה העסיק אותם בשתי הקדנציות האחרונות?

עיסאווי פריג': חוקי הסתה, חוקי רדיפה וחוקים אנטי-דמוקרטיים וחוקי הישרדות לראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אם אתם לוקחים את התקופה הזאת שלכם בחמש השנים – זה מה שהעסיק אתכם.

עיסאווי פריג': וכל פעם שאתם נלחצים – שולפים חקיקה, גם אם היא אנטי-דמוקרטית.

עיסאווי פריג': ורדיפה, השתקה נגד עמותות, כל מי שחושב אחרת, או שק החבטות ששמו ערבים – בוא נבעט בו, או, אם לא מסתפקים בכך, בוא נביא חקיקה, שנשמור על עצמנו, כמו חוק ההמלצות וחוקים שהראש והדמיון לא מנסה לעכל אותם.

עיסאווי פריג': מאיפה אתם מביאים אותם – אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אז ככה אתם התנהלתם במשך חמש השנים.

עיסאווי פריג': אנחנו כאן, בכנסת, גברתי היושבת-ראש, שיאני החקיקה בכל מדינות ה-OECD.

עיסאווי פריג': חקיקה – שלוף.

עיסאווי פריג': אני הרוב.

עיסאווי פריג': כל דבר שאני רוצה לעשות, אני שולף חוק ושם על השולחן.

עיסאווי פריג': זה אומר על ההתנהלות.

עיסאווי פריג': אם אתה לא מצליח בדבר נורמלי על פי חוקי הדמוקרטיה הטבעיים – אני רוצה לקבוע כללים משלי ולהכתיב את הקצב.

עיסאווי פריג': ככה אני.

עיסאווי פריג': אני רוצה לעבור איתכם על כמה דוגמאות שהיו לאחרונה.

עיסאווי פריג': אני אתחיל בדוגמה הטרייה ביותר.

עיסאווי פריג': לפני כשבועיים, חברים, הונחה כאן הצעת חוק ועברה בקריאה טרומית, לצערי הרב – ואני בטוח שהיא תיקבר בהמשך החקיקה – לתת עדיפות ליוצאי צבא ושירות סדיר בקבלת עבודות בשירות המדינה.

עיסאווי פריג': עברה בקריאה טרומית, תבינו.

עיסאווי פריג': אני הולך ושואל את עצמי: זה אחד הדברים שהמיעוט הערבי סובל מהם לאורך שנים.

עיסאווי פריג': באו חברים בשנת 1995, והיה חוק של שוויון הזדמנויות בעבודה.

עיסאווי פריג': החוק הזה בא כדי לבטל את האפליה בין דורשי העבודה למיניהם בתוך המדינה, בלי הבדל דת, גזע, והחוק גם אוסר קביעת תנאים לקבלה לעבודה, והתייחס לסוגיה הצבאית רק אם זה חיוני לעובד לצורך מילוי עבודתו.

עיסאווי פריג': זה חוק שחוקק ב-1995.

עיסאווי פריג': תראה מה אתם עושים.

עיסאווי פריג': קואליציה בראשות הליכוד – הרי היא רוצה שק חבטות.

עיסאווי פריג': אנחנו בעידן של – קרבים גם לתקופה של בחירות, אני צריך את שק החבטות, המיעוט הערבי, ולהביא חקיקה לחזור אחורה יותר מ-20 שנה.

עיסאווי פריג': העיקר להמציא שיח גזעני, אנטי, כדי לשרת את עצמי.

עיסאווי פריג': אני לא מצליח להבין אתכם.

עיסאווי פריג': אני לא מצליח, חברים, להבין אתכם.

עיסאווי פריג': אם אני אקח את זה למקום אחר – ישנה תוכנית חומש שנקראת 922, תוכנית חסרת תקדים, שלא הייתה כמותה לאורך כל השנים, שבה נתנו לערבים שווי פיתוח בכל התחומים של 12–15 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': והדבר לא היה קודם, אני מודה.

עיסאווי פריג': זה שונה, זה יפה – תוכנית חסרת תקדים.

עיסאווי פריג': אבל כמה שיש רצון להשקיע, הוא מלווה ברצון להסית, בחקיקה ובכל האמירות.

עיסאווי פריג': איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': אני ביד אחת משקיע ומעביר תוכנית 922, אבל ביד השנייה אני מסית נגד הציבור, וההסתה הזו מחלחלת לתודעה, ואז, מה זה שווה שאני משקיע, חברים?

עיסאווי פריג': מה זה שווה שאני משקיע בפיתוח ומהצד השני משקיע בשנאה?

עיסאווי פריג': מה אני צריך את הפיתוח אם האזרח שהוא שותף איתי לאותה מדינה שונא אותי?

עיסאווי פריג': מה אני צריך את זה?

עיסאווי פריג': אני לא מצליח להבין את ההיגיון של הפעולה שלכם.

עיסאווי פריג': אני חוזר אחורה.

עיסאווי פריג': אתם לוקחים קו ברור.

עיסאווי פריג': כשאתם מרגישים לחוצים, או כשראש הממשלה מרגיש לחוץ, מכל סיבה שהיא, הוא שולף חוק גזעני, חוק אנטי-דמוקרטי, חוק המלצות, והעניינים ממשיכים.

עיסאווי פריג': אז אני אומר לכם, חברים, אני שואל את עצמי – התפתח כאן שיח בין חבר הכנסת דב חנין לחבר הכנסת אמסלם לגבי נתוני המשק בכל הרמות: האבטלה, התל"ג, ההשקעה והמצב הכלכלי, ודיברו על מספרים.

עיסאווי פריג': ואני מודה, יש שיפור בנתונים הכלכליים.

עיסאווי פריג': הביקורת היא מכיוון אחר – גידול פערים וכל מיני.

עיסאווי פריג': אבל זה שיש שיפור כלכלי על חשבון זה שאתה מאבד את היותך חברה מתוקנת – כל שיפור כלכלי לא שווה.

עיסאווי פריג': אני מעדיף חברה ערכית, מוסרית, שוויונית, חברה מתוקנת, לא מושחתת, מאשר חברה שפתאום יש בה צמיחה כלכלית על חשבון איבוד ערכים.

עיסאווי פריג': זה דבר שלא הולך, חברים.

עיסאווי פריג': זה דבר שלא הולך.

עיסאווי פריג': אתה בונה חברה וערכים במשך עשרות שנים.

עיסאווי פריג': אתה מגדל דורות על ערכים ומוסריות מסוימת.

עיסאווי פריג': אתה מאבד אותה בפעולה אחת, ואם אתם מאמצים את הקו הזה, ואתם כן מאמצים את הקו הזה, אנחנו ואתם, במו ידיכם, הורסים עמל של עשרות שנים, וההיסטוריה תשפוט אתכם.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס למה שעובר עלינו מכיוון אחר.

עיסאווי פריג': הכותרת של הממשלה בכנסת התשע עשרה ובכנסת העשרים היא להרוויח זמן; בוא נרוויח זמן ונחשוב איך אנחנו שורדים יותר ויותר בשלטון.

עיסאווי פריג': לשם כך כל האמצעים כשרים.

עיסאווי פריג': איך אני שומר על ההישרדות?

עיסאווי פריג': לשם כך אני אקח עזרה מחבר כמו טראמפ שיזרוק את הפתיל ויחזור, כאילו עשה משהו – אבל תביא לי.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה עומד כאן ומדבר על עוצמות: עוצמה צבאית, עוצמה כלכלית, ומדבר גם על עוצמה מדינית – עוצמה מדינית שאנחנו רואים אותה בשיא הטיסות שראש הממשלה נמצא בהן אי-פעם.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם, חברים, ולראש הממשלה: עוצמה מדינית זה להשיג שלום.

עיסאווי פריג': עוצמה מדינית אינה למכור נשק למשטרים רודניים – זו לא עוצמה לקנות את הסכמתם.

עיסאווי פריג': עוצמה מדינית היא בללכת על מהלכים אסטרטגיים ולהסתכל על העתיד, עוצמה מדינית אינה לחשוב על הישרדות.

עיסאווי פריג': זו העוצמה המדינית.

עיסאווי פריג': אתה לא תגיד כותרת ותכריח אותנו לקבל את השקר הזה.

עיסאווי פריג': אתה – אין לך עוצמה מדינית.

עיסאווי פריג': אין לכם עוצמה מדינית.

עיסאווי פריג': אתם פחדנים בלקחת החלטות ולעבור קדימה.

עיסאווי פריג': זה מה שאתם.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, ראש הממשלה לא לבד.

עיסאווי פריג': יש לו קואליציה.

עיסאווי פריג': ואני מצפה מהקואליציה, מכל סיעות הבית האלה שמרכיבות את הקואליציה, במיוחד מסיעת כולנו, השר כחלון – שר האוצר כחלון הגיע לבית הזה בזכות רפורמת הסלולר; עשה את הרפורמה, אדוני השר, ועל הרפורמה הזאת קיבל עשרה מנדטים.

עיסאווי פריג': כמה הישועה הזאת תעזור לך? כמה?

עיסאווי פריג': אתה נתת משהו טוב לאזרח, ואתה רוצה, על חשבון הטוב הזה לקבור את האזרח.

עיסאווי פריג': האזרח נתן לך מנדט שאתה מסוגל, וקיבלת עשרה מנדטים, והגעת לאן שהגעת.

עיסאווי פריג': אבל כולנו קיבלה את המנדט שלה בזכות הרפורמה.

עיסאווי פריג': אין לה זכות קיום יותר.

עיסאווי פריג': היא לא יכולה להמשיך לשקר לציבור בוחריה: אני שומר על עקרונות הדמוקרטיה ושלטון החוק; בזכותי – אני לא גורם למערכת להידרדר; בזכותי שלטון החוק נשמר.

עיסאווי פריג': לא, אדוני שר האוצר כחלון.

עיסאווי פריג': לא, החברים שלנו בכולנו.

עיסאווי פריג': בגללכם, בגללכם לא שומרים על שלטון החוק, כי אתם חלק מהקואליציה הקיימת.

עיסאווי פריג': אם אתם לא הייתם לא היו עוברים, לא היו מעבירים את החקיקה האנטי-דמוקרטית, שהתפארו ועשו פסטיבל על החקיקה הזאת במשך שלוש שנים.

עיסאווי פריג': אל תגידו: אנחנו שומרים על שלטון החוק.

עיסאווי פריג': אתם, במפלגת כולנו, והשר כחלון, שותפים, שותפים מלאים בכל החקיקה הגזענית, האנטי-דמוקרטית, שהקואליציה מובילה והובילה לאורך כל הדרך.

עיסאווי פריג': אל תיקחו את זה לזכותכם, כי זה לחובתכם, ומחר נזכיר לכם את זה.

עיסאווי פריג': בגלל זה אתם רואים, כולנו – אין להם נציגות, זה ברור – אתם רואים שאתם בסקרים, למרות שאתם יושבים על השיבר של הכסף, ובן אדם שיושב על השיבר צריך לשלוט בעניינים, למרות שאתם שם, אתם בנסיגה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אתם צבועים.

עיסאווי פריג': אתם לא צריכים להיום שם.

עיסאווי פריג': אני מכאן אומר לכם וקורא לכם: אתם לא יכולים לעשות צחוק מהעבודה.

עיסאווי פריג': חוק ההמלצות הזה הוא חוק פרסונלי, וכל מה שתגידו לא יעזור.

עיסאווי פריג': רוחו של בנימין נתניהו מרחפת מעל לחוק הזה.

עיסאווי פריג': זה חוק פרסונלי.

עיסאווי פריג': הוא נולד כדי לתת עוד הגנה לראש הממשלה, ואתם יודעים את זה.

עיסאווי פריג': אתם יודעים את זה.

עיסאווי פריג': וההמלצות הן בדרך על ראש הממשלה, ממה שאנחנו ניזונים – על קבלת שוחד, הפרת אמונים.

עיסאווי פריג': אבל אתם באים לתת לו הגנה ואתם שותפים, מפלגת כולנו, לכל התרגיל הזה.

עיסאווי פריג': אז חברים, בואו נקרא לילד בשמו: אנחנו כחברה מתוקנת, כחברה שרוצה להעצים ושמתגאה בדמוקרטיה שלה – בתקופה של ממשלת הליכוד אנחנו מאבדים אבן על אבן מהדמוקרטיה שמתגאים בה, מהדמוקרטיה שמתגאים בה בכל במקום ומקום.

עיסאווי פריג': מה אתם פוחדים ממערכת המשפט?

עיסאווי פריג': מה אתם מפחדים מהשופטים?

עיסאווי פריג': מה אתם מפחדים מבג"ץ?

עיסאווי פריג': אני לא מבין אתכם.

עיסאווי פריג': למה אתם מפחדים מהרשות השופטת?

עיסאווי פריג': למה, כי אין לכם say שם?

עיסאווי פריג': כי ה-say שם הוא דמוקרטי, הוא חוקה, הוא לימוד, הוא הבנה?

עיסאווי פריג': אין לכם say שם?

עיסאווי פריג': אתם חושבים שבתעלולים, שאתם אומרים אותם, אתם תצליחו לשנות אות המערכת הזאת?

עיסאווי פריג': חברים, עקרון הדמוקרטיה הוא עקרון הפרדת רשויות, כדי שכל רשות תוכל להגיד את שלה ולבקר את האחרת.

עיסאווי פריג': אני צריך בלמים ואיזונים – ככה לימדו אותי.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': על מה?

עיסאווי פריג': אתם רוצים לאכול את כל העוגה – להיות גם הרשות המבצעת, גם הרשות המחוקקת וגם הרשות השופטת?

עיסאווי פריג': לא הולך, חברים.

עיסאווי פריג': חברים, לא הולך.

עיסאווי פריג': כבוד השר, לא משנה.

עיסאווי פריג': יש לך שעתיים לשבת איתנו.

רויטל סויד: יותר.

אריה מכלוף דרעי: שעה וחצי.

עיסאווי פריג': יותר?

עיסאווי פריג': שעה וחצי?

עיסאווי פריג': אתה אוכל את עצמך מבפנים כשאתה איתנו?

דוד אמסלם: עיסאווי, אני איתך.

דוד אמסלם: אל תדאג.

עיסאווי פריג': לא, לא, ראיתי שהשר מסתכל על השעון.

רויטל סויד: הוא מדבר על הזמן שנותר.

דוד אמסלם: – – –

עיסאווי פריג': הוא אומר:

עיסאווי פריג': כמה זמן נותר לי כדי לשמוע את החפירות האלה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר: איך הזמן עבר מהר.

אריה מכלוף דרעי: חבל.

רויטל סויד: אתה פספסת את הנאום שלו אתמול, עם החרטא ברטא.

עיסאווי פריג': אז אני שואל אתכם, חברים – – –

אריה מכלוף דרעי: – – – יוחנן בן זכאי.

עיסאווי פריג': אני למדתי רבות.

עיסאווי פריג': אתה יודע מה?

עיסאווי פריג': להיות חבר כנסת בכנסת ישראל, להתחיל במסורת ישראל, אתמול והיום.

רויטל סויד: הלל הזקן.

עיסאווי פריג': הלל הזקן ויוחנן בן זכאי, ועם כל החברים.

עיסאווי פריג': אנחנו, מבחינת ידע, עוברים אתכם, ואנחנו יודעים שני דברים: יודעים את חוקי האסלאם, הקוראן, ויודעים את התורה.

עיסאווי פריג': תראה איזה עוצמות יש לנו, הערבים.

עיסאווי פריג': יש לנו ייחודיות, הערבים שנמצאים בתוך המדינה.

עיסאווי פריג': יש לנו מכולם, יודעים, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אבל מתוך הידע, 90% ממה שאומר יוחנן הזכאי, או כל שייח' עבר מוסלמי – – –

רויטל סויד: לא, זה לא יוחנן הזכאי, זה יוחנן בן זכאי.

עיסאווי פריג': בן זכאי, סליחה.

רויטל סויד: הוא זכאי, אבל בן זכאי.

דוד אמסלם: יוחנן בן זכאי.

דוד אמסלם: רבי יוחנן בן זכאי.

עיסאווי פריג': רבי, מלשון רב, רב שלי.

עיסאווי פריג': רבי.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: קוראים לו רבי יוחנן בן זכאי.

רויטל סויד: ברוח החוק זה יוחנן הזכאי.

עיסאווי פריג': תראה, אנחנו – אלוהים ואלוקים הוא אללה, ואחד, ומי שמאמין באללה, באלוקים, הוא – חלאס, הוא בן אדם, והאדם ינצח כי הוא במרכז, ומשם אנחנו נתחיל לחשוב.

עיסאווי פריג': אז חברים, אני, כשאתם – חברי חבר הכנסת דוד אמסלם, כשאתה מדבר על דמוקרטיה, באמת, כשאתה מדבר על דמוקרטיה – אני יודע שדמוקרטיה זה עקרון השוויון ועקרון הפרדת הרשויות.

עיסאווי פריג': משני הדברים האלה, השוויון והפרדת הרשויות, אתם מפחדים, כי אין לכם say שם.

עיסאווי פריג': ואתם, בכוח היותכם רוב, באקטיביזם החקיקתי שיש לכם, לא מתאים – אתם רוצים לכופף את הפרדת הרשויות לפי האינטרסים והצרכים הפוליטיים שלכם, ופוחדים מהמילה שוויון.

עיסאווי פריג': זו מילה שמפחידה אתכם, כי השוויון פתאום נותן לכל חלקי האוכלוסייה, כולל הערבים שבתוכנו, להיות שווים, ולשם כך אתם מייצרים את החקיקה בשם חוק הלאום, חוק ועדות הקבלה, חוקים; איך אנחנו נצ'פר את עצמנו דרך החקיקה.

עיסאווי פריג': מה שאתם עושים – אתם צוחקים על עצמכם בהגדרה "דמוקרטיה".

עיסאווי פריג': זה לא דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': זה לא דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': זה דבר מפחיד שמוביל אותנו למשטרים אפלים.

עיסאווי פריג': כאן, במדינה הזאת, במשך עשרות שנים נבנתה מדינה לתפארת.

עיסאווי פריג': נס שקם.

עיסאווי פריג': נס שקם.

עיסאווי פריג': זה מדהים.

עיסאווי פריג': נס.

עיסאווי פריג': קם נס.

עיסאווי פריג': אני אובייקטיבי, אני אומר את הדברים.

עיסאווי פריג': בא ראש הממשלה ביבי והצליח לשכנע אותם: תיזהרו, הרי הוזהרתם.

עיסאווי פריג': אם אני לא אהיה ראש ממשלה לא תהיה מדינה.

עיסאווי פריג': הערבים יבואו, האיראנים יבואו.

עיסאווי פריג': אני הוא המגן.

עיסאווי פריג': והכניס את זה לתודעה, הצליח, ואתם כולכם שבויים תחת התחושה הזאת, כאילו לפניו לא הייתה מדינה והכול בזכותו.

עיסאווי פריג': כמו מפעל שפתאום קלט אליו איזה מנכ"ל חדש, והמנכ"ל חכם, כמו ראש הממשלה, הצליח לשכנע את הבעלים של המפעל, שהם האזרחים: דיר באלכ אם תפטר אותי.

עיסאווי פריג': אם תפטר אותי, המפעל יתמוטט.

עיסאווי פריג': והצליח.

דוד אמסלם: אגב, עיסאווי.

דוד אמסלם: זה לבד כישרון עצום שאין אותו לרוב האנשים.

עיסאווי פריג': זה איך?

דוד אמסלם: זה לבד מראה לך כמה הבחור מוכשר, לשיטתך – אין אותו כמעט לאף אחד – – –

עיסאווי פריג': יפה, מוכשר, אבל כי הוא מוצא חבורה – – –

דוד אמסלם: מה זה חשוב למה?

עיסאווי פריג': תקשיב, כי הוא מצליח – – –

דוד אמסלם: הוא הצליח לשכנע את הבעלים.

עיסאווי פריג': יפה, אבל זה הסכנה של האיש, אם הצליח לשכנע את הבעלים בדבר לא נכון.

דוד אמסלם: אז נחליף את הבעלים?

דוד אמסלם: מה אתה מציע – נחליף את הבעלים?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': הבעלים ימשיכו להיות בעלים, וצריך להחליף כמה שיותר את המנכ"ל.

דוד אמסלם: אבל הבעלים אוהב אותו, מה נעשה?

עיסאווי פריג': עכשיו, קח כמה דקות, צא מהתחושה שאתה שר בממשלה.

עיסאווי פריג': אני צודק או לא?

אריה מכלוף דרעי: שהבחור מוכשר?

אריה מכלוף דרעי: כן.

עיסאווי פריג': והחלק השני?

אריה מכלוף דרעי: שהעם חכם שמקשיב לו.

עיסאווי פריג': שהעם חכם שמקשיב?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': יפה מאוד, אתה יודע מה – – –

רויטל סויד: לא, לא באל"ף, לא בו"ו.

עיסאווי פריג': אז אנחנו צריכים לתת תואר ראש ממשלה נצחי לראש הממשלה בנימין נתניהו, כי אחרת לא אני ולא את, גברתי היושבת-ראש, ולא אף אחד אחר לא יהיה כאן, כי איראן מחכה בגבולות.

עיסאווי פריג': כי איראן מחכה בגבולות.

עיסאווי פריג': כי היא – מה שקרה במערכת הבחירות האחרונות, שכל פעם בא האיום החדש: פעם איראן, פעם חיזבאללה, פעם חמאס, ונוהרים.

עיסאווי פריג': מי האיום הבא?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אני מנסה לחשוב מי האיום הבא.

עיסאווי פריג': מי יכול – – –

יעקב פרי: מרצ.

עיסאווי פריג': מרצ?

עיסאווי פריג': אה, כן.

עיסאווי פריג': יגיע.

עיסאווי פריג': ואללכ, הרוב יהודים שם.

עיסאווי פריג': גם מותר להכניס לאיום?

דוד אמסלם: מה שאני אוהב אצל עיסאווי, שהאיומים האלה וירטואליים מבחינתו.

דוד אמסלם: לא קיימים.

דוד אמסלם: האיראנים לא קיימים, חיזבאללה לא קיים.

דוד אמסלם: המצאנו את זה אנחנו.

דוד אמסלם: ראש הממשלה המציא את זה.

עיסאווי פריג': אבל תראה איך הוא הצליח.

עיסאווי פריג': הוא הצליח להכניס לתודעה – – –

דוד אמסלם: מבחינתו לא קיים אירוע כזה.

דוד אמסלם: יעקב, אין אצלו איראן.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: אין חיזבאללה, אין חמאס פה.

דוד אמסלם: הכול שטויות, זה דמיונות שלנו.

דוד אמסלם: ראש הממשלה – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': א', אם איראן היא בעיה, זו לא בעיה שלי, זו בעיה שלנו.

דוד אמסלם: ולא שלנו, היהודים.

עיסאווי פריג': לא – – – יהודים, למה?

עיסאווי פריג': יש הבדל בין מוחמד ומשה כשנופל טיל כאן?

עיסאווי פריג': בחייאת רבאכ.

עיסאווי פריג': יש שותפות גורל – – –

דוד אמסלם: האיראנים הצהירו, המנהיגים שלהם, שהם רוצים לחסל את מדינת ישראל בגלל היהודים שפה, לא בגלל הערבים.

עיסאווי פריג': אז יפה, אז אני נמצא במדינה, אז אני נמצא באותו גורל כמו שלך, לא?

דוד אמסלם: אבל אנחנו הסיבה, לא אתם.

עיסאווי פריג': ידידי, תצא כבר מהתחושה הזאת, ותתחיל לחשוב מעבר לקופסה איך אני מסוגל להביא למצב כאן שכל עמי האזור יקבלו אותי ואני אחיה אתם בשלום.

עיסאווי פריג': אבל כל עוד אתה מתעקש, מתעקש בשיטה שאתה מוביל, הם – הפחד, הפחד היהודי שעשרות שנים מלווה אותך, אתה צריך להשתחרר.

עיסאווי פריג': תשתחרר מהפחד.

עיסאווי פריג': תיאוריית הפחד הזאת לא תוביל אותך ולא את בניך ולא נכדיך לאף מקום.

עיסאווי פריג': אתה צריך לעזור לעצמך.

עיסאווי פריג': תפסיק להיות פחדן – פחדן בחשיבה, פחדן באווירה.

עיסאווי פריג': די, אי-אפשר.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול להתקדם לשום מקום.

עיסאווי פריג': אני מבין את המקורות של הפחד הזה.

עיסאווי פריג': אני מבין את זה.

עיסאווי פריג': הרדיפה – אני מבין.

עיסאווי פריג': אבל כמו שפחדת והעלית ספקות: ואללה, עיסאווי יהיה חבר ועדת חוץ וביטחון?

עיסאווי פריג': איך הערבי הזה יהיה חבר ועדת החוץ והביטחון?

עיסאווי פריג': שמעתי את זה מכל מיני חברים, בשאלות.

עיסאווי פריג': תפסיקו, חברים, לפחד.

עיסאווי פריג': אפשר, יש חברים ויש אנשים שאתה יכול לבנות איתם עתיד, וגם הערבים שהם שכנים שלך ומדינות האזור רוצים להמשיך לחיות לא פחות ממך.

עיסאווי פריג': צאו מהתחושה הזאת.

עיסאווי פריג': אפשר לעשות את זה.

עיסאווי פריג': אפשר לעשות את זה.

עיסאווי פריג': דווקא בתנאים הקיימים היום אפשר לעשות את זה.

עיסאווי פריג': תתחילו לחשוב אחרת, לא רק מחשבה טקטית, כי אתם פוחדים מאסטרטגיה.

עיסאווי פריג': השר דרעי, שר הפנים.

עיסאווי פריג': אתה מכיר אותו?

עיסאווי פריג': הוא אמר באחד הראיונות שלו ברדיו: חברים, בואו נהיה ריאליים.

עיסאווי פריג': הערבים לא ילכו לשום מקום והיהודים לא ילכו לשום מקום.

עיסאווי פריג': חייבים למצוא דרך ופתרון.

עיסאווי פריג': נכון, כבודו?

עיסאווי פריג': אמרת או לא אמרת?

אריה מכלוף דרעי: שמעתי עליו.

עיסאווי פריג': אני שמעתי את זה, אני עד.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': אז מה, בואו נחשוב קדימה.

עיסאווי פריג': חברים, אני מסכם, זמני תם.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם: חוק ההמלצות הזה הוא כמו הרוח לפני הגשם.

עיסאווי פריג': הגשם הולך לטפטף, וכמה שאתם לחוצים, אני מתחיל להשתכנע שההמלצות על השולחן, ואתם פוחדים מההמלצות, ולשם כך אתם לחוצים ומלחיצים את כל המדינה ואותנו.

עיסאווי פריג': זה מראה כמה אתם שקופים, אבל לא שקופים בהבנה של השר דרעי, אלא שקופים בעשייה.

עיסאווי פריג': הכול גלוי.

עיסאווי פריג': תודה לכם, והחוק הזה – צריך לדחות אותו.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.

רויטל סויד: 45.

רויטל סויד: הוא בדק עד מתי השר יושב פה והוא אמר:

רויטל סויד: אני אנעים את זמנו של השר.

יעקב פרי: אני לא יודע אם אני אנעים, אבל אני אשתדל.

יעקב פרי: גברתי היושבת בראש, חבריי וחברותיי המעטים, חברי הכנסת.

עיסאווי פריג': צריך לשנות את התקנון: מי שנואם 45 דקות – לתת לו הפסקת – – –

אריה מכלוף דרעי: לא הפסקה – – – בסוף היום – – –

יעקב פרי: גבירותיי ורבותיי, השבוע אנחנו, כמחוקקים, ובעיקר מי שהביא את החוק, חברי הקואליציה, לא עסוקים בלשרת את העם, את הריבון שהפקיד בידינו, בידיכם, את המנדט לניהול המדינה.

יעקב פרי: במקום לדאוג השבוע – ולצערי, גם בשבועות אחרים – לכלכלת ישראל, ולנסות לתת מענה לבעיות האמיתיות שאיתן נאלצים להתמודד כל אזרחי המדינה, אנחנו עוסקים בלשחק אחד עם השני, קואליציה ואופוזיציה, משחק על חיי היום-יום שלנו, של כולנו, על האופי ועל היופי של מדינת ישראל.

יעקב פרי: אתם מחוקקים חוק במרץ רק כדי לשרת קבוצה קטנה מאוד של אנשים שאתם יודעים לא פחות טוב ממני שרוב הסיכויים שחלק לפחות ממנה לא נהגו כמצופה מהם בחברה מתוקנת, חפה משחיתויות, שבה כולנו רוצים לחיות.

יעקב פרי: כי הממשלה הזאת היא ממשלה של שיכרון כוח, היא ממשלה שלעיתים רבות מדי שוכחת שעליה לעבוד למען כל הציבור, ובעיקר – היא מונעת מרצון של מי שעומד בראשה לשרידות פוליטית.

יעקב פרי: הממשלה הזאת התחייבה לשרת את כל עם ישראל, ובמקום לעשות זאת, הממשלה הזאת, ואיתה כל אחת ואחד מחברי הקואליציה, עסוקים גם היום בעצמם.

יעקב פרי: אתם עסוקים, ידידי יושב-ראש הקואליציה, במתנות לחברים, בשמירה על הכיסאות שלכם בכל מחיר, ולצערי, את המחיר כולנו משלמים כל העת, כל עוד אתם בשלטון.

יעקב פרי: במקום להיות מגדלור לאומות העולם ואבן שואבת ללמוד ממנה, הממשלה הזאת דואגת יום-יום להפיל צל כבד על הדמוקרטיה, והחוק הזה, ידידי, חבר הכנסת אמסלם, הוא דוגמה מעולה לכך.

יעקב פרי: במקום להיות אור, מדינת ישראל בהנהגת

יעקב פרי: כם היא אי שחור של קומבינות.

יעקב פרי: אני מאמין שהצטברות של מעשיכם והחוקים שאתם מעבירים ייזכרו בדורות הבאים כמי שלקחו את מדינת ישראל אחורה במקום להקפיץ אותה קדימה.

יעקב פרי: מה תשאירו אחריכם?

יעקב פרי: במו ידיכם אתם יוצרים פה הגדרה חדשה ושלילית לדמוקרטיה.

יעקב פרי: אין כאן עוד מדינה חופשית.

יעקב פרי: יש פה יותר ויותר משטרת מחשבות.

יעקב פרי: מי שתחת ידיו יוצאים חוקים המנציחים בורות ובדלנות, אינו עושה זאת בשם עם הספר.

יעקב פרי: לימודי מתמטיקה ואנגלית אינם תועבה; הם כורח המציאות שאפילו חכמי ישראל למדו ועודדו – ראו את הרמב"ם.

יעקב פרי: לימודי מתמטיקה ואנגלית הם המפתח לכלכלה חזקה שבסוף מאפשרת לתמוך במי שזקוק לכך באמת.

יעקב פרי: מי שמוכן להנציח אפליה בקרב ילדים במוסדות לימוד אינו עושה זאת לשם שמיים אלא לשם הכיסא שעליו הוא יושב כאן, בכנסת.

יעקב פרי: אתם מייצרים במו ידיכם גטאות חברתיים שתכליתם היא שמירת כוחכם הפוליטי ושמירה על הגמוניה.

יעקב פרי: מי שאומר שהוא דואג לעם ישראל ומבטל את השוויון בנטל אינו דואג לעם ישראל אלא לעצמו בלבד.

יעקב פרי: כולם צריכים להיות שווים בזכויות ובחובות.

יעקב פרי: מי שתחת ידיו מעביר את חוק ההסדרה בידיעה שהוא אינו עומד בכללי המשפט הבין-לאומי, ויודע כי החוק עלול לפגוע במדינת ישראל, עושה זאת בשם הכיסא שעליו הוא יושב, ולא בשמם של האזרחים שבחרו בו.

יעקב פרי: הוא בעצמו מכניס את מערכת המשפט למשחק הפוליטי והופך את בית המשפט ביודעין למטרת ניגוח.

יעקב פרי: חברים, מי שמנציח מדיניות של הסתרה, כנראה יש לו מה להסתיר, החל מהסטות תקציביות עלומות באישון לילה ועד הסתרת דוחות ומידע מהציבור בנושא הגז.

יעקב פרי: השקיפות, גברתי היושבת-ראש, היא עיקרון שצריך להנחות את הממשלה בפעולותיה, והשקיפות צריכה להיות חלק אינהרנטי מעבודת הממשלה ושלוחותיה, שכן זו מאפשרת בקרה מחד גיסא וריסון הכוח מאידך גיסא.

יעקב פרי: מי שמבקש להכניס עוד ועוד גורמים פוליטיים ואנשים שאינם מיומנים למוסדות השלטון והציבור אינו מעוניין בהכרח לשרת את הציבור אלא שהציבור ישרת אותו, את כיסיו ואת חבריו המקורבים.

יעקב פרי: מהבית הזה, בהנהגת חלק מחברי הקואליציה, יוצאים עוד ועוד אגרופים לעבר הדמוקרטיה הישראלית ולעבר שומרי הסף שלה.

יעקב פרי: הסיסמה השחוקה שלכם להגנה על מעשיכם היא משילות, אבל גם לה יש גבולות, ואותם אתם עסוקים בלמתוח עד אין קץ.

יעקב פרי: מי שפועל לכבול את ידי המשטרה במלחמה בשחיתות כנראה יש לו מה להסתיר.

יעקב פרי: מי שלא מוכן ששופט, מבקר המדינה, יבחן את מעשיו, כנראה יש לו מה להסתיר.

יעקב פרי: מי שמוכן לפגוע בבית המשפט מסמן מטרה ברורה כנגד הדמוקרטיה במטרה להחליפה במשטר אחר, ללא גבולות, תמרורי אזהרה ושומרים.

יעקב פרי: יש כאן הליכה ברורה לעבר רודנות, או, אם תרצו, דמוקרטיה חשוכה, דמוקרטיית דמדומים.

יעקב פרי: אין כאן עניינים של שמאל וימין או השקפת עולם כללית או כלכלית, אלא חרדה אמיתית לאדנים שעליהם נבנתה מדינת ישראל, אדנים של דמוקרטיה, שוויון וחופש.

יעקב פרי: דמוקרטיה ללא חופש מדת, ללא מערכות בקרה ואיזונים, ללא שקיפות שלטונית, ללא שוויון, צריכה להחליף את הגדרתה.

יעקב פרי: קדמו את החינוך, קדמו את מוכנות המדינה לצונאמי הכלכלי והחברתי שיבוא עלינו עם הזדקנות האוכלוסייה, עם השינויים הדמוגרפים הצפויים, והשינויים שיחולו בשוק העבודה כתוצאה מהתפתחות הטכנולוגיה.

יעקב פרי: במקום זאת אתם עסוקים בלפלג את העם, בלתת למקורבים כספים שאינם שייכים לכם או להם ובדילים פוליטיים.

יעקב פרי: אני קורא לכם להפסיק להאשים אחרים במעשים שלכם.

יעקב פרי: קחו אחריות.

יעקב פרי: ואני מבקש להציע לכם אלטרנטיבה: קדמו חוקים נגד השחיתות.

יעקב פרי: קדמו שקיפות.

יעקב פרי: בנו תהליכים מוסדרים לקבלת החלטות.

יעקב פרי: הגיעה העת שמדינת ההייטק תכניס את הטכנולוגיה לשורותיה ותשתמש בה לשיפור השירות לאזרחים, לשקיפות ולאיכות החיים.

יעקב פרי: הגיעה העת שתעסקו גם בתרבות, ברוח, אשר בלעדיהם אין עם ואין מורשת.

יעקב פרי: התחלה טובה יכולה, בהקשר הזה, להיות העיסוק במוזיקה ובחינוך מוזיקלי, כי המוזיקה הוא אמצעי שמחבר בין אנשים, בין עמים, ללא הבדלי דת, מין, גזע ולאום, השקפת עולם או משטר.

יעקב פרי: המוזיקה היא מגדל לרב-תרבותיות וגשר שמחבר בין לבבות כולנו.

יעקב פרי: פסקול חיינו לא היה אותו הדבר לולא המוזיקה המרטיטה את ליבנו בעיתות תוגה ובעיתות שמחה.

יעקב פרי: החינוך המוזיקלי יכול, לטעמי לפחות, להיות כיפת ברזל לחינוך ילדינו, לקידום החברה שלנו לחברה טובה יותר, עם פחות אלימות וללא ספק עם הרבה יותר ערכים.

יעקב פרי: אלה מאיתנו שגדלו – ואני נמנה עליהם – בשנות הזוהר של החינוך הישראלי, זוכרים את הפעילות המוזיקלית בבית הספר כחלק אינטגרלי מחיינו.

יעקב פרי: אני אמשיך לעמוד מעל לדוכן הזה כמו קאטו הזקן, ולומר לכם שבמחקרים מדעיים נמצא קשר ישיר בין לימודי מוזיקה לשיפור במתמטיקה ובמיומנויות קריאה, להישגים טובים יותר במבחני אינטליגנציה ויצירתיות.

יעקב פרי: מחקרים מראים גם כי לימודי מוזיקה תורמים לחינוך ולהתפתחות של ילדים והם בעלי תרומה ממשית לשיפור הישגי התלמידים ושיפור הכישורים החברתיים, שלעיתים חברתנו כל כך זקוקה להם.

יעקב פרי: הוכח גם ששילוב המוזיקה במערך הלימודים תורם באופן ברור להגברת יכולות הלימוד והמעורבות של התלמידים בשיעורים נוספים, ולא רק במוזיקה.

יעקב פרי: לפעילות המוזיקלית יש חשיבות חברתית רבה ביותר.

יעקב פרי: היא מחדדת ומעמיקה את כישורי האינטראקציה החברתית בתוך קבוצה או קבוצות ואת יכולתה לפעול בתיאום.

יעקב פרי: בכוחה להשפיע על האקלים הרגשי של יחידים ושל קבוצות.

יעקב פרי: עיסוק במוזיקה מגביר גם את הגישה הבין-תחומית, מעשיר את חוויית הלימוד כמעט בכל תחום – בהיסטוריה, בגיאוגרפיה, בשפות זרות ובמתמטיקה – והופך אותה למהנה ומעמיקה יותר.

יעקב פרי: לימודי המוזיקה יכולים לתת מענה לפערים השונים שיש כיום בחברה הישראלית, להעניק תרבות וערך רב ללומדים, ובסופו של יום גם עשויה לקדם את מדינת ישראל שכולנו כל כך אוהבים.

יעקב פרי: כיום יש מחסור חמור ביותר במורים למוזיקה, במורים לנגינה.

יעקב פרי: לצערנו, העולים הרבים מברית המועצות, אשר הכניסו לכאן ידע רב, אט-אט פורשים לגמלאות, ואף אחד לא עומד בתור כדי להחליף אותם.

יעקב פרי: כלי הנגינה הם יקרים ומהווים חסם ממשי עבור ילדים רבים ללמוד ולממש את הפוטנציאל, הכישרון והרצונות שלהם.

יעקב פרי: היום לימודי מוזיקה הם פריבילגיה לחזקים ומבוססים.

יעקב פרי: ממשלה שלא פועלת להורדת חסמים מהסוג הזה ומקדמת חוקים כמו חוק ההשתקה, לא ראויה, לטעמי, להיות בשלטון.

יעקב פרי: במדינת ישראל יש 134 קונסרבטוריונים, וועדת זמורה-כהן, שהוקמה על ידי משרד החינוך ב-1985, הציעה כי הקונסרבטוריונים המוכרים יהפכו לחלק מן המערך החינוכי של המדינה, והלימודים בהם יינתנו חינם.

יעקב פרי: כיום, במקום הלימודים שיהיו חינם, ההורים נאלצים לשלם במקרה המינימלי 600 שקל לחודש.

יעקב פרי: עלות הלימודים יכולה להגיע גם ל-9,000 שקל לשנה, ומה יעשו הורים שיש להם כמה ילדים המעוניינים ללמוד?

יעקב פרי: שיקום חבר כנסת וייתן הסבר מניח את הדעת מדוע אתם מקבלים את זה ששיעור הקונסרבטוריונים ברשויות מקומיות חזקות גדול משיעורם ברשויות החלשות, ומספר התלמידים הלומדים ברשויות החזקות גבוה מחלקם של התלמידים ברשויות אלה ובכלל התלמידים בבתי הספר.

יעקב פרי: עובדה היא שהתמיכה של משרד החינוך בקונסרבטוריונים המוכרים מהווה 9% בלבד מהתקציב הכולל שלהם, 9% שהם לעג לרש.

יעקב פרי: האבסורד הוא שכשר החינוך רוצה הוא גם יכול לשנות ולעשות.

יעקב פרי: שר החינוך לשעבר גדעון סער העניק סמל מוסד לקונסרבטוריון בעיר לוד, ומאז נעלמו כל הבעיות התקציביות של הקונסרבטוריון.

יעקב פרי: את אותו מהלך צריך, חובה, לעשות ביתר בתי הספר למוזיקה, הקונסרבטוריונים המוכרים במדינת ישראל.

יעקב פרי: ויש לי חדשות בשבילכם: גם בעכו, גם בירוחם, גם בירושלים ישמחו לקבל סמל מוסד לקונסרבטוריונים הפועלים בהן.

יעקב פרי: כשרוצים לעזור לערים חלשות ולקדם את הנוער, הפריפריה והחינוך המוזיקלי, מוצאים את הדרך הנאותה לעשות זאת.

יעקב פרי: ויש לי חזון שאני צועק אותו מאז היותי כאן, בכנסת: בתי הספר המקצועיים למוזיקה שיוכרו על ידי המדינה באופן רשמי ולא יהיו עוד תלויים בתקציב התמיכות של משרד החינוך והעומד בראשו.

יעקב פרי: עלות שנתית של אלפי שקלים שמשלמים ההורים ללימודי המוזיקה היא לא גזרת גורל, היא עניין של מדיניות ועניין של החלטה.

יעקב פרי: חברותיי וחבריי חברי הכנסת היושבים עכשיו באולם, אני קורא לכם להצטרף אליי לצבא המוזיקה, שנאבק – –

שלי יחימוביץ': קצת מאוחר מדי בשבילנו, בשבילי, מסתבר.

יעקב פרי: – – על הזכות הבסיסית – לא, אף פעם לא מאוחר – ללמוד נגינה, תוך שילובו במאבק ביוקר המחיה – – –

סתיו שפיר: אפשר עכשיו, כשאנחנו פה.

יעקב פרי: אין בעיה.

יעקב פרי: את יודעת שאני מוכן, כן.

יעקב פרי: ביחד ניאבק למען פיתוח ערכים ותרבות.

קריאה: – – –

יעקב פרי: אין שום בעיה.

יעקב פרי: הכול אני מוכן.

יעקב פרי: יש לעזור ולרומם – באופן כללי, כמובן, ולא רק בעניין המוזיקלי – את מי שידו אינה משגת; לאפשר שוויון הזדמנויות כלכלי, חברתי, שוויון הזדמנויות לכל הילדים המבקשים לממש את התשוקות שבוערות בהם.

יעקב פרי: במדינת ישראל של ימינו, המדינה הכל-כך מתקדמת, אין סיבה שילד הרוצה ללמוד נגינה ולממש את עצמו לא יעשה זאת.

יעקב פרי: והנושא הזה – נכון, ייתכן שיש מחברותיי וחבריי כאלה שרואים בו נושא קטן, אולי אפילו שולי או לא משמעותי.

יעקב פרי: עבורי הוא מאוד משמעותי ומעיד אלף מונים על סדרי העדיפות המעוותים של הממשלה הזאת.

יעקב פרי: ואני רוצה לשאול אתכם מה עדיף: לממן הורדת מכסים חד-פעמית לטלוויזיות ולבריכות שחייה בעלות של 800 מיליון שקלים או מימון הוזלת לימודי מוזיקה, תחביבים או כלי נגינה?

יעקב פרי: רק הבוקר אישרה ועדת הכנסת 15 מיליון שקלים מתקציב הרזרבה לצורך שינויים מבניים בכנסת.

יעקב פרי: ועדת הכספים אישרה אתמול 28.5 מיליון שקלים למשרד לשירותי דת, מתוכם 10.5 מיליון לפיתוח בית העלמין תל רגב, 11 מיליון לתקצוב פעילות המינהלת לזהות יהודית.

יעקב פרי: ושלא תבינו שאני מקל ראש בכך, אבל בין השאר הוקצבו גם כספים לפעילות משותפת עם ארגון השומר החדש, פרויקטים במתנ"סים, 3 מיליון לתגבור תקציב השכר ברבנות הראשית, 13.9 מיליון למימון פעילות בתחום שירותי הדת, הקמת מבני דת, פעילות המינהלת לזהות יהודית, חיזוק הביטחון בהר הזיתים, קשרים דתיים ורוחניים עם התפוצות, תמיכה ברבני קהילות.

יעקב פרי: בשבוע שעבר פסלה הקואליציה, ועדת השרים לענייני חקיקה, חוק שלי שיעלה פחות מפסיק מכל מה שציטטתי אך עכשיו, חוק שרציתי שיאפשר לשר החינוך לאפשר לילדים לשאול כלי נגינה כדי שלימודי המוזיקה יהיו אפשריים לכל ילד שמבקש ללמוד, בלי קשר לרקעו הכלכלי וליכולת הכלכלית של משפחתו.

יעקב פרי: הזכות הזאת בסיסית, לכל ילד ולכל אדם.

יעקב פרי: הנגישות של תרבות היא נגישות לנפש, למוח ולנשמה.

יעקב פרי: הממשלה הזאת היא לא מנהיגה.

יעקב פרי: ראייה לטווח ארוך ממנה והלאה.

יעקב פרי: היא עובדת בכיבוי שרפות, קניית קולות של חברי כנסת מהקואליציה.

יעקב פרי: אתם עסוקים מדי בעצמכם, בכאן ועכשיו, במקום לנסות ולראות את התמונה הכוללת ולהתוות מדיניות לטווח ארוך.

יעקב פרי: מדינת ישראל עומדת בפתחה של תהום עמוקה אשר יהיה קשה מאוד לצאת ממנה אם לא נתייחס היום לאזהרות ולא ניערך כראוי.

יעקב פרי: אני מדבר, לדוגמה, על השינויים הדמוגרפים הצפויים במדינת ישראל ועל הזדקנות האוכלוסייה.

יעקב פרי: מן העבר האחד, האוכלוסייה הולכת ומזדקנת לאור הארכת תוחלת החיים, ומספר האזרחים הוותיקים בישראל רק ילך ותעלה עד כדי 17% בתוך כמה עשורים.

יעקב פרי: מן העבר השני, האוכלוסייה שאינה נוהגת לעבוד – לצערי, כיום יותר מדי – רק הולכת וגדלה – שיעור החרדים, ידידי שר הפנים, וגם שיעור האוכלוסייה הערבית.

יעקב פרי: חברה צריכה לדאוג לזקניה; כך אנו מצווים ביהדות, בין שזה בלוחות הברית – "כבד את אביך ואת אמך" – ובין בהוראות שהותירו חכמינו.

יעקב פרי: על מדינת ישראל לדאוג שהאזרחים הוותיקים בישראל יזדקנו בכבוד.

יעקב פרי: מוכנות המדינה להזדקנות האוכלוסייה היא סוגיה אסטרטגית מן המעלה הראשונה עבור החברה הישראלית, עבור הכלכלה, עבור מדינת ישראל ועבור ביטחוננו הלאומי.

יעקב פרי: מדינת ישראל אינה מתאפיינת ביכולת תכנון ארוכת טווח, ובדיוק בגלל זה אני וחברי כנסת נוספים, כולל חברי יושב-ראש הקואליציה, הקמנו שדולה ולקחנו על עצמנו להוביל את הפעילות הפרלמנטרית בנושא חשוב זה.

יעקב פרי: עלינו להתמודד כבר היום עם פערים וקשיים קיימים ולהתכונן לגידול הצפוי במספר הקשישים.

יעקב פרי: מדובר בנושא רב-מערכתי, בנושא מורכב, אבל על כולנו לקפל את השרוולים, להישיר מבט ולפעול כדי שנוכל להזדקן בכבוד.

יעקב פרי: אני הנחתי על שולחן הכנסת הצעת חוק להקמת מטה לאומי למען הקשיש ולהיערכות הלאומית להזדקנות האוכלוסייה.

יעקב פרי: ריבוי המשרדים שעוסקים בנושא אינו משרת את קידום הסוגיה האסטרטגית, וגורם לכך שאין כתובת אחת ברורה לריכוז, לטיפול ולקידום הסוגיה.

יעקב פרי: מטרתה של הצעת החוק היא להסדיר ולקדם תוכנית אסטרטגית בכל המישורים וליצור גוף מקצועי ויעיל, גוף שיכוון את פעולות רשויות המדינה ויקשר בין הגורמים השונים כדי לשפר את הטיפול ואת ההתמודדות עם הנושאים הללו תוך ראייה הוליסטית למען הקשיש ולמען כלכלת ישראל.

יעקב פרי: הצעת החוק הזאת דומה במבנה שלה לחוק המטה לביטחון לאומי, ולא בכדי.

יעקב פרי: אני סבור כי יש משמעות רבה שארגון כזה יהיה בעל סמכויות, אולי כפוף לראש הממשלה, ויהיה היועץ של הממשלה, שהאחריות בסופו של יום מוטלת על כתפיה.

יעקב פרי: הגיע הזמן לשנות את סדרי העדיפויות של המדינה ולחשב מסלול מחדש, מסלול לטווח ארוך.

יעקב פרי: הגיעה העת שהממשלה הזאת תעסוק בסגירת פערים ותתעסק בהצבת מדינת ישראל בשורה אחת עם המדינות המובילות בעולם; לא בשחיתות, אלא בהענקת שירותים ציבוריים שראוי לקבל אותם במדינת ישראל של 2018-2017.

יעקב פרי: לא יכול להיות שאנו מקבלים את העובדה שבמדינת ישראל יש 1.86 מיטות לכל 1,000 אזרחים, לעומת יחס של 3.3 במדינות ה-OECD – נתונים מ-2015; או שאנחנו בתחתית הסולם בקרב מדינות ה-OECD בקרב בוגרי רפואה בכל שנה – 5.5 בוגרים ברפואה בכל שנה בישראל על כל 100,000 תושבים, לעומת 11.5 בממוצע ביתר המדינות ב-OECD.

יעקב פרי: מנתוני משרד הבריאות ל-2011 עולה שבמדינת ישראל עובדים 300 רופאים גריאטריים, בעוד בפועל רק במחלקות לאשפוז כללי נדרשים יותר מ-1,200 רופאים, והמספר גבוה אף יותר בשל הצרכים של בתי האבות והדיור המוגן.

יעקב פרי: כעת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעלות נושא אחר, אשר אני גם מעורב בדיונים ובעיסוק בו בכנסת, בין היתר במסגרת תפקידי כחבר ועדת הכלכלה.

יעקב פרי: לפני כמה שעות, אפשר לומר, היה אמור להתקיים דיון בנושא בלימת הקטל בדרכים, בוועדת הכלכלה.

יעקב פרי: ואני אבקש, ברשותך, להעלות כמה נתונים שעולים מדוחות של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

יעקב פרי: מספר ההרוגים בתאונות הדרכים מתחילת השנה הוא 360; משנת 2013 ועד לשנת 2016 חלה עלייה של 30% במספר ההרוגים בתאונות דרכים בישראל.

מאיר כהן: מ-2013?

יעקב פרי: מ-2013.

יעקב פרי: ילדים בגיל 0–14 בישראל נהרגים בשיעור גבוה ביחס ליתר מדיניות ה-OECD, ומהווים בממוצע 9% מסך כל ההרוגים; בשנת 2014 נצפתה ירידה ביחס לפצועים קשה; משנת 2014 ועד לשנת 2016 חלה עלייה של 16% במספר הפצועים קשה; הולכי הרגל מהווים שליש מסך כל ההרוגים ביחס לשיעורם באוכלוסייה; נהגים צעירים עד גיל 24 הם קבוצת הגיל המעורבת ביותר בתאונות דרכים קטלניות; בשנת 2016 74% מההרוגים היו גברים, לעומת 26% נשים; בחודשים יוני ודצמבר באותה שנה ממוצע התאונות הוא הגדול ביותר, ואחוז התאונות הגבוה ביותר הוא בימי חמישי; עבירת הנהיגה לנהגים המעורבים בתאונות דרכים קטלניות וקשות הנפוצה ביותר היא אי-מתן זכות קדימה להולכי רגל; במעורבות רוכבי אופנועים בתאונות קטלניות בשנת 2106, רוכבי אופנועים היו מעורבים בתאונות קשות פי 11 מרכבים פרטיים.

יעקב פרי: הגיעה העת, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, להילחם בתאונות הדרכים כמשימה לאומית מרוכזת ומתואמת.

יעקב פרי: האם גם בנושא הזה אנחנו חלוקים פוליטית?

יעקב פרי: נראה לי שלא.

יעקב פרי: ואסיים בחוק ההמלצות, ואני אותיר מזמני גם לחבר הכנסת איימן עודה, ברשותך, אדוני שר הפנים.

אריה מכלוף דרעי: למה אתה נשבר כל כך מהר?

אריה מכלוף דרעי: דבר – – –

יעקב פרי: לא, אני לא נשבר.

יעקב פרי: אני פשוט – – –

שלי יחימוביץ': דבר, דבר.

שלי יחימוביץ': אנחנו נהנים.

יעקב פרי: אתם נהנים?

קריאה: – – – מוזיקה.

דוד אמסלם: קודם כול, יענקל'ה, אני רוצה להגיד לך על הסיפור של המוזיקה, נהניתי לשמוע אותו, חבל על הזמן.

דוד אמסלם: הסכמתי לכל מילה, דרך אגב.

יעקב פרי: יפה.

שלי יחימוביץ': יעקב, ספר לנו איך הגעת לנגן בסקסופון.

יעקב פרי: קודם כול, אני מנגן בחצוצרה.

יעקב פרי: והדבר השני, אני חונכתי בצעירותי לקריירה מוזיקלית, וכנראה עמדתי בה גם יפה.

קריאה: אז איפה טעית?

קריאה: איפה הייתה הטעות?

יעקב פרי: איימן, איימן.

איימן עודה: במזרחית דבר כזה לא היה בשנות ה-50 וה-60.

יעקב פרי: בסדר, היו גם מזרחים.

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: אה, יופי.

אריה מכלוף דרעי: אתה רואה?

יעקב פרי: אני בא מבית קשה יום.

יעקב פרי: משפחתי – אימא שלי מאוד רצתה שאני אלמד פסנתר.

יעקב פרי: בסופו של דבר סיימתי בחצוצרה בכיתות הנמוכות של בית הספר העממי.

יעקב פרי: למדתי על מלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל, וניגנתי ברוב התזמורות וברוב המופעים בארץ.

יעקב פרי: כשהייתי סטודנט באוניברסיטה העברית הייתי בתזמורת של "גברתי הנאווה" – סיפורים רבים.

יעקב פרי: ייעדתי את עצמי – – –

דוד אמסלם: יענקלה, ראינו אותך בטלוויזיה עם הבלורית – כמו שצריך.

יעקב פרי: ייעדתי את עצמי ללמוד בג'וליארד, ושם קיבלתי גם מלגה.

יעקב פרי: אבל ב-1966 אבי, זיכרונו לברכה, אמר לי שמוזיקה איננה פרנסה, שאני צריך לשמור אותה כתחביב ולמצוא לי עבודה שמשכורת חודשית בצידה.

קריאה: צדק הבן אדם.

קריאה: ממוזיקה עד לשב"כ זה לא רחוק.

יעקב פרי: ואז, במקום ללכת לג'וליארד הלכתי לשירות הביטחון הכללי.

יעקב פרי: ניגנתי 30 שנה בשירות הביטחון הכללי.

מאיר כהן: על מלגה – – –

יעקב פרי: אני לא מצטער לרגע.

יעקב פרי: יכול להיות שאיימן קצת מצטער, אבל אני פחות.

יעקב פרי: מאז חרותה המוזיקה ומה שאני רכשתי – אני גם עד היום סבור שאיש מודיעין טוב שיש לו כישורים מוזיקליים יכול להיות טוב יותר, מכיוון שאת מקבלת משמעת, שלי, וכושר אלתור ויכולֶת, בסופו של דבר, לנגן בצוות או כסולן שהרכב מלווה אותך.

יעקב פרי: הכישורים האלה עזרו לי, לטעמי, הרבה מאוד שנים, גם בשירות וגם בקריירה העסקית שלי.

יעקב פרי: לכן, אני חושב שלימודי מוזיקה, יש בהם הרבה מעבר ללימודים פורמליים או לימודים של מקצוע.

יעקב פרי: אני חושב שיש בהם הרבה מאוד ערכים תרבותיים, חברתיים, פיתוחים של כישורים, כפי שציינתי.

יעקב פרי: אני לקחתי על עצמי בצניעות לנסות ולקדם את החלק הזה, שהוא בהחלט חלק לא פוליטי, ממש חלק תרבותי.

יעקב פרי: לצערי, אני לא זוכה לעוצמות של שיתוף פעולה, אבל אני מקווה שעכשיו, כשיש יושב-ראש קואליציה חדש, אז אוזנו תהיה יותר מוזיקלית מהקודמים, ואנחנו נצליח בסופו של דבר לקדם דברים שהם גם בתרבות ובנפש.

יעקב פרי: אני רוצה לסיים, גבירותיי ורבותיי, בחוק ההמלצות.

יעקב פרי: אני מציע להסיר אותו מסדר-היום – אני יודע שזאת הצעה, איך אומרים?

יעקב פרי: קריאה שקרוב לוודאי שלא תיענה – כי הוא לא נחוץ.

יעקב פרי: כי במקום לקדם אותו, חזקו יותר את אוכפי החוק, את הפרקליטות, את המשטרה, את בתי המשפט; בערו את תופעת השחיתות, כדי שנחיה כולנו במדינה הגונה ושקופה, מדינה שאנחנו אוהבים ושאנחנו רוצים שיהיה נעים לחיות בה.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: הוא יפסיק כשהוא רוצה.

מאיר כהן: זה בסדר, יש לו.

שלי יחימוביץ': איימן, אתה יכול לספר על תפיסת העולם.

איימן עודה: בוודאי ובוודאי, עוד מעט.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, מכובדי השר אריה דרעי, אני מצטרף לכל מה שנאמר על ידי האופוזיציה בקשר לחוק ההמלצות.

איימן עודה: האמת, גם אני חושב למה ראש הממשלה כל כך מתעקש, במיוחד שהחוק לכאורה לא חל עליו.

איימן עודה: אבל החוק לא חל על חקירות שכבר התחילו.

איימן עודה: כנראה יש לו מה להסתיר, כנראה יש עוד משהו באופק, אז הוא, כל כך נחוץ לו שהחוק הזה יעבור בכנסת כבר בשבוע הזה.

איימן עודה: אני חושב שהתפיסה הזאת היא חלק ממתקפה שלמה של ראש הממשלה נגד המרחב הדמוקרטי במדינה.

איימן עודה: זה חלק מהמתקפה נגד בית המשפט העליון, הניסיון להשתלט על התקשורת, הניסיון לרדוף עמותות, וזה עוד נדבך לצמצום המרחב הדמוקרטי במדינה.

איימן עודה: כנראה בנושא הזה יש לנו שותפים, הרבה שותפים באופוזיציה, אם זה מרצ, חלקים ממפלגת העבודה, המחנה הציוני, ואפילו חלקים מיש עתיד.

איימן עודה: אבל יש נושא שהוא לא פחות חלק מהמרחב הדמוקרטי, והוא האוכלוסייה הערבית בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: משנת 48' עד עכשיו אין ממשלה שתקפה והסיתה נגד האוכלוסייה הערבית יותר מהממשלה הנוכחית.

איימן עודה: זה התחיל ביום הבחירות, הנאום המפורסם: הערבים נעים בכמויות באוטובוסים לקלפיות, וזה המשיך, וכמעט מדי חודש אנחנו שומעים.

איימן עודה: רק לפני שבוע שמענו את שר הביטחון מדבר על חילופי אוכלוסין בין אזרחי המדינה, הערבים מהמשולש, לבין המתנחלים, כאילו האזרחים הם חפצים שאפשר להעביר אותם ממקום למקום, כאילו אין שייכות לא רק למולדת, גם להקשר – ההקשר הכלכלי, ההקשר החברתי, קרובי משפחה בכל מקום.

איימן עודה: אין כלום; הם חפצים, אפשר להעביר אותם ממקום למקום.

איימן עודה: אין ספק שבגישה הזאת יש אנטי-ערביות נגד האזרחים הערבים, כי אין הבדל ביני, אני, הערבי, אזרח תושב חיפה, לבין ערבי מהמשולש.

איימן עודה: אבל בחיפה אי-אפשר למתוח את הגבול בין השכונות, לכן מדברים על מקומות אחרים, כן.

איימן עודה: כולם מבינים גם שהרעיון הזה לא מעשי, כי אנשים לא יגיעו מתל אביב לעפולה דרך שטחי המדינה הפלסטינית, וגם לא יסכימו שיציבו את הגבול בחדרה.

איימן עודה: יעקב פרי, יעקב פרי, פרי, בהיותך איש ביטחון מובהק, תגיד לי, חילופי אוכלוסין זה להעביר את הגבול לחדרה וכפר סבא?

איימן עודה: אתה רואה בזה משהו מעשי – מה שמדבר עליו קשקשן הביטחון אביגדור ליברמן?

יעקב פרי: לא צריך להיות בשביל זה איש ביטחון.

יעקב פרי: זו סוגיה – – –

איימן עודה: לעבור מדינתית מעפולה דרך שטחי המדינה הפלסטינית, למשל – מה אתה אומר כאיש ביטחון?

איימן עודה: כמה זה מעשי?

יעקב פרי: יכולה, יכולה להיות בעיה.

איימן עודה: אני מבין שליברמן מבין יותר ממך בביטחון, בגלל הרקורד הצבאי המפואר – – –

יעקב פרי: אבל אני נגד, נגד התוכנית של ליברמן.

יעקב פרי: אני לא חושב שהיא מעשית.

איימן עודה: כן, אבל מה חשוב לי בכל הדברים הללו?

איימן עודה: זה ההסתה נגד 20% מכלל האוכלוסייה.

איימן עודה: זה הדבר החשוב.

איימן עודה: עכשיו אני פונה לאופוזיציה ואומר להם: אני מבין, שלי וסתיו, אני מבין למה ראש הממשלה עושה את הדבר הזה.

איימן עודה: אני מבין שהוא היה יו"ר האופוזיציה בתקופת רבין.

איימן עודה: אז היינו גוש חוסם.

איימן עודה: מבחינתו הערבים מנעו ממנו להיות ראש ממשלה.

איימן עודה: זה מובן, אני מבין – בגלל שהוא התמודד מול ברק בשנת 1999, ברק קיבל 56%, הוא קיבל 44%, כלומר אנחנו, הערבים, היינו ההבדל בין שניהם וגרמנו לו להפסיד ולא להמשיך להיות ראש ממשלה, כלומר בשנת 1999 הוא קיבל רוב יהודי, אבל הוא לא קיבל רוב מטעם כל האזרחים.

איימן עודה: לכן, זו לא רק גזענות לשמה – זה גם, אבל לא רק – זו אסטרטגיה פוליטית איך לנטרל אותנו, איך לעשות מאיתנו קבוצה לא לגיטימית, עוכרי ישראל, גיס חמישי, איום מבפנים – כל הדברים הללו.

איימן עודה: עכשיו, מה שאני לא מבין מצד האופוזיציה, במיוחד אחרי שאבי גבאי נהיה יו"ר המחנה הציוני – למה הוא עושה אותו דבר?

איימן עודה: למה הוא אומר שאין לו שום דבר משותף עם המשותפת?

איימן עודה: מה זה, עוד הדרך של אהוד ברק?

איימן עודה: אז מה, הוא יהיה ראש ממשלה – יבצע אוקטובר 2000 נגדנו?

איימן עודה: מה זאת אומרת שאין פרטנר פלסטיני?

איימן עודה: זה המשפט של אהוד ברק.

איימן עודה: אין משפט יותר מכונן שחיזק את הימין משנת 2000 עד עכשיו יותר מהאמירה "אין פרטנר", כי אם אין פרטנר אז ייאוש.

איימן עודה: אז למה לבחור בכם?

איימן עודה: אז לבחור בימין.

איימן עודה: למה לבחור באנשים שמדברים על שתי מדינות?

איימן עודה: אז לבחור באני לא יודע מה, כי אין פרטנר.

איימן עודה: אני פונה לחבריי מהאופוזיציה: אני חושב שאנחנו צריכים לבנות אסטרטגיה.

איימן עודה: עכשיו, אל תטעו, אני יודע שגם אנחנו עושים טעויות, אני יודע את זה.

איימן עודה: אבל אנחנו צריכים לנהל שיח.

איימן עודה: אנחנו 20% מכלל האוכלוסייה.

איימן עודה: אם אנחנו קבוצה לגיטימית בפוליטיקה הישראלית, הימין יצטרך לשכנע יותר מ-65% מהיהודים; אם אנחנו מחוץ לכל משחק, הוא יכול להסתפק ב-51% מהיהודים והוא יהיה בשלטון.

איימן עודה: אני חושב שזו המשוואה הכי חשובה כרגע בפוליטיקה הישראלית.

איימן עודה: עוד יותר – יש ריח של בחירות.

איימן עודה: לכן קשקשן הביטחון ליברמן התחיל לתקוף.

איימן עודה: הוא נראה מאופק במשך שנה, הוא עשה כאילו – לא בהצלחה, אבל ניסה לעשות את זה, אבל עכשיו הוא חזר שוב להסית נגדנו.

איימן עודה: אני חושב שגם ראש הממשלה השתמש בזה.

איימן עודה: אני מבקש עמדה מאוד ברורה מהאופוזיציה.

איימן עודה: אנחנו צריכים לנהל שיח כן ואמיתי מה זאת אומרת אזרחות שווה, מה זאת אומרת דמוקרטיה, מה זאת אומרת יש זכות לגיטימית לכל קבוצה.

איימן עודה: אם מישהו עובר על החוק, אז צריך להעניש אותו ספציפית.

איימן עודה: מדינת חוק לא מתייחסת לענישה קולקטיבית, אלא מתייחסים לכל בן אדם לפי מה שהוא עשה.

איימן עודה: לכן, אני חושב שחוק ההמלצות, המתקפה נגד בית המשפט העליון, הרדיפה אחרי עמותות, הקוד האתי באוניברסיטאות, וגם ההסתה נגד האוכלוסייה הערבית, זה בא מאותו מקום: פגיעה במרחב הדמוקרטי.

איימן עודה: אנחנו באופוזיציה צריכים לדעת איך לאחד כוחות ולהיאבק נגד הדבר הזה.

איימן עודה: עכשיו אני רוצה להתייחס לנושא אחר, והוא שביום חמישי, עוד יומיים, ראש הממשלה בנימין נתניהו יבקר בכפר עין מאהל.

איימן עודה: הוא אמור לקבל אות הוקרה שם.

מאיר כהן: באיזה כפר?

איימן עודה: ראש הממשלה נתניהו אמור לבקר ביום חמישי בעין מאהל, בכפר עין מאהל.

איימן עודה: הוא אמור לקבל אות הוקרה מידי ראש המועצה המקומית על כך שהוא קידם את התוכנית הממשלתית 922.

איימן עודה: עכשיו אני רוצה לספר מה זה 922, מה תפקידו של ראש הממשלה בתוכנית 922.

איימן עודה: אני ישבתי כמה פעמים עם שר האוצר כחלון ודיברתי על תוכנית של win-win situation, דבר שהוא טוב לאוכלוסייה הערבית, אבל גם טוב לכלכלה בכלל.

איימן עודה: עוד אישה ערבייה עובדת, עוד משלמת מיסים – זה טוב לכלכלה בכלל.

איימן עודה: אנשים עובדים, יש להם קצת כסף בכיס, אז הם מתניעים את הכלכלה; אין להם כסף בכיס, אז זה גורם להיתקעות בכלכלה וגם בשוק.

איימן עודה: אנחנו הלכנו על תוכנית כזאת של win-win situation, של: טוב לנו – טוב לכלכלה בכלל.

איימן עודה: ישבנו 70 פגישות עם האוצר, הרשימה המשותפת, הוועד הארצי לראשי רשויות מקומיות ערביות וכל מיני עמותות.

איימן עודה: אחרי שהתוכנית הזאת הגיעה לישיבת הממשלה, ישיבת הממשלה התפוצצה שלוש פעמים.

איימן עודה: אני רוצה לדבר לזכותם של השר כחלון בסוגיה הספציפית הזאת, וגם השר שנמצא פה אריה דרעי, וגם גילה גמליאל, שהם נאבקו על זה; אמרו שזה צדק, זה נכון, זה טוב לאוכלוסייה הערבית, אבל גם טוב לכלכלה בכלל.

איימן עודה: מהצד השני היו שרים אחרים, כמו אלקין, כמו יריב לוין, כמו ראש הממשלה.

איימן עודה: ישיבת הממשלה התפוצצה שלוש פעמים.

איימן עודה: בישיבה השלישית ראש הממשלה קיבל את התוכנית 922, אבל הציב ארבע התניות: שזה גם שירות לאומי וזה גם הריסת בתים וזה גם תחנות משטרה וזה גם עוד משהו שכבר שכחתי מה הוא.

איימן עודה: כלומר, דווקא ראש הממשלה הוא שעמד מול האנשים שרצו לקדם את התוכנית לפחות שלוש – לא, זה ממש שלוש ישיבות של הממשלה – וכשקיבל אותה – עם כל מיני התניות.

איימן עודה: לבן אדם הזה עכשיו רוצים לתת אות הוקרה.

איימן עודה: עכשיו אנחנו מבינים מה המצב.

איימן עודה: אנחנו מבינים מה זאת אומרת אנשים עניים, מצב קשה.

איימן עודה: בעין מאהל הופקעו 12,500 דונם.

אריה מכלוף דרעי: איימן, למען ההגינות תגיד שכל מה שקשור לכל התקציבים לרשויות המקומית, שזה הרבה מאוד כסף גם בשוטף וגם בפיתוח וגם בפיתוח היישובים, ללא שום התניה – הכול מתבצע ב-100%.

אריה מכלוף דרעי: עזוב את הדברים האחרים שלא קשורים.

אריה מכלוף דרעי: כל מה שקשור למשרד הפנים, הכול מתבצע ב-100% ללא שום התניה.

אריה מכלוף דרעי: את זה אתה יודע.

איימן עודה: אנחנו אופוזיציה.

איימן עודה: אני אגיד משהו על זה.

איימן עודה: גם על זה אני אגיד משהו.

אריה מכלוף דרעי: זאת עובדה, זאת עובדה.

אריה מכלוף דרעי: על זה אין ויכוח – מה שלא עשו ממשלות קודמות הרבה הרבה מאוד שנים.

איימן עודה: אני אגיד משהו גם עליך ברמה האישית.

אריה מכלוף דרעי: לא, אני לא רוצה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה.

אריה מכלוף דרעי: אני רק רציתי, בשביל הפרוטוקול – אתה ציינת מאורעות עובדתיים, אז רציתי בשביל העובדה.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו תגיד מה שאתה רוצה, אין לי בעיה בזה.

איימן עודה: אני אגיד משהו עליך בגדול ואני אתייחס ספציפית למה שטענת.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: תוריד אותי מהסיפור, אני לא בסיפור עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע מה?

אריה מכלוף דרעי: חבל שאמרתי.

אריה מכלוף דרעי: קח את הדברים שלי בחזרה.

איימן עודה: טוב, אני מקבל את זה, אני מקבל את זה.

מאיר כהן: השר, אין לך מה לדאוג, אין לך פריימריז.

מאיר כהן: זה לא יקלקל בפריימריז, זה בסדר.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא בגלל זה.

אריה מכלוף דרעי: סתם, אני לא רוצה להתחמק מהנושא.

אריה מכלוף דרעי: אני רק ציינתי.

אריה מכלוף דרעי: תבין, בכל זאת – – –

איימן עודה: אני מכבד מאוד מאוד מאוד, ואנחנו עוקבים ואנחנו רואים, ואנחנו – היו לנו שתי אופציות:

איימן עודה: או לשבת בצד ואחרי זה להוציא דוח שהממשלה יישמה רק 30%, 40%, או לבקש לשבת מדי חודש ולבקש לראות מה כן, מה לא, ולקדם, לפעמים בשפכטל של 1%, 2%, העיקר לתת כמה שיותר לאוכלוסייה שלנו.

איימן עודה: אני מאוד מאוד מכבד את זה, מכבד את מעשיך בנושא הזה, כבוד שר הפנים.

איימן עודה: עכשיו אני רוצה לנתח את זה גם קצת כלכלית.

איימן עודה: יש שאלה פילוסופית שאומרת:

איימן עודה: אם יש סתירה בין אינטרס השוק לבין תפיסה גזענית, אז מי מנצח?

איימן עודה: זו שאלה היסטורית של פילוסופים.

איימן עודה: התשובה היא כך: בדרך כלל גם באידיאולוגיה יש עייפות החומר.

איימן עודה: כלומר, אנשים אידיאולוגיים עשר שנים, 20 שנה, אחרי זה זה פחות.

איימן עודה: למשל, בונים בנצרת עילית – דרך אגב, על אדמות של עין מאהל – אבל אחרי 20 שנה מתחילים ערבים לגור בנצרת עילית; השוק מתחיל לנצח את התפיסה האידיאולוגית של ייהוד הגליל בנצרת עילית.

איימן עודה: היום יש 31% בנצרת עילית שהם ערבים.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: כי השוק ניצח, והוא עוד ינצח.

איימן עודה: פעם האמנו שזה רק אנחנו התגברנו על הממשל הצבאי, עד שקראתי ספר מאוד מעניין שהוציא את הפרוטוקולים של ישיבת קבלנים גדולים עם לוי אשכול, שהתחילו להגיד לו: אנחנו רוצים לבנות בניינים גדולים בתל אביב, בגוש דן, ואנחנו רוצים את הערבים, שיודעים לעבוד בבניין, אז תבטל את משטר ההיתרים – היו נותנים לאנשים היתרים בשביל לעבור ממקום למקום.

איימן עודה: תבטל אותו, כי אנחנו צריכים את העובדים הערבים בשביל שיבנו לנו את הבתים הגדולים בתל אביב.

איימן עודה: ואני רואה, עקבתי אחרי הפרוטוקולים עד שראיתי איפה לוי אשכול השתכנע שזה טוב למדינה בכלל, כלומר, המקום הכלכלי הוא כל כך חשוב.

איימן עודה: קראתי ספר על 50 אנשי עסקים ששכנעו את שמעון פרס ללכת בדרך של אוסלו ואמרו לו שזה השוק, והיציבות, והכסף הזר, ו-, ו-, ו-, ו-, עד שהוא השתכנע.

איימן עודה: אחרי זה יש אנשים שדיברו עם חיים רמון שהוא צריך לבנות את גדר ההפרדה, אז חיפשתי מיהם האנשים – אלה היו אותם האנשים שדיברו עם פרס.

איימן עודה: כלומר, השוק לא מחפש את הצדק, את הזכויות של עם; הוא מחפש את האינטרס שלו, אז אם לא דרך אוסלו – זה כשל – אז זה דרך גדר הפרדה, אבל העיקר שתהיה יציבות.

איימן עודה: אנחנו יכולים להבחין בדבר הזה בכל מקום אחר.

איימן עודה: למשל, בדרום אפריקה בשנת 1970 החליטו לבנות בתי ספר תיכון לשחורים.

איימן עודה: אז מה, פתאום הלבנים רצו שהשחורים ילמדו?

איימן עודה: פשוט מאוד, אם האנשים לומדים עוד יותר אז אפשר לנצל אותם עוד יותר, אפשר לקחת מהם עוד יותר.

איימן עודה: אז זו אותה גישה.

איימן עודה: התוכנית הכלכלית בנויה בדיוק על הדבר הזה.

איימן עודה: למה יש בה הרבה תעסוקה, בתפיסה הזאת, תעסוקת נשים בעיקר?

איימן עודה: למה מעונות יום?

איימן עודה: בשביל לשים את הילדים.

איימן עודה: למה אוטובוסים?

איימן עודה: הרבה אוטובוסים.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: בדקו כמה רכבים יש בכל בית, אז צריך אוטובוס בשביל שאנשים ילכו למקומות עבודה.

איימן עודה: כלומר, התפיסה היא לא תפיסה חברתית, היא תפיסה ליברלית.

איימן עודה: האם זה לטובתנו?

איימן עודה: במקום הקונקרטי הזה כן, לטובתנו, אז זה win-win situation, ללכת בכיוון הזה.

איימן עודה: אבל מה חסר למשל בתוכנית הכלכלית?

איימן עודה: הפן החברתי.

איימן עודה: לא תשמע בריאות – אפס; לא תשמע גמלאים – אפס.

איימן עודה: כי כל התפיסה היא של win-win situation.

איימן עודה: אני לא נגד, אני בעד, אבל חסרים הרבה מאוד דברים, במיוחד במקום החברתי.

איימן עודה: עכשיו אני רוצה לתת עוד דוגמה על הקשר בין כלכלה לבין תפיסה שוויונית לכאורה.

איימן עודה: עכשיו יש דגש בבתי ספר ערביים על לימוד העברית והאנגלית – העברית בשביל התעסוקה והאנגלית בשביל ההייטק ועוד משהו שקשור לעולם הרחב.

איימן עודה: זה מבורך וחשוב, ואנחנו בעד, ואנחנו מקדמים.

איימן עודה: אבל איפה פוגעים עכשיו?

איימן עודה: בשפה הערבית.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: בגלל הטיעון שזה לא חשוב כלכלית, זה לא טוב כלכלית.

איימן עודה: כלומר, המקום הכלכלי – אתה יכול להתחבר במקומות מסוימים ולהגיד: פה אני רוצה לקדם.

איימן עודה: אני פה מסכים איתכם, זה משהו משותף, ואנחנו מקדמים.

איימן עודה: אבל אנחנו, שהנושא החברתי כל כך חשוב לנו – 62% מהילדים – – –

מאיר כהן: סליחה, כשאתה אומר השפה הערבית, כשאתה מודד את השעות השבועיות, אז על חשבון שעתיים תוספת עברית הורידו שעתיים ערבית, או שזה האווירה?

איימן עודה: לא, לא, זה גם האווירה, גם רמת הלימודים, גם הבונוס בבגרות וכל מיני דברים אחרים שלא נותנים עדות ללמידת השפה הערבית.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: בגלל התפיסה הכלכלית.

איימן עודה: כלומר, בן אדם שיודע ערבית, אז באיזה שוק הוא יעבוד?

איימן עודה: לכן העברית והאנגלית במקום הזה הן יותר יעילות.

איימן עודה: אבל מה עם השפה הלאומית שלנו?

איימן עודה: מה עם התרבות שלנו?

איימן עודה: זה דבר כל כך נחוץ לנו.

איימן עודה: לכן, זה שאנחנו בעד הכיוון הזה של חיזוק העברית והאנגלית, זה לא צריך להיות כלל וכלל על חשבון השפה הערבית.

איימן עודה: הנושא הזה, התוכנית הכלכלית – אנחנו יודעים מי קידם, אנחנו יודעים מי עמד נגד.

איימן עודה: ועכשיו הנציב העליון בא אצל המוחלשים, להגיד להם: הינה אני, תברכו אותי.

איימן עודה: בזמן שכל העולם בז לו, ש-128 מדינות אומרות – מה זה 128 מדינות?

איימן עודה: זה גרמניה, בפעם הראשונה בהיסטוריה, זה אנגליה, זה צרפת, זה כל העולם.

איימן עודה: יש כמה מדינות פשוטות שטראמפ הצליח להפחיד אותן, אבל כל העולם מתחיל להחרים את הבן אדם הזה, ועכשיו הוא בא אצל המוחלשים להגיד להם: יאללה, תעשו לי משהו.

איימן עודה: זה מזכיר לי משהו שהיה בתקופת הממשל הצבאי.

איימן עודה: יש נושא שאני חושב שגם הוא קשור לתפיסה הכלכלית.

איימן עודה: דובר הרבה על מיגור האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אפשר לדבר בכל המובנים על האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית, אבל אני רוצה לחבר גם את זה למקום של כלכלה.

איימן עודה: אלימות פוגעת בכלכלה, כי חלק מהאלימות והרצח זה גם העלמת מיסים, זה גם הלבנת הון, זה גם פרוטקשן.

איימן עודה: מקום שיש בו פרוטקשן – עכשיו יש פריחה ביישובים הערביים; אתה רואה מסעדות, בתי קפה, ובאמת לפני 20 שנה זה לא היה.

איימן עודה: היום אתה נכנס לכל יישוב ואתה רואה את המקומות הללו.

איימן עודה: כשיש פרוטקשן, האנשים מתחילים לסגור את המקומות הללו.

איימן עודה: כלומר, האלימות זה לא רק מהמקום האנושי – והבן אדם זה ערך עליון – אבל זה לא רק האנושי; זה גם כלכלה, זה גם הלבנת הון, גם העלמת מיסים, זה גם פרוטקשן.

איימן עודה: זה פגיעה.

איימן עודה: לכן אני חושב שגם ברמה הכלכלית, צריך לראות בסוגיה הזאת של האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית פגיעה ישירה בכלכלה.

איימן עודה: עכשיו דיברתי עם ראש הממשלה.

איימן עודה: אמרתי לו: יש בינינו פער תהומי בכל התחומים.

איימן עודה: בוא נעבוד ביחד בנושא הזה של האלימות.

איימן עודה: אני מוכן, בהיותי ראש הרשימה המשותפת, ש-50% מהזמן שלי יהיה מוקדש לדבר הזה שנקרא מיגור האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית, ממש 50% מהזמן שלי.

איימן עודה: ראש הממשלה דיבר עם השר ארדן, אמר לו: הינה, איימן מוכן, בוא ננסה לעשות משהו.

איימן עודה: שאל אותי על תחנות המשטרה, אם אני מתנגד שתהיה תחנת משטרה ביישובים הערביים.

איימן עודה: אמרתי: מה?

איימן עודה: הבעיה שלנו זה תחנת משטרה או לא? מה, אם גונבים לי – אני, אישית, בבית שלי – למי אני מתקשר, לא למשטרת ישראל?

איימן עודה: מה, למשטרה הפלסטינית?

איימן עודה: למשטרה במדינות ערב?

איימן עודה: למשטרה באירופה?

איימן עודה: אני מתקשר למשטרת ישראל.

איימן עודה: הסוגיה היא לא תחנת משטרה, כן או לא, אלא התפיסה, איך המשטרה מתייחסת אלינו, וזה הדבר העיקרי.

איימן עודה: ראש הממשלה דיבר עם השר ארדן.

איימן עודה: מה השר ארדן ענה לו עליי?

איימן עודה: אמר לו: איימן הוא גורם לא חיובי; גורם, גם לא בן אדם.

איימן עודה: גורם, גורם.

איימן עודה: זו תפיסה קולוניאליסטית, להסתכל על מיעוט בנימה הזאת.

איימן עודה: מה זה, גורם לא חיובי?

איימן עודה: בגלל אום אל-חיראן?

איימן עודה: והוא שיקר שם, אמר שהבן אדם שנהרג הוא מדאעש.

איימן עודה: הוא צריך להתנצל.

איימן עודה: בגלל השרפות בכרמל, שהוא האשים את הערבים מהרגע הראשון ואני יצאתי נגד?

איימן עודה: אז הוא התחיל לומר שאיימן הוא גורם לא חיובי.

איימן עודה: איזה נימה קולוניאליסטית.

איימן עודה: אני מדבר במובן התרבותי של המילה: גורם לא חיובי.

איימן עודה: אני אומר לך, אם המשטרה לא רוצה לשתף פעולה במיגור האלימות בקרב האוכלוסייה הערבית – וזה כל כך נחוץ, כל כך חשוב לנו הנושא הזה, כי אלה האנשים שלנו, אלה אנשים שמכירים אותנו ואנחנו מכירים אותם.

איימן עודה: אנחנו יכולים להיאבק ביחד נגד הנשק הבלתי-מורשה, נגד הרצח, רצח נשים.

איימן עודה: זה דבר שבנפשנו.

איימן עודה: אני מבחינתי, ממש ממש, 50% מהזמן שלי אני מוכן להקדיש לנושא הזה.

איימן עודה: במקום לשתף פעולה בנושא הקונקרטי הזה, אני עכשיו אצטרך לגייס את הציבור שלי נגד המשטרה ונגד השר לביטחון הפנים בשביל שיאסוף את הנשק הבלתי-חוקי.

איימן עודה: כלומר, המאבק שלי לא יהיה באיזשהו תיאום מסוים, אלא כולו יהיה מופנה לממשלה ולשר לביטחון הפנים – דבר שאני לא בחרתי בו.

איימן עודה: אני בוחר איך לעשות את הדבר בצורה היעילה ביותר, כי אנחנו לא רוצים אלימות בקרב האוכלוסייה הערבית, לא רוצים נשק.

איימן עודה: הנשק הזה – אין בו שום דבר טוב.

איימן עודה: תגיד לי, האם יש דבר טוב שיש לנו כלי נשק אחד לא מורשה?

איימן עודה: אחד טוב?

איימן עודה: אם זה ערבים נגד ערבים – לא טוב; אם זה ערבים נגד יהודים – אז כל המדינה תקום עלינו.

איימן עודה: אז תגיד לי, במה זה טוב?

איימן עודה: אבל לצערי הרב, כשבא ערבי והורג שני יהודים ואחד ערבי בתל אביב לפני שנה וחצי – דבר נתעב, ראוי לכל הוקעה – בא ראש הממשלה עם הדוכן שלו לרחוב דיזנגוף ומשתלח בכולנו.

איימן עודה: אבל מדי חודש נהרגים ערבים על ידי ערבים – ראש הממשלה לא שומע על זה בכלל, כי אנחנו אזרחים פחות – פחות נחשבים, פחות שוויוניים – אז זה לא מעניין.

איימן עודה: ערבי הורג יהודי אז הוא קם – אין לי שום טענה, אבל מה עם הערבים שנהרגים מדי חודש?

איימן עודה: זה לא רק הנושא הזה של אי-שיתוף פעולה בעניין שהוא כל כך נכון.

איימן עודה: אני רוצה לתת לך עוד דוגמה, וכנראה, אדוני שר הפנים, אני עושה לך בעיות, כי אני אשבח אותך פה בעוד משהו: בעיית הבנייה הלא-חוקית אצלנו – יש לנו 50,000 בתים לא חוקיים.

איימן עודה: אנחנו לא רוצים לחיות במצב שיש בו בית אחד לא חוקי.

איימן עודה: לא רוצים.

איימן עודה: כולם מכירים את הבעיה.

איימן עודה: המדינה, משנת 48' עד עכשיו בנתה 700 יישובים חדשים, כולם, אבל כולם, ליהודים, ואפס יישובים חדשים לערבים.

איימן עודה: יש במדינה 961 יישובים שאנחנו לא יכולים לגור בהם בגלל ועדות קבלה.

איימן עודה: אני יכול לגור בכל מקום בעולם, בכל מקום בעולם, חוץ מהמולדת שלי.

איימן עודה: יש 961 מקומות שבגלל ועדות קבלה אני לא יכול לגור שם.

איימן עודה: גם הפקיעו את האדמות וגם בתקופה מסוימת – עכשיו יש פתיחות פה ושם – לא אשררו תוכניות מתאר.

איימן עודה: אני ראיתי את הסיפור הזה של תוכניות מתאר; זה כמו חליפה שאתה קונה לילד בן 10 ואתה רוצה להלביש לו אותה כשהוא בן 30, אז היא תיקרע מפה ותיקרע משם.

איימן עודה: זה המצב שהיה.

איימן עודה: יש בעיה גדולה, בעיה לאומית, של 50,000 בתים לא מורשים.

איימן עודה: אז מה אני הצעתי?

איימן עודה: במשך שנתיים או שלוש שנים, אנחנו עם ראשי מועצות מקומיות נעשה ישיבות בכל היישובים הערביים ונבקש מאנשים שלא יבנו בית אחד בצורה לא חוקית במשך שלוש שנים.

איימן עודה: הממשלה תתחייב שלא להרוס במשך שלוש שנים.

איימן עודה: אנחנו כל חודשיים יושבים פעם עם משרד הפנים, כל חודשיים יושבים פעם אחת.

איימן עודה: אם אנחנו מצליחים במשהו כמו 70% – הרי אנחנו לא נצליח ב-100%, אבל אם נצליח ב-70%, ב-80%, מבחינת המדינה – כי אנחנו כל חודש בונים 20–30 בתים לא חוקיים, והמדינה הורסת כל שלושה חודשים בית אחד.

איימן עודה: כלומר, גם מבחינת המדינה היא צריכה לומר: ואללה, זו הצעה רצינית.

איימן עודה: ומה הוא אומר לנו?

איימן עודה: יש לנו חלון כל חודשיים.

איימן עודה: אנחנו יכולים לצאת מההסכם?

איימן עודה: כן, אפשר לצאת מההסכם, כי חלק מההסכם – שכל חודשיים יושבים.

איימן עודה: אם אנחנו, הנהגת האוכלוסייה הערבית, באמת מצליחים לשכנע את הציבור שלנו לא לבנות בהצלחה של 70%, אז ממשיכים; אם לא, אז חוזרים למצב הקיים.

איימן עודה: ומאשרים תוכניות מתאר.

איימן עודה: אתם יודעים מה?

איימן עודה: אין לי ספק שנגיע למצב שיש כמה בתים – מישהו בנה, אני לא יודע איפה, באיזשהו מקום.

איימן עודה: מה, אני אצטרך להגן עליו?

איימן עודה: אז אני אבין שיש לנו בעיה עם x בתים.

איימן עודה: אני אאסוף תרומות בכל מקום בשביל ללכת אליו, להגיד לו: אתה בנית במקום שאי-אפשר לאשר.

איימן עודה: מה, זה סיפור לאומי?

איימן עודה: פה זה לא סיפור לאומי, פה זה סיפור אזרחי.

איימן עודה: אתה טעית, אתה ביצעת עבירה.

איימן עודה: אפשר להתקדם.

איימן עודה: בהרבה מאוד נושאים אפשר להתקדם, רק צריך כוונה טובה בשביל לפתור את הבעיות, וזה מה שאנחנו רוצים.

איימן עודה: ההצעה שלי עומדת על כנה גם עכשיו, ואני מוכן להיות שותף, להיאבק בשביל זה – בשביל שבסופו של דבר מאשררים אחוז כל כך גדול מהבתים הערביים ויישארו בעיות שאנחנו נדע איך לפתור אותן בדרך אזרחית.

איימן עודה: בזמנו, שר הפנים אריה דרעי דיבר בוועד הארצי לראשי רשויות ערביות ואמר: זו הצעה חשובה, ראויה.

איימן עודה: אני מוכן ללמוד אותה בכובד ראש.

איימן עודה: שר השיכון גלנט – אותו דבר; אפילו פרסם הודעה ואמר: זו הצעה אמיצה, ואנחנו מוכנים ללמוד אותה.

איימן עודה: אבל יש את ראש הממשלה, שחושב רק על פוליטיקה קטנה של הישרדות; לעשות מאיתנו קבוצה לא אזרחית, קבוצה לא מודרנית, קבוצה שלא מחפשת חוק, קבוצה של מתפרעים.

איימן עודה: זה לחם חוקו, וכך הוא ממשיך לשרוד בפוליטיקה, בהסתה ובשיסוי.

איימן עודה: אבל אני מקווה שלמרות חוק ההמלצות ולמרות כל מה שהוא עושה, הוא עוד ייפול, בהקדם האפשרי.

איימן עודה: עכשיו נותרו לי 43 דקות.

איימן עודה: שלי, מה את מציעה?

שלי יחימוביץ': ספר קצת על תפיסת העולם שלך.

שלי יחימוביץ': יש לך תפיסת עולם מיוחדת.

שלי יחימוביץ': אתה שייך לקבוצה מאוד מאופיינת.

שלי יחימוביץ': אני אשתמש בכישורים שלי כמראיינת כדי שאני אוכל לגמור את מה – – –

איימן עודה: אני אספר לך על כמה ספרים שקראתי.

שלי יחימוביץ': אבל אני גם אקשיב וגם אכתוב.

איימן עודה: כן, בשמחה, בשמחה.

איימן עודה: יש לך את הכישרון הזה.

איימן עודה: לך ולנפוליאון בונפרטה היה הכישרון הזה, לא לעוד הרבה אנשים בעולם.

שלי יחימוביץ': רק לנשים.

איימן עודה: אה, בגלל שהן חושבות כך, לא כמונו, אנחנו הגברים, שחושבים בצורה ישירה.

שלי יחימוביץ': אנחנו פשוט עושות כמה דברים.

שלי יחימוביץ': אין לנו ברירה, אנחנו צריכות לעשות כמה דברים במקביל.

איימן עודה: אמרו, גם טלפון, גם מדברת עם השכנה, גם הסיר – –

שלי יחימוביץ': בדיוק.

איימן עודה: – – הכול ביחד.

איימן עודה: אנחנו הגברים אולי מיותרים – – –

שלי יחימוביץ': מוגבלים.

איימן עודה: מה?

שלי יחימוביץ': מוגבלים, מוגבלים.

איימן עודה: מוגבלים.

איימן עודה: אריה, מבחינת דתית אתה מסכים עם שלי?

איימן עודה: מה אתה חושב?

אריה מכלוף דרעי: אצלנו כתוב, בספרים שלנו, בתלמוד: בינה יתרה ניתנה לנשים.

אריה מכלוף דרעי: אין מה לעשות.

איימן עודה: וואו.

איימן עודה: זה חזק.

שלי יחימוביץ': יש קונסנזוס.

איימן עודה: יש קונסנזוס בנושא הזה.

איימן עודה: בואי אני אספר לך משהו.

איימן עודה: קראתי משהו מאוד נחמד על הפילוסוף דיוגנס.

איימן עודה: תגידי לי, שלי, סתיו, זה השם שלו דיוגנס בעברית או מה?

איימן עודה: זה שישב בחבית, זה דיוגנס?

איימן עודה: כך?

שלי יחימוביץ': אותו דבר בדיוק.

איימן עודה: הוא הגיע למשהו מאוד מאוד חשוב.

איימן עודה: הוא אמר שההנאה העיקרית של הבן אדם היא בלי כסף; היא אהבה, היא קרן השמש, היא חוף הים, היא המוזיקה, היא השירה, היא הספרות – והכול חינם.

איימן עודה: לעשן סיגר כמו ראש הממשלה, למשל – ההבדל בין קוהיבה, למשל, לבין רומיאו וג'ולייט, טוב, זה 5% מההנאה; שמפניה ורודה, למשל, זה 3% מההנאה.

איימן עודה: אבל ההנאה האמיתית האמיתית בחיים זו אהבה, זה טבע יפה, נוף יפה, זו שירה מקסימה, זה ספרות.

איימן עודה: זו ההנאה האמיתית, האושר האמיתי בחיים.

איימן עודה: אז הפילוסוף הזה, דיוגנס, הגיע למקום הזה שהוא לא צריך כלום, אבל כנראה שהוא השתגע, אז הוא החליט לגור בחבית.

איימן עודה: ממש כך.

איימן עודה: אז מי הגיע אליו ושמע עליו?

איימן עודה: אלכסנדר הגדול שמע עליו.

איימן עודה: בא אליו ואמר לו: אני מכבד אותך ואת הניסיון שלך.

איימן עודה: במה אני יכול לעזור לך?

איימן עודה: אמר לו: האמת, אתה יכול לעזור רק בדבר אחד – שתזוז קצת, בגלל שהפרעת לקרני השמש להגיע אליי.

איימן עודה: אז אלכסנדר הגדול אמר: לו לא הייתי אלכסנדר, הייתי דיוגנס.

איימן עודה: בוחר להיות דיוגנס.

איימן עודה: אני חושב שהוא לא ממש מתכוון.

איימן עודה: הוא מדבר ממקום פריבילגי, זה לא ממש אמיתי.

איימן עודה: אבל זה פילוסוף מאוד חשוב, מאוד נחשב בהיסטוריה.

איימן עודה: ספר אחר שקראתי נקרא סמרקנד.

מאיר כהן: איך?

איימן עודה: סמרקנד.

איימן עודה: יש פילוסוף ערבי בשם עומר אל-ח'יאם, ששאב מהפילוסופיה היוונית, מה שנקרא הפילוסופיה האפיקורסית, כלומר, ליהנות מהחיים, ממש ליהנות, ולא לחשוב על שום דבר אחר.

אריה מכלוף דרעי: אכול היום כי מחר תמות.

איימן עודה: ממש.

איימן עודה: והוא כתב שירה הכי יפה על זה.

איימן עודה: מה הדבר היפה?

איימן עודה: וחיפשתי ומצאתי שזה נכון.

איימן עודה: איפה נעלם העותק המקורי של עומר ח'יאם?

איימן עודה: בספינה טיטניק.

איימן עודה: מזרחן אחד ביקר שם, באיראן, וחיפש במשך עשור עד שמצא את העותק המקורי של עומר ח'יאם, ואחרי זה הלך לארצות הברית, אולי בשביל למכור את העותק המקורי, וזה היה באונייה טיטניק.

איימן עודה: עם כל הכבוד לבמאי ולסיפור בין הבחור העני לאישה העשירה בטיטניק – זה באמת סיפור מאלף – זה שהוא לא אמר כלום על העותק המקורי של עומר ח'יאם, אני חושב שזה פספוס מאוד גדול גם לסרט עצמו.

איימן עודה: אז מה עוד קראתי?

איימן עודה: קראתי ספר מאוד מעניין שנקרא "חגיגת התיש".

איימן עודה: תגיד לי, שמעת על זה?

איימן עודה: חגיגת התיש.

איימן עודה: זה של מישהו בשם מריוס יוסה מאמריקה הלטינית, שמדבר על תקופת טרוחיו, שהיה רודן ברפובליקה הדומיניקנית.

איימן עודה: הוא מדבר על העינויים בבתי הסוהר שם, מדבר על מה זאת אומרת רודנות בצורה הקשה ביותר.

איימן עודה: אבל מה מצאתי מאוד מעניין?

איימן עודה: שהיו לו בעיות – אני לא אספר, כי הוא חי, אולי יתבע אותי על לשון הרע, הוא חי בספרד עכשיו – מצאתי שאשתו התייעצה עם גבריאל גרסיה מארקס בנושא מסוים, אז מארקס הציע לה שהיא תגרש אותו.

איימן עודה: ממש כך.

איימן עודה: אז ביום שמארקס קיבל את פרס נובל לספרות, בשנת 1983, בא אליו יוסה ובמקום לחבק אותו, נתן לו אגרוף ממש בפנים.

איימן עודה: אז מארקס נפל, הלך לבית חולים.

איימן עודה: שאלו אותו מה הסיפור, הוא אמר: אני ידעתי מזמן שהמילים של יוסה אזלו מזמן.

איימן עודה: אני חושב שאין פגיעה בסופר יותר מהאמירה הזאת – שהמילים שלו אזלו, אין לו עוד יותר מילים.

איימן עודה: וזה סופר.

איימן עודה: לכן, גם זה ספר מאוד חשוב שקראתי, שנקרא "חגיגת התיש", וזה הסיפור שמאחוריו.

איימן עודה: עכשיו אני רוצה לקרוא לכם שירה של מחמוד דרוויש.

איימן עודה: הלוואי שלכל עם יש מחמוד דרוויש.

איימן עודה: זה לא פשוט.

איימן עודה: זה הכי הכי רציני.

איימן עודה: אריה, אולי אני אקרא בערבית, אולי זה יחזיר אותך למשהו בבית.

איימן עודה: אבל זו מילה קשה גם מבחינת הערבית.

אריה מכלוף דרעי: אולי היושב-ראש מאיר?

מאיר כהן: כן.

אריה מכלוף דרעי: – – –

מאיר כהן: כן.

אריה מכלוף דרעי: – – –

איימן עודה: כן.

איימן עודה: כן.

איימן עודה: לא, אתה, האשכנזים לקחו אותך לישיבת חברון, ואתה – – –

מאיר כהן: לא, הוא לא אשכנזי.

איימן עודה: מה?

מאיר כהן: הוא לא אשכנזי.

מאיר כהן: הוא דובר מרוקאית על בורייה.

מאיר כהן: דרך אגב, יוסה הוא סופר פרואני שקיבל פרס – – –

איימן עודה: גם נובל, כן, כמו מארקס.

איימן עודה: נכון.

איימן עודה: הוא חי עכשיו בספרד.

איימן עודה: ההבדל בינו לבין מארקס – מארקס סוציאליסט והוא ליברל, והיו ביניהם ויכוחים רעיוניים מאוד מאוד חשובים.

איימן עודה: מחמוד דרוויש – בואו נקרא שיר שאני מאוד אוהב: (אומר בערבית: "אמר הנוסע לנוסע: לא נשוב כפי...") וואי וואי וואי, איזו שפה יפה יש לנו.

איימן עודה: (אומר בערבית: "לא נשוב כפי...") וואי, הינה, זה פה.

איימן עודה: מה, אני אקריא בעל פה, למה לקרוא?

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: דליה, לקרוא בעל פה?

שלי יחימוביץ': בערבית אנחנו לא נבין, פשוט.

איימן עודה: לא תבינו – תקשיבו קצת לערבית.

איימן עודה: אנחנו חיים במדינה – כל יום עברית.

איימן עודה: כל יום עברית, אבל זו שפת האזור, זו שפת השלום, שפת העתיד במזרח, לכן זה כל כך נחוץ, כל כך חשוב.

איימן עודה: פה, במדינת ישראל, אחרי האנגלית מתחילים ללמוד צרפתית.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: יש שפה שהיא שפת המקום הזה, שפת השלום.

איימן עודה: יש בה הרבה אופי, וגם שפה עשירה ויפה.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "אמר הנוסע לנוסע: לא נשוב כפי...

איימן עודה: איני מכיר את המדבר, / אך בשוליו נבטתי כדיבור.

איימן עודה: ..

איימן עודה: / אמר הדיבור את דברו, והלכתי לי / כאישה מגורשת הלכתי לי כבעלה השבור / לא זכרתי דבר זולת הקצב / אותו אשמע / ובעקבותיו אלך / אותו ארים כְּיוֹנים / בדרך לשמיים / השמיים של שירי / הינני בן החוף הסורי – – –")

מאיר כהן: תעקבו אחריו, תרימו אותו לשמיים, בדרכו לשמיים.

איימן עודה: כל הכבוד לך.

איימן עודה: תשמע, זו שירה שקשה לערבי ממוצע ממש לפענח אותה, כי אלה ממש מילים קשות והמשמעות קשה, אבל אתה תפסת כמה מילים.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "– – – אמר הדיבור את דברו, והלכתי לי / כאישה מגורשת הלכתי לי כבעלה השבור / לא זכרתי דבר זולת הקצב / אותו אשמע / ובעקבותיו אלך / אותו ארים כְּיונים / בדרך לשמיים / השמיים של שירי / הינני בן החוף הסורי / אשכון בו נווד או משתקע / בין שוכני הים / אך הערפל מושך אותי מזרחה / אל הבדווים הקדמונים / מוליך את הסוסים היפים אל המים / בודק את דופק האלף-בית שבַּהֵד / וחוזר כְּחלון הנפתח לשני כיוונים... / שוכח מי אני כדי שאהיה / קבוצה בתוך אחד, ובן תקופת / שבחי המלחים הזרים תחת חלונותיי / ומכתב הלוחמים להוריהם: / לא נשוב כפי שהלכנו / לא נשוב.

איימן עודה: .. ולו אחד אחד!") ועוד ממשיך מחמוד דרוויש ואומר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "האם אני אני?

איימן עודה: / האם שם אני.

איימן עודה: .. ואולי אני כאן?

איימן עודה: / בכל אתה אני, / אני אתה המושא, אין זו גלות / להיות אותך.

איימן עודה: אין זו גלות / שיהיה האני שלי אתה.

איימן עודה: ואין זו גלות / שיהיו הים והמדבר / שיר הנוסע לנוסע: / לא אשוב כפי שהלכתי / ולא אשוב.

איימן עודה: ..

איימן עודה: ולו אחד אחד!") זה שיר יפה של מחמוד דרוויש, מאוד מאוד יפה, אבל המילים קשות.

אריה מכלוף דרעי: איך אתה יודע את זה בעל פה?

איימן עודה: אני אוהב את זה.

אריה מכלוף דרעי: כל הכבוד.

איימן עודה: אני אוהב את זה, מאוד.

אריה מכלוף דרעי: מאיר, תשיר לו איזה שיר – – – תשים לו קונטרה.

מאיר כהן: כן.

איימן עודה: תן לי משהו, משהו ממרוקו.

מאיר כהן: זמנך – – –

איימן עודה: אבל בכל זאת, אני נותן לך מזמני.

מאיר כהן: אנחנו שמחים לשמוע אותך, באמת.

מאיר כהן: אם רק תתרגם לנו, שבאמת ניכנס לתוך ההוויה.

איימן עודה: אני אנסה.

איימן עודה: זה שיר קשה.

איימן עודה: מחמוד דרוויש אומר: אני, שנולדתי פה, מה הקשר שלי עם המשוררים הערבים שהיו בתקופת אל-ג'אהליה?

איימן עודה: אז הוא אומר: (אומר בערבית ומתרגם:) אני לא מכיר את המדבר – כלומר, שם – אבל לקחתי מהם כמה דברים.

איימן עודה: עכשיו הוא אומר: אחרי שלקחתי מהם, אבל גם מהניסיון שלנו פה כפלסטינים, לקחתי עוד משהו: (אומר בערבית ומתרגם:) השבר הסורי, (אומר בערבית ומתרגם:) החוף הסורי, (אומר בערבית ומתרגם:) אני בין כל העולמות הללו.

איימן עודה: בגלל שבשנת 1970 הוא עזב פה ועבר בכל מיני מדינות בעולם, הוא אומר מה הוא קיבל מכל תרבות עד שהגיע למקום הזה של השירה שלו, שהיא מאוד ייחודית, של מחמוד דרוויש – שהוא לקח מכולם.

איימן עודה: אז הוא מדבר עם המשוררים שהיו פעם ועושה דיאלוג איתם.

איימן עודה: יש בזה הרבה משחק מילים מאוד מאוד יפה.

איימן עודה: אם דיברנו על הג'אהליה, אז אני אקרא משהו מתקופת אל-ג'אהליה, מלפני הנביא מוחמד, עליו השלום.

איימן עודה: היה משורר בשם אִמְרוּ אלקַיְס, שאמר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "מה ספורים הם הימים הטובים / כאותו יום שבו נקוו הגשמים על פני האדמה / היום שבו שחטתי את נאקתי מול הבתולות / זאת הנאקה, שעל גבה היה משא כה נפלא / היום שבו התרוצצו הבתולות אנה ואנה עם בשרה / ושומנה, כשם שנעים להם שולי אריג המשי השזור / היום שבו נכנסתי לאפריון של עוּנַיְזַה / ואז אמרה: אוי ואבוי לי! בגללך אפול / והוסיפה ואמרה: האוכף ייטה כששנינו עליו / פצעת את הגמל שלי, אִמְרוּ אלקַיְס, ואם כך עליך לרדת! / ואז אמרתי לה: המשיכי לרכב והרפי את זמם הבהמה / ואל תרחיקי אותי מצווארך המיתמר כעץ הפרי והנותן מזור לנפשי / הוי פאטמה, שימי פינוק זה בצד ולו מקצתו / אפילו אם גמרת אומר, נהגי כלפיי בחביבות / ואם את חושבת שנהגתי כלפייך ללא מוסר / הפרידי בגדיי מבגדייך – פרמי אותם.

איימן עודה: / האין את יודעת שאהבתך הורגת אותי / וכל מה שתצווי יבצע הלב?

איימן עודה: / האין את יודעת ששתי עינייך שני חצים המפלחים / ומנקבים חדריו של לב עורג?") אמרו אלקיס, מתקופת אל-ג'אהליה, מדבר עם האהובה שלו, שברחה ממנו על הגמל – איפה שהוא דיבר איתה – והוא מדבר על השיח הזה, אנשים שהיו במדבר בתקופת אל-ג'אהליה, וזה שיר אהבה מאוד מאוד קלאסי מהתקופה ההיא.

איימן עודה: גם זה יפה.

איימן עודה: שלי, מה עוד?

איימן עודה: סתיו?

איימן עודה: מה את חושבת?

שלי יחימוביץ': דבר קצת על התפיסה – – –

איימן עודה: לא, זה לא.

איימן עודה: זה לא.

איימן עודה: אני – זהו.

שלי יחימוביץ': זהו?

שלי יחימוביץ': תצטרך לדבר עוד, כי אני עוד לא מוכנה.

איימן עודה: תמר זנדברג, מה את מציעה לי?

איימן עודה: על מה אני אדבר?

סתיו שפיר: דבר על החלומות שלך.

סתיו שפיר: איך היית רוצה שהמדינה שלך תיראה בעוד 50 שנה מהיום?

איימן עודה: החלומות, אין לי – איך המדינה תיראה, אני אגיד לך: אני רוצה שיהיה פה שלום.

איימן עודה: אני רואה את השלום מבוסס על מדינה לצד מדינה.

איימן עודה: בסופו של דבר היהודים הם פה, היהודים לא יתאדו; הפלסטינים נמצאים פה, הם לא יתאדו.

איימן עודה: צריך פתרון.

איימן עודה: בגלל שאני מאמין שאדם יותר חשוב מאדמה, אני מחפש פתרון.

איימן עודה: אני לא מחפש את הצדק כולו, אני לא מחפש – הגבולות של 67' זה לא דבר קדוש.

איימן עודה: זה אף פעם לא היה קדוש.

איימן עודה: זה תוצר של התפתחות היסטורית ושל מלחמות.

איימן עודה: עכשיו, איפה נציב את הגבול?

איימן עודה: אני חושב שהדבר המינימלי זה גבולות 67'.

איימן עודה: אני, יש לי את הפריבילגיה שאני לא יושב ליד שולחן המשא ומתן, לכן אני לא נכנס לכל מיני פרטים פה ושם, אבל אני מניח שכל הסכם בין מדינת ישראל לבין אש"ף – אני, שנמצא שם, אני ארים את היד ואגיד: מברוכ, כי אנחנו רוצים שלום שייטיב עם כל האזרחים פה, גם עם הפלסטינים וגם עם הישראלים, ומבחינתי זה אינטרס שאין כמוהו.

איימן עודה: אין יותר חשוב מהאינטרס הזה – שיהיה שלום מבוסס על זכות הגדרה עצמית גם ליהודים וזכות הגדרה עצמית גם לפלסטינים.

איימן עודה: יש אנשים שיכעסו בכל צד.

איימן עודה: גם הערבים יגידו: מה אתה אומר זכות הגדרה עצמית ליהודים פה?

איימן עודה: מה פתאום ולמה?

איימן עודה: מה זה?

איימן עודה: מה פתאום?

איימן עודה: יש התפתחות מסוימת.

איימן עודה: לו זה היה לפני מאה שנה – אני לא מקבל שום דבר, לא הנרטיב הציוני, ולא, ולא ולא.

איימן עודה: אני לא אהיה אף פעם ציוני, לא רק ברמה של ערבי-פלסטיני.

איימן עודה: יש לי תפיסה אידאולוגית שלמה בנושא הזה.

איימן עודה: אבל יש פה יהודים, הם עם, אז מגיעה להם זכות להגדרה עצמית.

איימן עודה: נקודה.

איימן עודה: הפלסטינים הם עם – מגיעה להם זכות להגדרה עצמית.

איימן עודה: נקודה.

איימן עודה: צריך להגיע לפשרה – פשרה שמכבדת את היהודים כמו שהם מגדירים את עצמם ומכבדת את הפלסטינים.

איימן עודה: באים אליי, אומרים לי: היהודים הם דת ולא עם – היהודים שנמצאים פה במדינה.

איימן עודה: אתה יודע, חוץ מההגדרה הקלאסית של קבוצה של אנשים על אדמה אחת, כלכלה אחת, היסטוריה אחת, שאיפות משותפות, חוץ מזה, אנשים מאמינים שהם עם.

איימן עודה: אז אני בא ואני אומר להם: אתם לא עם?

איימן עודה: הם אומרים שהם עם.

איימן עודה: מי אני?

איימן עודה: למה?

איימן עודה: אני חושב שאיך שאנשים תופסים את עצמם זה דבר מאוד חשוב.

איימן עודה: אז היהודים הם עם.

איימן עודה: נקודה.

איימן עודה: לעם מגיעה זכות להגדרה עצמית?

איימן עודה: כן.

איימן עודה: נקודה.

איימן עודה: הפלסטינים הם עם.

איימן עודה: יש להם תודעה לאומית חזקה מאוד מאוד מאוד.

איימן עודה: אז מה אפשר לעשות עם הדבר הזה?

איימן עודה: צריך לממש זכות להגדרה עצמית לשני העמים, מדינה לצד מדינה.

איימן עודה: לא קבוצה על חשבון קבוצה אחרת.

איימן עודה: זו התפיסה שלי לגבי השלום.

איימן עודה: יש עוד נושא שהוא מאוד חשוב ורגיש, וזה נושא הפליטים הפלסטינים.

איימן עודה: קודם כול, יש עוול היסטורי, אין ספק בזה.

איימן עודה: המדינה צריכה להגיד: אכן, נגרם עוול היסטורי כתוצאה מאחת, שתיים, שלוש, ארבע.

איימן עודה: איך פותרים את הדבר הזה?

איימן עודה: יש מתווה פה, יש מתווה שם.

איימן עודה: בסופו של דבר, כמו שאמרתי, כל הסכם בין מדינת ישראל לבין אש"ף, אני מניח שאחד כמוני לא יצא נגדו אלא יכבד שיש נציגים שהגיעו לעמק השווה בנושאים הכל-כך חשובים.

איימן עודה: אני רואה שהסכסוך פתיר.

איימן עודה: אפשר להגיע לזה.

איימן עודה: אנחנו יכולים להגיע למצב הזה.

איימן עודה: לגבי המדינה עצמה – אני בן אדם מאוד חברתי.

איימן עודה: אני בן אדם דמוקרט וסוציאליסט, בן אדם דמוקרט וסוציאליסט: בעד צדק חברתי, נגד הפער הכלכלי.

איימן עודה: דרך אגב, אתמול חשבתי על זה – מדברים על מדינת אפרטהייד.

איימן עודה: אני חושב שיש אפרטהייד כלכלי בכל מקום בעולם: קבוצה שלטת של 1% שולטת באנשים, אז זה אפרטהייד כלכלי; זה באירופה, זה בישראל, זה בכל מקום, אפרטהייד כלכלי – אנשים מהאלפיון העליון, מאוד עשירים, שמחזיקים את הכול, אז זה מיעוט שמשתלט על הרוב.

איימן עודה: הרוב הם עניים.

איימן עודה: לכן, אני בעד צדק חברתי, דמוקרטיה, בכל מלוא המילה.

איימן עודה: לגבי האוכלוסייה הערבית, יש פה נושא מאוד רגיש.

איימן עודה: אני בדרך כלל איש של תכנים ולא של סמלים.

איימן עודה: אני מאמין שסמלים זה ויכוח של אנשים שלא רוצים לפתור בעיות – בלי להקל ראש בסמלים, סמלים זה דבר חשוב; אבל מאיפה להתחיל: האם להתחיל בתכנים או להתחיל בסמלים?

איימן עודה: אני חושב שצריך להתחיל בתכנים ולא בסמלים.

איימן עודה: כלומר, אם אני אגיד שאני ערבי ומגיעה לי זכות אזרחית וגם לאומית, יגידו: מה זה "לאומית"?

איימן עודה: זו מדינת היהודים, לא מגיעה לך זכות לאומית.

איימן עודה: אבל אני גם עם.

איימן עודה: מה, השפה הערבית היא לא זכות לאומית?

איימן עודה: כן.

איימן עודה: זה שהמדינה מכירה בכך שהשפה הערבית היא שפה רשמית – הממשלה הנוכחית רוצה לפגוע בזה – זו זכות לאומית.

איימן עודה: אז מה הבעיה?

איימן עודה: זה שאני לומד בבית ספר ערבי והיהודי לומד בבית ספר יהודי, זו לא זכות לאומית?

איימן עודה: זה שאני לומד ספר שלם על בית אומיה והיהודים לומדים רק שני עמודים על בית אומיה, זו לא זכות לאומית?

איימן עודה: אני חושב שכן, זו זכות לאומית.

איימן עודה: כלומר, כאשר פורטים את הזכויות הלאומיות, רואים שאפשר לקדם.

איימן עודה: דרך אגב, השפה הערבית – תתארו לעצמכם שהשפה הערבית לא הייתה שפה רשמית, ואני בא עכשיו, בכנסת הנוכחית, ומבקש שהיא תהיה שפה רשמית.

איימן עודה: היו קופצים: מה פתאום?

איימן עודה: יש לכם 22 מדינות.

איימן עודה: מה אתם רוצים?

איימן עודה: זו מדינה יהודית.

איימן עודה: אבל היא שפה רשמית, וזה לא פוגע באף אחד.

איימן עודה: ותתארו לעצמכם שאני בא עם חוצפה ומבקש שיהיו כתוביות בערבית בשלטי רחוב גם בתל אביב, ולא רק בנצרת.

איימן עודה: יגידו לי: מה, הגזמת.

איימן עודה: אבל יש כתוביות בערבית גם בירושלים, גם בתל אביב, גם בכל מקום, וזה לא מפריע לאף אחד.

איימן עודה: כלומר, יש הרבה פסיכולוגיה.

איימן עודה: יש הרבה מאוד פסיכולוגיה.

איימן עודה: כאשר פורטים את הדברים אחד-אחד, אומרים: ואללה, זה לא מפריע לנו, אפשר להתקדם.

איימן עודה: דווקא יותר מתרבות אחת – זה עדיף על תרבות אחת.

איימן עודה: זה שאני יודע עברית ויודע ערבית זה תורם לי, זה טוב לי, זה מעשיר, זה מוסיף, אני רוצה את זה.

איימן עודה: זה שאני יודע את ההיסטוריה של היהודים, שאני יכול להתחבר לכאב, אני יכול להתחבר לפשע הנורא ביותר שהיה אי-פעם, וזה השואה, זה מקרב אותי, זה לא מרחיק אותי.

איימן עודה: כלומר, האנשים, זה שהיהודים ידעו ערבית, ידעו על ההיסטוריה הערבית, זה דבר שיכול לקרב בין שני העמים.

איימן עודה: לכן, אני רוצה שיהיה לי מקום שיש בו זכויות, גם ברמת הפרט, גם ברמת הקולקטיב, גם ליהודים, גם לערבים במדינה.

איימן עודה: אתם יודעים מה?

איימן עודה: כל מה שאמרתי עכשיו – אני מנסה לחשוב: לו הייתי עכשיו במקום נורמלי באירופה, אפילו לא היו מגדירים אותי שמאל.

איימן עודה: היו אומרים לי: זה מרכז.

איימן עודה: אתה לא אמרת כלום.

איימן עודה: מה זה?

איימן עודה: זה מובן מאליו.

איימן עודה: יש פה במדינה הטיה ימנית מאוד מאוד – הגמוניה.

איימן עודה: אפילו המפלגות שנחשבות לשמאל במהות, בסוגיות הללו הן ימין קלאסי.

איימן עודה: אם תשים אותן בכל מקום באירופה, הן ממש, במצע הזה, יהיו בימין, לא יהיו בשמאל.

איימן עודה: לכן, אני חושב שמה שאני מציע – –

ענת ברקו: גם לאירופה – – –

איימן עודה: – – זה ערכים של צדק חברתי, ערכים אוניברסליים.

איימן עודה: אין לי שמץ של ספק שהם מהווים את האינטרס האמיתי של היהודים ושל הערבים כאחד.

איימן עודה: זה האינטרס שלנו, של הילדים שלנו, לעוד 20 שנה, 30 שנה, 100 שנה.

איימן עודה: זהו האינטרס האמיתי, גם של היהודים וגם של הערבים.

איימן עודה: עכשיו, דליה, אסור לך לשאול שאלה מהמקום שלך, נכון?

איימן עודה: כן.

איימן עודה: היא הסתפרה, ודליה היקרה מאוד מאוד מאוד – –

מאיר כהן: שלי?

שלי יחימוביץ': כן?

מאיר כהן: עוד שאלה, בבקשה.

שלי יחימוביץ': עוד שאלה.

איימן עודה: – – והיא תרמה את השיער שלה לחולי סרטן.

איימן עודה: כל הכבוד, דליה.

איימן עודה: מאוד מאוד מעריכים.

שלי יחימוביץ': איימן, מה עמדתך בסוגיות פמיניסטיות?

ענת ברקו: פמיניסט גדול.

איימן עודה: את יודעת, יש דברים שמרוב שהם טריוויאליים, אני באמת לא יכול לדבר.

איימן עודה: מה, מה להגיד?

איימן עודה: שוויון אמיתי ועמוק ואין שום הבדל?

איימן עודה: מה, זה הכי טריוויאלי.

איימן עודה: זה, זה לא – אולי כשהייתי בכיתה ד', ה', ו', אולי היה, אני לא יודע מה, אבל איך אפשר לדבר על זה עכשיו?

איימן עודה: אני חושב – אפשר ממש להתווכח בנושא כזה?

איימן עודה: זה בעיקר במקום הערכי בן האדם – זה הדבר העיקרי.

שלי יחימוביץ': אתה פמיניסט?

איימן עודה: כן, ודאי, חד וחלק, מה.

שלי יחימוביץ': מאיזה גיל?

איימן עודה: גם המונח עצמו התפתח כשהייתי בתיכון, אז כשהתפתח, אני השתלבתי מייד.

איימן עודה: אני דמוקרט בכל רמ"ח אבריי.

ענת ברקו: דמוקרט זה לא פמיניסט.

איימן עודה: לא, זה, כל הדברים הללו קשורים אחד לאחר, כלומר, דמוקרט – – –

ענת ברקו: יש משהו, אבל יש הרבה אנשים שיגידו שהם דמוקרטים אבל הם לא פמיניסטים.

איימן עודה: אם אתה לא דמוקרט, אבל בליכוד, למשל, זה לא יכול להיות – – – דמוקרט.

איימן עודה: למשל: את בליכוד, את יכולה להיות דמוקרטית כשאת כובשת עם אחר?

איימן עודה: מה זה דמוקרטיה?

ענת ברקו: בטח – – –

איימן עודה: מה זאת אומרת דמוקרטיה עם כלכלה של בנימין נתניהו?

ענת ברקו: דמוקרטיה אולטימטיבית, לא מתאבדת.

איימן עודה: אז דמוקרטיה, דמוקרטיה – – –

ענת ברקו: אתה דורש שאני אתאבד, אבל אני לא רוצה.

איימן עודה: דמוקרטיה מבחינתי זה בוודאי השלום, אבל זה לא רק השלום.

ענת ברקו: אבל פמיניזם זה לא בהכרח דמוקרטיה, במיוחד בחברה הערבית.

איימן עודה: הדמוקרטיה זה גם חירויות אישיות וצדק חברתי – – –

מאיר כהן: את אמורה להעיר מדי פעם, מדי פעם זה מותר, אבל את לא אמורה לדבר במקומו.

ענת ברקו: להפך, אנחנו מעירים קצת את האולם.

מאיר כהן: מאה אחוז.

מאיר כהן: לא, מאה אחוז – – –

ענת ברקו: לא שמעתי אותך שואל את החבורה ששאלה אותו שאלות בלי סוף.

מאיר כהן: הם שתקו ושאלו שאלות.

מאיר כהן: בסדר – – –

ענת ברקו: אני מבינה שהשאלות שלי מטרידות, אדוני היושב-ראש, אבל אין בעיה.

מאיר כהן: הגברת ברקו, הגברת ברקו, מותר, זה דיון נחמד – –

ענת ברקו: זה בסדר.

מאיר כהן: – – ואני מודה לך על זה שאת מוסיפה לדיון, אבל שנשמע אותו קודם.

ענת ברקו: דווקא כשאני יכולה להיחשף לדיון פמיניסטי כה עמוק.

מאיר כהן: בבקשה.

איימן עודה: טוב, מוסי, מה יש לך לשאול אותי, בבקשה?

איימן עודה: זו שעת השאלות לחבר הכנסת עכשיו.

איימן עודה: מה, רק השרים?

איימן עודה: גם אני.

מוסי רז: לא, רציתי לשאול אותך, חבר הכנסת עודה: האם גם אתה כובש עם אחר?

מאיר כהן: הינה.

מאיר כהן: חברת הכנסת, את יכולה לשאול אותו.

מאיר כהן: הוא מזמין שאלות.

קריאה: – – –

מוסי רז: האם גם אתה?

מוסי רז: כי גם אני כובש עם אחר.

מוסי רז: אנחנו כולנו אחראים, לא רק היא.

איימן עודה: למה?

מוסי רז: אנחנו כולנו אחראים לכיבוש של עם אחר, לא רק חברת הכנסת ברקו.

מוסי רז: גם אתה ואני.

מוסי רז: אנחנו רוצים לסיים את זה.

שלי יחימוביץ': גם המפלגה שלי, אגב.

שלי יחימוביץ': המפלגה שלי התחילה.

מוסי רז: אני מצטער על השאלה הקשה – – –

שלי יחימוביץ': כאילו, מה אתה רוצה ממנה?

ענת ברקו: אנחנו צריכים להתנצל שאנחנו לא מתאבדים גם, כאלה.

ענת ברקו: אין, אין, אין מה לעשות.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא.

שלי יחימוביץ': אני רק – – –

מוסי רז: – – –

ענת ברקו: תאמין לי שביום שהפלסטינים ירצו שלום, יהיה שלום.

ענת ברקו: ביום שהם ירצו מדינה לצידנו ולא במקומנו, יהיה שלום.

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: אז אני – – –

ענת ברקו: כי יש נכונות מצד העם במדינת ישראל.

איימן עודה: טוב – – –

ענת ברקו: אין נכונות בצד השני.

ענת ברקו: תקשיב קצת בערבית, לא בעברית ולא – – –

מוסי רז: איך – – – לאותו יום בדיוק שבאותו יום הם רוצים מדינה לצידנו?

ענת ברקו: איך הגעתי לזה?

מוסי רז: איך תדעי שזה היום?

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: אז אם כבר דיברנו – – –

ענת ברקו: – – – שיגיעו לפה ואנחנו נדבר.

איימן עודה: אז אם כבר דיברנו על – – –

ענת ברקו: יש הבנה ויש נכונות לעשות את זה.

איימן עודה: אז אם כבר דיברנו בנושא הזה – דרך אגב, יש מתקפה כזאת נגד האוכלוסייה הערבית, נגד העמדה של חברי הכנסת, שהם מדברים רק בסוגיות הכלליות ומזניחים את האוכלוסייה שלהם.

איימן עודה: זו תפיסה מאוד מאוד חזקה.

איימן עודה: כמו שראיתם, אני דיברתי על כל הסוגיות הקשורות אלינו, ושאלו אותי על הסוגיה הכללית, ואני בוודאי מוכן לענות על זה.

איימן עודה: יש משהו שנובע משני דברים: האחד – מהלאום שלנו, שאנחנו חלק מהעם הזה, ואנחנו לא נרגיש טוב אף פעם, אפילו אם המצב פה יהיה הכי טוב, כשהעם שלנו נכבש.

איימן עודה: זה נושא שבנפשנו.

איימן עודה: אנחנו, מבחינתנו זה כל כך חשוב, שבעתיים מלכל אזרח אחר, גם בגלל פרקטיקה מסוימת.

איימן עודה: בואו נחשוב על תקופת אוסלו.

איימן עודה: אין תקופה שהייתה יותר טובה לאוכלוסייה הערבית מתקופת אוסלו.

איימן עודה: אין.

איימן עודה: אין.

ענת ברקו: מה – – – כל הפיגועים אחרי אוסלו?

ענת ברקו: צריך להגיד את זה.

איימן עודה: רק, רק, רק – נשיב, נשיב על השאלה הזאת.

ענת ברקו: צריך להגיד על הפיגועים שהיו אחרי אוסלו.

איימן עודה: נשיב, נשיב על השאלה הזאת – –

ענת ברקו: גם אם – – – אוקיי.

איימן עודה: – – אבל בינתיים אני אתן לך תשובה שכל פגיעה באזרח היא פגיעה בעולם כולו.

ענת ברקו: בסדר, בסדר – – –

איימן עודה: אז אוקיי, אוקיי.

ענת ברקו: נשחטים כאן – – –

איימן עודה: רק רגע.

איימן עודה: אבל אזרח זה גם עזתי וגם בתל אביב – אותו דבר.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: כל פגיעה בבן אדם היא פגיעה בעולם כולו.

ענת ברקו: אבל זה מגיע – – – ליהודים.

איימן עודה: עכשיו, אני רוצה להגיד לך שזו לא רק הכלכלה, זו האווירה.

איימן עודה: לעומת שנת 2000 והלאה – איך מצבנו הידרדר.

איימן עודה: כלומר, אנחנו קשורים, שזורים בסוגיה הכללית, בסוגיה הפלסטינית הכללית.

איימן עודה: לכן, יש לנו אינטרס שבעתיים שהפתרון הזה יתקדם ותקום מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, חברת הכנסת ברקו, ולא – – –

ענת ברקו: ובצד – – – מדינת ישראל היהודית?

איימן עודה: רק רגע.

איימן עודה: רק רגע.

איימן עודה: תשמעי.

ענת ברקו: היהודית?

ענת ברקו: אתה מוכן להגיד: שתי מדינות לשני עמים?

איימן עודה: תשמעי, את, עם הקול שלך – לא צריך חוק המואזין.

איימן עודה: לזה צריך.

ענת ברקו: לא – – –

איימן עודה: את רק תגידי.

ענת ברקו: לא, אני בעד המואזין.

איימן עודה: מה, יש לך מיקרופון בפנים?

איימן עודה: בואו תחפשו – – – מיקרופון.

ענת ברקו: אני שואלת אותך שאלה.

איימן עודה: מה?

איימן עודה: תני לי לדבר.

ענת ברקו: כשאתה מדבר על שתי מדינות, אתה מדבר על מדינה פלסטינית ומדינה יהודית לצידה?

ענת ברקו: אתה מוכן להגיד את זה – שני העמים?

ענת ברקו: כי את זה אתם לא מוכנים להגיד.

איימן עודה: אני אשיב לך.

איימן עודה: אני אשיב לך על השאלה.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: רק תענה על השאלה – – –

מאיר כהן: הוא – – –

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: טוב.

ענת ברקו: אוקיי.

איימן עודה: תני לי לענות.

איימן עודה: תשמעי, במדינת ישראל יש לכם את כל הזמן כדי ללמוד – בבית הספר, בכל מקום, בתקשורת – –

ענת ברקו: אתה יכול לענות לי על השאלה?

איימן עודה: – – על הנרטיב שלך.

איימן עודה: פה יש לי הזדמנות – –

ענת ברקו: והנרטיב שלך מאוד מבוסס.

איימן עודה: – – של 1%, 2% מהזמן – –

ענת ברקו: יש הרבה יהודים שתורמים לנרטיב שלך.

איימן עודה: – – הכללי במדינה לדבר על הנרטיב שלי, אז זו הזדמנות.

איימן עודה: תשמעי אותי.

ענת ברקו: אבל אתה רוצה מדינה ערבית ואתה רוצה עוד מדינה ערבית.

איימן עודה: סלח לי, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתשמור לי על הזכות שלי.

ענת ברקו: אוקיי, אני לא אפריע לך.

ענת ברקו: זה בסדר.

איימן עודה: אני רוצה לדבר.

איימן עודה: היא מפריעה לי.

איימן עודה: עכשיו אבקש עוד זמן.

ענת ברקו: נתת לי, נתת לי תשובה.

איימן עודה: אני אבקש עוד זמן.

איימן עודה: אני אבקש.

איימן עודה: סליחה.

ענת ברקו: נתת את התשובה – אתה לא מוכן להגיד מדינה יהודית.

איימן עודה: אני אבקש עוד – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, בסדר.

ענת ברקו: לא, זה היה חשוב שכולם ידעו את זה.

מאיר כהן: חברת הכנסת, שמענו, רשום בפרוטוקול.

מאיר כהן: אני מבקש, תפסיקי.

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: לגבי הגדרת מדינת ישראל – בין מדינה דמוקרטית, יהודית, מדינת כל אזרחיה.

איימן עודה: אני חושב כך: המדינה – אני צריך להסכים שמדינת ישראל מימשה את זכות ההגדרה העצמית לעם היהודי.

איימן עודה: אני צריך להסכים.

איימן עודה: אבל זה לא צריך לפגוע כהוא זה בשוויון העמוק, הלאומי והאזרחי, של האזרחים הערבים במדינת ישראל.

איימן עודה: כלומר, אני מבין שהיהודים הם עם שמימש זכות הגדרה עצמית.

איימן עודה: אני צריך להסכים לזה.

איימן עודה: אבל זה לא צריך לפגוע כהוא זה בדמוקרטיה ובשוויון הלאומי והאזרחי של האזרחים הערבים.

ענת ברקו: זאת אומרת, אתה רוצה עם בתוך עם ומדינה לצידה.

איימן עודה: כלומר המדינה, במהות שלה, צריכה להיות מדינה שוויונית דמוקרטית.

איימן עודה: זה הדבר העיקרי.

ענת ברקו: יהודית – –

איימן עודה: תעזבי אותי עם ההגדרות שלך.

ענת ברקו: – – דמוקרטית לכל אזרחיה.

איימן עודה: אני לא שייך להגדרות של מדינה יהודית ודמוקרטית.

ענת ברקו: אבל אתה רוצה לשנות – ברור, כי אתה רוצה מדינה פלסטינית ומדינה פלסטינית לצידה.

איימן עודה: זה לא אני וזה לא יהיה, וזה לא יהיה אני.

ענת ברקו: ובזה אתה מודה עכשיו.

איימן עודה: עכשיו – – –

ענת ברקו: תודה – –

איימן עודה: עכשיו – – –

ענת ברקו: – – שהבהרת את עצמך.

איימן עודה: דיברת על הכיבוש.

איימן עודה: עכשיו, אני חושב כך: דיברת, כנראה שאין בן אדם אחד שהוא נגד שלום, אבל השאלה: מהם התכנים של השלום?

איימן עודה: זו השאלה.

איימן עודה: כולם יגידו: אנחנו בעד שלום.

איימן עודה: זה נמצא בכל מקום – שלום, שלום, שלום; משאת נפשו של כל בן אדם שהוא באמת בן אדם.

איימן עודה: השלום, מבחינתי, אני וכל העולם, חוץ מממשלת נתניהו וטראמפ ומיקרונזיה, זה מדינה פלסטינית בגבולות 67' לצד מדינת ישראל, ולא על חשבון מדינת ישראל.

איימן עודה: זה השלום שאני רואה, והוא שלום נכון.

איימן עודה: עכשיו, העם הפלסטיני הגיבור נאבק נגד הכיבוש.

ענת ברקו: כי אם אתה לא – – –

איימן עודה: אחת מהנשים הגדולות, צעירה, בת 16, שנאבקת מדי שבוע בכיבוש בדרכים לא אלימות – –

ענת ברקו: לא אלימות בכלל.

איימן עודה: – – היא עהד תמימי.

ענת ברקו: מה זה?

איימן עודה: עהד תמימי.

ענת ברקו: הקרובה של המחבלת מסבארו היא – – –

איימן עודה: היא עהד תמימי.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: עכשיו, עהד תמימי נמצאת בבית המעצר של הכיבוש.

ענת ברקו: מצוין.

איימן עודה: בגלל שהם מסתירים אותה מכולם, אני בא לפה, פה, לכנסת ישראל – –

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: – – ואומר: אתם מנסים להסתיר את הבחורה האמיצה הזאת, עהד תמימי.

ענת ברקו: במה היא אמיצה?

איימן עודה: אז אני אומר לכם – –

מאיר כהן: לא, לא.

איימן עודה: – – אתם לא תצליחו, והיא נמצאת פה.

מאיר כהן: אני מבקש ממך.

מאיר כהן: סליחה.

איימן עודה: אתם לא תצליחו, והיא נמצאת פה.

מאיר כהן: אני מבקש ממך – – –

ענת ברקו: תביא לה טלפונים סלולריים.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, תוריד את זה.

איימן עודה: עהד תמימי הגיבורה האמיצה.

ענת ברקו: לך תביא לה – – – טלפונים סלולריים.

מאיר כהן: סדרנים, בבקשה.

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: אני הורדתי.

מאיר כהן: חבל.

ענת ברקו: לך, תביא לה.

איימן עודה: אדוני, אני הורדתי.

מאיר כהן: – – –

ענת ברקו: היא הקרובה של המחבלת מסבארו.

איימן עודה: אני הורדתי.

איימן עודה: בסדר גמור, אני מכבד.

ענת ברקו: לך תביא לה טלפונים סלולריים – –

איימן עודה: אני מכבד.

איימן עודה: הורדתי.

ענת ברקו: – – אולי היא רוצה להתקשר למשפחה.

מאיר כהן: מאה אחוז.

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: אני הורדתי.

ענת ברקו: תעשה.

איימן עודה: בסדר.

ענת ברקו: תלך תביא לה.

איימן עודה: בסדר.

איימן עודה: עכשיו, מוסי – –

ענת ברקו: למה לא?

ענת ברקו: תחביא כמה טלפונים ותביא לה – –

איימן עודה: מה עוד?

איימן עודה: אני גאה בה.

ענת ברקו: – – שהיא תתקשר למשפחה.

איימן עודה: אני מאוד גאה בה.

ענת ברקו: אתה מאוד גאה בה, הא?

איימן עודה: אשת שלום אמיצה – –

ענת ברקו: ואתה מדבר על שלום.

איימן עודה: – – נגד הכיבוש.

ענת ברקו: – – – אלימות.

איימן עודה: מאז שהייתה תינוקת היא נאבקת בכובשים – –

ענת ברקו: היא נאבקת בכובשים.

ענת ברקו: מאוד נאבקת בכובשים.

איימן עודה: – – וכך צריך להיות – בדרכי שלום, כמו שהיא עושה.

ענת ברקו: תמורת שכר הולם מאירופה.

איימן עודה: כל הכבוד לה.

איימן עודה: בחורה בת 16 – –

ענת ברקו: בחורה בת 16 בחברה שלך כבר נשואה עם ילדים, לא שמה את הידיים שלה על חיילים ישראלים.

איימן עודה: – – בידיים שלה – – – אומרת להם: תסתלקו מפה, תסתלקו מהאדמה שלי.

ענת ברקו: בחורה בגיל שלה בחברה שלך כבר נשואה עם ילדים, לא שמה את הידיים שלה על חיילים ודוחפת אותם.

איימן עודה: כל הכבוד.

איימן עודה: מצדיע לה.

איימן עודה: מצדיע לה.

איימן עודה: בסופו של דבר, אנחנו צריכים להחליט: או שאנחנו עם הכובשים או עם הנכבשים.

איימן עודה: עכשיו, אם תגידי לי שבן אדם נכבש – –

ענת ברקו: או שאנחנו עם המחבלים או שאנחנו עם היהודים.

איימן עודה: – – ישתמש באש חיה, יש לי את העמדה שאומרת – –

ענת ברקו: תתלה את התמונה אצלך במשרד במקום הדגל.

ענת ברקו: תתלה שם את התמונה.

איימן עודה: – – שמבחינה בסיסית זו זכותו של העם הנכבש, אבל אני לא רוצה שייפגע בן אדם אחד שהוא חף מפשע.

איימן עודה: אבל בחורה בת 16 נאבקת בידיים שלה, אומרת לחיילים – –

ענת ברקו: מסכנה.

איימן עודה: – – תסתלקו מהבית שלי – אני מצדיע לה.

ענת ברקו: לא זרקו אותה מהבית שלה.

איימן עודה: כל הכבוד לה.

ענת ברקו: זאת משפחה שעושה טרור באופן מקצועי.

איימן עודה: עכשיו, במקום להתבייש, במקום להתבייש בכיבוש, הכיבוש הזה, הארור – –

ענת ברקו: שכולם ידעו שהקרובה שלה, אחלאם תמימי, עשתה את הפיגוע בסבארו בירושלים.

ענת ברקו: תפסיק לספר סיפורי מעשיות.

איימן עודה: – – שמו אותה במעצר.

ענת ברקו: והיא תישאר שם.

איימן עודה: לפחות פה, בכנסת, ראיתם אותה – –

ענת ברקו: וכשית

ענת ברקו: קפו חיילים הם ישבו בכלא – –

איימן עודה: – – שמעתם את השם שלה – עהד תמימי.

ענת ברקו: – – ואתה מוזמן להבריח להם טלפונים וללכת בעקבותיה.

איימן עודה: אז אני מציע כך: נשארו לי עשר דקות.

איימן עודה: בשביל שתזכרו את השם שלה טוב מאוד, אני בעשר, ממש בעשר הדקות הללו, אני אקרא את השם שלה – –

ענת ברקו: תגיד.

איימן עודה: – – כל הזמן: עהד תמימי – –

ענת ברקו: זה במקום השם של אללה.

איימן עודה: – – עהד תמימי, עהד תמימי – –

ענת ברקו: למה לא?

איימן עודה: – – עהד תמימי, עהד תמימי – –

ענת ברקו: אללה אכבר.

איימן עודה: – – עהד תמימי, עהד תמימי, עהד תמימי, עהד תמימי – –

ענת ברקו: זה טוב לסופים.

ענת ברקו: תעשה סיבובים מסביב לכנסת.

איימן עודה: – – עהד תמימי, עהד תמימי – –

ענת ברקו: זה מתאים לסופים, תעשה את הסיבובים.

איימן עודה: עהד תמימי – –

ענת ברקו: אלה ששחטו אותם לא מזמן בסיני.

איימן עודה: – – עהד תמימי.

איימן עודה: כולם ידעו את השם שלה?

איימן עודה: בואו נחזור על זה עוד הפעם – –

ענת ברקו: למה לא?

איימן עודה: – – עהד תמימי – –

ענת ברקו: זה טוב, זה טוב לסיבובים הסופיים.

איימן עודה: – – עהד תמימי, עהד תמימי, עהד תמימי.

ענת ברקו: לי זה לא מפריע.

ענת ברקו: אני יודעת בדיוק איפה היא יושבת.

איימן עודה: זה השם שלה.

איימן עודה: גיבורה פלסטינית בת 16 נאבקת בכובשים בדרכים לא אלימות.

ענת ברקו: – – – דוחפת חיילים עם הידיים שלה.

ענת ברקו: גיבורה.

איימן עודה: כל העולם מצדד בה, בעמדה שלה, בזכותה הלגיטימית להיאבק בכיבוש – –

ענת ברקו: היא תהיה הרבה פחות פוטוגנית בכלא, תאמין לי.

איימן עודה: – – חוץ ממיקרונזיה, טראמפ וממשלת נתניהו.

איימן עודה: חוץ מהם.

איימן עודה: אלקין, מה אתה מצלם אותי?

ענת ברקו: טראמפ – – –

איימן עודה: מה?

איימן עודה: מה אתה מצלם?

ענת ברקו: טראמפ – – –

איימן עודה: תשמע, אתה שר – – –

מוסי רז: הוא מצטרף לעיתונות.

איימן עודה: מה?

ענת ברקו: מצוין.

ענת ברקו: תעלה את זה לטוויטר, שידעו מה עושה חבר כנסת בכנסת ישראל.

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: אז אתה רוצה לפרסם בפייסבוק שאני קורא את השם שלה: עהד תמימי, עהד תמימי – – –

ענת ברקו: קדימה, קדימה.

ענת ברקו: נו, אתה גיבור.

איימן עודה: – – גיבורה צעירה, בת 16 – –

ענת ברקו: אתה גיבור.

איימן עודה: – – אמיצה, נאבקת בכובשים בדרכים לא אלימות.

ענת ברקו: תגיד עכשיו בערבית, שכולם יבינו.

איימן עודה: יישר כוח.

ענת ברקו: שהחבר'ה שלך יבחרו אותך.

איימן עודה: יישר כוח.

איימן עודה: אני מצדיע לה.

איימן עודה: ועוד יבוא היום שתקום המדינה הפלסטינית העצמאית – –

ענת ברקו: כן.

איימן עודה: – – ליד מדינת ישראל, ויהיה שלום שייטיב עם הבנים שלך את ועם הבנים שלי אני.

ענת ברקו: איזה שלום?

ענת ברקו: אתה מטיף לשלום?

ענת ברקו: אתה כרגע מהלל טרוריסטית ממשפחת תמימי.

איימן עודה: ייטיב עם הבנים שלך את ועם הבנים שלי אני, ונחיה פה בשלום כולנו.

ענת ברקו: אתה מהלל?

ענת ברקו: אתה חי מצוין במדינת ישראל.

איימן עודה: נחיה במקום שטוב לחיות בו.

ענת ברקו: אתה כל כך סובל כאן?

איימן עודה: מה שאלת?

ענת ברקו: בשום פרלמנט לא היו נותנים לך להלל שם של מישהו שפוגע בחיילי צה"ל.

ענת ברקו: באף פרלמנט.

ענת ברקו: אם היית היום בקונגרס – היו שולחים בטיל לגואנטנמו.

ענת ברקו: לשם היו שולחים אותך – –

איימן עודה: תשמעי – – –

ענת ברקו: – – אתה וכל החבורה הזאת שמדברת על המדינה כמו שהיא מדברת.

איימן עודה: אני חושב שבפרלמנט מתוקן – מושחתים לא היו נמצאים פה.

ענת ברקו: אתה וכל החבורה הזאת.

ענת ברקו: אתה יכול גם ללכת עם התמונה של הפרזנטורית של החמאס, שהיא המחבלת מסבארו ממשפחת תמימי – – – לעשות את זה.

איימן עודה: אני חושב שפרלמנט מתוקן קודם כול לא כובש עם אחר.

איימן עודה: פרלמנט מתוקן לא כובש עם אחר.

איימן עודה: זה – 1.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, שמענו.

איימן עודה: פרלמנט מתוקן לא מפלה אוכלוסייה אזרחית במדינה.

ענת ברקו: אבל לא הפרלמנט שלנו – –

מאיר כהן: שמענו את הדברים.

ענת ברקו: – – שיש פה כמה מחבלים שיושבים בתוך הפרלמנט.

איימן עודה: פרלמנט מתוקן – לא יושב בו ראש ממשלה עם כל ההאשמות נגדו של שחיתות.

ענת ברקו: זה לא מה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני מבקש ממך.

קריאה: – – –

ענת ברקו: זאת האמת.

איימן עודה: פרלמנט מתוקן – לא נמצאים – – –

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

ענת ברקו: השחיתות היא שלכם.

קריאה: – – –

מאיר כהן: – – – חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אתם שונאים את המדינה, אבל – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת ברקו: שונאים את הלאומיות, אבל מוכנים לקבל ביטוח לאומי.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: ואתה יכול לחזור להגיד על תמימי, כי מזמן לא דיברת על זה.

מוסי רז: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת, חברת הכנסת ברקו – –

ענת ברקו: אני עוד מעט הולכת.

ענת ברקו: אני – – – שהוא יסיים.

מאיר כהן: – – גם אם זה מכעיס – – – שזה יכעיס – – –

ענת ברקו: צריך מישהו שיהיה, שיענה פה.

מאיר כהן: – – – ככל שזה יכעיס.

מאיר כהן: אני יודע.

מאיר כהן: ככל שזה יכעיס, אבל אנא ממך, תאפשרי לו – – –

ענת ברקו: לא, זה לא מכעיס אותי.

ענת ברקו: לי יש את כל התשובות, רק כדאי שהציבור ידע אותן, אדוני, כבוד היושב-ראש.

מאיר כהן: תאפשרי לו.

מאיר כהן: את יכולה לעלות לכאן ולהגיד את דברייך, ויש לך – – –

ענת ברקו: אתה מוכן?

מאיר כהן: לא עכשיו, אבל כשיגיע תורך.

ענת ברקו: אה, אוקיי.

מאיר כהן: אבל – – – בואי נשמע.

ענת ברקו: אבל אין לי תור.

מאיר כהן: בואי נשמע.

ענת ברקו: אני יושבת להאזין לדברים האלה בלי שום תור.

מוסי רז: – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה – – –

איימן עודה: חברת הכנסת ברקו, המסיתה הסדרתית, אני רוצה להציע לך משהו.

ענת ברקו: העובדות רק מעצבנות אותך.

איימן עודה: לגבי הביטוח הלאומי – קודם כול – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו – –

ענת ברקו: טוב שמשהו – – –

איימן עודה: – – קודם כול – – –

מאיר כהן: – – די, בבקשה.

איימן עודה: – – קודם כול, אני מקווה שנקבל בחזרה את כל האדמות שנגנבו לנו, ותיקחו את כל המוסד לביטוח לאומי שלכם כולו.

ענת ברקו: אז אתה מדבר על 48'?

איימן עודה: רק רגע.

איימן עודה: זה – 1.

ענת ברקו: אז אתה מערביי 48'.

איימן עודה: זה – 1.

איימן עודה: זה – 1.

איימן עודה: כי לפני שנייה דיברת על שלום.

איימן עודה: זה – 1.

ענת ברקו: עכשיו אנחנו מגלים שאתה – – –

איימן עודה: אדוני, אני מבקש, או שתוציא אותה או שתוסיף לי זמן.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני מבקש ממך, פעם אחרונה, תכבדי את זה.

ענת ברקו: לא, אבל דווקא האמת יוצאת.

ענת ברקו: אני מעצבנת אותו והוא אומר את האמת.

מאיר כהן: תכבדי את זה.

מאיר כהן: את כבר בקריאה ראשונה.

ענת ברקו: בסדר גמור, אין בעיה.

מאיר כהן: תפסיקי.

איימן עודה: שנייה – – –

מאיר כהן: אם את נהנית, בכל אופן, אני חושב שבמע

מאיר כהן: מדך – תפסיקי.

ענת ברקו: יש דיאלוג.

מאיר כהן: באת מהאקדמיה.

מאיר כהן: דיאלוג – שם שומעים את הדברים הכי מכעיסים.

מאיר כהן: תאפשרי, בבקשה.

ענת ברקו: אבל יש גם הזדמנות לענות, אז אני עונה.

מאיר כהן: תהיה לך הזדמנות לענות.

מאיר כהן: בבקשה.

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: השר, כבוד השר אולי יבקש לענות.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איימן עודה: עכשיו, אני עשיתי ניתוח כלכלי כמה האוכלוסייה הערבית משלמת מיסים מדי שנה.

איימן עודה: מיסים.

איימן עודה: כמה אנחנו הערבים משלמים מיסים.

איימן עודה: דרך אגב, משנת 48' עד עכשיו אין, אין מחקר כזה, כמה הערבים אזרחי המדינה משלמים מיסים מדי שנה.

איימן עודה: מצאתי שאנחנו משלמים מיסים – 36 מיליארד שקלים מדי שנה.

איימן עודה: 36 מיליארד שקלים.

איימן עודה: רק 31% מהנשים הערביות עובדות.

איימן עודה: אם נצליח להגביר את הדבר הזה, אז נשלם עוד יותר מיסים.

איימן עודה: כלומר, השוויון זה לא רק משהו מוסרי דמוקרטי, זה גם כלכלי.

איימן עודה: זה ממש ממש שווה.

איימן עודה: אז עשיתי את הניתוח הזה, מצאתי שזה 36 מיליארד.

איימן עודה: אני אשמח בפעם הבאה לקרוא את כל הדבר הזה.

איימן עודה: והיא שואלת, אומרת שאנחנו מקבלים קצבאות ביטוח לאומי.

איימן עודה: קודם כול, אנחנו משלמים מיסים.

איימן עודה: מאיפה הביטוח הלאומי?

איימן עודה: מה, אנחנו לא חלק מזה?

איימן עודה: מה, אנחנו לא תורמים למוסד לביטוח לאומי?

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: מה, אנחנו לא תורמים מיסים?

איימן עודה: מה, אני לא תורם מיסים?

ענת ברקו: אני בעד.

איימן עודה: רק רגע, בבקשה.

איימן עודה: רק רגע.

ענת ברקו: אני בעד, אבל אתה אומר "לאומי".

איימן עודה: אז אני מציע עוד יותר.

ענת ברקו: זה הדבר הלאומי היחיד שאתה אומר.

איימן עודה: אני מציע עוד יותר: במקום שרק 31% מהנשים הערביות יעבדו, שנעשה את הכול בשביל שזה יגיע ל-60% ו-70%.

ענת ברקו: הלוואי.

ענת ברקו: אני בעד.

איימן עודה: אז זה יותר משלמי מיסים – –

ענת ברקו: זה פמיניזם, דרך אגב.

איימן עודה: – – זה פחות מקבלי קצבת ביטוח לאומי.

איימן עודה: אז זה גם win-win situation.

ענת ברקו: אני בעד – – –

איימן עודה: מה זה את בעד?

איימן עודה: את הממשלה.

איימן עודה: מה, את אופוזיציה?

ענת ברקו: אני בעד שיעבדו.

איימן עודה: מה, את יושבת ואומרת הלוואי?

ענת ברקו: מה שאני יכולה.

איימן עודה: תעשי משהו.

ענת ברקו: אתה יודע מה?

ענת ברקו: אני הצעתי לעזור לכם לאסוף את הנשק.

איימן עודה: תעשי משהו.

איימן עודה: הלוואי.

ענת ברקו: אף אחד כאן לא הרים את הכפפה.

איימן עודה: מה, את עובדת באיזשהו מקום?

איימן עודה: את קואליציה.

ענת ברקו: אני עושה.

ענת ברקו: תאמין לי שאני עושה.

ענת ברקו: אני עושה.

איימן עודה: קואליציה, ואומרת לי: הלוואי.

איימן עודה: אז תעשי.

ענת ברקו: תבוא עם רעיונות.

ענת ברקו: אני מוכנה לעזור.

איימן עודה: תשמעי, תשמעי, ברקו, ברקו, יש בינינו פער תהומי בכל נושא.

ענת ברקו: אני מוכנה לעזור שנשים יעבדו.

איימן עודה: תשמעי, תשמעי – – –

ענת ברקו: אולי יגדלו את הילדים שלהן באופן יותר נכון, לטובת המדינה.

איימן עודה: סליחה, אדוני היושב-ראש, תוסיף לי דקות, בבקשה.

איימן עודה: באמת.

איימן עודה: זה לא יכול להיות.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איימן עודה: אני, באמת, עכשיו רוצה להגיד לך משהו: יש ביני לבינך פער תהומי בכל נושא ונושא.

איימן עודה: לא רק זה – אפילו ברמה האישית, באמת נמאס לי.

איימן עודה: אבל בואי, בנושא הזה אני שם אותך במבחן.

ענת ברקו: דווקא לא.

איימן עודה: אני שם אותך במבחן.

ענת ברקו: אתה האחרון שתשים אותי באיזשהו מבחן במדינה הזאת.

איימן עודה: מה זה?

איימן עודה: מה זה?

איימן עודה: מה זה?

איימן עודה: זה לא יכול להיות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, זה לא יכול להיות.

ענת ברקו: אתה האחרון שתשים.

מאיר כהן: אני לא מבין פה, אני לא בטוח – – –

ענת ברקו: אבל הרגע הוא מנהל איתי שיחה.

מאיר כהן: סליחה.

ענת ברקו: ואם אני עונה לו, אז – הוא פונה אליי, אני עונה לו.

מאיר כהן: את בקריאה שנייה.

ענת ברקו: אתה מוכן לתת לי – – –

מאיר כהן: את בקריאה שנייה.

ענת ברקו: אין בעיה.

מאיר כהן: אני לא בטוח שאתה היית רוצה שאני אוציא אותה.

מאיר כהן: תמשיך, בבקשה.

איימן עודה: טוב, אני מציע כך: עם הפער התהומי בכל התחומים, בואי, במקום הזה – הינה, עכשיו.

איימן עודה: עכשיו נצא ביחד, נדבר קצת, נדבר קצת איך עושים את זה בשביל להגביר את התעסוקה בקרב נשים ערביות.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: אנחנו נישאר חלוקים בכל דבר ודבר.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: בנושא הזה, בואי נעשה את זה, כי זה טוב לנו וטוב לכלכלה.

איימן עודה: בואו נעשה.

איימן עודה: את קואליציה, את לא – אני אופוזיציה.

איימן עודה: אז יופי.

איימן עודה: אז אנחנו עשינו הסכם פה – – –

ענת ברקו: – – – פמיניסט עכשיו וזה טוב.

ענת ברקו: הינה, זה פמיניזם.

איימן עודה: תשמעי, הפמיניזם זה לא התפיסה הליברלית אך ורק.

איימן עודה: הפמיניזם זה גם להיות נגד הכיבוש.

איימן עודה: זה פמיניזם.

ענת ברקו: אהה.

איימן עודה: תשמעו.

איימן עודה: אתם יודעים מה?

איימן עודה: שלי, תשמעי.

קריאה: – – –

איימן עודה: אני לא רוצה לדבר אידיאולוגיה גדולה.

קריאה: – – –

איימן עודה: הספר של יובל נח הררי מדבר על קיצור תולדות האנושות.

קריאה: – – –

איימן עודה: הוא אמר: איפה התחיל האי-שוויון בין הגברים לנשים?

איימן עודה: הוא השתמש במילה אחת: מלחמה.

איימן עודה: למה מלחמה?

איימן עודה: למה – – –

שלי יחימוביץ': – – –

איימן עודה: רק רגע, בבקשה.

איימן עודה: למה מלחמה?

שלי יחימוביץ': זה לא נכון – – –

איימן עודה: כי המלחמה זה הגבר הלוחם – 1; מלחמה זה מצב כלכלי קשה.

איימן עודה: מי סובל יותר ממצב כלכלי קשה?

שלי יחימוביץ': אבל בשלום יש זכויות מלאות לנשים.

איימן עודה: מלחמה זו אלימות.

איימן עודה: מי יותר סובל מאלימות?

איימן עודה: להיות פמיניסט – להיות נגד הכיבוש.

איימן עודה: זו לא מילה ליברלית גדולה.

איימן עודה: זו מילה לשימוש – – –

ענת ברקו: לפוצץ ילדים – – – אה?

שלי יחימוביץ': אתה יודע מה – – –

ענת ברקו: אוטובוס בתל אביב.

איימן עודה: פמיניזם – להיות בעד שלום.

ענת ברקו: כן.

איימן עודה: פמיניזם – להיות בעד זכויות העמים, בעד זכויות הפרט – –

שלי יחימוביץ': איימן – – –

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: – – בעד זכויות קולקטיביות.

איימן עודה: דרך אגב, עם הגישה הכלכלית הניאו-ליברלית שלך – –

שלי יחימוביץ': – – –

ענת ברקו: אי-אפשר – – – כי בחברה שלכם אין פמיניסטים.

ענת ברקו: בחברה הזאת מדכאים נשים.

איימן עודה: – – פמיניזם זה גם צדק חברתי, כי מי שנפגע בעיקר מהאי-שוויון הכלכלי זה הנשים, יותר מהגברים.

ענת ברקו: בחברה פטריארכלית במיוחד.

איימן עודה: כלומר, פמיניסט במובן העמוק – להיות בן אדם בעד שלום, בעד שוויון, בעד דמוקרטיה, בעד צדק חברתי.

ענת ברקו: אתה לא בעד שלום והחברים שלך לא בעד שלום.

ענת ברקו: אתם לא בעד שלום.

איימן עודה: זה לא רק מילים ריקות ותפיסות ריקות.

איימן עודה: זה יותר עמוק מזה.

ענת ברקו: אתם כאן מלבים את היצרים.

ענת ברקו: אין לכם שום זיקה לשלום.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שאני מכיר הרבה שוביניסטים שהם בעד שלום.

ענת ברקו: בדיוק.

מאיר כהן: עמוק מאוד.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

איימן עודה: טוב.

איימן עודה: תשמע, אתה יכול למצוא כל מיני דברים קונקרטיים – – –

שלי יחימוביץ': באופן אישי אני מכירה.

ענת ברקו: גם אני מכירה.

איימן עודה: קונקרטיים – – –

ענת ברקו: אגב, זה לא שייך ליהודים וערבים במקרה הזה.

איימן עודה: אבל מי שיש לו משנה סדורה – – –

מאיר כהן: מספיק.

איימן עודה: מי שיש לו משנה סדורה בכל התחומים הללו, הוא יכול להשיב.

שלי יחימוביץ': זה לא נכון – – –

איימן עודה: מה, מה, מה, שלי?

איימן עודה: מה לא נכון?

שלי יחימוביץ': פשוט לא נכון.

שלי יחימוביץ': יש כל כך הרבה שוביניסטים שוחרי שלום, ויש אפליה ודיכוי של נשים בחברה הפלסטינית ובחברה היהודית.

איימן עודה: אה, לא, זה נכון, ואני עוד אוסיף – – –

שלי יחימוביץ': וברגע שאתה אומר:

שלי יחימוביץ': אני פמיניסט וזהו – – – שוחר שלום, אתה לא פמיניסט.

איימן עודה: עוד אוסיף על מה שמעניין.

איימן עודה: עוד אוסיף.

איימן עודה: מה, מה – – –

שלי יחימוביץ': אמרתי שברגע שאתה אומר שלהיות פמיניסט זה להיות שוחר שלום – – –

איימן עודה: גם.

שלי יחימוביץ': אה, גם – – –

איימן עודה: בטח.

ענת ברקו: זה פמיניזם פלסטיני.

ענת ברקו: זה מותג חדש.

איימן עודה: לא, זה לא – לא, שלי.

איימן עודה: אני אגיד לך – –

שלי יחימוביץ': אני מכירה – – –

ענת ברקו: יש את הפמיניזם הפלסטיני.

ענת ברקו: אתה יודע?

ענת ברקו: אני אגלה לך משהו.

איימן עודה: – – במה את צודקת ובמה היא גם צודקת.

איימן עודה: למשל: למה הערבים, כולם, בעד דמוקרטיה, בעד?

איימן עודה: בגלל שהם מיעוט.

ענת ברקו: – – – דמוקרטיה.

איימן עודה: רק רגע, רק רגע, רק רגע.

איימן עודה: בגלל שהם מיעוט.

ענת ברקו: זו בדיחה?

איימן עודה: רק רגע, בבקשה.

איימן עודה: כל מיעוט – – –

ענת ברקו: ממש בדיחה.

איימן עודה: כל מיעוט בעולם – מי כמו היהודים מבין את הדבר הזה?

זאב אלקין: הרשות הפלסטינית זה – – –

איימן עודה: מי כמו היהודים – – –

זאב אלקין: הם דמוקרטים באופן מוחלט וליברלים – – –

איימן עודה: מי כמו היהודים מבין את הדבר הזה – –

מאיר כהן: גברת ברקו, ישנת טוב – – –

איימן עודה: – – שלהיות מיעוט – מה זה – – –

ענת ברקו: כן – – –

מאיר כהן: אני מבקש ממך, תפסיקי.

ענת ברקו: אני פשוט רצה תכף לריאיון, אבל יהיה לי מה לספר.

מאיר כהן: שיהיה לך ריאיון מוצלח.

ענת ברקו: תודה.

איימן עודה: להיות מיעוט – כלומר, בקרב האוכלוסייה הערבית יש הרבה דברים לא דמוקרטיים: לפעמים כלפי אישה, לפעמים כלפי יחסי חמולות – לא דמוקרטיים, אבל כלפי המדינה, בגלל שאנחנו מיעוט, אז יש תמימות דעים.

איימן עודה: זה לא עניין של דמוקרטים במהות.

איימן עודה: זה עניין – יש אנשים שכן במהות דמוקרטים.

איימן עודה: יש ערבים שבמהות דמוקרטים; יש ערבים שמהמיקום שלהם הם דמוקרטיים.

איימן עודה: גם וגם – גם המהות, גם המיקום.

איימן עודה: זה כמו היהודים בעולם.

איימן עודה: מי יודע איך מיעוטים בעולם – – –

ענת ברקו: לא, זה לא כמו היהודים העולם.

ענת ברקו: יהודים בעולם לא פוצצו אף אחד – –

איימן עודה: אני מדבר – – –

ענת ברקו: – – ולא הביאו טרור, ואל תשווה את זה.

איימן עודה: אני לא מדבר על לאום ולא – – –

ענת ברקו: זה לא כמו היהודים בעולם.

איימן עודה: תעזבי.

ענת ברקו: יהודים כמיעוט תרמו לחברה שלהם ולתרבות שלהם – –

איימן עודה: עכשיו, נגיד, על משפחת דוואבשה ואבו חדיר – –

ענת ברקו: – – ולמדינה שלהם ולמדע שלהם ולא פוצצו אף אחד.

איימן עודה: – – ומי רצח ראש ממשלת ישראל?

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו – – –

ענת ברקו: אף אחד לא הצדיק את אבו חדיר.

איימן עודה: מה, הוא ערבי, זה שרצח ראש ממשלת ישראל?

ענת ברקו: אתה לא גינית כך אף פיגוע שהיה.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו – – –

איימן עודה: מה זה, זה ערבי שרצח ראש ממשלת ישראל?

ענת ברקו: אתה לא גינית.

ענת ברקו: אפילו לא יודע – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, את רוצה – – –

ענת ברקו: אל תשווה ליהודים בעולם.

מאיר כהן: את רוצה להקדים את הריאיון שלך?

איימן עודה: אדוני, אתה צריך לתת לי עוד יותר זמן.

איימן עודה: היא לא נתנה לי לדבר.

ענת ברקו: אני הולכת להתראיין ואני מבטיחה עוד לחזור.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: הינה, התאפקתי ולא עשיתי את הקריאה השלישית.

ענת ברקו: ואני אחר כך אפגוש את חבר הכנסת עודה – –

איימן עודה: אז אולי תיתן לי עוד – – –

מאיר כהן: אחרי זה תשבו מאחורה – – –

ענת ברקו: – – נלבן את העניינים הפמיניסטיים.

מאיר כהן: מצוין.

מאיר כהן: כן, אדוני, אני אתן לך עוד שתי דקות.

מאיר כהן: בבקשה.

איימן עודה: תודה רבה שנתת לי עוד שתי דקות.

איימן עודה: מוסי, מה אתה מציע?

איימן עודה: על מה נדבר עכשיו?

מוסי רז: אני מציע שתדבר על העובדה שאומנם חברת הכנסת יצאה, אבל – ואני לא מתייחס לשאלה של תמימי, לא תמימי – – –

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: מעניין למה – – –

מוסי רז: אני לא רוצה להתייחס.

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: מעניין מה – – –

מוסי רז: יהיו לי שעה ו-20 דקות.

מוסי רז: תשב, תשאל.

מוסי רז: אני יכול לענות בעשר דקות, לא בעשר שניות.

זאב אלקין: אני אישאר.

זאב אלקין: רק בשביל זה אני אישאר.

מוסי רז: תתייחס למה שקורה בשטחים הכבושים עכשיו כתוצאה ממה שקרה – ההתבטאות של טראמפ והעובדה שירושלים המערבית בירתנו הנצחית – –

מאיר כהן: יש לו רק דקה וחצי.

מאיר כהן: אז – – –

מוסי רז: – – וירושלים המזרחית בירתה הנצחית של המדינה הפלסטינית.

זאב אלקין: לי יש הצעה אחרת.

זאב אלקין: אני מציע שתדבר – דיברת על דמוקרטיה.

זאב אלקין: תדבר על חגיגת הדמוקרטיה ברשות הפלסטינית.

זאב אלקין: אני אשמח לשמוע.

איימן עודה: אתה חושב שמהפרלמנט שכובש את העם הפלסטיני אני צריך לדבר על הדמוקרטיה בפלסטין?

זאב אלקין: אבל אמרת שיש נטייה לדמוקרטיה.

איימן עודה: אני, מהמקום הזה שכובש את העם הפלסטיני?

זאב אלקין: אבל דיברת על דמוקרטיה.

איימן עודה: הכיבוש הוא האנטיתזה של הדמוקרטיה.

זאב אלקין: יש דמוקרטיה בפרלמנט הפלסטיני?

איימן עודה: מהמקום, מהמקום הזה?

איימן עודה: זה המקום?

איימן עודה: בוא, אני אשב בפרלמנט הישראלי ואדבר על האי-דמוקרטיה ודמוקרטיה בפלסטין?

זאב אלקין: אתה יושב בפרלמנט הישראלי ומהלל את מי שתוקף – – – זה מה – – –

איימן עודה: מה, זה התפקיד שלי מפה?

איימן עודה: מפה לדבר על הדבר הזה?

איימן עודה: אני, יש לי לדבר פה, מהמקום הזה, על הדבר הכי אנטי-דמוקרטי שיש, שהוא הכיבוש הישראלי נגד העם הפלסטיני.

מוסי רז: איימן, אצל הממשלה שלנו – –

איימן עודה: לגבי ההצהרה של טראמפ – – –

מוסי רז: – – אף פעם הם לא אשמים.

מוסי רז: אף פעם הממשלה שלנו לא אשמה.

מוסי רז: הנכים – יש להם בעיה בגלל שהם נכים – – –

מאיר כהן: יהיו לך שעה ו-20 דקות – – –

איימן עודה: גבולות השלום הם ירושלים המזרחית – –

מאיר כהן: תודה.

איימן עודה: – – בירת המדינה הפלסטינית; ירושלים המערבית בירת מדינת ישראל.

איימן עודה: זה אני הקיצוני, יחד עם גרמניה הקיצונית ובריטניה הקיצונית וצרפת הקיצונית וכל מערב אירופה, ורק אתם המתונים, יחד עם טראמפ ומיקרונזיה – אתם היחידים הצודקים, ואני הרדיקלי היחידי בשכונה הזאת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת עודה.

מאיר כהן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': למה יש פה עוד יחימוביץ ולא ידעתי על זה?

מאיר כהן: לקרוא לך שלי?

מאיר כהן: יש כללים.

שלי יחימוביץ': לא, אמרת: שלי.

מאיר כהן: יחימוביץ.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, שעה לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

שלי יחימוביץ': טוב, אני רוצה רק להעיר הערה לקודמי בסוגיית הפמיניזם, שאמר שכיוון שהוא שוחר שלום הוא פמיניסט.

שלי יחימוביץ': אז יש לי חדשות בעניין הזה: אני מכירה שוחרי שלום רבים שהם שוביניסטים גדולים מאוד.

שלי יחימוביץ': בשבילם, לפעמים, שמאלנות או אמונה בשלום זה סוג של מקווה טהרה שדרכו הם מרגישים מוסריים, אבל הם יכולים להיות מיזוגנים; יכולים להיות אפילו עברייני מין.

שלי יחימוביץ': הערבוב הזה בין סוגיות של עמדות פוליטיות, מדיניות, כלכליות, ובזה שאתה חושב שאתה צודק בעמדותיך זה גם עושה אותך פמיניסט – זה ממש לא ככה.

שלי יחימוביץ': יש משהו משותף לכל החברות בעולם, חברות שחיות בשלום ובשלווה, חברות שחיות במלחמה, חברות עשירות וחברות עניות, שבכולן, ללא יוצא מן הכלל, נשים מדוכאות עדיין.

שלי יחימוביץ': מה לעשות?

שלי יחימוביץ': אין שוויון בין נשים לגברים, ולהיות מוסרי ומוסרני בתחומים מסוימים זה לא תעודת ביטוח להבנה ולעומק הדרך הארוכה שיש עוד לנשים לעשות כדי לקבל שוויון זכויות.

שלי יחימוביץ': זה הכול.

שלי יחימוביץ': לא פחות ולא יותר.

שלי יחימוביץ': טוב, אני החלטתי להקדיש את השעה שיש לרשותי כדי לדבר על נושא מאוד מאוד סקסי: מיסים.

שלי יחימוביץ': מנגנוני המס ובכלל מס הכנסה, גם בהיבט התיאורטי שלו – מהו, וגם מדיניות המיסוי בישראל כאן ועכשיו, ומה היא מעוללת לאזרחים.

שלי יחימוביץ': אני חייבת להגיד שצייצתי בטוויטר שאני הולכת לדבר על מיסים.

שלי יחימוביץ': כתבתי: "מזהירה מראש שבסבב השני שלי בפיליבסטר אני הולכת לדבר, והרבה, על מיסים בכלל – למה זאת המצאה אנושית מדהימה ועל מדיניות המיסוי מחוללת האי-שוויון בישראל.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהנושא מעורר פיהוק, אבל אנסה לעניין אתכם".

שלי יחימוביץ': דווקא קיבלתי תגובות סוערות של עניין.

שלי יחימוביץ': גם הציעו לי לקרוא קטעים מהספר שלי, ואני איענה להצעה הזאת.

שלי יחימוביץ': אני אתחיל את הסקירה ואת עמדותיי בנושא מיסוי בשנת 2004, שעה שעוד הייתי עיתונאית ועבדתי בחדשות ערוץ 2 – קטע משם, אמשיך ל-2008, ואגלוש עד לימינו אלה, כמובן, כשאני אציג כאן את התיזה שלי בנושאי מיסוי.

שלי יחימוביץ': אני מתחילה בטור שהיה לי באולפן שישי בחדשות ערוץ 2, טור ששודר בדצמבר 2004, עת מי שהוא היום ראש הממשלה, בנימין נתניהו, היה שר אוצר במדינת ישראל: הרפורמה במס נכנסה לשלב נוסף, ושיעורי המס השולי קטנים.

שלי יחימוביץ': השכר שלי בחברת החדשות של ערוץ 2, שהוא יותר מ-50,000 שקלים בחודש" – לפני יותר מעשר שנים – קופץ בזכות הרפורמה במס כמעט ב-1,500 שקלים בגלל הורדת המס.

שלי יחימוביץ': אני מציגה את התלוש שלי באולפן ומודה באופן אישי לשר האוצר בנימין נתניהו על אותם 1,500 שקלים תוספת לחודש שקיבלתי.

שלי יחימוביץ': אני אקרא את אותה פינה: "היום אני מבקשת להודות באופן אישי, בשמי ובשם משפחתי, לשר האוצר בנימין נתניהו על התוספת היפה שאקבל לשכרי.

שלי יחימוביץ': זה לא שהמעסיקים שלי החליטו לשלם לי יותר – גם ככה הם משלמים לי יפה.

שלי יחימוביץ': זה אתה אדוני שר האוצר," – היום ראש הממשלה – "שהחלטת להעניק לי העלאה נדיבה החל מהחודש הבא במסגרת הרפורמה המס.

שלי יחימוביץ': אלא שמעבר להכרת התודה האישית, בקלות אני יכולה לחשוב על כאלה שהכסף קצת יותר נחוץ להם" מאשר לי: "מקשישים שקצבתם קוצצה" – כי תזכרו, באותה שנה קוצצו קצבאות הזקנה ב-4%.

שלי יחימוביץ': זה מדהים – וציפור לא צייצה, שום דבר.

שלי יחימוביץ': זה פשוט קרה.

שלי יחימוביץ': אגב, זה מראה גם לטובה את כברת דרך שעשינו מאז.

שלי יחימוביץ': היום זה לא היה קורה.

שלי יחימוביץ': "מקשישים שקצבתם קוצצה ועד ילדים עם צרכים מיוחדים שזקוקים לעוד סייעת.

שלי יחימוביץ': הרשימה ארוכה.

שלי יחימוביץ': אבל גם אם נמאס לכם מרעבים, מחסרי ישע ומנזקקים, ואתם חושבים שכל מה שצריך זה לעודד עבודה, למה באמת לא לחלק את השי הזה כתוספת שכר לאנשים שעובדים כל היום, כל יום, בעבודות קשות" – ורק במקרה הטוב מגרדים את שכר המינימום?

שלי יחימוביץ': "כי כרגע, שימו לב, מהרפורמה הזאת, יש קבוצה אחת ענקית שלא רואה שקל" , ובה נמצאים כל אלה שמרוויחים פחות משכר המינימום, ופשוט לא מגיעים לסף המס.

שלי יחימוביץ': מי שכן מגיעים "מקבלים בזכות הרפורמה תוספת של 15 שקלים לשכרם, והם יוכלו לקנות שלוש חבילות מסטיקים בתוספת שיקבלו.

שלי יחימוביץ': המשתכרים 8,000 שקלים יקבלו עוד 80 שקלים בחודש, ויוכלו לקנות שני עופות.

שלי יחימוביץ': זה מתחיל להיות באמת משמעותי במשכורות הגבוהות יותר, עד שבמשכורת של 35,000 שקלים ומעלה התוספת היא כבר כמעט 1,500 שקלים, שזה מה שאני מקבלת הודות לביבי.

שלי יחימוביץ': "למה? למה?" – את אותה שאלה, אגב, אפשר לשאול גם היום.

שלי יחימוביץ': אבל זה מה ששאלתי אז: "כדי להניע את המשק?

שלי יחימוביץ': הרי אנשים עניים יוציאו את הכסף הרבה יותר מהר מאנשים אמידים, שיעדיפו לחסוך אותו.

שלי יחימוביץ': " עניים שמקבלים תוספת לשכרם – הכסף הזה הוא אפקטיבי הרבה יותר למשק.

שלי יחימוביץ': אני מדברת פה ברמת התועלת.

שלי יחימוביץ': ברור שברמה המוסרית זה ברור לחלוטין.

שלי יחימוביץ': "איך זה בדיוק מצמצם את הפערים בין עניים לעשירים" – שגם כך מתרחבים כל הזמן?

שלי יחימוביץ': "תארו לכם כמה תועלת יכלה להפיק מ-1,500 השקלים שביבי מתעקש לתת לי, משפחה שמתפרנסת משכר מינימום.

שלי יחימוביץ': דמיינו איזו תועלת זה היה מביא למדינה.

שלי יחימוביץ': כל הזמן סיפרו לנו שהקיצוצים בבשר החי נעשים בלית ברירה.

שלי יחימוביץ': תקציב החינוך, שהוא לכל הדעות החשוב ביותר" – קוצץ 13 פעמים באותה שנה ארורה, ב-2004, בידי מי שהיה שר אוצר, בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': "באלו חפירות בדיוק התגלו פתאום 2.5 מיליארד שקלים שיעלה רק השלב הזה של הרפורמה?

שלי יחימוביץ': הרפורמה הזאת, לפי משל השמן והרזה, היא ארוחה עתירת שומן לשמן, עצם לבינוני, ולרזה – אפילו לא פירור".

שלי יחימוביץ': מ-2004 אני קופצת ל-2008.

שלי יחימוביץ': זה כבר קטע מהספר שלי, "אנחנו – על כלכלה, חברה, מוסר ולאומיות בישראל".

שלי יחימוביץ': זה לא פרסומת, כי אי-אפשר להשיג את הספר בחנויות.

שלי יחימוביץ': אני אקרא כאן כמה פרקים ממנו.

עליזה לביא: – – – הספרים שלי.

שלי יחימוביץ': כן.

עליזה לביא: זאת הזדמנות לדבר על הספרים – – –

שלי יחימוביץ': האמת היא שאמרתי לעפר שלח שלנו יש יתרון, כי כתבנו ספרים, אז עפר אמר:

שלי יחימוביץ': אולי את תקראי את הספר שלי ואני אקרא את הספר שלך.

שלי יחימוביץ': אבל אני בכל זאת אדבק בספר שלי.

שלי יחימוביץ': כך מתחיל הפרק: זה היה ערב בחירות 2008.

שלי יחימוביץ': הבת הקטנה שלי רמה ואני בישלנו במטבח ברגע ביתי נדיר לתקופת בחירות, שהיא כמובן תקופה מטורפת במערכת הפוליטית.

שלי יחימוביץ': תשדיר בחירות שודר ברקע.

שלי יחימוביץ': נתניהו, שאז עמד בראש מפלגת אופוזיציה של 12 מנדטים – רק במאמר מוסגר אני אומרת שראש הממשלה בנימין נתניהו לא נמשח למלכות לנצח.

שלי יחימוביץ': עוד בימיי שלי כחברת כנסת הוא ישב כאן באופוזיציה עם מפלגה של 12 מנדטים אחרי שנכשל בבחירות, ויש מי שמדמיינים, בעיקר אנשים צעירים, שמאז ומעולם בנימין נתניהו היה מלך ישראל.

שלי יחימוביץ': אבל לא.

שלי יחימוביץ': מדובר באדם פוליטי, ואפשר להפילו כשם שאפשר לבחור אותו.

שלי יחימוביץ': לכן, זה מעניק לנו מעט פרופורציות.

שלי יחימוביץ': על כל פנים, נתניהו, שאז עמד בראש מפלגת אופוזיציה של 12 מנדטים ואחרי אותן בחירות היה לראש ממשלה, הבטיח שם דבר מה דמיוני, שקר כלשהו, בקשר להורדת מס ההכנסה.

שלי יחימוביץ': אולי שיוריד אותו ב-20% או ל-20%, הבטחה כלשהי שהיה ברור שאין לה שחר.

שלי יחימוביץ': אלא שאני מייחסת חשיבות רבה גם להבטחות שאין להן שחר, משום שהן מעידות על טיבו של העולם האידיאלי שהמבטיח מצייר לעצמו ולשומעיו.

שלי יחימוביץ': רמה, הבת שלי, שהייתה אז בת 13 והיום היא בת 22, צפתה בו בעניין ושאלה: "אימא, זה טוב או רע?

שלי יחימוביץ': " תראי, אמרתי לה.

שלי יחימוביץ': בשבילנו זה מצוין, בוודאי בטווח הקצר.

שלי יחימוביץ': עשיתי באוזניה חישוב בכמה אלפי שקלים יעלה הנטו שלי – ושל אבא שלה.

שלי יחימוביץ': מצד שני, אמרתי לה, למדינה זה רע, כי יהיה הרבה פחות כסף לבתי חולים, לסלילת כבישים, לבית הספר שאת לומדת בו, למשטרה שלוכדת פושעים, לבתי המשפט שעושים צדק, לצבא שמגן עלינו.

שלי יחימוביץ': אלף-בית שמסבירים לילדה בראשית גיל ההתבגרות.

שלי יחימוביץ': "אז אם ככה גם בשבילנו זה בסוף לא יהיה טוב", היא פסקה.

שלי יחימוביץ': ואני, כמובן, ניצלתי את ההזדמנות לקצת אינדוקטרינציה, כדי להזכיר לה כדרך אגב עוד כמה עובדות חיים: שהיא צודקת, שאכן גם בנו זה יפגע בסוף, אבל גם אם לא היה פוגע – החיים שלנו אינם מתחילים ואינם מסתיימים כתא משפחתי אגואיסטי ובדלת הבית הנעים שלנו שריחות בישולים טובים בוקעים ממנו.

שלי יחימוביץ': הם נמשכים מעבר לדלת.

שלי יחימוביץ': אל הרחוב, השכונה, העיר, החברה, המדינה, האזור, העולם, וגם כמובן נובעים מהם ומושפעים מהם.

שלי יחימוביץ': זה פרק אחד, ואני ממשיכה באותו עניין.

שלי יחימוביץ': אני אומרת שמנגנון גביית המס הוא אחד הביטויים הנאצלים ביותר של החברה האנושית, לא פחות.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהמילה מיסים מעוררת התקוממות, ומייד אני אדבר על זה, אבל זה באמת אחד המנגנונים היפים ביותר שהאנושות המציאה.

שלי יחימוביץ': ואחרי שצייצתי את הציוץ הזה בטוויטר, כתב לי ידידי רמי הוד ושאל אותי אם אני מכירה את המשפט: "מיסים הם המחיר שאנו משלמים עבור חיים בחברה מתורבתת".

שלי יחימוביץ': זה משפט מאוד יפה, ואני גם אסביר אותו בהמשך.

שלי יחימוביץ': בכינוס סוציאל דמוקרטי בין-לאומי שהשתתפתי בו במדריד קוננה שרה לשעבר בממשלת איטליה על הקושי הרב לשכנע את הציבור שמס הכנסה הוא טוב.

שלי יחימוביץ': על המורכבות שבמסר חיוני זה, לעומת הפשטנות והבוטות שבמסרים לאומניים או גזעניים, או אפילו מסרים ירוקים, שהם קליטים יותר.

שלי יחימוביץ': ככל שתודעה מִטַפֵּשׁת ומשתטחת, היא אמרה בבוטות, הולך ונעשה קשה להסביר רעיונות בסיסיים כל כך.

שלי יחימוביץ': סטנלי גרינברג, מיועצי מסע הבחירות של אובמה, שהשתתף באותו כינוס, ואחר כך גם יצא לי לעבוד איתו, דיבר גם הוא באותו כנס על ההתנגדות האינסטינקטיבית להעלאות במס הכנסה ועל הפופולריות הרבה של הפחתה במס הכנסה, אף שבדרך כלל הורדות מיסים לא מגיעות לרוב העצום של האזרחים, פוגעות בו ומשרתות רק את המבוססים ביותר.

שלי יחימוביץ': גרינברג אמר: כשמדברים על מיסים אתה מייד מרגיש שהולכים לדפוק אותך, לקחת ממך משהו, גם אם אין סיכוי שהעלאת המס תחול עליך או שהורדה שלו תיטיב איתך; גם אם ברור שהמס נועד לספק לך שירותים ולשפר את חייך באופן שישתלם לך.

שלי יחימוביץ': אני מבינה את הקושי שהם ורבים אחרים מציגים בדרך כלל בשיח סוציאל-דמוקרטי, אבל להבדיל מהם אני בוטחת באינטליגנציה של הציבור, ומאמינה שממש קל להסביר את מה שהסברתי לבת שלי כשהיא הייתה קטנה, בשתי דקות.

שלי יחימוביץ': קל להסביר את זה גם ערכית וגם מעשית.

שלי יחימוביץ': מנגנון גביית המס הוא אחד הביטויים הנאצלים ביותר של החברה האנושית.

שלי יחימוביץ': שוו בנפשכם: כל אדם מפריש חלק יחסי מהשכר שלו ומעביר את הכסף לידי קופה משותפת של הכנסות המדינה, ואז המדינה, כריבון, באמצעות המוסדות שלה והמנגנונים המשותפים שלה, ועל פי מדיניות שקובעים מי שנבחרו כחוק בבחירות דמוקרטיות, נוטלת את הכסף המשותף ומשתמשת בו למילוי צורכי הציבורי כולו.

שלי יחימוביץ': היא דואגת לביטחונם של האזרחים מפני אויבים מבחוץ בכך שהיא מחזיקה צבא גדול, מתוחכם, משוכלל.

שלי יחימוביץ': היא מגינה על הציבור מפני פושעים ועבריינים באמצעות המשטרה.

שלי יחימוביץ': היא מממנת מערכת חינוך שמונעת בערות ומקנה כלים בסיסיים לקיום תבוני, לידע, לערכים.

שלי יחימוביץ': היא מתחזקת מערכת בריאות שיוצרת מצב שאף אחד לא ימות ברחוב, כי מייד הוא ייאסף ויטופל, אחת היא מה מצבו הכלכלי.

שלי יחימוביץ': היא מקיימת מערכת משפט וצדק שמענישה את מי שפוגעים בשלומה של החברה ומערערים את יסודותיה.

שלי יחימוביץ': סוללת כבישים, מדרכות, גשרים, מסילות רכבת.

שלי יחימוביץ': עם כל הביקורת שיש בוודאי לחלק הזה של המליאה, אבל אני מניחה שגם לרבים אחרים, על סדרי העדיפויות של ממשלות או על האופן שבו הן מקיימות את המערכות האלה, נסו לחשוב באיזה מקום נמוך ושפל היינו בלי אותו מנגנון שנוא של מס הכנסה:

שלי יחימוביץ': חברה פראית שבה אדם נולד בלי הון משמעותי משל עצמו, כמו אצולה או מלוכה של פעם, לא יכול ללמוד קרוא וכתוב או לקבל תרופה כשהוא חולה.

שלי יחימוביץ': גופו וחייו הם הפקר לכנופיות ליסטים; אין לו מוקד 100 לחייג אליו כדי להתריע או להתלונן על פשע או איזושהי תחושה מינימלית שיש דין ויש דיין.

שלי יחימוביץ': מס הכנסה הוא אפוא בעצם הכלי הראשוני של החברה המודרנית לקיים את עצמה כחברה מסודרת, מאורגנת, מרוסנת.

שלי יחימוביץ': לוקחים מכל אדם מעשר, סכום מסוים – יחסי, פרוגרסיבי – ממשכורתו ומכל חברה עסקית מס על רווחיה – וכמובן, נגיע לזה בהמשך – וכך מקיימים מדינה.

שלי יחימוביץ': זה כמעט נס שהמין האנושי השכיל להמציא ולשכלל מנגנון כל כך מורכב, צודק, מתפקד, שמאחוריו יש מערכת ערכים מורכבת, החל מדאגה לחלש, עבור בערבות הדדית ובאחריות המדינה לאזרחיה ועד לתפיסה מוסרית של צדק והשכלה לכול.

שלי יחימוביץ': קצת היסטוריה – ואני עדיין בשלב של פרקים מהספר שלי: בארצות הברית של שנות ה-50, ה-60 וגם ה-70 התרחב, שגשג ופרח מעמד הביניים.

שלי יחימוביץ': אנשים עבדו באותו מפעל כל ימי חייהם, השתכרו שכר בינוני ונהנו מחיים טובים ובטוחים.

שלי יחימוביץ': החיים שלהם היו צנועים אבל טובים, ולא רק בגלל הביטחון התעסוקתי שחוו, אלא בעיקר משום ששיעור המס בארצות הברית היה גבוה מאוד ופרוגרסיבי מאוד, והכנסות הממשלה כמו גם הוצאותיה לטובת רווחת הכלל היו נדיבות.

שלי יחימוביץ': כך נהנו הפועל במפעל פורד במישיגן או הרתך במפעל בואינג במדינת וושינגטון והמשפחות שלהם ממערכת חינוך ציבורי משובחת ומתשתיות מפותחות ביותר.

שלי יחימוביץ': את ההרס והחורבן של מעמד הביניים האמריקני, אובדן הביטחון התעסוקתי שלו, נישולו מביתו, התרסקות מערכת החינוך הציבורי והתשתיות הסוציאליות והידחקות חלקים עצומים ממנו אל תחתית החברה ליוו כמה וכמה תהליכים, בין היתר העברת הייצור למזרח הזול במיסים וזול בעלות העבודה, עליית שלטון התאגידים במקום שלטון ממשלות שנבחרו באופן דמוקרטי והתמוטטות העבודה המאורגנת.

שלי יחימוביץ': אבל את כל אלה העצימה ודרדרה ביתר שאת הפחתת מיסים בלתי פוסקת, אשר יצרה אילי הון רבי עוצמה מסוג חדש מצד אחד, הכחידה את השירותים השווים לכל נפש מצד אחר, והחלישה את השלטון המרכזי.

שלי יחימוביץ': בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1986 תיעדו – – –

יאיר לפיד: – – –

שלי יחימוביץ': כן, אני רואה, יאיר, שאתה נרגש מאוד מהדברים שלי, וגם מזדהה עם כל מילה.

יאיר לפיד: כל מילה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת.

שלי יחימוביץ': מלב אל לב אני נושאת את הנאום הזה.

שלי יחימוביץ': קראת את הספר?

יאיר לפיד: כן.

שלי יחימוביץ': יפה.

שלי יחימוביץ': גם אני קראתי את הספרים שלך.

יאיר לפיד: אז אנחנו מסודרים.

יאיר לפיד: יפה מאוד.

שלי יחימוביץ': את כל הספרים שלי, אגב, קראת?

יאיר לפיד: את הראשון ואת זה.

שלי יחימוביץ': כי היום כאלה שהציעו לי לקרוא את "אשת איש" ו"משחקי זוגות", אבל החלטתי שלמעמד הזה, בכל זאת – – –

יאיר לפיד: יש קטעים שלא – – –

שלי יחימוביץ': כן, בכל זאת אני אקרא מ"אנחנו".

יאיר לפיד: החלק של איך עושים קוקו, ממה עושים את הקוקו, לא היה עובר את כנסת ישראל.

עליזה לביא: אולי שיר השירים – – –

שלי יחימוביץ': בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1986 תיעדו המצלמות את דון ריגן – לשעבר יושב-ראש ומנכ"ל מריל לינץ' ובאותו זמן שר האוצר וראש סגל הבית הלבן, בו-זמנית – גוער במנהיג העולם החופשי, נשיא ארצות-הברית רונלד רייגן, ומורה לו באדנות למהר ולקצר.

שלי יחימוביץ': אולי הוא סתם דאג ללו"ז של הנשיא שלו, אבל במידה רבה הייתה הגערה הזאת לאחד הסמלים המזוקקים של השתלטות אילי ההון על השלטון תוך שהם מכתיבים לו, בין היתר, מדיניות של המשך הפחתת מיסים, כמובן, שתעצים את הכוח שלהם עוד וחוזר חלילה.

שלי יחימוביץ': החל משנת 2003, כשהפציע לחיינו שר האוצר בנימין נתניהו, מאפיין את ישראל מסלול דומה מאוד.

שלי יחימוביץ': אנחנו נמצאים במתווה קבוע של הפחתות במס הכנסה הן ליחידים והן לחברות.

שלי יחימוביץ': כמובן, מי שנהנה מזה יותר מכול הן החברות הגדולות והחזקות ביותר, ועוד נגיע לזה, כמובן.

שלי יחימוביץ': מתווה כזה של הפחתה במס, יש לו רק משמעות אחת:

שלי יחימוביץ': ההכנסה של בעלי השכר הגבוה במיוחד ושל החברות החזקות במיוחד עולה כל הזמן.

שלי יחימוביץ': מעמד הביניים לא מושפע כמעט מהפחתות המס, ואם כן, הוא חווה אותן באמצעות הכנסה פנויה נוספת של כמה עשרות שקלים בחודש.

שלי יחימוביץ': אבל לעומת זאת, הוא משלם מחיר כבד על המדיניות הזאת בכל זירות חייו האחרות.

שלי יחימוביץ': ואילו השכירים העניים, שהם כבר כ-50% מכלל השכירים, ממילא לא מקבלים אפילו פירור מהפחתות המיסים האלה, משום שממילא הם לא מגיעים לסף המס.

שלי יחימוביץ': מאוד פשוט.

שלי יחימוביץ': בו-בזמן, כמובן, גם המספר שלהם עולה כל הזמן.

מאיר כהן: – – – 50% מכלל – – –

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': זה נכון גם להיום.

מאיר כהן: – – –

שלי יחימוביץ': השכר החציוני הוא 6,200 שקלים.

שלי יחימוביץ': זה אומר שחצי מהשכירים מרוויחים פחות מ-6,200 שקלים.

מאיר כהן: היום.

מאיר כהן: והנתונים החדשים זה 60%?

שלי יחימוביץ': מצבנו הולך ומורע כל הזמן, אבל הוא מורע לא סתם; זה לא איזה כוח קוסמי, זה מעשה ידי אדם.

שלי יחימוביץ': זאת אותה מדיניות שאני מתארת, שפשוט הופכת את העניים לעניים יותר ואת העשירים לעשירים יותר.

שלי יחימוביץ': אין כאן גם מה להתחכם.

שלי יחימוביץ': זה שחור על גבי לבן.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואים את זה בכמה וכמה תהליכים, אבל תהליך שיטת המיסוי שמיטיבה יותר ויותר עם מי שיש להם יותר, ומרעה יותר ויותר עם מי שיש להם פחות, ומקריסה את מעמד הביניים, מבטיחה לנו את המעגל המרושע הזה, שיימשך ואפילו יתעצם כל הזמן.

שלי יחימוביץ': לדבר הזה מצטרף – ואני אומרת את זה בסוגריים – זה שמספר העניים העובדים גם עולה כל הזמן בגלל שיטות העסקה מגוונות שהתכלית שלהם היא לשמר, במקרה הטוב, את שכר המינימום, ולא לאפשר שום אופק של עלייה בשכר או יציבות בתעסוקה.

שלי יחימוביץ': זה קורה ממש באותן חברות עסקיות שהולכות ומתעשרות בינתיים בעקבות הוצאות המס הקטנות והולכות שלהן.

שלי יחימוביץ': זאת ועוד, מתווה ההפחתות במס ועמו הקיטון בהכנסות המדינה ובהוצאותיה מלווה גם בהקטנת תשלומי העברה לעניים מאוד.

שלי יחימוביץ': ככל שיורד מס הכנסה גדלים אפוא הפערים בין עניים לבין עשירים, וככל שגדלים הפערים כך מעטים יותר נהנים מהפחתות במס; וככל שמעטים יותר ממשיכים ליהנות מהם כך גדלים הפערים, וחוזר חלילה.

שלי יחימוביץ': חד גדיא.

שלי יחימוביץ': הפחתות המיסים שאנחנו חווים אותן היום, ובצורה הקיצונית ביותר שלהן – כמו שהתעמתנו עם המידע הזה והסתכלנו לו בלבן של העיניים בחרדה בימים אלה בצורה הקיצונית שלהן עד כדי 0% מס – נעשו אחד המנגנונים הכי אגרסיביים להגדלת פערים.

שלי יחימוביץ': זה פשוט עד כאב להסביר את זה אפילו לילדים.

שלי יחימוביץ': כשאתה נותן עוד למי שיש לו ולוקח ממי שאין לו, אתה מגדיל פערים בחברה.

שלי יחימוביץ': נקודה.

שלי יחימוביץ': כל כך פשוט, אז למה זה כל כך מסובך?

שלי יחימוביץ': יכול להיות שזה משתלם לאנשים מסוימים שזה יהיה כל כך מסובך.

שלי יחימוביץ': מעבר לפערים הבלתי-נתפסים בין עניים לעשירים, פערים מהקיצוניים בעולם, מהגדולים ביותר מבין מדינות OECD – תמיד אנחנו מככבים שם ברביעייה הראשונה – אין ספק שאת המחיר הכבד ביותר של המדיניות הזאת משלם מעמד הביניים; אותו מעמד שחווה רק בשיעורים בטלים את הטבת המס, אבל חש בה בעוצמה רבה, בגלל המשא ההולך ונעשה כבד ללא נשוא של תשלומים שנדרשים ממנו עבור מה שבעבר, פעם, היה באחריות המדינה ובמימון שלה.

שלי יחימוביץ': בזמן שהמדינה הקטנה "מתייעלת" – במירכאות כפולות ומכופלות – ומקטינה את ההוצאות שלה, מי שירגיש בזה יהיה מעמד הביניים, כשדלקה תאחז בביתו ומכבי האש מקוצצי התקציב יאחרו להגיע, במערכת חינוך מקוצצת שבה גדלים תשלומי ההורים כל הזמן, ובמערכת בריאות שלא עומדת בעומס ומאלצת כל אחד מאיתנו לשלם – לא כל אחד, רק 80%, יש 20% שלא יכולים גם את זה – מאלצת אותנו לשלם עבור ביטוחים משלימים ופרטיים; והוא יחוש בזה כשהוא יצטרך להתייצב בפני מערכת המשפט, ואז הוא יתוודע לתורים ולעומס הבלתי-נסבל, ובשירותים העירוניים שבהרבה מאוד רשויות הולכים ומידרדרים, בעיקר בפריפריות, שבהן קוצצו באגרסיביות מענקי האיזון – זה דבר שנכתב לפני כמה שנים, אבל – אותה מהלומה של קיצוץ מענקי האיזון בשנת 2003 ו-2004, שממנה רשויות רבות עדיין לא התאוששו עד עצם היום הזה.

מאיר כהן: נכון.

שלי יחימוביץ': אתה יודע את זה מניסיונך.

מאיר כהן: – – – מ-3.2 ל-2 – – –

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': וזאת הייתה הורדה פתאומית, אכזרית, ששוב, פגעה רק ברשויות החלשות.

מאיר כהן: והמדינה ביקשה מראשי הרשויות לקחת הלוואות בבנקים – – – כדי להתקיים.

מאיר כהן: צודקת.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': ואזרחים יחושו בזה כשתאגידי המים שהפכו לגופים עסקיים כחלק מאותה מדיניות יזניקו למעלה את מחירי המים, וכן הלאה וכן הלאה – אפשר להכביר עוד הרבה דוגמות.

שלי יחימוביץ': בכל זאת, אף שבסופו של יום מעמד הביניים נפגע מהמתווה המתמיד של ההפחתות במס, הנטייה של אנשים עובדים בשכר בינוני היא דווקא להתלונן על נטל המס בישראל, מתוך איזו אמונה עממית נפוצה שהוא גבוה במיוחד.

שלי יחימוביץ': בפועל זה פשוט לא נכון.

שלי יחימוביץ': מס ההכנסה אצלנו נמוך מהממוצע בקרב מדינות OECD, ונמוך עוד יותר ביחס למדינות האלה, כמובן, כשמדובר במס חברות.

שלי יחימוביץ': המיסים העקיפים הם שגבוהים מהממוצע, בין היתר משום שהמע"מ, שהוא הדוגמה הדומיננטית ביותר למס עקיף, הוא גורף.

שלי יחימוביץ': הוא מס טיפש; הוא לא מבחין בין איזה אביזר – מערכת קולנוע ביתית משוכללת ב-100,000 שקל – לבין קילו אורז.

שלי יחימוביץ': הוא חל על הכול.

שלי יחימוביץ': הוא פוגע במיוחד במי שעיקר ההשתכרות שלו היא גם עיקר ההוצאה שלו, לכן הוא פוגע שוב בעניים יותר.

שלי יחימוביץ': זה קשה באמת להבחין כאן בין הביצה לתרנגולת, כיוון שזאת מדיניות שמזינה ומתגברת את עצמה.

שלי יחימוביץ': קחו למשל את המדינה שלנו, מדינת ישראל – את זה כתבתי ב-2011, כן?

שלי יחימוביץ': את מה שאני קוראת עכשיו – שמבקשת באמת ובתמים לעודד השקעות בתעשייה בישראל כדי להגביר את הייצוא, לעודד צמיחה, לייצר מקורות תעסוקה, להעלות את הכנסות המדינה.

שלי יחימוביץ': מה עושה המדינה?

שלי יחימוביץ': מוותרת על מיסים, והכנסות המדינה קטנות, ובמקביל ובאופן משלים חיה לה כמובן האמונה העזה בהקטנת חלקה של המדינה במשק ובהקטנת הוצאות הממשלה.

שלי יחימוביץ': וכפועל יוצא מהתפיסה הזאת – שימו לב, כתבתי את זה ב-2011, אבל היום זה רלוונטי יותר מתמיד – מסלול המענקים להשקעות הון, מדע, פיתוח ועידוד עסקים קטנים ובינוניים קטן והולך כל הזמן, עם הרזיית המדינה.

שלי יחימוביץ': ואיך בכל זאת המדינה יכולה לעודד חברות – כי היא רוצה?

שלי יחימוביץ': במסלול של הטבות מס.

שלי יחימוביץ': זה פתרון קל, משום שהטבת מס, להבדיל ממענק, לא נספרת כהוצאה תקציבית, ואין דבר קדוש יותר בעיני האוצר, על פי תפיסתו המסורתית, וכמובן כל שרי האוצר לדורותיהם, מלשמור על מסגרת התקציב ולא לפרוץ אותה.

שלי יחימוביץ': לזה צריך להוסיף את הקנאות הדתית שבתפיסה שאסור לערבב בין הכנסות המדינה ובין ההוצאות שלה.

שלי יחימוביץ': מדובר בכלל בלוחות הברית שירדו מהר סיני.

שלי יחימוביץ': כלומר, גם אם הטבת המס עולה למדינה הרבה כסף, המגרש שהוא משחק בו במגרש הכנסות המדינה הוא לכאורה מגרש נפרד לגמרי מהמגרש של ההוצאות מתקציב המדינה; מין צו אלוקי כזה, כן?

שלי יחימוביץ': כך אפוא הולך ומתפוגג בשיטתיות התמהיל הרצוי של הטבות מס מידתיות וייעודיות לחברות על פי צורכי המדינה מצד אחד ומענקים מתקציב המדינה מצד אחר.

שלי יחימוביץ': ככל שמסלול המענקים קטן ומסלול הטבות המס גדל, מפעל שיש לו מקבל יותר, חברה שמפסידה לא תראה שקל, וחברה ששומרת על איזון או שהרווחים שלה קטנים יחסית תראה שקל וחצי.

שלי יחימוביץ': מסלול הטבות שמושתת אך ורק על הקלות במס לא מאפשר בפועל לעסקים קטנים ובינוניים ולמפעלים קטנים לקום ולצמוח.

שלי יחימוביץ': ושוב אנחנו רואים את אותו אי-שוויון מתרחש בתוך המגזר העסקי, מחליש מאוד את כל השדרה המפוארת של חברות ושל עסקים קטנים ובינוניים ומעצים את החזקים, השמנים והעשירים.

שלי יחימוביץ': אלה מקצת הדברים שכתבתי בספר שלי ב-2011, ואני מודה שכשכתבתי את הדברים האלה ועוד דברים רבים אחרים בספר הזה – אדוני היושב-ראש, אתה יכול לבקש מחברי הסיעה שלך לדבר קצת יותר בשקט, למרות שמדובר ביו"ר המפלגה וכן הלאה?

מאיר כהן: חבריי, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: שקט.

שלי יחימוביץ': אני מודה שלמרות שכתבתי את הדברים מתוך ידיעה, כוונה מלאה, גם בפרטים וברמת הידע וגם ברמה האידיאולוגית כמובן – כי כלכלה זה אידיאולוגיה, זה לא מדע – גם אז לא באמת – –

מאיר כהן: חבריי, ביקשתי שקט.

מאיר כהן: זה מפריע לה.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: תודה.

שלי יחימוביץ': – – לא באמת ידעתי עד כמה מה שאני כותבת הוא רך לעומת המציאות.

שלי יחימוביץ': חשבתי שכסוציאל-דמוקרטית אני מתעמתת עם קפיטליזם מאוד קיצוני שמשתחווה בפני כוחות השוק.

שלי יחימוביץ': אבל קפיטליזם זה מחמאה בשביל מה שהתנהל וממשיך להתנהל כאן, כי אלמנט התחרות הרי אמור להיות קדוש בקפיטליזם, והוא הוכחד לחלוטין, וחוקים חדשים נכתבו, או פורשו, או נותצו לחלוטין, בשביל להתערב בשוק, בשביל שלא תהיה תחרות, בשביל שמי שחזק מאוד יהיה חזק פי כמה ויכחיד את כל מי שמסביבו.

שלי יחימוביץ': זה לא קפיטליזם, זה מפלצת עוד הרבה יותר גרועה שהקפיטליזם נראה כמו איזו שיה תמימה לעומתה.

שלי יחימוביץ': אתם מכירים את אגדת העם שמספרת שככל שלמאוד מאוד מאוד עשירים יהיה יותר טוב, ככה איכשהו, מתישהו, גם לעניים יהיה טוב יותר?

שלי יחימוביץ': זה משל מוכר.

שלי יחימוביץ': זה בערך כמו ההנחה שאם נאכיל את הפרות השמנות במזון משובח במיוחד, גם הציפורים שאוכלות את הגללים של הפרות יהיו יום אחד חזקות יותר.

שלי יחימוביץ': זה ההיגיון שעומד בבסיס רעיון החלחול.

שלי יחימוביץ': ספרו את זה לעובדי טבע, שהחברה שהם עבדו בה שילמה במשך עשר שנים 0% מיסים, שהגיעו לכלל 20 מיליארד שקלים, ועוד לא אמרנו הכול.

שלי יחימוביץ': 0% מס – תארו לעצמכם שאתם הייתם משלמים 0% מס, כמה ההכנסות שלכם היו תופחות; תארו לעצמכם עסקים ומפעלים רגילים שהיו מקבלים הטבה כזאת של 0% מס – איזה שגשוג, איזו פריחה, איזה יתרון, איזו עמדת פתיחה שוויונית הייתה כאן.

שלי יחימוביץ': הרי אנחנו חושבים שמס הכנסה זה מנגנון נאצל, ולשלם 0% זה לחלוטין לא עומד בשום קריטריון.

שלי יחימוביץ': עם זאת, אני לפחות כן מאמינה בהטבות מס כנגד מה שאותה חברה תורמת לחברה, לכלכלה, אבל תארו לעצמכם שהטבות המס האלה היו מחולקות לשדרה רחבה הרבה יותר של עסקים ומפעלים וחברות, גם מבחינת היציבות והבטוחות – זה היה דבר הרבה יותר הגיוני מחברה שחלבה וחלבה וחלבה ועכשיו היא סוגרת כאן את הבסטה ונמלטת.

שלי יחימוביץ': 0% מס, תארו לעצמכם.

שלי יחימוביץ': בעלי עסקים קטנים ובינוניים שצופים בנו עכשיו – 0% מס.

שלי יחימוביץ': תחשבו איזה חוסר שוויון בתוך הסקטור העסקי.

שלי יחימוביץ': לפני יותר מארבע שנים התפרסם דוח מבקר מדינה שכולו על טבע.

שלי יחימוביץ': המילה "טבע" לא כתובה שם, כי המבקר מבקר את מדיניות הממשלה ולא את מדיניות החברות, אבל כל-כולו מוקדש לטבע, והוא כבר עוסק בהיעדר הקשר בין אותן הטבות מס ובין ההתחייבויות שהחברות נהנות מהן למשהו.

שלי יחימוביץ': למשהו.

שלי יחימוביץ': הרי אתם מקבלים כל כך הרבה, הרי נתנו לכם כל כך הרבה בשביל שתתרמו משהו בחזרה.

שלי יחימוביץ': משהו.

שלי יחימוביץ': תרוויחו המון כסף, תתעשרו, הכול בסדר, אבל החברה הישראלית אמורה להיות נשכרת מזה באיזשהו אופן – בהיקפי תעסוקה, בתעסוקה בפריפריה, בצמיחה, בכל מיני קריטריונים בסיסיים שכאלה.

שלי יחימוביץ': ואת כל זה בכלל, את כל הטבת המס הזאת, אנחנו יודעים עליה עד 2013, כי 2014, 2015, 2016 ו-2017 הן סוד מוחלט בהחלט, חסמב"ה; הסודות המוכמנים ביותר של מדינת ישראל, שגם הסיווג הביטחוני הגבוה ביותר לא מאפשר לדעת כמה מיסים טבע שילמה, כי היא הרי הייתה כבר אמורה לשלם מיסים ב-2014, ברוך השם, אחרי עשר שנים שהיא שילמה 0% מס.

שלי יחימוביץ': ואל תדאגו, חס וחלילה היא לא הייתה צריכה לשלם מס חברות של 25% כמו חברות נורמליות ורגילות במשק.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': היה לה מסלול מועדף, והיא הייתה צריכה לשלם מעט מאוד מס – אני מעריכה שבממוצע משהו כמו 10%; וסליחה שאני נאלצת להעריך, הרי מדובר בסוד סודי בהחלט.

שלי יחימוביץ': 10% במקום 25%.

שלי יחימוביץ': האם זה הותנה במשהו – תעסוקה, צמיחה, פריפריה?

שלי יחימוביץ': משהו?

שלי יחימוביץ': שום כלום.

שלי יחימוביץ': האם מישהו בדק בשלב מסוים אם ההטבות האלה הועילו לחברה או לכלכלה או שאל את עצמו על מה ולמה?

שלי יחימוביץ': אנחנו לא יודעים.

שלי יחימוביץ': ותכף אני אחזור לטבע, אבל רשות המיסים הכירה – שימו לב לסכום – ב-122 מיליארד שקלים של ארבע חברות בלבד במשק: טבע, כימיקלים לישראל, אינטל, צ'ק פוינט.

שלי יחימוביץ': ארבע חברות נהנו מחלק הארי, העצום, של הטבות המס, והן הוכרו כרווחים כלואים, למרות שרוב הכסף הועבר להשקעות בחברות-בת שנקנו ופעלו מחוץ למדינה.

שלי יחימוביץ': ואגב, בסוגריים אני אגיד שרק רבע מהעובדים שלהן בכלל הועסקו בפריפריות, אבל מי סופר ומי מתנה.

שלי יחימוביץ': באחת מישיבות הוועדה לביקורת המדינה – שבאמת ייחדנו אותה בשבועות האחרונים להרבה מאוד עניינים שקשורים בסוג הזה של הטבות המס, ובראש ובראשונה כמובן לטרגדיה הנוראה בטבע – סיפר חבר הכנסת מיקי רוזנטל שכעיתונאי הוא הלך לבדוק לאן טבע מוציאה את הכסף הזה שהיא מדווחת עליו; הרי הכירו להם במיליארדים רבים שהם לכאורה הוציאו להשקעות מחוץ למדינה, שגם זה טירוף בפני עצמו.

שלי יחימוביץ': מתברר שרשות המיסים, שיכולה להיות מאוד קשוחה עם בני תמותה רגילים, הכירה בטענה של טבע שאמרה שהיא השקיעה מיליארדים בחברות שהיא פיתחה במזרח אסיה, ומיקי סיפר שהוא ביקר שם, כעיתונאי, ולא היה שם כלום.

שלי יחימוביץ': יש בניין גדול עם שלט קטן – הבניין לא רלוונטי בכלל לסיפורנו – יש איזה שלט קטן על הבניין, ושום דבר.

שלי יחימוביץ': פשוט גנבו מיליארדים מהמדינה, ותראו את הסובלנות של מערכת המיסוי בישראל ושל רשות המיסים.

שלי יחימוביץ': אני שכירה בלבד.

שלי יחימוביץ': ב-2015 התברר שהייתי צריכה להגיש דוח על אותה שנת מס ולא ידעתי שאני צריכה להגיש ואיחרתי בהגשת הדוח, ומייד התחלתי לקבל ברציפות דוחות, תזכורות וקנסות ממס הכנסה, ונורא נלחצתי.

שלי יחימוביץ': אני בן אדם נורמטיבי ששומר על החוק ומשלם את מיסיו, אבל באיזו מהירות ובתוך שנייה זה מגיע בבוכטות, ואם לא פותחים את תיבת הדואר, מייד יש גם עוד קנס ועוד קנס על קנס.

שלי יחימוביץ': תחשבו על ההבדל בהתנהגות הזאת של רשות המיסים.

שלי יחימוביץ': אני כבר לא מדברת על דרג פוליטי שהוא מופקר, אלא הדבר הזה מחלחל גם לגוף שאמור להיות נורא נורא מקצועי, וזה גוף טוב ויעיל, ויש בו עובדים מוכשרים.

שלי יחימוביץ': תחשבו על האיפה והאיפה ואיך מתנהלים מול חברה קטנה, רגילה, או עסק קטן, או נישום רגיל, פרט, לעומת ההתנהגות המכילה הזאת ועצימת העיניים הזאת וקבלת כל דבר דיווח כאילו מדובר בדברי אלוהים חיים.

שלי יחימוביץ': אחר כך בדיעבד אותו מידע סודי ביותר שרשות המיסים ומשה אשר, מנהל רשות המיסים, בוועדת ביקורת המדינה סירבו לומר כמה טבע כן חייבת מהרגע המצער והנורא שבו היא כן הייתה צריכה לשלם מיסים למדינת ישראל, ב-2014, כשנגמר ה-0% מס והתחילו בערך 10% מס, אני מנסה לשאול כמה טבע שילמה בשנים האלה, ואין תשובה.

שלי יחימוביץ': סודי ביותר; מוכמן לכל בעלי הסיווג הביטחוני באשר הם, כי זאת שומה פתוחה, ואסור לרשות המיסים לדווח על המספר.

שלי יחימוביץ': אז כיוון שלהם אסור, אבל לי מותר – יש כמה יתרונות בלהיות חבר כנסת, ואחד מהם הוא חסינות מהותית, כלומר שנוגעת לעניין, לא חלילה חסינות מפני עבירות תנועה או עבירות מכל סוג אחר – החסינות שלי מאפשרת לי לומר שעל שנת 2014 טבע פשוט מסרבת לשלם 1.5 מיליארד שקלים שהיא חייבת למדינה, וגם ב-2015 היא חייבת 1.5 מיליארד שקלים למדינה, ולא בא לה לשלם, והיא לא משלמת.

שלי יחימוביץ': האם טבע מקבלת מכתבי תזכורת חריפים עם קנסות שהולכים ותופחים?

שלי יחימוביץ': לא, מה פתאום.

שלי יחימוביץ': מדברים איתם, מבקשים מהם יפה.

שלי יחימוביץ': והם חייבים מיסים, אני כבר לא מדברת על הטבות המס.

שלי יחימוביץ': ותראו איזו נכלוליות.

שלי יחימוביץ': הרי במהלך עשר השנים שבהן הם שילמו 0% מס והרוויחו רווחי עתק של מיליארדים רבים בכל שנה, פה ושם גם היו להם הפסדים קטנים, במפעלים פה ושם.

שלי יחימוביץ': מה עושה חברה רגילה?

שלי יחימוביץ': היא מדווחת על ההפסדים ומתקזזת.

שלי יחימוביץ': הם לא דיווחו על ההפסדים; הם אגרו אותם במשך עשר שנים כדי שכשיגיע הרגע הטרגי שבו הם יצטרכו לשלם מיסים, הם יוכלו להגיד: רגע, היו לנו הפסדים עשר שנים אחורה, עכשיו תקזזו לנו אותם מהכסף שאנחנו חייבים על 2014 ו-2015 – ואני עוד לא מדברת על 2017-2016, כשאין לי מושג מה קורה שם.

שלי יחימוביץ': הרי זה דבר שהוא בלתי סביר לחלוטין.

שלי יחימוביץ': זה כל כך מופרך וכל כך לא נתפס.

שלי יחימוביץ': וכל הדרמה הזאת קורית בזמן שהמנכ"ל החדש של החברה מגיע לישראל כדי להשמיד את החברה בישראל, ואף אחד לא חושב לייצר איזה אירוע, פשוט לבקש מהם דרישת תשלום על הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים מה המשמעות של הוצאת דרישת תשלום?

שלי יחימוביץ': זה דבר שהוא מאיים; זה דבר שהם היו נבהלים ממנו; זה דבר שהיה משפיע על התוצאות שלהם בבורסה.

שלי יחימוביץ': אבל למה להתקטנן עם חברה שקיבלה כל כך הרבה ועכשיו באה לחסל אותנו בלי סנטימנטים בכלל?

שלי יחימוביץ': ממשיכים להתדיין איתם על החוב שלהם למס הכנסה.

שלי יחימוביץ': ממש עם כל מי שעכשיו צופה בנו היו מתדיינים ככה, באמת.

שלי יחימוביץ': ואחר כך – אני מודה שהוועדה הזאת, הוועדה לביקורת המדינה, היא באמת מייצרת כלים מאוד אפקטיביים לחשיפה ולקבלת נתונים שבדרך כלל קשה מאוד לקבל אותם, כי הרי הרעיון הוא כל הזמן לכסות ולהסתיר, שלא נדע, כמו אותו סוד מוכמן של המיסים, אז דרשנו מסמך.

שלי יחימוביץ': הרי אחרי אותו דוח מבקר מדינה מ-2013 הוקמה ועדת אנדורן לבדיקת המסקנות של המבקר, שאמר שאנחנו נותנים להם עוד ועוד כסף, ואין שום קריטריונים, והם לא מחזירים לנו בכלום ואף אחד לא בודק.

שלי יחימוביץ': אז הוקמה ועדת אנדורן, ולוועדה הוגשו כל מיני מסמכים.

שלי יחימוביץ': בין היתר הוגש להם מסמך של הכלכלן הראשי – אז הוא היה ד"ר מיכאל שראל – וביקשנו את המסמך הזה אחרי שהוא היה סודי משנת 2014, עת הוא הוגש.

שלי יחימוביץ': וכשקיבלנו אותו לידינו חשכו עינינו, כי הסתבר דבר שהוא פשוט מופרע לחלוטין: שההטבות שטבע קיבלה במיסים – אנחנו בנושא מיסים בשעה הזאת – היו כפולות מעלות השכר שהיא שילמה לעובדים.

שלי יחימוביץ': הרי זאת התנהלות שהיא ללא אח ורע בעולם המערבי, ואין בה שום היגיון כלכלי.

שלי יחימוביץ': אנחנו עוברים על הנייר הזה, ותומר מאירי, היועץ הפרלמנטרי שלי, עושה חישוב נורא נורא פשוט, ואנחנו מגלים – אני אגיד לכם מה גילינו.

שלי יחימוביץ': גילינו למשל שבשנת 2011 טבע קיבלה פר עובד 370,000 דולר בשנה, ועלות השכר לעובד באותה שנה הייתה בדיוק חצי, וכך בכל שנה ושנה.

שלי יחימוביץ': בכלל, מתברר שהעובדים של טבע היו עובדי מדינה.

שלי יחימוביץ': המדינה שילמה את שכרם כהטבה לטבע.

שלי יחימוביץ': וזה רק חצי; החצי השני שימש לחגיגה מופקרת של חלוקת שלל פנימית בין מנהלים כושלים ועלובים, שדרדרו את החברה אל עברי פי פחת בהחלטות הרפתקניות מטורפות שלא עומדות בשום מבחן.

מאיר כהן: וגם את משכורתם.

שלי יחימוביץ': ועם משכורת אדירה ובלתי נתפסת, ולחבורת דירקטורים מיוחסים, בני אצילים, שנעים להם מדירקטוריון לדירקטוריון, לא משנה אם יש מאחוריהם כישלונות קולוסליים, וגם הם מחלקים בינם לבינם את הכסף הזה – והכול מהמדינה.

שלי יחימוביץ': הכול.

שלי יחימוביץ': הכול מהמדינה.

שלי יחימוביץ': הרי מעבר לזה שזה לא מוסרי, זה טמטום.

שלי יחימוביץ': אני לא מאמינה בטמטום; יש כאן מעשה ידי אדם, יש כאן שלומיאליות מכוונת.

שלי יחימוביץ': והדבר הכי כואב – שלא מדובר רק בלקחי עבר אלא בהווה, שהוא כואב לא פחות, שבו המדינה מאפשרת לאותו בריון שבע להתחמק מתשלום מיסים של מיליארדים ולבצע טבח המוני במקור הפרנסה של אלפי עובדים.

שלי יחימוביץ': הם הרי לא רוצים לשלם לעובדים פיצויי פיטורים נורמליים; הם רוצים לשלוח אותם עם הפיצויים המינימליים שקבועים בחוק, בשעה שלכל האחרים מחלקים.

שלי יחימוביץ': לכל האחרים, לכל הדרג הניהולי, הם מחלקים מצנחי זהב מופקרים לחלוטין, ולא עולה על דעתם לרגע אולי גם שלעובד שהקדיש את כל חייו למפעל והוא לא פישל, והוא לא קיבל החלטות ניהוליות כושלות, ומהמשכורת שלו כן ירד מס הכנסה, בניגוד לחברה – אולי גם לו מגיע איזשהו מצנחון קטנצ'יק, לא זהב – כסף; לא כסף – ארד, ברונזה, משהו.

שלי יחימוביץ': לא, מה פתאום.

שלי יחימוביץ': הרי מדובר ביצורים מפלנטה אחרת.

שלי יחימוביץ': בכלל, יש דין אחר לאלה שמחלקים ביניהם את השלל, שהמדינה נותנת להם, ולבני התמותה הרגילים שקמו בבוקר לעבודה ועשו עבודתם נאמנה בהרבה מאוד מפעלים בארץ בשכר מינימום, וגם אם לא בשכר מינימום, מעט מאוד מעל לשכר המינימום.

שלי יחימוביץ': זימנו לוועדה לביקורת המדינה את אותו ד"ר מיכאל שראל, שהיה כלכלן ראשי בזמן הדיונים בוועדת אנדורן.

שלי יחימוביץ': הוא ראש פורום קהלת לכלכלה.

שלי יחימוביץ': זה פורום מאוד ימני מבחינה כלכלית; בואו נגיד שהם היריבים האידיאולוגיים שלי, לתפיסת עולמי.

שלי יחימוביץ': והוא אמר, ד"ר מיכאל שראל, שאי-אפשר לחשוד בו לרגע בסוציאל-דמוקרטיה, אבל אפשר לחשוד בו בהגינות, הוא אמר שהחלק הפחות-הגיוני – אני מצטטת – שקיים בחוק עידוד השקעות הון הוא העדפת חברות תעשייה מייצאות, שזה דבר מאוד משמעותי בכל סוגיית הטבות המס.

שלי יחימוביץ': כך המדינה עוזרת לתחום הזה ופוגעת בכל התחומים האחרים במשק.

שלי יחימוביץ': הטבות המס מושכות חברות מייצאות לבוא ולהשקיע בישראל ולהגדיל את היצוא, והדבר הזה משפיע – שימו לב – על מאזן התשלומים של ישראל וגורם לייסוף של שער החליפין, בגלל חוזק היצוא של החברות האלה.

שלי יחימוביץ': והייסוף של שער החליפין פוגע בחברות מייצאות אחרות מענפים אחרים, שלא זוכות להטבות המס האלה, וגם בחברות שמייצרות בשוק המקומי, כי הן צריכות להתחרות עם יבוא שנעשה אטרקטיבי יותר כתוצאה מהייסוף בשער החליפין.

שלי יחימוביץ': בנוסף – אני עדיין ממשיכה לצטט את הד"ר מיכאל שראל – הטבת המס פוגעת גם במובנים של כוח אדם.

שלי יחימוביץ': החברות המוטבות מעסיקות כוח אדם שהיה יכול ללכת לחברות אחרות ולענפים אחרים, וככה נפגעות החברות שלא זוכות להטבות.

שלי יחימוביץ': מה שמדינת ישראל עושה, הוא אמר, זה picking winners – בחירת מנצחים – ובעולם כבר הוכח שזה לא עובד.

שלי יחימוביץ': הממשלה לא יודעת – שימו לב, זו לא השפה שלי, זו שפה של מישהו מאסכולה כלכלית אחרת.

שלי יחימוביץ': הוא אומר: הממשלה לא יודעת לזהות חברות עם ערך מוסף גבוה יותר, שמביא לצמיחה גבוהה יותר.

שלי יחימוביץ': מתן הטבות מס כאלה רק מייצר עיוותים ופוגע ביתרון היחסי של חברות במשק.

שלי יחימוביץ': יש לזה עלות גבוהה מאוד שבדרך כלל לא שמים לב אליה.

שלי יחימוביץ': בתוך מסגרת ההטבות הניתנות, יש חלק מסוים שהוא מעוות במיוחד – אני עדיין מצטטת את שראל – העובדה שאנחנו נותנים הטבות מס במיליארדים לחברות שעלות העסקת העובדים שלהן היא הרבה יותר נמוכה מהטבות המס שהן מקבלות; אנחנו חוזרים לאותו מלכוד.

שלי יחימוביץ': על זה, בעצם, אומר שראל, דיברתי בנייר העמדה שהוצג.

שלי יחימוביץ': אנחנו יכולים לשאול למה בכלל לתת הטבת מס כל כך אדירה לפריפריה – הוא נותן דוגמה, למשל 7.5% מס במקום המס הנהוג.

שלי יחימוביץ': בואו נניח, הוא אומר, שחברה כלשהי עומדת בתנאי החוק לעידוד השקעות הון ומקימה מפעל בפריפריה שעובדים בו רק רובוטים, למשל.

שלי יחימוביץ': על זה היא תזכה להטבת מס של מיליארדי שקלים בלי שברור מה התרומה שלה למשק, לחברה או לפריפריה.

שלי יחימוביץ': המלצתי, הוא אומר, להגביל את הטבות המס שמחולקות לחברה במסגרת חוק עידוד השקעות הון כך שסך ההטבה בכל שנה לא יעבור את הסכום שהחברה מוציאה על עלות ההעסקה, כלומר המשכורות, ההטבות הסוציאליות, התשלומים לביטוח לאומי עבור כל העובדים בחברה, חוץ – הוא אמר – המלצנו להחריג משכורות של 3 מיליון שקלים בשנה ומעלה, כדי שהחברה לא תנפח באופן מלאכותי את הוצאות השכר שלה באמצעות שכר גבוה במיוחד, שכר מטורף לבכירים שלה.

שלי יחימוביץ': אגב, בעיניי זאת לא הצעה מספיקה, אבל זאת הצעה.

שלי יחימוביץ': מגיע אדם מהאסכולה הכלכלית של האוצר ואומר משהו: תעשו משהו, תייצרו איזה מצב שחברה לא תקבל הטבת מס שהיא יותר גבוהה מכל עלות השכר שהיא משלמת לעובדים שלה.

שלי יחימוביץ': אבל הנייר הזה נזרק לפח האשפה, ולא רק נזרק לפח האשפה – הוא לא התאים הרי לקונספט, והוא גם לא התאים כי היה חתום עליו ד"ר מיכאל שראל ולא שלי יחימוביץ – הוא פשוט הפך להיות מסמך סודי; מסמך כל כך פשוט וכל כך הגיוני, שהיינו צריכים להשתמש בסמכות של הוועדה כדי לתבוע אותו ולקבל אותו לידינו במסגרת הדיונים על טבע.

שלי יחימוביץ': אפרופו הדיונים האלה, במקביל קיימנו דיון אחר, וגם הוא עוד דוגמה לעיוותים הרבים בתחום המיסים, שבאמת מייצרים כאן סוג של פערים שהם בלתי נתפסים, והם כולם – שוב אני אומרת – מעשה ידי אדם.

שלי יחימוביץ': דיון אחר בוועדה לביקורת המדינה היה דיון בהטבות מס לקרנות הון סיכון שמשקיעות בישראל.

שלי יחימוביץ': באופן ספציפי הדוח עסק באייפקס, שהיא קרן הון סיכון שלא מסכנת שום דבר, אגב.

שלי יחימוביץ': אייפקס לא מאתרת חברות ומשקיעה בהן כסף ונוטלת סיכון; היא עושה חיפוש מאוד יסודי, בוחרת חברות טובות ומצליחות, משתלטת עליהן, משקשקת אותן מהדיבידנד, מפטרת, מוכרת קרקע, ואז מוכרת אותן במחיר מנופח ומופרז.

שלי יחימוביץ': וזה דוח מבקר שעסק באייפקס.

שלי יחימוביץ': ומה שעשתה אייפקס?

שלי יחימוביץ': היא השתלטה על תנובה – חברה מצוינת, באמת חברה מצוינת, לא איזו חברת הייטק חדשה, סטרט-אפ, שצריך להמר ולהשקיע בה – ביצעה בה כמה מעשים מגונים ומכרה אותה לברייט פוד הסינית ב-4 מיליארד שקלים רווח ולא שילמה שקל אחד מס.

שלי יחימוביץ': שקל אחד.

שלי יחימוביץ': מה זו ההפקרות הזאת?

שלי יחימוביץ': מה זה חוסר השוויון הזה?

שלי יחימוביץ': ומה היא תרמה לישראל?

שלי יחימוביץ': היא לא תרמה לישראל.

שלי יחימוביץ': היא ינקה ערך, היא לא הוסיפה ערך.

שלי יחימוביץ': זו דוגמה כל כך בוטה לזה שהפטורים ממס ניתנים לחברות שלא רק שלא מועילות למשק, אלא אפילו מזיקות לו.

שלי יחימוביץ': באה קרן זרה, עושה סיבוב על הגב שלנו, על הגב של התעשייה, על הגב של התעסוקה, על הגב של החקלאות, על הגב של הכנסות המדינה, לוקחת שלל, ממש ככה, משלמת 0% מס ונעלמת.

שלי יחימוביץ': ואנחנו רואים שוב שלא לומדים דבר.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא בפוסט-מורטם על 20 המיליארד שניתנו לטבע ולא קיבלנו עליהם שום התחייבות.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': זה קורה בעצם הימים האלה.

שלי יחימוביץ': ויושב מנהל רשות המיסים בוועדה ואומר: ככה אני מביא השקעות לישראל.

שלי יחימוביץ': בלי זה לא הייתה מתפתחת התעשייה.

שלי יחימוביץ': איזה השקעות?

שלי יחימוביץ': אני לא זוכרת מי זה שאמר בוועדה: זה לא עידוד השקעות הון, זה עידוד הון.

שלי יחימוביץ': פשוט עידוד הון.

שלי יחימוביץ': בואו בואו, בואו לישראל, מחלקים פה, תעשו עלינו סיבוב, תלכו וגם אל תשלמו שקל אחד מס.

שלי יחימוביץ': ואין חשיבה.

שלי יחימוביץ': זה לא שמישהו אומר לעצמו: ואללה, צריך ללמוד לקח ממה שקרה עם אייפקס, שלא יקרה כלום – כי אייפקס עכשיו מתעניינת בבזק, למשל.

שלי יחימוביץ': ואין שום ריסונים ובלמים, שום מסקנות, שום תובנות, שום הכאה על חטא, שום ניסיון לנתח מה היה כדי שזה לא יקרה שוב.

שלי יחימוביץ': הרי מה יקרה?

שלי יחימוביץ': היא תבוא, תשתלט למשל על בזק, תפטר עובדים בכמויות גדולות, תמכור נכסי נדל"ן, תעשה עוד כמה להטוטים ותמכור את זה לא לברייט פוד הסינית – לחברה סינית אחרת, ברווח של מיליארדים, ושוב לא תשלם לנו שקל מס הכנסה.

שלי יחימוביץ': ומי ישלם מס הכנסה בכל זאת?

שלי יחימוביץ': הרי אמרנו שמס הכנסה זה מנגנון אנושי נאצל, כדי שנוכל לקיים כאן מדינה.

שלי יחימוביץ': אגב, גם האולם הזה לא היה קיים בלי כספי משלם המיסים, האולם הזה של הפרלמנט.

שלי יחימוביץ': הכיסאות האלה שאנחנו יושבים עליהם לא היו קיימים בלי כספי משלם המיסים, אבל לא חס וחלילה המיסים של טבע או המיסים של אייפקס או של ברייט פוד, אלא מיסים של אנשים שקמים לעמל יומם בבוקר, עובדים מאוד מאוד קשה, משלמים את מיסיהם בזמן, שומרי חוק; חברות קטנות שקמות – אנחנו יודעים מה זה להקים עסק קטן.

שלי יחימוביץ': זה לירוק דם, זה שום ביטחון ושום בטוחות ושום אשראי.

שלי יחימוביץ': ובלי תנאים סוציאליים, שאגב יש לשכירים אבל אין לעצמאים.

שלי יחימוביץ': הם יקבלו אי פעם את ההנחות שמקבלות – את הפטורים, מה הנחות; אנחנו מדברים על אפס אחוז מס – שמקבלות החברות החזקות ביותר?

שלי יחימוביץ': וכך אותו מנגנון, שבאמת היה אמור להיות מנגנון נאצל שבעזרתו מתקיימת הציוויליזציה האנושית ובלעדיו היא לא הייתה מתקיימת, הופך להיות במקום מנגנון ליצירת שוויון כלשהו, הוגנות כלשהי, תשתיות כלשהן – הופך להיות במקום המנגנון הטוב הזה, שמאפשר לנו קיום חברה אנושית, מוסרית, אחראית, ממלכתית, הופך להיות מנגנון לעיוות וליצירת אי-שוויון גדול עוד יותר בחברה.

שלי יחימוביץ': ואני אומרת את זה בצער, בכאב ואפילו בזעם, כי הדברים האלה קורים לנגד עינינו.

שלי יחימוביץ': ומי שהיום מנהיג את המדינה לא לומד דבר ולא שוכח מאומה.

שלי יחימוביץ': והחזרה הזאת שוב ושוב על השגיאות, באותו מעגל מרושע שתוצאתו, כמו שאמרנו, ידועה מראש, חוזרת על עצמה שוב ושוב.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: לאף מילה לא הסכמתי.

שלי יחימוביץ': אגב, לא יכול להיות.

שלי יחימוביץ': הגזמת.

שלי יחימוביץ': אתה צוחק.

יאיר לפיד: האמת שאת צודקת.

שלי יחימוביץ': אני לא מאמינה.

יאיר לפיד: יש דברים שאני מסכים.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש כמובן משהו סוריאליסטי בלילות הארוכים האלה ובפיליבסטר הזה, ובתחושה הזאת שאתה מדבר אל אולם ריק אבל מלא בצללים.

יאיר לפיד: אז יש נטייה לשכוח בתוך המהומה הזאת למה אנחנו פה, כי אתה מתמכר לרגע הזה: לשלי, שמחזירה משנה סוציאליסטית שכבר לא שמעתי הרבה זמן; ועפר, שעומד על הדוכן ומדבר על ריצ'רד השלישי, בערב שאולי מתאים יותר למקבת; ואיתן, שמקריא את מגילת איכה.

יאיר לפיד: ולאט-לאט הכול מתערבל ומתערפל.

יאיר לפיד: ואז אנחנו שוכחים שאנחנו – – –

סתיו שפיר: לא שמעת את הנאום שלי, כנראה.

יאיר לפיד: וסתיו, שנאמה שעה, ואני מודה שלא עקבתי, אני מתנצל, אבל אני משוכנע באיכות המוחלטת של הדברים.

יאיר לפיד: ואנחנו שוכחים את העובדה שבכל זאת אנחנו באחד האירועים היותר-מכוערים בתולדות הבניין הזה: ערב ארוך, שאחריו יום ארוך, שאחריו יום ארוך, שכולו מוקדש לחרדה של אדם אחד מפני הרגע שבו הוא נמצא בחדר החקירות, ועוד יותר מפני הרגע שבו מתפרסמים הדברים שנאמרים בחדר החקירות, והכי – מפני הרגע שבו הוא יישאל: אדוני ראש הממשלה, למה אישרת למכור צוללות מתקדמות למצרים, באופן שאולי מסכן את ביטחון ישראל, בלי שמשרד הביטחון ידע, בלי ששר הביטחון ידע, בלי שחיל הים ידע, בלי שאף אחד מהגורמים שאמורים לדעת ידע?

יאיר לפיד: יושב פה אלעזר שטרן – היה חבר במטכ"ל, אז הוא יודע כמה חמורים הם הדברים האלה.

יאיר לפיד: ואיך קורה שמשני האנשים הכי קרובים אליך, אחד מייצג את הגרמנים, אחד מייצג את הצד הישראלי, והם בעצם עושים את העסקה ביניהם?

יאיר לפיד: זו מטרת הערב הזה – למנוע את העובדה שראש הממשלה יצטרך לענות לציבור איך ההזנחה הפושעת הזאת קורה אצלו בלשכה.

יאיר לפיד: וכדי להסתיר את זה הם מייצרים מריבות והם מייצרים צרחות והם מייצרים זעקות.

יאיר לפיד: ראיתי שחבר הכנסת אמסלם הסיק מכל הערב הזה שהוא קרא לי – הוא אמר שאני הכי מושחת, מפני שנסעתי לחוץ לארץ.

יאיר לפיד: נסעתי, למי שרוצה לדעת, להולנד, להיפגש עם ראש ממשלת הולנד ועם שר החוץ ההולנדי כדי לעזור לקדם מול האיחוד האירופי מהלך גדול שבו עוסקים ידידי חבר הקונגרס טד דויטש ואני, שהמטרה שלו שהאיחוד האירופי יכריז על החיזבאללה כולו כארגון טרור, ולא רק על הזרוע הצבאית שלו.

יאיר לפיד: אז לטובת אלה שמבלבלים אותם, אני חושב שננצל את ההזדמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, כדי לייצר איזו סקירה מדינית.

יאיר לפיד: ואולי בהזדמנות הזאת אפשר לאתגר את העובדה שעל הדוכן הזה לא נורא מזמן עמד ראש הממשלה ואמר את המשפט: אין בידוד מדיני, אין צונאמי מדיני, יש רנסנס מדיני.

יאיר לפיד: קודם כול, הרנסנס היה במאה ה-14, ואני לא חושב שמישהו מאיתנו רוצה לחזור לשם.

יאיר לפיד: וגם אין חשש, מפני שהרנסנס המדיני הזה נמצא רובו ככולו ביחסי הציבור של ראש הממשלה ובצילומים שהוא מצטלם בנסיעותיו התכופות.

יאיר לפיד: ואולי כדאי שנחזור לבסיס וננתח את הזירה המדינית כמו שהיא באמת, לא כמו שהיא בדפי המסרים שהליכוד מפיץ בימים אלה.

יאיר לפיד: כדי לנתח זירה מדינית, זירה גיאו-פוליטית אמיתית, אתה צריך תמיד להתחיל מהעיקרון הבסיסי שקבע הנרי קיסינג'ר בזמנו, שמדיניות היא המתח בין האידיאלי לריאלי: יש לך מטרות, הן האידיאל שלך, ויש העולם הריאלי שבו אתה מתפקד.

יאיר לפיד: ובתוך העולם הריאלי הזה אתה עושה המון החלטות קטנות, כי – וזה העיקרון השני של קיסינג'ר – למדיניות חוץ אין בעצם מטרה; היא לא רוצה להגיע לאנשהו, היא רוצה לשפר את התחזוקה השוטפת של הקונפליקטים.

יאיר לפיד: מדיניות חוץ היא קונפליקט מנוהל.

יאיר לפיד: בתוך הקונפליקט המנוהל של מדינת ישראל, ראש הממשלה עצמו קבע כמה מטרות שהן אבן הראשה של מדיניותו: הראשונה הייתה מניעת הסכם הגרעין עם איראן – כידוע לכם, זה לא קרה; השנייה הייתה ביטול הסכם הגרעין עם איראן ברגע שיעלה לשלטון הנשיא טראמפ – כידוע לכם, זה לא קרה, וזה גם לא יקרה; אחר כך הוא קבע מטרה משנית – הוא אמר:

יאיר לפיד: Fix it or nix it.

יאיר לפיד: הוא אמר: נתקן את הסכם הגרעין עם איראן – גם זה לא עומד לקרות, בעיקר מפני שכל האנשים שהוא אמר לנו שהם ידידיו הקרובים – הרוסים, הסינים, האירופים – כולם מתנגדים התנגדות נחרצת.

יאיר לפיד: ואז הוא אמר: יש לי עכשיו עוד עיקרון, קדוש עוד יותר מכל קודמיו: אני אמנע דרך מערכה מדינית את כניסתם של כוחות איראניים לסוריה, ויש כוחות איראניים בסוריה מרחק קילומטרים ספורים מהגבול הישראלי.

יאיר לפיד: כלומר, כל מה שהוגדר על ידי ראש הממשלה עצמו כמטרות-העל של מדיניות החוץ הישראלית לא קרה.

יאיר לפיד: כישלון גמור.

יאיר לפיד: במקום זה הוא נסע לקניה – ואני לא אומר את זה בזלזול; יש חשיבות גדולה לקשרים שלנו עם היבשת האפריקנית.

יאיר לפיד: אבל הטענה שזה רנסנס מדיני, עם כל השמחה – והייתי ממש מאושר כשראיתי שגואטמלה גם היא תעביר את שגרירותה לירושלים – עם כל השמחה על כך, גואטמלה גם היא לא בדיוק מרכז העולם.

יאיר לפיד: אז כדי לעשות סדר, אדוני היושב-ראש, הזירה המדינית או הגיאו-פוליטיקה שישראל צריכה להתעסק בה מורכבת – – –

זאב אלקין: כשאתה אומר "גם היא", אתה מתכוון כמו ארצות הברית?

יאיר לפיד: כמו ארצות הברית.

יאיר לפיד: אני מייד אגיע לשם.

זאב אלקין: שהיא לא מרכז העולם.

יאיר לפיד: השר אלקין, לשם אני חותר.

יאיר לפיד: אני מודה לך על ההכוונה, ובכלל על נוכחותך וסבלנותך.

יאיר לפיד: הזירה המדינית מורכבת למעשה משבע זירות משנה – – –

זאב אלקין: אצלי זה בכפייה.

יאיר לפיד: אני יודע, ועדיין אנחנו שמחים לפחות שאין צורך לקשור אותך לכיסא, למרות שהלילה עוד ארוך והכול עוד יכול לקרות.

יאיר לפיד: הזירה המדינית מורכבת למעשה משבע זירות משנה: ארצות הברית, האיחוד האירופי, המוסדות הבין-לאומיים, רוסיה, סין, המזרח התיכון – שרלוונטי לנו במיוחד, ונשים קו מתחת למילה טורקיה, נחזור לזה בהמשך – ומה שנקרא בהגדרה גסה כל היתר.

יאיר לפיד: אז נעבור על שבע זירות המשנה האלה, כי בתוכן תתגבש ההבנה איך נראה מצבנו הבין-לאומי, ומדוע האמירה על רנסנס מדיני תלושה כל כך מן המציאות.

יאיר לפיד: אז קודם כול, ארצות הברית.

יאיר לפיד: קרה לישראל נס, וזה בחירתו של הנשיא טראמפ.

יאיר לפיד: אני מברך על כך, כל ישראלי בירך על כך, מפני שמדובר בידיד אמת למדינת ישראל.

יאיר לפיד: עברנו שמונה שנים לא פשוטות עם הנשיא אובמה, ששיאן השלילי, או שני שיאים שליליים בתוך זה – אחד זה נאום ראש הממשלה בקונגרס, שיצר שבר שכמעט שלא ניתן לתקנו עם המפלגה הדמוקרטית, וכמובן החלטת האו"ם 2334, שבה מ-15 החברות במועצת הביטחון, 14 הצביעו נגדנו, וה-15 החליטה גם להימנע וגם לא להטיל וטו, שזה באמת רגע השיא של האנרגיה השלילית בין ארצות הברית לישראל אולי בכל הזמנים, או אולי מאז המתחים הגדולים עם ממשל קנדי בשנותיו הראשונות.

יאיר לפיד: ואז נבחר הנשיא טראמפ, וכאמור – אני אומר את זה בלי שום הסתייגות או ציניות – זה דבר שצריך לשמח כל ישראלי, ולאחר מכן הכיר בירושלים כבירת ישראל, ואמר שיעביר את השגרירות לירושלים – שני דברים שאני מברך עליהם.

יאיר לפיד: אבל זה לא צריך לגרום לנו לשים סכי עיניים אל מול העובדה שיש שבר שלא היה כמותו עם המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית.

יאיר לפיד: חברי קונגרס שבעבר היינו פונים אליהם בכל דבר ועניין, אנשים כמו אליוט אנגל, כמו ג'רי נדלר, שאליו נשלח בזמנו המכתב המפורסם של הנשיא אובמה שהסביר את מחויבותה של ארצות הברית לביטחון הישראלי, ויצק את המסד ל-MOU – להסכם החדש שנחתם, ההסכם הביטחוני החדש שנחתם בין ישראל לארצות הברית.

יאיר לפיד: האנשים האלה הם חברים בקהילות יהודיות, והקהילות היהודיות האלה לא רוצות לשמוע מאיתנו מאז בוטל מתווה הכותל והוטח בהן עלבון הגיור.

יאיר לפיד: אז אנחנו במשבר עם המפלגה הדמוקרטית, ואנחנו במשבר עם יהדות ארצות הברית שלא היה כמותו.

יאיר לפיד: כל מי שהיה בחודשים או בשנה האחרונה בארצות הברית, עבר בין קהילות – אתם יודעים מה, היה בבית כנסת – רואה את עומק המשבר.

יאיר לפיד: עמדתי בפארק אווניו, בבית הכנסת הקונסרבטיבי הגדול.

יאיר לפיד: עטוף בטליתו עמד שם הרב קוסגרוב ואמר:

יאיר לפיד: אנחנו מתחילים לשאול את עצמנו: האם ישראל אוהבת אותנו כפי שאנחנו אוהבים אותה?

יאיר לפיד: זהו המצב האמיתי אל מול ארצות הברית.

יאיר לפיד: יש נשיא אוהד; בתוך הרפובליקנים יש יותר ויותר קולות שאומרים לנו: הגיע הזמן שתעשו שינוי ותתחילו להתניע בעצמכם תהליך; יש מפלגה דמוקרטית שאנחנו הולכים ומאבדים; יש יהדות ארצות הברית, שאיתה אנחנו במשבר הגדול בתולדותינו.

יהודה גליק: ויש את האוונגליסטים.

יאיר לפיד: ויש?

יהודה גליק: את האוונגליסטים.

יאיר לפיד: ויש את האוונגליסטים, שיצא מחקר שלשום, חבר הכנסת גליק, שאנחנו מאבדים את הדור הצעיר שלהם.

יאיר לפיד: זאת אומרת, אנחנו מקריבים שוב ושוב, בשביל הצילום של ההווה, את עתידה של מדינת ישראל.

יאיר לפיד: זה איום שאסור לזלזל בו.

יאיר לפיד: וגם נהוג – חלק מכוחה של ישראל תמיד היה בעובדה שאנחנו מה שהאמריקנים מכנים Bipartisan, שאנחנו של שני הצדדים.

יאיר לפיד: לרכז את מאמצינו בצד אחד, להגיע למצב ששגריר ישראל רון דרמר נוסע ללאס וגאס עם שלדון אדלסון לבחון מועמדים של המפלגה הרפובליקנית, זה הופך אותו קודם כול לפרסונה נון-גרטה במפלגה הדמוקרטית, וב.

יאיר לפיד: פוגע בעיקרון שישראל עומדת מעל העניינים הפוליטיים הפנימיים בארצות הברית.

יאיר לפיד: אז זו זירה ראשונה.

יאיר לפיד: הזירה השנייה היא האיחוד האירופי.

זאב אלקין: יש עוד פרט קטן בזירה הראשונה שלא שיתפת אותנו.

יאיר לפיד: והוא?

זאב אלקין: מה התגובה בקריאה ראשונה להצעת החוק של חבר הכנסת ליצמן?

יאיר לפיד: אני מאוד מאוד מברך את חבר הכנסת ליצמן.

יאיר לפיד: אנחנו כבר שש שנים מנסים לשכנע אותו ואת הציבור שלו שהמפתח לכל הצלחה זה שירות צבאי משמעותי והשכלה אקדמית.

יאיר לפיד: זה שסוף-סוף הוא החליט לעזור לנו – – –

זאב אלקין: אז – – – בהצעת החוק?

יאיר לפיד: זה שהוא סוף-סוף הוא החליט לעזור לנו ולהנחיל את העקרונות האלה בציבור – אני מברך אותו.

יאיר לפיד: זה יפה מאוד וזה חשוב מאוד, ואני רואה בזה שיתוף פעולה ראשון בין חבר הכנסת ליצמן לבין יש עתיד.

יאיר לפיד: אני מברך על ההתחלה הזאת.

זאב אלקין: נוכל למסור לו שיש עתיד תתמוך בהצעת החוק?

יאיר לפיד: אתה יכול למסור לו את ברכותינו על זה שהוא סוף-סוף מכיר בזה שהשכלה אקדמית ושירות צבאי הם אכן המפתח לכל – – –

זאב אלקין: אבל בחוק תתמכו, יאיר?

יאיר לפיד: לכל הצלחה.

זאב אלקין: אז אתם תתמכו בחוק או לא?

יהודה גליק: הוא הציע – – – סגן ראש ממשלה במעמד ראש ממשלה.

עליזה לביא: אלקין, זו חזרה בתשובה, ובמקום שבו עומדים בעלי תשובה – – –

יאיר לפיד: נכון.

יאיר לפיד: בעל תשובה, ליצמן, ואנחנו מברכים על כך.

זאב אלקין: אבל בחוק אתם תתמכו או לא?

יאיר לפיד: אני אומר – אתה יודע, חבר הכנסת אלקין – – –

אלעזר שטרן: אלקין, זה החוק הכי חשוב עכשיו?

זאב אלקין: הרי בסוף אנחנו בכנסת – בעד, נגד – – –

יאיר לפיד: חבר הכנסת אלקין, יושבים פה אנשים, בנשימה עצורה רוצים לדעת מה יהיה בסעיפים שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש ושבע, ואתה עוצר אותי בדיוק כשאנחנו מגיעים לאיחוד האירופי – מקום שאגב ראש הממשלה שלך – –

זאב אלקין: אבל גם באיחוד האירופי – – –

יאיר לפיד: – – ראש הממשלה שלך – – –

זאב אלקין: באיחוד האירופי עצרו את נשימתם מתוך הרצון לדעת מה דעת יש עתיד על החוק.

יאיר לפיד: אני אומר לך, שאני באמת – אמרתי: אני מברך את חבר הכנסת ליצמן.

יאיר לפיד: אני חושב שזו טעות פוליטית – – –

זאב אלקין: אבל תצביעו בעד?

יאיר לפיד: תגיד לי אתה, כי אתה פוליטיקאי מאוד מנוסה.

מאיר כהן: אדוני השר, תן לו להמשיך לדבר, בבקשה.

זאב אלקין: אבל אני רוצה לדעת.

יאיר לפיד: אתה פוליטיקאי מאוד מנוסה.

יאיר לפיד: תגיד לי אתה אם זה באמת מהלך פוליטי חיובי, שכל כך בגלוי חבר הכנסת ליצמן מראה כמה הם פוחדים מהעלייה של יש עתיד.

זאב אלקין: למה פוחדים?

יאיר לפיד: כי רק כשאתה מבוהל ויודע שאתה תפסיד בקלפי – – –

זאב אלקין: להפך, הם קיבלו את עקרונות יש עתיד על השכלה גבוהה ושירות צבאי משמעותי.

יאיר לפיד: דברים מצוינים.

יאיר לפיד: דברים מצוינים.

זאב אלקין: זהו.

יאיר לפיד: האיחוד האירופי – הביקור של ראש הממשלה באיחוד האירופי היה ביקור מאוד לא מוצלח, ולמעשה האיחוד האירופי היה הגורם האקטיבי ביותר בתבוסה שנחלנו באו"ם.

יאיר לפיד: הבנתי שהיו פה ניסיונות לצייר את זה כאילו יש הצלחה – כאילו להפסיד 9:128 בהצבעה באו"ם זו הצלחה שישראל צריכה להתברך בה.

יאיר לפיד: זה לא.

יאיר לפיד: האיחוד האירופי – נוצר בו ציר שבו מצד האיחוד יש את יונקר ומוגריני, שמייצגים את נציבות האיחוד האירופי, והיא מייצגת כמובן את כל מערך החוץ של האיחוד האירופי, והציר של מרקל ומקרון, שמובילים היום שיח אירופי שלם נגד המדיניות הישראלית, נגד ממשלת ישראל, בעיקר באופן אישי נגד ראש ממשלת ישראל, והיו חלק גדול מהעובדה שעוד לפני שבעצרת האו"ם הפסדנו בהצבעה בנושא ירושלים, ובמועצת הביטחון של האו"ם שוב הפסדנו כש-14 מ-15 המדינות הצביעו נגדנו.

יאיר לפיד: מקרון, שבדיוק באותו יום או יומיים קודם ראש הממשלה עזב את פריז מפגישה איתו, התלבש על הטלפון וטיפל בזה באופן אישי.

יאיר לפיד: לא עזרה העובדה – אגב, איכשהו העיתונות הישראלית פספסה את זה – שבמהלך הפגישה בין ראש הממשלה למקרון ראש הממשלה אמר לו את משפט מדהים למדי.

יאיר לפיד: הוא אמר לו: אני מציע שתקרא את התנ"ך.

יאיר לפיד: את זה אומר ראש ממשלת ישראל לנשיא צרפת, שגדל ולמד בבית ספר ישועי, זאת אומרת שמכיר את התנ"ך קרוב לוודאי לא פחות טוב מנתניהו, אם לא יותר.

יאיר לפיד: הוא אמר לו: אני מציע שתקרא את התנ"ך, הוא ספר מצוין, ותגלה בו את הקשר של היהודים לירושלים.

יאיר לפיד: אני מתקשה, אבל אולי זה בעיות הזיכרון שלי, לזכור משפט יותר מתנשא שאמר ראש מדינה אחד לראש מדינה אחר בפגישה רשמית.

יאיר לפיד: ואולי זה לא מפתיע שהתוצאה היא שהאיחוד האירופי היום מוביל קו אנטי-ישראלי מובהק, כולל כמובן סימון המוצרים, שיש חלקים בשמאל הישראלי שחשבו שזה לא רעיון רע.

יאיר לפיד: אני חשבתי שזה – – –

יהודה גליק: בגלל המשפט הזה של נתניהו?

מוסי רז: זה רעיון טוב.

יאיר לפיד: אני חושב שזה רעיון רע מאוד, אני חושב שזה גורם נזק למדינת ישראל.

יאיר לפיד: אני חושב שזה מגדיר, מוסי – הרי מה עושה רעיון סימון המוצרים?

יאיר לפיד: הוא בעצם מגדיר גבול לפני משא ומתן.

יאיר לפיד: הם אומרים: הינה הגבול, ומעבר לגבול הזה יסמנו מוצרים.

יאיר לפיד: חשבתי שאתה תומך במשא ומתן.

מוסי רז: דווקא לא.

מוסי רז: אני תומך בגבול.

יאיר לפיד: אתה תומך בגבול.

יאיר לפיד: היות שאתה מדבר אחריי, אז נתתי לך הזדמנות על מה להרחיב.

יאיר לפיד: הזירה הבאה היא מה שנקרא המוסדות הבין-לאומיים, ששם אין לי מספיק מילים קשות כדי לתאר את עוצמת השבר של מדינת ישראל, או את עוצמת הריחוק מרנסנס מדיני.

יאיר לפיד: אני מדבר על מועצת זכויות האדם של האו"ם, שבה בעשור האחרון היו 61 החלטות שונות שעסקו בכל הדברים הנוראים שקורים בעולם: בחצי מיליון האנשים שנהרגו ו-11 מיליון האנשים שנעקרו מבתיהם בסוריה, או זה כבר 12 מיליון, בסודאן, באפגניסטן, בקציר איברים בסין.

יאיר לפיד: בכל דבר נורא שקרה בעולם יש 61 החלטות גינוי חמורות במועצת זכויות האדם של האו"ם.

יאיר לפיד: לעומת זאת, אותה מועצת זכויות אדם, יש 67 החלטות שבהן היא גינתה את מדינת ישראל.

יאיר לפיד: זאת אומרת, היא גינתה את מדינת ישראל, הדמוקרטיה הפעילה, התוססת – נכון שכרגע מאיימים עליה, אבל באופן כללי הוא עדיין דמוקרטיה פעילה ותוססת – יותר פעמים ממה שהיא גינתה את כל יתר העולם כולו.

יהודה גליק: – – – בגלל נתניהו?

יאיר לפיד: לא, זה רק סותר את טענת הרנסנס המדיני.

יאיר לפיד: כל מה שאני אומר הוא: לא בכל הדברים נתניהו אשם; יש דברים שהם אינהרנטיים.

יאיר לפיד: זה גם לא משחק סכום אפס.

יאיר לפיד: יחסי חוץ זה עסק מורכב ויש בו צללים.

יאיר לפיד: בגלל זה הטענה שאנחנו ברנסנס היא טענה כל כך מופרכת, שמיועדת רק לדבר אחד: לצורכי פנים.

יאיר לפיד: נתניהו הוא המאסטר של הפוטו-אופים, והוא תמיד יודע לייצר כותרות סביב עצמו, והוא החליט באיזשהו שלב לטעון שאין בעיות.

יאיר לפיד: אז אני בא ופשוט מניח תמונת מציאות של מי שמכיר אותה היטב.

יאיר לפיד: אז זה האיחוד האירופי, זה המוסדות הבין-לאומיים.

יאיר לפיד: אפילו, למשל, בשביל שתבינו את עוצמת האבסורד: ארגון הבריאות העולמי, שגם הוא ארגון של האו"ם, הוציא את הדוח השנתי שלו.

יאיר לפיד: בדוח השנתי שלו יש גינוי לזה שישראל כבשה לטענתם את רמת הגולן – שאנחנו לא כבשנו את רמת הגולן; היא שלנו, היא סופחה כחוק.

יאיר לפיד: אבל תחשבו על זה: הם לא מגנים את סוריה, הצד השני של רמת הגולן, שבה נרצחים כל חודש יותר אנשים ממה שמתו בכל תולדות הסכסוך הישראלי–פלסטיני, אבל הם מגנים את כיבוש רמת הגולן.

יאיר לפיד: הקשר היחיד שיש בין רמת הגולן לבין בריאות זה העובדה שאנחנו, דרך רמת הגולן, אוספים ילדים סורים פצועים ומביאים אותם לבתי החולים בישראל כדי לטפל בהם.

יאיר לפיד: ואם מישהו ייקח ליד את דוח הבריאות הזה, הוא ימצא בו תמונות שאומרות נגיד הפצצה בעזה, כשהמודיעין הישראלי מייד הביא לנו את העובדות וכתוב: זו לא הפצצה בעזה, זו תמונה מביירות משנות האלפיים.

יאיר לפיד: אפילו לא עשו את עבודת הזיוף כמו שצריך.

יאיר לפיד: אז יש לנו את מועצת הביטחון של האו"ם שמצביעה נגדנו, את עצרת האו"ם שמצביעה נגדנו, את מועצת זכויות האדם של האו"ם שמצביעה נגדנו.

יאיר לפיד: אני חושב שההחלטה לעזוב את אונסק"ו היא החלטה נכונה במובן זה – אני לא אוהב לברוח מזירות מדיניות, אבל ברגע שארצות הברית הודיעה שהיא עוזבת את אונסק"ו בגללנו, אנחנו לא יכולים להישאר באונסק"ו – רק מראה לנו מה המצב באונסק"ו.

יאיר לפיד: אז זו הזירה הקרויה המוסדות הבין-לאומיים.

יאיר לפיד: הזירה המרכזית הבאה – – –

יהודה גליק: בכל הזירות האלה המצב של ארצות הברית הוא בערך כמו המצב של ישראל.

יאיר לפיד: זה נכון.

יאיר לפיד: אני לא יודע אם זה מנחם אותנו.

יהודה גליק: – – –

יאיר לפיד: גליק, הדבר שאותי מטריד הוא שבכל הזירות האלה, בעבודה נכונה, המצב יכול היה להיות טוב יותר, רק אין עבודה נכונה.

יאיר לפיד: הזירה הבאה היא רוסיה.

יאיר לפיד: אנחנו רואים מה קורה ברוסיה.

יאיר לפיד: יש לנו עם רוסיה את הסכם ה-de-confliction, שמאפשר לנו שמטוסים רוסיים ומטוסים ישראליים לא יתנגשו זה בזה באוויר.

יאיר לפיד: מכל בחינה אחרת, אנחנו נחבטים מולם ללא הרף.

יאיר לפיד: אחרי כל נסיעותיו של נתניהו למוסקבה ולסוצ'י וכל החיבוקים החגיגיים, מתברר שבדברים המשמעותיים הרוסים לא סופרים אותנו.

יאיר לפיד: אחרי שיחות אסטנה, כדי לעצב את סוריה של אחרי תום מלחמת האזרחים, קודם כול מזמין פוטין אליו את אסד, ואחר כך הוא מזמין אליו את שני האנשים שבעיניו הם האנשים שאיתם צריך לדבר – רוחאני, שמגיע מאיראן, וארדואן, שמגיע מטורקיה.

יאיר לפיד: זה הפורום שאיתו הוא מדבר.

יאיר לפיד: וכששואלים את הרוסים: רגע, רגע, מה עם ישראל?

יאיר לפיד: אז אומר לציטוט לברוב, שר החוץ הרוסי: תראו, קיימנו התייעצויות עם ידידינו הישראלים.

יאיר לפיד: זאת אומרת, אנחנו לא גורם אמיתי שהם צריכים להביא בחשבון, אלא מישהו שמרימים אליו טלפון להתייעצות, והתוצאה היא שיש לנו הסדר שמאפשר כניסה של איראנים לתוך סוריה – אם אני חוזר להתחלה, לאבן הראשה של המדיניות של נתניהו, שבה – שהכישלונות שלנו בעניין החוץ משתלבים, כי במקביל להצהרה של לברוב יש גם הצהרה של מאטיס, של שר ההגנה האמריקני – דניס רוס מצטט אותה – שבה הוא אומר: אין לנו מדיניות אנטי-איראנית בסוריה, למרות שיש לנו מדיניות אנטי-איראנית בעיראק.

יאיר לפיד: כלומר, האמריקנים והרוסים יחד מאשרים כניסה של כוחות איראניים לסוריה.

יאיר לפיד: זה הרנסנס.

יאיר לפיד: אז זה המקום הבא שבו אנחנו ניגפים והאינטרס הישראלי ניגף ללא הרף.

יאיר לפיד: המקום הבא זה סין.

יאיר לפיד: נתניהו היה בסין ומקיים קשר עם הסינים ומתגאה בקשריו עם הסינים.

יאיר לפיד: אגב, גם להם, עד שהוא אמר למקרון את האמירה על התנ"ך, הוא החזיק את שיא ההתנשאות בזה שכשהוא היה בסין הוא אמר המשפט המופלא: לכם יש את המפעלים ולנו יש את המוחות.

יאיר לפיד: עד לאותו רגע הסינים דווקא חשבו שהם אנשים אינטליגנטיים, אבל לשמחתם הגיע ראש ממשלת ישראל והחליט לבשר להם שבעיניו הם לא אנשים אינטליגנטיים.

יאיר לפיד: למרות זאת, היות שהם אומה עתיקה ובעלת סבלנות, הם החליטו להבליג על העלבון הזה, ומקיימים איתנו קשרי סחר.

יאיר לפיד: אמר לי אחד מגדולי המומחים למזרח אסיה משפט מרתק.

יאיר לפיד: הוא אמר: אתה צריך להבין את סינים.

יאיר לפיד: הסינים – ושי הוא המוביל של המודל הזה – אין להם בעצם מדיניות חוץ; יש להם מדיניות סחר שמתורגמת למדיניות חוץ, והם פועלים על פי מדיניות הסחר שלהם.

יאיר לפיד: ומדיניות הסחר שלהם ברורה מאין כמותה בשנים האלה.

יאיר לפיד: היא מבוססת כולה על איראן.

יאיר לפיד: הסינים מקדמים תוכנית שהם קוראים לה OROB: One Road – זה לא One Bridge.

יאיר לפיד: One Road – אוקיי, OROB.

יאיר לפיד: התוכנית הזאת מבוססת על לייצר מעבר יבשתי דרך איראן לכיוון אירופה, כלומר, רוב ההשקעות הסיניות מחוץ לתחומי סין יהיו בשנים הקרובות דרך איראן.

יאיר לפיד: סין תהיה שותף הסחר העיקרי של איראן תוך פחות משנתיים.

זאב אלקין: One Road, One Belt.

יאיר לפיד: One Road, One Belt.

יאיר לפיד: אני מודה לשר אלקין ולזיכרונו הבלתי-מוטל בספק.

יאיר לפיד: והסינים הודיעו רשמית, שוב, אחרי כל הביקורים, שהם ימנעו כל ניסיון לבטל את הסכם הגרעין עם איראן או להחזיר את הסנקציות על איראן.

יאיר לפיד: הם שיצרו בעצם את המעגל שבו הרוסים, האיחוד האירופי והסינים ביחד אומרים: אנחנו לא ניתן להחזיר סנקציות על איראן.

יאיר לפיד: לא ניתן לבטל את הסכם הגרעין.

יאיר לפיד: אנחנו מאוד מעריכים את זה שראש ממשלת ישראל היה אצלנו, אבל זה ממש לא גרם לנו להקשיב לו באיזושהי צורה.

יאיר לפיד: אז זה לגבי הסינים.

יאיר לפיד: הגורם הבא הוא כמובן המזרח התיכון.

יאיר לפיד: המזרח התיכון – יש שיפור.

יאיר לפיד: אתה רואה, חבר הכנסת גליק?

יאיר לפיד: כשיש שיפור אני אומר.

יאיר לפיד: יש לנו שיפור ביחסים עם מה שנקרא הציר הסוני הקונסרבטיבי.

יאיר לפיד: אני לא אוהב לקרוא לזה ציר סוני מתון, כי זה לא בהכרח מדינות מתונות, אבל אלה מדינות שמרניות שעדיין משמרות גם את מסגרת מדינת הלאום, וגם מייצרות, אל מול התפתחות הסהר השיעי, איזושהי תגובת נגד.

יאיר לפיד: קשה עדיין לאמוד איזה כוח הן יכולות לצבור.

יאיר לפיד: מי שמסתבך בתימן, כמו שהם הסתבכו בתימן במשהו שכבר נמשך הרבה מאוד זמן בלי יכולת להכריע, כנראה הפריז בהערכת כוחו.

יאיר לפיד: אבל קשה להתנכר לעובדה שחלק מהמהפכה ש-MBS, מוחמד בן סלמאן, יורש העצר הצעיר, מוביל בסעודיה היא גם איזשהו סוג של פתיחות כלפי ישראל.

יאיר לפיד: כרגע, מלבד כמה אמירות משמחות אבל לא מחייבות, רוב הקשר הזה מתבטא בכך שישראל מספקת במובנים מסוימים מודיעין טוב בחינם לסעודים ולא מקבלת תמורה מדינית, ואנחנו גם לא נקבל תמורה מדינית, כי תקרת הזכוכית אל מול המדינות הסוניות הייתה ונשארה העניין הפלסטיני.

יאיר לפיד: ומי שחושב שאפשר לעשות תהליך של outside in, כלומר לייצר איזשהו הסדר עם המדינות הסוניות ורק אז להגיע איתן ביחד, להתחיל סוג של מהלך מדיני עם הפלסטינים, באמת לא מבין את המדינות הסוניות או את הדרך שבה הן פועלות, או את הצורך שלהן לייצר שקט אל מול אזרחיהן.

יאיר לפיד: אני כבר לא מדבר על מה שקורה למדינות כמו ירדן, שבהן יש ערעור מתמיד על השלטון בגלל העניין הישראלי.

יאיר לפיד: ובנוסף לזה, מעל כל המזרח התיכון – – –

יהודה גליק: – – – על הנושא הפלסטיני שבירדן?

יאיר לפיד: תראה, היום אני מדבר על מדיניות החוץ.

יאיר לפיד: הנושא הפלסטיני, למרבה הצער, הוא מדיניות פנים.

יהודה גליק: לא לא, בירדן.

יאיר לפיד: אה, בירדן?

יאיר לפיד: אתה מדבר על האופציה הירדנית?

יהודה גליק: לא לא, על הפלסטינים שבירדן.

יהודה גליק: חוסר היציבות של הירדנים הוא לא רק בגלל הבעיה של – – –

יאיר לפיד: תראה, חבר הכנסת גליק, אתה צודק כמעט באופן מלא.

יאיר לפיד: חוסר היציבות כרגע נגרם בשל העובדה שלירדן נכנסו בשנים האחרונות בערך מיליון וחצי פליטים מסוריה, ופליטים מעיראק עוד מהסיבוב הקודם, ומערערים את הדמוגרפיה הירדנית.

יאיר לפיד: מצד שני, בטווח הארוך, יכול להיות שזה יאפשר להאשמים לייצר איזשהו איזון חדש אל מול הרוב הפלסטיני שם, אם הם ינהלו את זה נכון.

יאיר לפיד: המלך עבדאללה הוא מלך מוכשר.

יאיר לפיד: אנחנו רגילים – – –

יהודה גליק: ואל מול דאעש.

יאיר לפיד: זה נכון.

יאיר לפיד: וצריך להתמודד עם דאעש.

יאיר לפיד: הם עושים את זה טוב.

יאיר לפיד: זה לא מקרה.

יאיר לפיד: אני מזכיר לך, כשהאמריקנים עוד היו מספיק מעורבים בסוריה, וכשהם רצו לעשות שיחות על מה יקרה בסוריה של אחרי המלחמה, אנחנו לא היינו ליד השולחן, מי שהיה ליד השולחן זה הירדנים; זה היה הרוסים, האמריקנים והירדנים.

יאיר לפיד: ישבו ביחד.

יאיר לפיד: הירדנים הם שחקן, אבל הירדנים עדיין תחת הרושם של הפיאסקו הנורא מכל בחינה – אני לא מרשיע בדבר – הפיאסקו הנורא בשגרירות הירדנית, והפיאסקו שבו כן יש לי מחשבות קשות של הדרך שבה המאבטח התקבל על ידי ראש הממשלה בשובו לארץ, אחרי שירה, אפילו על פי העדויות הכי מקילות, ברופא תמים, מקובל ברבת עמון, שאף השכיר דירות לישראלים.

יאיר לפיד: מדינה לא יכולה להתנהג ככה.

יאיר לפיד: וזו בדיוק דוגמה למקום שבו מקריבים אינטרס לאומי בשביל צילום שעוזר לך בזירה הפנימית.

יאיר לפיד: זה היה מעשה חסר אחריות של ראש הממשלה.

יאיר לפיד: אני מתנצל שאני לא יכול לבחור מילים רכות יותר.

יאיר לפיד: אבל מעל כל הדבר הזה נמצא כמובן העניין הטורקי.

יאיר לפיד: העניין הטורקי – אין מספיק מילים להסביר, אבל גם כנראה לא צריך, איזו טעות היה הסכם הפיוס עם טורקיה.

יאיר לפיד: שילמנו 21 מיליון דולר, השפלנו את כבודנו הלאומי, ומה שקיבלנו בתמורה זה את ארדואן, שמשלם למופתי הקודם של ירושלים, שמממן את השייח' ראאד סלאח, שמממן את המוראביטון – שאתה מכיר היטב, יהודה, חבר הכנסת גליק – שמעורב בכל התארגנות אנטי-ישראלית בעולם הערבי, שמוביל עכשיו, הוביל את הליגה הערבית בכל הנושא של ירושלים.

יאיר לפיד: ומול זה יש חולשה בלתי מוסברת של מדינת ישראל, שממשיכה – אפילו לא הודענו שאנחנו יורדים באופן רשמי מרעיון העוועים של צינור הגז הישראלי-טורקי.

יאיר לפיד: זאת אומרת, אנחנו ניקח את כל אוצרות הטבע של מדינת ישראל, נשים אותם בצינור, ואת הקצה השני של הצינור נשים במדינה אסלאמית עוינת, שראש המדינה הזאת אומר על חיילי צה"ל שהם – אני מצטט – מטנפים ברגליהם את הר הבית.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים להכיר ברצח העם הארמני.

יאיר לפיד: יש הצעת חוק כזאת של יש עתיד שהונחה על שולחן הכנסת.

יאיר לפיד: לא שינינו מילה מהצעת החוק המקורית של אריה אלדד, ואנחנו נבקש מהכנסת להכיר ברצח העם הארמני.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים להגביר את התמיכה במדינה כורדית עצמאית, ולעזור לכורדים אל מול האמריקנים.

יאיר לפיד: אנחנו יודעים איך לעשות את זה.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים לבטל כל עסקת גז עתידית.

יאיר לפיד: ואנחנו צריכים להגיד לארדואן שאם יש לו בעיה איתנו אז זו בעיה שלו, ואנחנו מפסיקים להתרפס בפניו מרגע זה ואילך.

יאיר לפיד: זו הדרך שבה מתנהגת מדינה עם גאווה לאומית, וזו גם הדרך הנכונה להתנהג במזרח התיכון.

יאיר לפיד: שום מלחמה לא פרצה ושום משבר עוד לא פרץ בתולדות מדינת ישראל כי היינו חזקים מדי.

יאיר לפיד: משברים ומלחמות פרצו רק כשהיו אנשים שחשבו שאנחנו חלשים מדי.

תמר זנדברג: בדיוק להפך.

יאיר לפיד: אמרתי: מוסי ינאם אחריי ויסתור כל מילה שאומר.

תמר זנדברג: כוח זה אחד הגורמים – – –

יאיר לפיד: אז זה לגבי הזירה המזרח-תיכונית.

יאיר לפיד: ואחרי זה יש את כל היתר, ובכל היתר אני מברך את נתניהו.

יאיר לפיד: הביקור בדרום אמריקה היה בסדר גמור.

יאיר לפיד: הביקורים באפריקה – זאת אומרת, נכון שהוא היה ראש המדינה הלא-אפריקני היחיד בקניה.

יאיר לפיד: זה עדיין לא גרם לקנייתים להגיע לאו"ם בהצבעה ולהצביע בעדנו, הם הסתפקו בלהיעדר.

יאיר לפיד: אבל עדיין, מה ששלו – שלו.

יאיר לפיד: וגם אני חשבתי, ועודי חושב, שהביקור של מודי בישראל, של ראש הממשלה ההודי, היה ביקור מאוד מוצלח.

יאיר לפיד: אני מבין שיש ביקור גומלין.

יאיר לפיד: אבל השאלה היא כמה זה רלוונטי לצרכים האמיתיים שלנו – הצרכים המדיניים שלנו, והביטחוניים.

יאיר לפיד: ואסיים בלהגיד מה צריך לעשות.

יאיר לפיד: מה שצריך לעשות זה קודם כול שיהיה לנו משרד חוץ מתפקד, כי אין דיפלומטיה בלי דיפלומטים.

יהודה גליק: רוצה להצטרף לממשלה בתור שר חוץ?

יאיר לפיד: לא.

יאיר לפיד: חבר הכנסת גליק.

יאיר לפיד: כבר הוצע לי יותר מפעם אחת וסירבתי, מפני שלא אשב בממשלה שאידיאולוגית אני לא יכול לשבת בה.

יאיר לפיד: אבל צריך שר חוץ.

יאיר לפיד: יש מספיק אנשים מוכשרים בליכוד.

יהודה גליק: שאל את מוסי.

יהודה גליק: הוא יגיד לך שאתה די תומך – – –

יאיר לפיד: יש מספיק אנשים מוכשרים בליכוד.

יאיר לפיד: צריך ראש ממשלה – צריך שר חוץ; צריך גם ראש ממשלה מתפקד, אם כבר טעיתי, ואולי לא טעיתי, וצריך שר חוץ מתפקד, כי היום סמכויות משרד החוץ חולקו בין שישה שרים שונים, ואף אחד מהם לא יודע מה השני עושה.

יאיר לפיד: אתה אחד מהם, לדעתי.

יאיר לפיד: ההסברה הישראלית מחולקת בין חמישה שרים שונים, ואף אחד מהם לא יודע מה השני עושה.

יאיר לפיד: אתה גם אחד מהם, לדעתי.

יאיר לפיד: והמשרד אינו קיים.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים להחליט לאן אנחנו רוצים ללכת בנושא הפלסטיני, לכאן או לכאן, מפני שמה שאנחנו עושים כרגע זה לקחנו את הנושא הכי נפיץ, הכי מדמם, הכי בעייתי של החברה הישראלית, והמצאנו לו פתרון חדש.

יאיר לפיד: מה שממשלת ישראל אומרת: נגלגל את זה לילדים שלנו, שהם ישברו את הראש.

יאיר לפיד: אז להם לא יהיו 2.9 מיליון פלסטינים בגדה, יהיו להם 5 או 6 מיליון פלסטינים בגדה, אבל זו כבר לא תהיה הבעיה שלנו, כבר לא נהיה פה.

יאיר לפיד: מדינה אחראית לא מתנהלת ככה.

יאיר לפיד: ממשלה אחראית לא מתנהלת ככה.

יאיר לפיד: אתה יודעים מה?

יאיר לפיד: הורים אחראיים לא מתנהגים ככה.

זאב אלקין: אפשר עוד שאלה?

יאיר לפיד: בוודאי.

יאיר לפיד: אני לא יודע, אני חושב שזמני תם.

מאיר כהן: עליזה.

מאיר כהן: היות שעליזה – אז ניקח דקה מזמנך?

יאיר לפיד: לשאלת שר.

עליזה לביא: לשאלת שר – – –

זאב אלקין: אני חושב שהוא פוטנציאלית מאוד רוצה להיות שר חוץ.

זאב אלקין: השאלה היא אם תסכים להיות שר החוץ בממשלת גבאי.

יאיר לפיד: יפה.

יאיר לפיד: יפה.

יאיר לפיד: משם באת עד הנה בשביל השטות הזאת.

יאיר לפיד: כל הכבוד לך, השר אלקין, אני מברך אותך, ואני מבקש ממך לא להתקשר מדי לתפקידך הנוכחי.

יאיר לפיד: אל תיצור קשר רגשי עמוק מדי.

יאיר לפיד: ומה שהכי חשוב – – –

זאב אלקין: אני מאוד נהנה ממנו.

זאב אלקין: לא, אבל מה התשובה?

יאיר לפיד: התשובה – אני יותר סקרן, אם אנחנו כבר מחליפים דברים – – –

זאב אלקין: גבאי כבר אמר שהוא מוכן להיות מספר שתיים שלך.

זאב אלקין: השאלה היא אם אתה מוכן להיות שר חוץ שלו.

יאיר לפיד: אני רוצה לדעת, אם אנחנו כבר מחליפים דברים, השר אלקין, איך אתה מרגיש לגבי הלילה הזה.

יאיר לפיד: איך אתה מרגיש לגבי הידיעה שאתה נמצא פה בשליחותו של דבר לא מוסרי?

יאיר לפיד: אתה אדם עם כיפה לראשך, אתה איש ירא שמיים.

יאיר לפיד: אתה נמצא פה בשליחות של דבר לא מוסרי, כשאתה מייצג – פתאום אתה צריך – הרי לא בשביל זה נכנסת לפוליטיקה, בשביל להחליט שתשב פה לילה ארוך ותייצג שחיתות.

יאיר לפיד: איך אתה מרגיש עם זה?

יהודה גליק: מה הקשר בין זה לחוק ההמלצות הנוכחי?

זאב אלקין: אני מסכים איתך לחלוטין.

זאב אלקין: אני נמצא כאן כתוצאה ממהלך מאוד לא מוסרי של בזבוז משאבי ציבור על ידי אנשי האופוזיציה לפיליבסטר שאין לו שום תכלית, ושאתה כמעט הראשון שדיבר לפחות חלק מהנאום על החוק שהוא הנושא הנדון, כי כמה דוברים שדיברו לפניך – לא זכיתי לשמוע אותם מתייחסים ולו במשפט לחוק – – –

יאיר לפיד: השר אלקין – – –

יהודה גליק: חוק ההמלצות הנוכחי – מה הקשר בינו לבין שחיתות?

יאיר לפיד: יהודה, אסביר במשפט ואז ארד.

יאיר לפיד: הטענה שחוק ההמלצות לא חל על ראש הממשלה היא שקר גס, ואסביר לך למה.

יאיר לפיד: חוק ההמלצות הנוכחי – הרי הם אומרים: הוא לא חל על ראש הממשלה, כי כל חקירה שכבר התחילה, שהוא כבר הוזמן אליה, זה לא חל עליה.

יאיר לפיד: אבל הוא עוד לא הוזמן – בגלל זה הם כל כך ממהרים, יהודה, בגלל זה אתה פה בלילה – הוא עוד לא הוזמן לחקירה בפרשת הצוללות.

יאיר לפיד: והרעיון הוא להעביר את החוק הזה מהר מהר, לפני שיוזמן לחקירתו הראשונה, כדי שהם יוכלו להגיד: הינה, זה לא חל על פרשת הצוללות.

זאב אלקין: המשטרה – – –

יאיר לפיד: לא, המשטרה – להבדיל ממך, אני העדתי בפרשת הצוללות, ואני יודע למה אני אומר שאין מנוס: ראש הממשלה ייחקר בפרשת הצוללות.

זאב אלקין: – – – שהמשטרה מעבירה לך מידע מי מוזמן לחקירה ומי לא.

זאב אלקין: זה נראה לך תקין?

יאיר לפיד: אני אומר לך שמי שמכיר את פרטי הפרשה באמת יודע – – –

אלעזר שטרן: – – – רוצה להיות חוקר במשטרה?

יאיר לפיד: אתה יודע מה?

יאיר לפיד: השר אלקין, אם ב-06:30, בבוקר, באים חוקרים לבית של שמרון ומולכו ולוקחים אותם לחקירה, אתה באמת חושב ברצינות – אתה אדם נבון – שלא יזמינו את ראש הממשלה לחקירה – על העסקה הביטחונית הגדולה בתולדות המדינה, שהוא אישית, הוא אישית העביר אותה?

יהודה גליק: אבל הוא לא חשוד בזה.

יהודה גליק: נאמר שהוא לא חשוד.

מאיר כהן: אדוני.

זאב אלקין: אני מאמין במערכת אכיפת החוק – –

יאיר לפיד: נכון.

זאב אלקין: – – שאומרת פעם אחרי פעם שהוא לא חשוד בזה.

יאיר לפיד: תראה, מערכת אכיפת החוק, כפי שאתה יודע – אתה חבר קבינט עכשיו, נכון?

זאב אלקין: נכון.

יאיר לפיד: אז אתה יודע שהיא הייתה צריכה לענות על השאלה הזאת בנקודה שבה היא נשאלה, אחרת לא הייתה עסקת צוללות.

זאב אלקין: חבר הכנסת לפיד, היית חבר קבינט כשהעסקה הזאת התקבלה.

יאיר לפיד: אין מנוס – – –

זאב אלקין: היית, נדמה לי, שר האוצר.

יאיר לפיד: אין מנוס – לשאלתך, חבר הכנסת גליק – אין מנוס מלהזמין אותו לחקירה בפרשת הצוללות, ולפיכך, אתה יושב פה היום בלילה כדי שההמלצות לא יחולו על חקירת ראש הממשלה בפרשת הצוללות.

יאיר לפיד: כי ראש הממשלה יודע שיש שתי אפשרויות רעות מבחינתו: שיתברר שהוא ידע מה עושים האנשים סביבו, ואז הוא ילך לבית סוהר, או שהוא לא ידע, ואז אין לו מושג מה נעשה סביבו, ואז הוא צריך ללכת הביתה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יהודה גליק: ויש גם אופציה אחרת – – –

מאיר כהן: חבריא, אנחנו צריכים להמשיך בסדר-היום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לכם.

יאיר לפיד: אני שמח שהערתי אתכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, חברת הכנסת עליזה לביא.

יהודה גליק: יאיר, יש גם אופציה שכל מה שנעשה היה תקין.

מאיר כהן: היות שזה סדר מפלגתי, איבדת חמש דקות מזמנך.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

עליזה לביא: ברוכה הבאה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: שיהיה לך ערב טוב, לילה טוב.

טלי פלוסקוב: ברוכה הנמצאת.

עליזה לביא: ברוכה גברתי.

עליזה לביא: באת ערנית.

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: ברוכה גברתי המזכירה, שנמצאת פה הרבה שעות.

עליזה לביא: אז – – –

טלי פלוסקוב: עד 25 דקות עבורך.

עליזה לביא: כמה?

טלי פלוסקוב: עד 25 דקות.

עליזה לביא: היו לי 45.

טלי פלוסקוב: נמסר לי שהיו לך 30, והעבירו חמש דקות לטובת יאיר לפיד.

עליזה לביא: אוקיי, טוב.

עליזה לביא: אז בסדר.

יהודה גליק: הוא אמר שהוא העביר דקה.

יהודה גליק: מגיע לה שלוש דקות.

יהודה גליק: הוא העביר דקה.

טלי פלוסקוב: נראה לי שהיא תסתדר.

עליזה לביא: נסתכל לאחור.

עליזה לביא: אתם יודעים, אנחנו פה בערב ארוך, ויש פה הזדמנות לבדיקה, לשיחה שנדחתה, למה בעצם אנחנו נמצאים כאן.

עליזה לביא: מאז שאתם עליתם לשלטון, השר אלקין, על מה אתם ממהרים לעשות, לחוקק?

עליזה לביא: בוא רגע נעבור על הצעת החוק.

עליזה לביא: ביקשת שנרחיב, אבל בוא תראה מה רצתם ועשיתם, מה היוזמות המבורכות לכאורה בשנתיים האחרונות.

עליזה לביא: ואתה הרי חזק במתמטיקה.

עליזה לביא: עזבת את האקדמיה, או את הדוקטורט שלך, כדי לבוא – – –

יהודה גליק: לא במתמטיקה, בהיסטוריה.

עליזה לביא: אני יודעת, תאמין לי שאני יודעת.

עליזה לביא: השדה המחקרי של התחום שלו הפסיד חוקר דגול.

עליזה לביא: אבל בואו נסכם את סך השעות שהכנסת הזאת משחיתה על עיסוק בנושאים שאינם קשורים להטבה ולקידום של החיים של האזרחים והאזרחיות במדינת ישראל.

עליזה לביא: אז בואו נראה מה היה לנו.

עליזה לביא: חודשים על חודשים אנחנו עוסקים כאן בחוק תאגיד השידור, עוד הרבה בכלל לפני שהתאגיד הזה קם.

עליזה לביא: אחרי זה – כל הרעיונות לפרק אותו, ואחר כך לפצל אותו, עם חטיבת חדשות ובלי חטיבת חדשות, ועוד דיונים, וחודשים וחודשים ובזבוז.

עליזה לביא: וכל זה למה?

עליזה לביא: למה כל זה?

עליזה לביא: בגלל גחמה של בן אדם אחד.

עליזה לביא: ויש פה קשר או תרומה לחיי האזרחים?

עליזה לביא: ממש לא.

עליזה לביא: בואו נדבר על החוק הצרפתי – החוק הצרפתי, שעלה על סדר-היום והתאייד גם הוא.

עליזה לביא: צעקות, ספינים, וכל זה למה?

עליזה לביא: בשמו של איש אחד, מטעמו ולמענו.

עליזה לביא: זה קשור לחיים שלנו, האזרחים?

עליזה לביא: תורם?

עליזה לביא: מקדם?

עליזה לביא: כלום.

עליזה לביא: חוק ההמלצות – שעות על גבי שעות, מהירות שהשטן לא ברא, מהירות שלא ראינו בחוקים שיש בהם כדי לעשות טוב לעם ישראל, להביא טוב לחברה בישראל, לקדם, לשנות, לתקן.

עליזה לביא: בית המחוקקים שלנו, בואו נודה על האמת, משותק לגמרי, מוחלש.

עליזה לביא: הוועדות מתבטלות, הסעיפים באים והולכים, מקורבים וחברים פוקדים את הלשכות של כמה מחברי הליכוד, וראש הממשלה אומר שהוא כן רוצה חוק והוא לא רוצה חוק, ואחרי זה הוא כן רוצה ולא רוצה, והוא עוד פעם כן ולא.

עליזה לביא: ושוב, כל זה למה?

עליזה לביא: בשביל בן אדם אחד, עבור בן אדם אחד, מטעמו ולמענו.

עליזה לביא: זה קשור לטובת חיי האזרחים במדינת ישראל?

עליזה לביא: ממש לא.

עליזה לביא: נמשיך בחוק הג'ובים המפורסם, חוק שבא לאפשר לחברי הממשלה לחלק ג'ובים לחבר'ה שלהם בלי מכרז, בלי פיקוח – חברתי סתיו שפיר, מוועדת השקיפות, את יודעת, אחד החוקים שאת מתה עליהם פה בכנסת.

עליזה לביא: אז את מי החוק הזה משרת?

עליזה לביא: כמה פוליטיקאים וכמה מקורבים.

עליזה לביא: יד רוחצת יד.

עליזה לביא: עוזר לנו?

עליזה לביא: ממש ממש לא.

עליזה לביא: חוק מימון הפריימריז, שביום ראשון ב-09:00 נזעקתי לוועדת הפנים – הדבר הראשון שעשינו בשבוע הזה.

עליזה לביא: חוק מימון פריימריז.

עליזה לביא: מה קורה כאן?

עליזה לביא: על מה הממשלה הזאת עובדת?

עליזה לביא: איזה חוקים אותו בן אדם רוצה לקדם בשביל החבורות שמקיפות אותו?

עליזה לביא: יושבים חברי כנסת ומחלקים כסף כדי לשמר את מעמדם, לקבע את מעמדם, בחוק שהוא חסר שוויון לחלוטין בין חברי כנסת מכהנים לחברי כנסת עתידיים שירצו להגיע.

עליזה לביא: בזבוז של כספי ציבור.

עליזה לביא: פתאום יש כסף.

עליזה לביא: פתאום יש תקציב.

עליזה לביא: אין כסף לילדים חולים, אבל לחוק מעוות כזה יש כסף.

עליזה לביא: יום חופש בפריימריז – לזה יש זמן וכסף.

עליזה לביא: וכל מה שמשותף לחוקים הללו זה אותו דבר: להיטיב עם מי שביקש; שום דבר שקשור לטובת האזרחים במדינת ישראל; פוליטיקאים שעסוקים בעצמם, במקורבים שלהם, בג'ובים שלהם, ובהבטחת הקדנציה הבאה שלהם.

עליזה לביא: אז מה התוצאה?

עליזה לביא: מה התוצאה העגומה של כל היוזמות המבורכות האלה של הממשלה הנוכחית?

עליזה לביא: התוצאה היא שבית המחוקקים כאן, כנסת ישראל לא משרתת את הציבור.

עליזה לביא: לא משרתת את הציבור.

עליזה לביא: ואנחנו לא סתם מבקרים כאופוזיציה ונלחמים כדי לשנות ולעכב את הגזרה הנוספת שמחכה לפתחנו.

עליזה לביא: זה חשבון פשוט: אם עשרות ומאות שעות נשרפו על כל החוקים שמניתי עד עכשיו, שהציבור אפילו לא מודע לעוול שנעשה, אז איך יש סיכוי שיהיה אפשר לעבוד לטובת הציבור פה במדינת ישראל?

עליזה לביא: אבל תוצאה הרבה יותר חמורה: הציבור שם לב לזה, והוא עייף, ונקעה נפשו.

עליזה לביא: אפשר לרמות אנשים חלק מהזמן, אבל אי-אפשר לרמות כל הזמן.

עליזה לביא: והציבור במדינת ישראל הוא לא פראייר, הוא שם לב, ונקעה נפשו.

עליזה לביא: די לבזבוז גם של הזמן וגם של כספי הציבור.

עליזה לביא: אז עכשיו, כן, עכשיו אנחנו במרתון על חוק ההמלצות, שהמהירות סביבו והדרך שהוא עבר כאן בבית הזה מעוותים וחסרי תקדים.

עליזה לביא: אם הימים היו ימים כתיקונם אפשר היה, אבל אי-אפשר לנתק מכל מה שאמרו פה קודמיי לפניי על רצף האירועים, על ההאשמות, על החקירות, וחקירה ועוד חקירה ועוד חקירה, ומה שאמרתי קודם – עבור איש אחד ואדם אחד.

עליזה לביא: וגם ההצעה הזאת באה מאותו מוח יוצר, שמבקש להיטיב עימו ועם מי שדומה לו, ובסופו של דבר הנזק המצטבר הוא גדול מאוד.

עליזה לביא: כן, אתם מביישים את מי ששלח אתכם.

עליזה לביא: עברתם את הגבול.

עליזה לביא: עברתם את הגבול שהיה צריך להיות מוצב.

עליזה לביא: כל המשפטים, כמו לא היה כלום כי אין כלום, ולא יהיו המלצות לכתב האישום, אבל מה זה משנה, אפשר לזרוק אותן לפח – כשאנחנו שומעים ולמדים – יש פה הרבה מאוד, ככה, ספינרים עם כל מיני משפטים חדשות לבקרים.

עליזה לביא: אבל זאת לא האמת, לצערנו הרב.

עליזה לביא: אנחנו מסתכלים, מתבוננים כולנו על מודל של הנהגה, והוא רחוק ממה שחשבנו שתמיד צריך לשמור במינימום.

עליזה לביא: אז מצפצפים פה על החוק בדברים שנאמרים על המשטרה ועל השוטרים, ועל מי שאמור לשמור כדי שלכולנו יהיה פה טוב – נכון, רשויות החוק של מדינת ישראל.

עליזה לביא: אז אם הראשון שבמנהיגים מצפצף על משטרת ישראל ועל העומד בראשה, מה יגיד אחרון העבריינים?

עליזה לביא: הרי זה מודל החיקוי; אני רוצה לנהוג כמוהו.

עליזה לביא: וזה הדבר הראשון שצריך להחזיר חזרה – להחזיר חזרה את הממלכתיות, את שפת הדיבור, את ההערכה, את ההכרה וההוקרה לרשויות השונות, לבעלי התפקידים השונים, החל מהשוטרים, וממשיך במפקדים, ובטח במפקד שלהם וביועץ המשפטי לממשלה.

עליזה לביא: מותר לבקר ולא להסכים – אנחנו מדינה דמוקרטית – אבל לא להרוס ולא לגדוע ולשרוף את המועדון, לא לשרוף את כל סמלי הממלכתיות, ששומרים עלינו: על המדינה, על החברה, על המרחב הציבורי שהוא כל כך יקר לכולנו.

עליזה לביא: אנחנו מדינה דמוקרטית עם משטרה וצבא ומערכת משפט חזקה ותקשורת חופשית.

עליזה לביא: ומי פה רוצה לחרב את המועדון?

עליזה לביא: מי בא בשמו האישי ועם בעיות שיצר לעצמו ורוצה לשרוף לנו את המועדון?

עליזה לביא: וכשאתה רוצה לפורר את זה בצורה כל כך מהירה, חדה, מדויקת, ומביא את כל הידע והניסיון שצברת כדי להרוס, אנחנו לא ניתן, ואנחנו נשב עוד לילה ועוד לילה, ונשתמש בכל הכלים הפרלמנטריים כדי לעורר את המודעות הציבורית כמה שיותר, כדי להבין מה בעצם קורה ועל מה אנחנו נלחמים.

עליזה לביא: באווירה ציבורית אחרת, ולא כאשר ראש ממשלה נחקר, ועוד פוליטיקאים ועוד שרים וחברי כנסת בהווה שנמצאים בחדרי חקירות, אז אני אשמח, השר אלקין, להשיב לך בפרטי פרטים, אבל במציאות שנוצרה אי-אפשר ואסור להביא את החוק הזה.

עליזה לביא: ואנחנו לא יכולים להתנתק מכל המהומה סביב חוק המרכולים, שנולד, שוב, בחטא בתוך קואליציה שלא יודעת שובע.

עליזה לביא: הרי מה שמאפיין את הקואליציה הזאת זה המחטפים; זו החולשה של העומד בראשה, שכל מי שרוצה בא וחוטף.

עליזה לביא: השבת, שוב השבת חוזרת להיות מוקד הוויכוח.

עליזה לביא: תראו לאן הגענו.

עליזה לביא: לאן הגענו?

עליזה לביא: לכך שבעצם יהיה פה הרבה יותר חילול שבת – המרתון הנוראי הזה עכשיו שיש בקרב ראשי ערים שרוצים להקדים את המחוקק, את המפלצת החקיקתית הזאת, שרוצה שוב להביא את חוק המרכולים, רצים וממהרים, ומביאים לכך שיהיה פה הרבה יותר חילול שבת.

עליזה לביא: הרי הייתה פה הבנה מידתית, גם של עיריית תל אביב, גם של ועדת המנכ"לים שהוקמה, על מה יהיה פתוח, איפה יהיה פתוח.

עליזה לביא: הייתה פה הבנה שהציבור במדינת ישראל אוהב את השבת.

עליזה לביא: כל אחד פה אוהב את השבת.

עליזה לביא: יש אנשים שאוהבים בצורה מסוימת ויש אנשים שאוהבים בצורה אחרת, וצריך למצוא את האיזון העדין.

עליזה לביא: אבל המחטף החזירי שנעשה כאן הביא בסופו של דבר להרבה יותר חילול שבת.

עליזה לביא: אני לא מאמינה בחקיקה על השבת.

עליזה לביא: היא רק הורסת והיא רק פוגעת במעמדה של השבת.

עליזה לביא: מדינת ישראל קיבלה את השבת באהבה מאוד מאוד גדולה.

עליזה לביא: העם היהודי – זאת המתנה שהוא קיבל והנחיל לעמים אחרים.

עליזה לביא: וקודמינו שייסדו את המדינה ידעו למצוא את ההבנות, ונשמר פה הקשר בין כלל הציבור בישראל לבין מעמדה של השבת.

עליזה לביא: חוק שכזה לא ייטיב.

עליזה לביא: לא ייטיב.

עליזה לביא: הוא רק בא והורס.

עליזה לביא: בא והורס.

עליזה לביא: וחבל, חבל שכך.

עליזה לביא: אם באמת חפצה נפשכם באהבת השבת, אז החוק, הדרך שהוא נעשה – הרי שר פנים היה יכול להחליט, לקבל החלטה.

עליזה לביא: שוב בג"ץ ושוב החלטה, ועוד שר הפנים בורח מלקחת אחריות ומלקבל החלטה, כי זה לא מתכתב עם ציבור הבוחרים שלו, או פחד אחז בו מפני מי ששלח אותו, אם זה הרבנים ששלחו אותו או אם לכאורה הציבור ששלח אותו.

עליזה לביא: אז חוק המרכולים, למי שהיה לו עדיין ספק, חוק המרכולים זה בטח לא הפתרון, הוא הבעיה, ואפשר לעצור וצריך לעצור את הקריאה השנייה והשלישית.

עליזה לביא: וצריך למנוע את הפגיעה בשבת.

עליזה לביא: אפשר לחזור ולשוב לדבר אחד עם השני, ולראות איך מוצאים את היחד הזה.

עליזה לביא: הרי אנחנו כאן בכנסת מעבירים לא מעט חוקים לרמה המוניציפלית, אם זה חוק הנגישות ואם זה חוקים אחרים, שאנחנו אומרים: הציבור יחליט.

עליזה לביא: יש ראשי ערים, יש מועצות, נציגים של הציבור, כל עיר ומקום על פי התמהיל והדרך והכיבוד.

עליזה לביא: בסופו של דבר אנחנו יודעים לחיות יחד, ביחד.

עליזה לביא: אז למה שיבוא חוק שכזה שיעשה פה בוקה ומבולקה?

עליזה לביא: ואני רוצה – הרבה הקריאו כאן מהספרים שלהם, אז תרשי לי, גברתי היושבת-ראש – את יודעת, יום חמישי, עשרה בטבת, צום, אחד מארבעת הצומות לזכר חורבן הבית, ואנחנו כאן במדינת ישראל גם החלטנו שזה יום הקדיש הכללי; יום שיחד עם הלילה הזה אולי נותן לנו זמן באמת לחשוב לאן פנינו מועדות כחברה, כעם.

עליזה לביא: והתהיות הן מאוד מאוד מאוד גדולות ולא פשוטות.

עליזה לביא: והזמן – אפשר להסתכל על זה בכעס, על הבזבוז שיש כאן, אבל הוא גם נותן לנו זמן לחשוב לאן אנחנו הולכים ומה אנחנו רוצים באמת.

עליזה לביא: בקרב הקואליציה שאת נמנית עמה – ויש לי הערכה רבה לחברים בקואליציה, חלקם חברים אישיים – בשביל זה באתם לפוליטיקה?

עליזה לביא: באמת.

עליזה לביא: כלומר, לרצף של חוקים שאני יודעת שכשבאנו לתקן עולם, לא חשבנו שאלה יהיו החוקים שאנחנו נבזבז עליהם כל כך הרבה שעות.

עליזה לביא: ועוד נושא אחד שעקבתי ככה, אחרי השבוע שהיה כאן – על הגשם.

עליזה לביא: וההצעה שהייתה כאן – אפשר להתייחס אליה בזלזול, כמו שהיה כאן בבית הזה, אבל גם בהבנה של מציאות חיינו, וזה הגשם שלא מגיע השנה.

עליזה לביא: וגשם שלא מגיע זאת עצבות, עצבות מאוד גדולה, בטח במדינה שתלויה במים.

עליזה לביא: למרות שלמדנו להתפיל וזה לא כל כך יקר, עדיין אנחנו זקוקים למים, צמאים למים, נמצאים במדינה שאין לה מקור למים.

עליזה לביא: אנחנו לא במצרים.

עליזה לביא: באנו, יצאנו ממצרים, ונאמר לנו שלא יהיה לנו הנילוס, ונצטרך להתפלל לגשם, לייחל לגשם, לעבוד על המידות שלנו ועל היחד שלנו ועל התפילה שלנו.

עליזה לביא: והתפילה שלנו לגשם, התפילה לגשם שנעשית בתפילת מוסף, אחרי שכל הציבור מגיע, כלומר גם המאחרים, אלה שהתעוררו מאוחר ולא ישנו טוב הגיעו; כי התפילה לגשם נעשית רק בציבור, ביחד, אין תפילת יחיד לגשם.

עליזה לביא: התפילה היא תפילה ציבורית של כולם, כולם באים ומתפללים, אחרי שבדקו את ההתנהלות שלהם ואת ההתנהגות שלהם, וביקשו מחילה על החטאים שלהם.

עליזה לביא: יש התכתבות מרתקת בין המעשים של בני האדם כאן, בארץ היקרה הזאת, לבין הגשם שיורד מהשמיים, ויש קשר ישיר.

עליזה לביא: מה אם לא הלילה הזה כדי לחשוב על התיקון שצריך לעשות, כדי בכלל להיות זכאים להתפלל, לבקש את הגשם, לייחל לגשם?

עליזה לביא: ואני רוצה לקרוא כמה שירים על הגשם, שירים שנכתבו כאן בארץ, אבל גם תפילות מהדורות הקודמים על ארץ ישראל, כי אתם יודעים שגם אנשים יהודים שגרים באוסטרליה ובניו יורק ובפריז ובווינה ובמרוקו ובטורקיה מתפללים על הגשם בארץ ישראל, למרות שהרבה פעמים זה לא בעונה שלהם.

עליזה לביא: הרי העולם מחולק – יש כאלה שיש להם קיץ וכאן זה חורף ולהפך – אבל תמיד מתפללים על עונות השנה בארץ ישראל, על הגשם בארץ ישראל.

עליזה לביא: ואני רוצה לשלב גם שירה ישראלית, אבל גם תפילות לגשם.

עליזה לביא: ואחד השירים הישראליים היותר-יפים והיותר-מרגשים הוא השיר – שאני מקווה שהבאתי אותו; אני רואה שהוא לא כאן, אני רוצה לקרוא.

עליזה לביא: הינה, מצאתי את השיר:     "אל חי יפתח אוצרות שמיים / ישב רוחו ייזלו מים / בגשמי רצון תברך עדה / בפחי יגון כציפור לכודה / בצדקת אב המון הכין סעודה / ואמר יוקח נא מעט מים / ישב רוחו ייזלו מים // גשם נדבות משמי עלייה / תוריד בצייה רב עלילייה / בצדקת נעקד בהר המוריה / ושב וחפר בארות המים / ישב רוחו ייזלו מים // זכור רחמיך יוצר המאורות / וצווה עביך יריקון אורות / בצדקת מלך נעים זמירות / אשר אמר מי ישקני מים / ישב רוחו ייזלו מים.

עליזה לביא: "     פעם לא היו מים, והלכו לאבא חלקיה, בן בנו של חוני המעגל – כן, חוני המעגל שלמדנו עליו, שכשלא היו מים ביקשו ממנו שיתפלל ויבואו מים.

עליזה לביא: עבר דור, והבן שלו, גם לו יוחסו הסגולות הללו, אז הלכו לאבא חלקיה, בן בנו של חוני המעגל.

עליזה לביא: ופעם אחת הוצרך העולם לגשם, ושלחו חכמים, כי הורגלו לבקש מהמשפחה היקרה הזאת מים, לבקש רחמים שהם יתפללו שיבוא גשם.

עליזה לביא: אמר אבא חלקיה לאשתו: נעלה לגג ונבקש רחמים.

עליזה לביא: עמד הוא בפינה אחת והיא בפינה אחת.

עליזה לביא: קדמו ועלו עננים מאותה פינה שעמדה בה אשתו.

עליזה לביא: אשתו עומדת בפינה אחת, הוא עומד בפינה השנייה של הבית, על גג הבית, והעננים מגיעים לצד של האישה שלו, לא לצד שלו.

עליזה לביא: ושאלו: למה?

עליזה לביא: מה זכתה אשתו שהעננים הגיעו לצד שלה והגשם מגיע דווקא מהצד שלה?

עליזה לביא: והתשובה שניתנת: משום שהיא נמצאת בבית ונותנת לחם לעניים, וקרובה הנאתה שהיא הגורם להם; המקום של החסד ושל ההתבוננות ושל הנתינה ושל ההכרה בשינוי, ולא הזריקה הזאת, אולי, וחוסר האמונה.

עליזה לביא: והפער הזה כל כך מתבקש, וצריך לחזור, כי כשאנחנו רוצים לשנות ולתקן, ולבקש ולייחל לגשם, אנחנו צריכים לתקן בינינו.

עליזה לביא: והמציאות שנוצרה כאן, בכנסת הזאת, במושב הזה במיוחד, היא מציאות לא מאפשרת.

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים להמשיך ולהתקדם כך ולבקש שיהיה טוב יותר, כי לא יהיה טוב יותר עד שאנחנו בינינו לא נבין שיש כללים שלא עוברים אותם ושיש מילים שלא אומרים אותן ושיש חוקים שאסור לנו, כולנו, להעביר אותם.

עליזה לביא: וברצף הנוראי שבו פתחתי את דבריי – מכלול החוקים, שאנחנו מוצאים את עצמנו מכלים את זמננו בחוקים שנועדו למטרה אחת: לרצות צד אחד, שמוצא את עצמו נכשל, כי הוא לא מתנהל נכון וכי הוא לא מתנהג נכון, וכי הוא חושב רק על עצמו ורק על המקורבים שלו – לא נגיע רחוק, לא נתקדם רחוק.

עליזה לביא: עוד מעט שנת ה-70 למדינת ישראל.

עליזה לביא: בתפקיד החשוב בדור שלנו, ובתפקיד לדעתי החשוב ביותר בהיסטוריה היהודית, וזה הבנייה של החברה בישראל, ההמשכיות של הדור הציוני – זה הזמן שלנו, ואסור לנו לפשל, ואנחנו מוצאים את עצמנו מפשלים.

עליזה לביא: ואני רוצה לקרוא לכם משהו שקיבלתי עכשיו בווטסאפ המשפחתי מרחל, האחיינית היקרה שלי, שמספרת לי שביום ראשון נפטרה סבתא גוטמן האהובה, הסבתא של ידידיה בעלה.

עליזה לביא: סבתא גוטמן הייתה באמת אישה נדירה.

עליזה לביא: היא נולדה לפני 91 שנים, כותבת לי רחל, בצ'כיה, למשפחה אמידה.

עליזה לביא: הנאצים עקרו את המשפחה מביתה ומנכסיה, ושלחו את כולם למחנות כפייה והשמדה.

עליזה לביא: רצחו את ההורים, הדודים, הבני דודים, השכנים וכמעט את כל מי שהיא הכירה.

עליזה לביא: וסבתא גוטמן הייתה גם באושוויץ, אך בניסי-ניסים הצליחה לשרוד בשואה הארורה יחד עם אחותה ואחיה.

עליזה לביא: גם אבא שלה שרד במחנות, אך כנראה נפטר מייד עם השחרור, כאשר חיילי כוחות הברית, שריחמו עליהם, נתנו להם לאכול אוכל כזה שהקיבה שלהם לא יכלה להכיל.

עליזה לביא: אבל סבתא ואחותה עלו לארץ בספינת מעפילים היישר למעצר של הבריטים בעתלית.

עליזה לביא: וסבתא ואחותה סירבו להצעת הדוד שלהם להגיע אליו לקיבוץ כפר מסריק, כי הם רצו להמשיך באורח חיים דתי.

עליזה לביא: וכך סבתא עבדה קשה למחייתה, והיו ימים שלא היה לה היכן לישון ומה לאכול.

עליזה לביא: וסבתא התחתנה עם סבא ז"ל במהלך מלחמת העצמאות, ונולדו להם ארבעה ילדים מדהימים.

עליזה לביא: וסבתא – כל החיים שלה הסתכלה קדימה במבט אופטימי, ותמיד אמרה שצריך להתקדם.

עליזה לביא: ובשביל כולנו היא הייתה סמל לטוב לב, אמונה, ביטחון, נחישות, רגישות גדולה לזולת ושמחת חיים.

עליזה לביא: בשנים האחרונות סבתא גרה בביתה של דודה עטרה במושב מירון, והיא הייתה מלאה בצלילות הדעת עד ימיה האחרונים; מאוד אהבה את ילדיה, נכדיה וניניה ושמחה בהם, וראתה הרבה מאוד נינים.

עליזה לביא: ורק בשבוע שעבר נפגשנו – חלק גדול מהנכדים והנינים – לחגוג מסיבת חנוכה יחד עם סבתא, שהייתה מאושרת, כי ידעה מה עשתה.

עליזה לביא: ותמיד נזכור את מה שהיא סללה לנו – סללה לנו את הדרך.

עליזה לביא: ואנחנו מחויבים.

עליזה לביא: אנחנו מחויבים להמשיך יחד, להביא לחברה מתוקנת, אבל לא בחוק הזה, ולא בחוקים שאנחנו מוצאים את עצמנו טובעים בבזבוזי זמן; בחוקים שלא מיטיבים עם החברה בישראל – שמיטיבים רק עם אדם אחד, ששולח אתכם להוביל אותם, להוביל אותם בלי שיש בכם האפשרות להשפיע, בלי שיש לכם האפשרות לשנות, כי אתם לא מסוגלים.

עליזה לביא: אתם בתוך קואליציה שברירית שכל דבר הופך להיות בה מחטף.

עליזה לביא: כל מיני דברים שניסו לעשות שנים, אבל בגלל השבריריות הזאת אנחנו רואים – חוק המקוואות, ופתאום העניין הזה של השבת, ולא דיברנו ולא יישאר לי זמן לדבר על המשבר הנורא עם יהדות העולם.

עליזה לביא: אנחנו מאבדים אותם במו ידינו.

עליזה לביא: איך אמר לי לפני שבוע אחד הנערים בבוסטון?

עליזה לביא: לקחתם לנו את הכותל.

עליזה לביא: לנו אין מקום בכותל.

עליזה לביא: איך אתם מעיזים לקחת לנו את המקום בכותל?

עליזה לביא: וראש הממשלה הראשון שמכיר את הציבור בארצות הברית, הציבור היהודי המגוון בארצות הברית, על המגוון של הזרמים בו – איך הוא שכח והקריב אותם כדי לנסות ולשמר את הקואליציה הזאת?

עליזה לביא: זה התפקיד שלנו?

עליזה לביא: אז כן, אנחנו פה כדי להזכיר שמדינת ישראל חייבת להמשיך להיות הבית היהודי של כולם.

עליזה לביא: חוק השבות זה לא כותרת, זה לא סלוגן; זו מחויבות שלנו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, אני יודעת שזמני הסתיים.

עליזה לביא: אני מבקשת מכם, חבריי: תקשיבו לצו מצפונכם.

עליזה לביא: אל תצביעו לחוק הזה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך שעה ו-20.

טלי פלוסקוב: תואם למה שאתה ציפית?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, שתי חברות הכנסת וחבר הכנסת, הצופים, אנחנו מתכנסים כאן לדון בחוק שהוא חוק מושחת, שנולד בחטא, והלוואי שהיינו יכולים גם להמית את החוק הזה כאן היום, ואולי נצליח לעשות את זה, אם לא היום אז מחר.

מוסי רז: אני לא יודע מתי תהיה ההצבעה.

מוסי רז: בעצם יש כאן קואליציה שהגיעה למסקנה שהיא יכולה לעשות כל מה שהיא רוצה, ולכן היא תעביר חוקים מהסוג הזה.

מוסי רז: ויש פה אופוזיציה שפשוט קצה בדברים האלה.

מוסי רז: אי-אפשר לסבול את זה יותר.

מוסי רז: אני מגיע לפה מכנס באוניברסיטה העברית של סטודנטים נהדרים, שלא יכלו לעמוד אל מול החקיקה שקיבלנו פה לפני שבועיים – למעשה אני כבר יכול להגיד שבועיים ויומיים – בנושא שאני לא יודע מי הצליח לקרוא לו בצורה כזאת, "מסתננים", אבל בעצם בנושא אותם פליטים, מהגרי עבודה שהגיעו לארץ, ברחו מאימת מוות במקומות שמהם הם באו, בעיקר ממקומות מאוד ספציפיים, ונתקלו כאן בממשלות שכל פעם ניסו להטיל עליהם, וגם על מי שיעזור להם, עונשים חדשים.

מוסי רז: בהתחלה רצו להעביר פה חוק – העבירו אותו גם בקריאה טרומית – שמי שיושיט להם יד, מי שיסייע להם, דינו עד 20 שנות מאסר.

מוסי רז: אחרי זה רצו לכלוא אותם בבית כלא, שזרקו בשבילו מיליארד וחצי שקל – שזה בסדר, כמובן, לזרוק מיליארד וחצי שקל, אבל להגיד שזה שאדבר עכשיו זה בזבוז כספי מדינה?

מוסי רז: הקואליציה הזאת מסוגלת לכל דבר.

מוסי רז: ועכשיו רוצים לגרש אותם.אנחנו עם של פליטים, עם שהגיע הנה אחרי שסבל, מי יותר, מי פחות, מאנטישמיות, מרוע, לפעמים ממוות.

מוסי רז: אני אמרתי פה כבר פעם – אני נכד של פליטים שהגיעו לפה וגם גורשו מפה על ידי המנדט הבריטי לאחר שישבו בכלא.

מוסי רז: אנחנו נגרש פליטים?

מוסי רז: ועוד לאן – למדינה שגם היא חוותה את הנושא הזה של רצח עם רק לפני שני עשורים – לא כל כך מזמן במונחים היסטוריים – ועוד נשלם להם, העיקר שניפטר מהאנשים האלה.

מוסי רז: אז אני חוזר מכנס באוניברסיטה העברית של סטודנטים שלא יכולים לשאת את זה עוד.

מוסי רז: מחר תהיינה הפגנות בשמונה אוניברסיטאות, בשמונה קמפוסים, ואני חושב שהעם הזה הוא הרבה יותר מוסרי מהממשלה הזאת, והוא לא ייתן לעוול כזה לקרות.

מוסי רז: העם הזה הרבה יותר מוסרי מהממשלה הזאת, ולכן גם עשרות אלפים יוצאים בהמוניהם מדי מוצאי שבת כדי לעצור את השחיתות של הממשלה, את הזלזול בציבור, שהגיע – אני לא רוצה להגיד לשיא, כי אי-אפשר להגיד על החוק הזה שהוא שיא השחיתות; הרי השחיתות הזאת, יש לה כל כך הרבה שיאים, אבל זה אחד המופעים היותר-מכוערים של השחיתות הזאת.

מוסי רז: בעצם מה החוק הזה רוצה לומר, החוק שנמצא על סדר-היום?

מוסי רז: חוק בנימין נתניהו.

מוסי רז: אני לא יודע.

מוסי רז: יש אולי משפטנים שקוראים לו תיקון לחוק סדר הדין הפלילי, ואולי יש עיתונאים שקוראים לו חוק ההמלצות.

מוסי רז: זהו חוק בנימין נתניהו.

מוסי רז: החוק הזה בעצם רוצה שלא יפרסמו מה ממליצים לעשות לגביו.

מוסי רז: כמובן, נאמר לנו בהטעיה מאוד ברורה: החוק לא יחול על חקירות קיימות.

מוסי רז: בסדר, אבל אנחנו יודעים שצפויות עוד חקירות, גם לגביו וגם לגבי אחרים.

מוסי רז: אני רוצה לאתגר את מציעי החוק, וכבר עשינו את זה, גם חברתי תמר זנדברג שיושבת פה וגם חברים מיש עתיד ואולי מעוד שלא שמעתי: הרי אם באמת רוממות זכויות האדם בפיהם, כפי שהם מציגים את החוק הזה, שהוא נועד לעזור לאזרחית הפשוטה ולאזרח הפשוט כשהם נתקלים בטיפול המשטרתי – שאנחנו יודעים שזה לא כך, כי רבים מהם למעשה כבר הוחרגו מהחוק בדרך כזאת או אחרת, אבל אם באמת מה שמעניין אותם זה האזרחית והאזרח הפשוט, בואו נוסיף לחוק הסתייגות אחת פשוטה, שאומרת שהוא לא יחול על אישי ציבור: הוא לא יחול על ראש ממשלה, לא זה וגם לא הבאים בתור; הוא לא יחול על חברי כנסת, שמקבלים את החוק הזה, שמצביעים עליו; הוא לא יחול על שרים בממשלה; אולי גם לא על ראשי ערים.

מוסי רז: בואו נראה, האם אז כל כך ימהרו בקואליציה להעביר את החוק הזה מהר מהר לפני שתהיינה המלצות לגבי מישהו שהשם שלו מתחיל בבי"ת, והוא במקרה ראש ממשלה?

מוסי רז: גם אז הם ימהרו כל כך?

מוסי רז: אם כן, יש אפשרות לעשות את זה, משום שיש הסתייגויות שהונחו.

מוסי רז: אנחנו נצביע עליהן בעוד כמה שעות, אולי בעוד כיממה, ואפשר להצביע בעד הסתייגות כזאת, ואז, אם החוק הזה כל כך באמת תורם לציבור, נקבל אותו בלי שיוחל על אישי ציבור.

מוסי רז: אבל הרי ברור שלא זו הכוונה.

מוסי רז: בכלל, מה כוונת חוק ההשתקה הזה?

מוסי רז: האם הכוונה שלו היא באמת לטפל בסוגיה הזאת של ההמלצה?

מוסי רז: אני טוען שלא.

מוסי רז: הרי מה בעצם אומרים לנו?

מוסי רז: נאמר שהמשטרה תחקור – ואני יודע שחלק מהדברים הוחרגו מהחוק, אבל בכוונה אני נותן את כל הדוגמאות.

מוסי רז: לדוגמה, המשטרה תחקור אדם x, והיא תכתוב בתיק שיש הוכחות, גברתי היושבת-ראש, שהאדם הזה, x, שדד בנק – אני חלילה לא מדבר על מישהו מחברי הכנסת; לא על איש ציבור – שדד בנק.

מוסי רז: יש שני עדים שראו אותו שודד את הבנק, ויש סרט צילום שמראה שהוא שודד את הבנק.

מוסי רז: הוא הודה בחקירה שהוא שדד את הבנק, אבל אסור להמליץ; אסור להגיד אם להעמיד אותו לדין או לא להעמיד אותו לדין.

מוסי רז: זה נשמע סביר למישהו?

מוסי רז: זה נשמע הגיוני למישהו?

מוסי רז: או אפשר לומר שאדם בשם י' – הוא ירה שלוש יריות בכיכר ורצח ראש ממשלה.

מוסי רז: ויש סרט, רואים שהוא ירה ורצח ראש ממשלה.

מוסי רז: והוא גם מודה בחקירה, וגם יש עדים שראו.

מוסי רז: הוא נתפס במקום.

מוסי רז: אז האם המשטרה תצטרך להגיד שכן, יש סרט שהוא ירה ורצח ראש ממשלה – או אדם פשוט, לא חייב להיות ראש ממשלה – יש עדויות, יש האקדח, יש סרטון, יש עדויות, הוא מודה, אבל אנחנו לא ממליצים שום דבר.

מוסי רז: וכן הלאה וכן הלאה – אני יכול לתת דוגמאות.

מוסי רז: הרי לא זו מטרתו של החוק.

מוסי רז: מטרתו של החוק היא להלך אימים על המשטרה.

מוסי רז: המטרה של החוק היא לגרום לחוקרים להבין: רגע, גם אנחנו יודעים לעשות דברים.

מוסי רז: אנחנו חזקים.

מוסי רז: אנחנו נבצע כאן את מה שאנחנו רוצים.

מוסי רז: אנחנו לא שואלים אתכם, החוקרים, מה לעשות.

מוסי רז: עמד כאן לפניי חבר הכנסת יאיר לפיד ואמר, בצדק, שחלק גדול ממטרת החוק מיוחס לחקירות הבאות שכנראה תהיינה.

מוסי רז: הוא דיבר שם על פגיעה בביטחון ישראל.

מוסי רז: ארצה לדבר גם הערב, הבוקר, הלילה הזה על פגיעה בביטחון ישראל, אבל לפני זה אני רוצה להגיד: אי-אפשר להשלים עוד עם הדבר הזה.

מוסי רז: אני חושב שחברי כנסת ושרים הגונים בקואליציה צריכים לצאת אל מול ראש הממשלה, אל מול הדברים שנאמרו עד עכשיו, ולומר לו: די.

מוסי רז: הרף לך.

מוסי רז: תעזוב את התפקיד.

מוסי רז: תתפטר.

מוסי רז: אי-אפשר לשמוע עוד את הדברים האלה.

מוסי רז: נכון, כל אדם הוא חף מפשע עד שהוכח אחרת, אבל על כל ראש ממשלה מותר להגיד דברים, והוא יצטרך להוכיח שלא רק שהם אינם פליליים אלא שהם לגיטימיים, שלגיטימי שראש ממשלה יעשה אותם.

מוסי רז: ומה ששמענו עד עכשיו זה כבר די והותר.

מוסי רז: הרי כולם זוכרים, אז לא אזכיר פה את מה שאמר ראש הממשלה המכהן על ראש הממשלה הקודם כשהוא עמד בחקירות, וכל הדברים האלה זכורים.

מוסי רז: ואז אני יודע שאומרים: כן, טוב, ראש הממשלה המכהן הוא מהימין, וראש הממשלה הקודם – אני לא יודע אם הוא היה מהימין או מהשמאל, עוד לא כל כך החלטתי; לא כל כך חשוב.

מוסי רז: אז הוא אמר.

מוסי רז: אני רוצה להגיד: אני, כידוע, חבר כנסת מסיעת מרצ.

מוסי רז: אני רוצה להגיד מה אמרה חברת הכנסת לשעבר, ואני מקווה בעתיד הקרוב, אחרי שנתניהו ייפול מהר, זהבה גלאון, שהיא לא בימין, נכון?

מוסי רז: מה היא אמרה לגבי אולמרט.

מוסי רז: היא אמרה: לא היו לי ציפיות מראש הממשלה, והוא אכן לא אכזב.

מוסי רז: אולמרט כמו אולמרט ממשיך להתחמק מאחריות ולגלגל אשמה על אחרים.

מוסי רז: עד היום ראש הממשלה נכשל בכל מבחן מוסרי, ולכן המבחן היום הוא של ברק ושל מפלגת קדימה.

מוסי רז: אם הם יותירו אותו בתפקידו, הם יהפכו לשותפיו בהשחתת הנורמות הציבוריות והדמוקרטיות בישראל.

מוסי רז: אני קוראת לברק ולמפלגת קדימה להביע אי-אמון בראש הממשלה ולפעול להקמת קואליציה חלופית.

מוסי רז: אני גם רוצה להזכיר לכם מה קרה.

מוסי רז: ברק וקדימה למעשה עשו את זה.

מוסי רז: ברק וחברת הכנסת היום ציפי לבני, שהייתה אז שרה, עשו את זה, והם אלה שגרמו לראש הממשלה אולמרט ללכת הביתה.

מוסי רז: לכן, בעצם צריך לקרוא עכשיו את הקטע הזה בצורה טיפה אחרת, רק לשנות את השם.

מוסי רז: אגיד את זה בשמי, אבל אני מניח שזה מייצג רבים: לא היו לי ציפיות מראש הממשלה נתניהו, והוא אכן לא אכזב.

מוסי רז: נתניהו כמו נתניהו ממשיך להתחמק מאחריות ולגלגל אשמה על אחרים.

מוסי רז: עד היום ראש הממשלה נבחן בכל מבחן מוסרי, ולכן המבחן היום הוא של כחלון ושל האחרים בממשלה ובקואליציה, ושל מפלגת כולנו בעיקר.

מוסי רז: אם הם יותירו אותו בתפקידו, הם יהפכו לשותפיו בהשחתת הנורמות הציבוריות והדמוקרטיות בישראל.

מוסי רז: אני קורא לכחלון, לשר משה כחלון, ולכל השרים בממשלה ולכל חברי הכנסת בקואליציה, להביע אי-אמון בראש הממשלה ולפעול להקמת קואליציה חלופית, או לחלופין – להקדמת הבחירות, מה שמתאים לכם יותר.

מוסי רז: אולי בכל זאת, לאחר שאמרתי את הדברים האלה, אזכיר מה אחרים אמרו על אולמרט מהימין, ובסוף גם מה אמר עליו ראש הממשלה נתניהו.

מוסי רז: השר, היום, גלעד ארדן אמר כבר ב-2007 – יש לציין שהוא עשה את זה מוקדם מאוד: שום מקום עבודה, ודאי לא משרד ראש הממשלה, אינו יכול להרשות לעצמו שמי שאמור לנהל אותו יקדיש את מרב זמנו להתייעצויות עם עורכי דין ויועצים אחרים בניסיונות להיחלץ מזרועות החוק.

מוסי רז: הציבור לא ישכח לשותפיו הקואליציוניים של אולמרט ולשריו את מדיניות שתיקת הכבשים שהם נוקטים אל מול החשדות הפליליים נגדו.

מוסי רז: אז אולי להגיד את זה בשפה שלו בתרגום לימינו: שום מקום עבודה, ודאי לא משרד ראש הממשלה, אינו יכול להרשות לעצמו שמי שאמור לנהל אותו יקדיש את מרב זמנו להתייעצויות עם עורכי דין ויועצים אחרים בניסיונות להיחלץ מזרועות החוק.

מוסי רז: הציבור לא ישכח לשותפיו הקואליציוניים של נתניהו ולשריו את מדיניות שתיקת הכבשים שהם נוקטים אל מול החשדות הפליליים נגדו.

מוסי רז: גם השר לשעבר, חבר הכנסת לשעבר, אולי ראש הליכוד בעתיד – אני לא יודע – גדעון סער אמר: אולמרט אינו ראוי ואינו יכול להמשיך בתפקידו	 שוב, כל זה – לפני הגשת כתב אישום: ממשלת קדימה שקועה עד צוואר בחקירות שחיתות סדרתיות, ונכשלת יום-יום בניהול ענייני המדינה.

מוסי רז: אז בואו נגיד את זה בשפה של ימינו: נתניהו אינו ראוי ואינו יכול להמשיך בתפקידו.

מוסי רז: ממשלת נתניהו שקועה עד צוואר בחקירות שחיתות סדרתיות, ונכשלת יום-יום – אפילו הייתי מוסיף שעה-שעה – בניהול ענייני המדינה.

מוסי רז: חבר הכנסת לשעבר זבולון אורלב, היום הבית היהודי, אז מפד"ל: החשדות נגד ראש הממשלה יגרמו לרעידת אדמה שלא תאפשר לו להמשיך להיאחז עוד בקרנות המזבח.

מוסי רז: העם איבד את האמון בראש ממשלה שמובא לחקירות ומעורב בסדרת פרשיות שחיתות.

מוסי רז: אם יש בקואליציה מפלגות, שרים וחברי כנסת הגונים, חובתם להביא לסיום כהונת ראש הממשלה לאלתר.

מוסי רז: הדברים האלה נכונים גם היום, תשע שנים אחרי; הרבה יותר.

מוסי רז: וגם, כפי שאמרתי, ראש הממשלה נתניהו, שאז לא היה ראש ממשלה, רק רצה להיות ראש ממשלה; היה ראש ממשלה לשעבר, לאחר שב-17 במאי 1999 סילק אותו העם מהשלטון, ופרצו חגיגות ברחובות שמעולם לא היו בישראל, ואולי מעולם לא היו במדינה דמוקרטית לאחר נפילה של ראש ממשלה.

מוסי רז: הוא אמר – שימו לב, דמיון לדברים הקודמים: "ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל.

מוסי רז: קיים חשש", אני חייב להגיד, "אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי.

מוסי רז: אנחנו רואים שזה כבר קורה היום.

מוסי רז: הדבר הנכון שהיה צריך להיעשות זה שהממשלה הזאת תלך הביתה" – וואו, כמה הוא צדק פעם, נתניהו – "שנחזיר את המנדט לבוחר.

מוסי רז: במצב הזה, של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, כשראש הממשלה נמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי צעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת.

מוסי רז: ברור שהפרסום, עיתוי הפרסום, האצת המשא ומתן, קשורים כמובן להתפתחות בחקירה, ואני חושב שכך לא מנהלים משא ומתן.

מוסי רז: אז אני מציע לראש הממשלה נתניהו ללמוד מאותו בנימין נתניהו שהיה לפני תשע שנים; ללמוד מהשר ארדן לפני עשר שנים, שכבר אמר את הדברים; ללמוד מהשר לשעבר סער, שאמר את הדברים לפני תשע שנים, והשר חבר הכנסת לשעבר זבולון אורלב, ואם לא זה, לפחות שילמד מחברת הכנסת לשעבר ולעתיד זהבה גלאון.

מוסי רז: אם הוא לא רוצה ללמוד את הדברים האלה זה משום שהוא מצפצף עלינו, ולכן הציבור יוצא לרחוב.

מוסי רז: הציבור מביע את מחאתו, והמחאה הזאת לא תיפסק.

מוסי רז: הציבור שואל אותנו לפעמים: למה אנחנו עושים את הדבר הזה?

מוסי רז: למה אנחנו בעצם עומדים על הזכות שלנו לדבר את מלוא הדקות המותרות לנו, ומעכבים את החוק הזה?

מוסי רז: אני אגיד לכם למה: קוראים לזה דמוקרטיה.

מוסי רז: אבל אני רוצה להוסיף על הדבר הזה.

מוסי רז: אנחנו מאמינים שהקואליציה מנסה להביא כמה שיותר מהר את החוק הזה להכרעה משום שהיא יודעת שבעוד ימים, או שבועות, המצב ישתנה.

מוסי רז: גם את זה אנחנו יודעים.

מוסי רז: אבל אנחנו יודעים עוד דבר – שבכל יום רביעי, כשיושבת כאן הכנסת, הקואליציה מצליחה להעביר הצעות חוק שבמהותן נוגדות את הדמוקרטיה, נוגדות את הרוח הפלורליסטית של המדינה, נוגדות את הרצון שלנו לשוויון, פוגעות ביחסים בין האזרחים לאזרחיות במדינה, מסכסכים בין חרדים, דתיים, חילונים ומסורתיים, מעצימות את הכפייה הדתית; ואנחנו מבינים, לדוגמה, שאם אנחנו נדבר עד מחר בחצות, יכול להיות שהרווחנו יום רביעי בלי הצעות החוק האלה.

מוסי רז: נכון שגם בכל שבוע מובאות כמה הצעות חוק מאוד ראויות ומאוד חשובות על ידי האופוזיציה, אבל הממשלה מפילה אותן בצורה אוטומטית, בלי לחשוב עליהן בכלל, כי האופוזיציה הביאה אותן, אז זה בכלל לא משנה מה הן אומרות, זה לא משנה כמה הן תעזורנה לאזרחים, זה ממש לא חשוב.

מוסי רז: הממשלה מפילה אותן באופן אוטומטי.

מוסי רז: אז אולי עיכבנו – לא עיכבנו; אולי אפילו מנענו חקיקות, חקיקה לא דמוקרטית, שהייתה צריכה להגיע בהמשך היום הזה, יום רביעי.

מוסי רז: בטוח שאתמול – כבר יום שלישי – היה על סדר-היום של ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת חוק המרכולים.

מוסי רז: החוק הזה, בא להתגרות ולפגוע – ובזה ודאי תסכימי איתי, גברתי היושבת-ראש – לפגוע בציבור החילוני, להתגרות בו, לפגוע באורחות חייו ללא שום תועלת – לא לעובדים ולעובדות בשבת, לא לציבור הדתי, לא לציבור החרדי, לא לציבור המסורתי – אלא רק כדי לעשות מעט כותרות של שנאה והרס.

מוסי רז: החוק הזה, שהיו צריכים לדון עליו אתמול בוועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, נדחה לפחות ליומיים, ליום חמישי – עכשיו אני שומע מחברתי חברת הכנסת זנדברג – ליום חמישי ב-10:30.

מוסי רז: אז אולי ראוי שנמצא את הדרך להאריך בדברים עוד יותר ולהגיע גם ליום חמישי ב-10:30, על מנת שהחוק הזה ימשיך להידחות, על מנת שבזמן הזה הרשויות המקומיות בארץ – לפחות שש רשויות מקומיות, שכבר במרוץ הזה – שהאזרחים שלהן ונבחרי הציבור בהן לא מוכנים לקבל את רוע הגזרה שמנסים להנחית עליהם מכאן – הם מנסים לקדם חוקי עזר עירוניים שבעצם יחסנו אותם בפני החוק הזה, והם יוכלו להמשיך להפעיל מערך חיים מינימלי, פתוח בשבתות, מרכולים שמוכרים מוצרים בסיסיים.

מוסי רז: על מנת שהם יספיקו לעשות את זה, לחוקק את הדברים האלה בזמן, אז אם אנחנו יכולים לעכב את חוק המרכולים, עזרנו הרבה לאזרחי ישראל.

מוסי רז: אפילו אם רק עיכבנו אותו, ודאי וודאי ואם הצלחנו ואם נצליח למנוע אותו.

מוסי רז: אז בערך זו הסיבה שאנחנו מממשים את הזכות שלנו לדבר על הצעת החוק.

מוסי רז: לצערי, רוב חברי הכנסת מהקואליציה לא טורחים לבקר פה, חוץ מבהצבעה עצמה.

מוסי רז: יכול להיות שאם היו מגיעים לפה הם היו מבינים שהם נותנים יד למעשה מושחת, שהם נותנים יד למעשה לא מוסרי, שהם נותנים יד למעשה שחברים בקואליציה לפניהם, עם ראש הממשלה הקודם – לא רק מהאופוזיציה – חברים מהקואליציה הם שמנעו אותו, ושלחו את ראש הממשלה הביתה.

מוסי רז: יכול להיות שאם הם ישמעו את זה הם ישתכנעו, אבל הם לא באים הנה להקשיב, אז לפחות נממש את הזכות שלנו לעכב את הדברים, ואולי גם נצליח לבטל אותם פה ושם.

מוסי רז: אמר לפניי חבר הכנסת יאיר לפיד, ועכשיו אני רוצה לחזור לזה, כי אני חושב שזה חשוב, שלהבנתו – הוא העיד במשטרה.

מוסי רז: אני לא מכיר את הפרשה בכאלה פרטי פרטים, אבל הוא בעצם טוען שהשחיתות פגעה בביטחון מדינת ישראל.

מוסי רז: ואני רוצה להגיד: יש עוד שחיתות שפוגעת בביטחון מדינת ישראל יותר מכל דבר אחר.

מוסי רז: השחיתות הזאת היא הכיבוש.

מוסי רז: ואני רוצה להוכיח את הדברים שלי.

מוסי רז: חבר הכנסת יאיר לפיד עמד כאן קודם, ראש מפלגת יש עתיד, עמד כאן קודם ואמר שמעולם עוד לא תקפו את ישראל בגלל שהיא הייתה חזקה מדי.

מוסי רז: המשפט הזה סתר 30 דקות של באמת סקירה מדינית מבריקה שהוא נתן, באמירה שכל כך תלושה מהמציאות, שאם מישהו למד שלוש דקות את ההיסטוריה של מדינת ישראל היה יודע שבמדינת ישראל, כמו בהרבה מקומות אחרים בעולם, קרה בדיוק הפוך.

מוסי רז: הרי מה קרה כשכבשנו את השטחים ב-67'?

מוסי רז: הכול השתנה.

מוסי רז: הייתי לפני שלושה ימים, ביום ראשון, במכינה קדם-צבאית ביישוב שקף, שנמצא בשפלת יהודה, וראיתי שם את החומה שנבנתה – חומה יפה, יש לציין, מאוד יפה – ובעצם נזכרתי שאנשים גרו שם, באזור הזה, באזור חבל לכיש, גם לפני 67'.

מוסי רז: דלתות הבתים היו פתוחות.

מוסי רז: חומה לא הייתה.

מוסי רז: אנשים נסעו בטרמפים ללא חשש.

מוסי רז: השירות הצבאי, אף שהיינו רבע ממה שאנחנו היום, היה קצר יותר, למרות שלא היה לנו הסכם שלום עם ממלכת ירדן, שהייתה קילומטר משקף וגם שני קילומטר מכאן.

מוסי רז: האם היה ביטחון במאה אחוז?

מוסי רז: התשובה היא לא.

מוסי רז: האם היה כאוס?

מוסי רז: האם הייתה קטסטרופה כמו שאנחנו חווים ב-50 השנה האחרונות?

מוסי רז: התשובה היא לא.

מוסי רז: לא היה הדבר הזה.

מוסי רז: אני שמעתי כאן, בכנסת, את שר הביטחון ליברמן אומר שהשנה הייתה השנה עם הכי פחות נפגעים מאז 67' משום שלפני 67' – הוא לא יכול להתחרות במה שהיה אז.

מוסי רז: הוא פשוט לא יכול להתחרות במה שהיה אז, כי מאז שכבשנו את השטחים, איבדנו את הביטחון.

מוסי רז: קודם כול, קיבלנו את מלחמת ההתשה, וקיבלנו את מלחמת יום הכיפורים.

מוסי רז: הרי אם הטענה הזאת של לפיד וליברמן – סליחה, ליברמן לא טען את זה; לפיד טען את זה – הייתה נכונה, שלא תוקפים אותנו אם אנחנו חזקים, הרי מתי ישראל הייתה, או לפחות נתפסה, כיותר חזקה מאשר לאחר מלחמת ששת הימים, מלחמה שבה בשישה ימים היא הכריעה שלושה, למעשה ארבעה, צבאות ערביים, כי גם העיראקים שלחו כוח משלוח?

מוסי רז: מתי היא נתפסה כיותר חזקה מאשר אחרי המלחמה הזאת?

מוסי רז: אף פעם בהיסטוריה, והיא גם אף פעם לא תיתפס כך.

מוסי רז: אבל מה יצא לנו מהמלחמה הזאת?

מוסי רז: יצא לנו את מלחמת ההתשה, את מלחמת יום הכיפורים, את הפיגועים – שמייד אדבר עליהם – את הטילים, את הקטיושות, את האינתיפאדות, את מלחמת לבנון.

מוסי רז: אני אציין את הכול, משום שיש לי היום זמן לדבר על הכיבוש המשחית, על הכיבוש שגורם לנו גם לאבד צלם אנוש, הכיבוש שגורם לנו לירות ללא הבחנה – לא בגלל שאנחנו רעים, אלא בגלל שיש לנו כוח, ולהם אין כוח; הכיבוש שגורם לנו לבזוז אדמות.

מוסי רז: הרי לאחר 67' נתפסנו כחזקים יותר מאי פעם.

מוסי רז: ישנה טענה – בעיקר של אנשים שלא מכירים את המזרח התיכון בכלל, ואולי לא מכירים בכלל את ההיסטוריה, אבל ודאי לא מכירים את המזרח התיכון – הם כל הזמן משתמשים בעניין הזה של הרתעה; אנחנו צריכים כוח הרתעה.

מוסי רז: אין דבר שיותר סותר את ההיסטוריה שלנו מאשר הביטוי המצחיק הזה, של אנשים שלא למדו כלום על המזרח התיכון, שלא למדו כלום על ההיסטוריה שלנו.

מוסי רז: הרי בדיוק כשהיה לנו את הכוח הזה חטפנו יותר ועוד יותר ועוד יותר, משום שאין דבר כזה הרתעה.

מוסי רז: אין דבר כזה הרתעה.

מוסי רז: לא ניתן להרתיע עם שקם להילחם על חירותו.

מוסי רז: לא ניתן להרתיע אותו.

מוסי רז: זה לא קיים, זה לא היה אף פעם, וזה לא יהיה קיים אף פעם.

מוסי רז: לא ניתן להגיד: ניצחנו אתכם במלחמה – אתם תשתקו.

מוסי רז: עובדה שזה אף פעם לא קרה.

מוסי רז: עובדה שקרה תמיד בדיוק הפוך מהדבר הזה, משום שבתודעה של הצד השני זה נתפס כבושה שצריך להתקומם נגדה.

מוסי רז: כך היינו גם אנחנו.

מוסי רז: כך עשינו גם אנחנו כשהיה פה אפילו לא כובש, משום שהמנדט הבריטי לא היה כובש, הוא היה מנדט בין-לאומי.

מוסי רז: הוא, המנדט הבריטי, בעצם התקבל בברכה על ידי הציבור היהודי והציבור הציוני בארץ ובעולם כשהחליף את האימפריה העות'מאנית.

מוסי רז: המנדט הבריטי אומנם היה פה סוג של שליט זר, אבל אנחנו מדברים, לדוגמה, על שנות מלחמת העולם השנייה.

מוסי רז: הרי הוא שנלחם עם כוחות האור נגד כוחות החושך, ורבים מהציבור היהודי היו כאן, שירתו אפילו בצבא הבריטי, אבל בכל זאת ראינו אותם ככובשים, והתקוממנו מולם בכוח.

מוסי רז: בכל זאת התקוממנו בכוח גם מול הערבים.

מוסי רז: ולכן הציפייה, המחשבה ההזויה כאילו כוח ההרתעה הזה ירתיע את העם הנכבש מלמחות, אין לה שום מקום, אין לה שום שחר.

מוסי רז: ובאמת, מה קרה?

מוסי רז: דיברתי על המלחמות.

מוסי רז: יש ישראלים שחושבים, בשל התעמולה של הימין, שטילים התחילו לנחות על ישראל בשנת 2005, לאחר הנסיגה מעזה, אבל מה לעשות שזו לא המציאות?

מוסי רז: טילים מעזה התחילו ליפול כבר בשנת 2001, אבל טילים בכלל על ישראל נורו מספר שבועות לא רב או מספר חודשים לא רב לאחר הכיבוש ב-67'.

מוסי רז: נורו טילים מלבנון אל יישובי הצפון, אל קריית שמונה, נורו טילים מירדן לעבר בית שאן, אפילו מבית לחם לירושלים ומהשומרון לפתח תקווה, משום שזה לא עובד.

מוסי רז: ולא היו לפני זה.

מוסי רז: אני עומד על כך.

מוסי רז: לא היו לפני זה.

מוסי רז: אז כשמתווכחים עם אנשי ימין, הם אומרים: תרפ"ט.

מוסי רז: תרפ"ט – לא הייתה לנו מדינה.

מוסי רז: איזה מין השוואה?

מוסי רז: ברגע שמישהו אומר לי תרפ"ט, משמע, מבחינתי, שהוא אומר לי: אתה צודק – אם הוא צריך לחזור עד תרפ"ט כדי להוכיח איזושהי אמירה שלו.

מוסי רז: אבל לא רק זה.

מוסי רז: עוד דבר הופיע מייד לאחר הכיבוש ב-67' – הופיעה תופעה שלא הכרנו אותה עד 67', שזה פיגוע ביישובים עירוניים.

מוסי רז: נכון, היה פיגוע אחד במעלה העקרבים, שזה לא יישוב עירוני, באוטובוס.

מוסי רז: נכון, היה פיגוע אחד כזה.

מוסי רז: אבל פתאום התחילה תופעה – שהתחילה בפעם הראשונה ב-11 באפריל 1974, בקריית שמונה – שנכנסים ופוגעים ורוצחים בתוך יישובים עירוניים בתוך מדינת ישראל, ואחרי זה במעלות, וזה התפשט כבר לכל מקום.

מוסי רז: הדבר הזה ערער עוד יותר את ביטחוננו.

מוסי רז: אבל למען הכיבוש, למען זה שיוכלו המתנחלים לגור באדמותיהם של הערבים, שאותן הם לקחו, של הפלסטינים, שאותן הם גנבו, אנחנו מוכנים להיהרג, להרוג.

מוסי רז: הכול בסדר.

מוסי רז: זה גם לא נפסק מאז.

מוסי רז: בשום שלב זה לא נפסק.

מוסי רז: לכל אורך הדרך, לכל אורך הדרך זה נמשך, עד שהגענו כבר לשנת 1994.

מוסי רז: ב-1994 מבצע ברוך גולדשטיין את הטבח במערת המכפלה, ולאחר הטבח הזה, 40 יום לאחר הטבח הזה, אנחנו נתקלים פעם ראשונה בתופעה שלא נתקלנו בה עד אז בתוך שטחה הריבוני של מדינת ישראל.

יהודה גליק: חוץ מבית ליד.

מוסי רז: לא, לא חוץ מבית ליד.

מוסי רז: תבדוק.

מוסי רז: בית ליד היה ב-1995.

מוסי רז: הטבח במערת המכפלה היה ב-25 בפברואר 1994.

יהודה גליק: היה הפיגוע – – –

מוסי רז: חבר הכנסת גליק, תודה על דבריך.

מוסי רז: אני מדייק בדבריי.

מוסי רז: ההתנחלות משואה בבקעת הירדן איננה בשטח הריבוני של מדינת ישראל.

מוסי רז: לכן, אמרתי, ודייקתי: לא היה פיגוע התאבדות בתחום השטח הריבוני של מדינת ישראל לפני מעשה הטבח הזה של ברוך גולדשטיין, ותודה לך שחיזקת את דבריי.

מוסי רז: משואה איננה במדינת ישראל, וגם לא תהיה במדינת ישראל, ותהיה חלק ממדינת פלסטין בעתיד הקרוב.

מוסי רז: עכשיו, אם בעבר – – –

יהודה גליק: יש לך חוש הומור בלילה.

מוסי רז: אני שמח שאני מבדח אותך.

מוסי רז: טוב שאתה תצחק.

מוסי רז: אגב, ליד ההתנחלות משואה – אם כבר אני עומד על הפודיום הזה ואם כבר הזכרתי, אני לא התחלתי, אתה התחלת עם משואה – נמצא הכפר עין אל-חילווה.

מוסי רז: הכפר עין אל-חילווה, שאני ביקרתי בו לאחרונה, אבל אני מכיר אותו עוד משירותי בשירות סדיר לפני יותר מ-30 שנה – השתחררתי כבר לפני יותר מ-30 שנה משירות סדיר – מהכפר עין אל-חילווה מבקשת מדינת ישראל לגרש את התושבים – תושבים שנולדו שם לפני 67', כ-350 איש.

מוסי רז: אני זוכר אותם מלפני 30 שנה.

מוסי רז: ועמד פה, במקום שבו אני עומד, ואני עדיין מצפה להתנצלות של הממשלה ושל סגן שר הביטחון על הדבר הזה – עמד כאן סגן שר הביטחון, ובתשובה על שאילתה לפני חודש וחצי אמר: האנשים האלה, הם לא היו שם.

מוסי רז: וכששאלתי: האם הם הגיעו מהמאדים, הוא אמר: כן.

מוסי רז: ואז תפס את עצמו ואמר: לא, הרשות הפלסטינית שילמה להם כסף כדי שילכו לשם.

מוסי רז: לכן, יום לאחר שהוא אמר את דברי ההבל האלה, שהוא הוטעה על ידי מערכת הביטחון, פרסמנו תמונות מלפני 20 שנה שמוכיחות שהם היו שם כבר לפני 20 שנה; לא באו אתמול ולא שלשום וגם לא לפני 20 שנה.

מוסי רז: פשוט אין לי תמונות עתיקות יותר, אבל לו לי היה תצ"א כזאת, היה ניתן להוכיח את זה, שהאנשים האלה היו שם.

מוסי רז: ועכשיו השתנתה עוד יותר התמונה – השתנתה התמונה, משום שאנחנו לא נמצאים באותו מצב היסטורי שיכלו לספר לי כשאני הייתי ילד, שבו אנחנו רוצים שלום, אבל הערבים, השכנים שלנו, לא רוצים שלום.

מוסי רז: צעקה פה קודם חברת הכנסת ענת ברקו שביום שבו הפלסטינים ירצו שלום, יהיה שלום.

מוסי רז: אז אני תוהה איך היא תדע.

מוסי רז: ביום שהם ירצו, איך היא תדע שהם רוצים?

מוסי רז: ואולי הם כבר רוצים והיא לא יודעת?

מוסי רז: ואולי אני גם יכול להוכיח את זה שהם רוצים והיא לא יודעת?

מוסי רז: ואולי זה בעצם אנחנו שלא רוצים?

מוסי רז: הרי ישבו 22 מדינות הליגה הערבית בביירות ב-28 במרס 2002 והחליטו החלטה מאוד פשוטה.

מוסי רז: הם אמרו: אנחנו רוצים שלום ויחסים נורמליים עם ישראל, ואנחנו נקיים שלום ויחסים נורמליים עם ישראל אם זו תיסוג מהשטחים שכבשה ב-67' ותמצא פתרון צודק ומוסכם לשאלת הפליטים.

מוסי רז: 22 מדינות ערב – זה מה שהן אמרו.

מוסי רז: אבל טוב, חברת הכנסת ענת ברקו כמובן הרי יודעת יותר טוב מכל מדינות ערב מה מדינות ערב רוצות.

מוסי רז: הם מקבלים ממנה הוראות.

מוסי רז: היא חקרה שניים שרצו להתאבד, אז היא כבר מכירה כמובן יותר מכל הנציגים של מדינות ערב מה הם מעוניינים.

מוסי רז: היא תנהל להם.

מוסי רז: אולי בכלל נשלח אותה, שתהיה בליגה הערבית וזהו.

מוסי רז: 22 מדינות ערב הללו כוללות, לדוגמה, גם את מדינת פלסטין, גם את הנציגים הפלסטינים.

מוסי רז: אז הפלסטינים הצהירו על כך שהם רוצים שלום ויחסים נורמליים – לא רק שלום, גם יחסים נורמליים; עם מצרים וירדן יש לנו שלום, אבל אין לנו יחסים נורמליים – שהם רוצים שלום ויחסים נורמליים עם מדינת ישראל.

מוסי רז: יש להם תנאי, שהוא תנאי הגיוני, שראש הליכוד לשעבר, ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, מנחם בגין, כבר ביצע אותו בהצלחה עם המצרים, שזה נסיגה משטחים כבושים.

מוסי רז: גם אז אמרו לו שהוא לא מבין; גם אז היו כאלה שהתבצרו על האנדרטה; גם אז היו כאלה שחשבו שהוא טועה.

מוסי רז: מסתבר שהוא צדק מאוד, ומסתבר שזה עבד יפה מאוד, בדיוק כמו שאמרו לאהוד ברק שאם רק יצא מלבנון, אז החיזבאללה צועד לירושלים, ומסתבר שהוא צדק והיה צריך לצאת מלבנון.

מוסי רז: זה לא רק ש-22 מדינות ערב החליטו על הדבר הזה, כפי שאמרתי, ב-2002; לאחר מכן התכנסה הוועידה האסלאמית, 57 מדינות האסלאם.

מוסי רז: קודם נאמר פה – מדינות האסלאם העוינות; אחד מחברי הכנסת אמר כך קודם.

מוסי רז: והם החליטו – אגב, איפה הם התכנסו?

מוסי רז: לא פחות ולא יותר מאשר בטהרן, בירת איראן.

מוסי רז: והם החליטו, 57 המדינות, שהן מוכנות לקבל את היוזמה הזאת של הליגה הערבית, שלום ויחסים נורמליים עם ישראל.

מוסי רז: הליגה הערבית, יש להם ויכוחים על הרבה דברים, אבל הם יושבים בכל שנה, ובכל שנה מאז 2002 – בכל שנה מאז 2002 הם התכנסו שוב ושוב, ובכל שנה הם אישרו את היוזמה הזאת:

מוסי רז: אנחנו רוצים שלום ויחסים נורמליים עם ישראל.

מוסי רז: נכון, הייתה שנה אחת שלוב נמנעה בהצבעה.

מוסי רז: בכל שאר השנים זה היה 22 מול 0, והחל מהוועידה בקטאר הם אפילו הוסיפו דבר נוסף – הם מוכנים לחילופי שטחים עם ישראל.

מוסי רז: כי נכון, זו באמת בעיה, לחזור לגבולות 67'.

מוסי רז: הרי מעבר לגבולות 67' גרים היום מאות אלפי ישראלים, וצריך לבצע חילופי שטחים.

מוסי רז: אני לא חושב שרמת אשכול תישאר בשליטה פלסטינית, בניגוד למשואה; בניגוד גם לאריאל, וגם בניגוד לעתניאל, חבר הכנסת גליק.

מוסי רז: אז אפשר לעשות חילופי שטחים.

מוסי רז: הם הוסיפו את זה.

מוסי רז: אפשר לעשות חילופי שטחים.

מוסי רז: כיצד מגיבה ממשלת?

מוסי רז: אגב, לאחרונה ישבו גם מדינות האסלאם – אני לא זוכר אם זה באנקרה או באיסטנבול, אבל בטורקיה – וקיבלו את אותה החלטה, ואיראן שותפה להחלטה הזאת.

מוסי רז: זו החלטה של כולם.

מוסי רז: עכשיו תוכלו לומר: מהשפה אל החוץ.

מוסי רז: אני לא יודע מה אתם רוצים לומר, זה גם לא כל כך חשוב, אבל איך מגיבות על זה ממשלות ישראל?

מוסי רז: הרי במשך 16 שנה – עוד שלושה חודשים 16 שנה – 22, יותר נכון 57 מדינות, מושיטות לנו יד, ומדוע יד מושטת לא פוגשת יד אחות?

מוסי רז: מדעו הבקשה שלהם לפתרון צודק ומוסכם לשאלת הפליטים אינה נענית על ידי ממשלת ישראל, לדוגמה, ב"בואו נדבר"?

מוסי רז: מדוע הבקשה הצודקת שלהם לחזרה לגבולות 67' עם חילופי שטחים תמורת שלום ויחסים נורמליים לא נענית על ידי ממשלת ישראל ב"כן", או לפחות ב"בואו נדבר"?

מוסי רז: מדוע?

מוסי רז: למה?

מוסי רז: למה זה קורה?

מוסי רז: איך זה יכול להיות?

מוסי רז: מדינה שחינכה את אזרחיה שאנחנו רוצים שלום והצד השני לא.

מוסי רז: אולי עדיין מחנכת.

מוסי רז: צריך לעצום עיניים, לסגור אוזניים כדי להאמין בזה, אבל אולי עדיין מחנכת כך, לפחות בחלק מהאוכלוסייה.

מוסי רז: קשה לי להאמין שאנשים שקוראים עיתונים יכולים להאמין לזה.

מוסי רז: איך קורה שהממשלה לא מוכנה לדבר על זה בכלל?

מוסי רז: אז נכון, יש משהו מאוד מרגיז בדרישה לפתרון צודק ומוסכם.

מוסי רז: הרי הממשלה הזאת קיימת שלוש שנים, ועוד לא עשתה שום דבר צודק, ועוד לא עשתה שום דבר מוסכם, אז דווקא השלום שתעשה צודק ומוסכם?

מוסי רז: דווקא עם הערבים תעשה משהו צודק ומוסכם?

מוסי רז: לאזרחי ישראל היא לא עושה משהו צודק, לאזרחי ישראל היא לא עושה משהו מוסכם, אז מה, דווקא לערבים היא תעשה את זה?

מוסי רז: זה באמת לא כל כך סביר, הדרישה הקיצונית הזאת לפתרון צודק ומוסכם.

מוסי רז: הרי ראש הממשלה ברחוב בלפור – שדיברנו קודם על השחיתות – הרי הוא גם לא רוצה צדק; הוא לא רוצה פתרון צודק; הוא לא רוצה הסכמה; הוא לא רוצה פתרון מוסכם.

מוסי רז: הרי את זה אנחנו יודעים, זה לא דבר חדש.

מוסי רז: זה לא דבר חדש.

מוסי רז: אבל מה מפחיד כל כך את הממשלה בלבוא ולהגיד: הצעתם – בואו נדבר על זה, בואו נשמע מה הצעתם, בוא ננהל משא ומתן?

מוסי רז: למה זה מפחיד כל כך את הממשלה?

מוסי רז: האם זה בגלל מאות אלפי ישראלים שגרים מעבר לקו הירוק, ובעצם הנציגות הפוליטית שלהם פה בכנסת היא ששולטת בממשלה, ולא ראש הממשלה עצמו?

מוסי רז: מאוד יכול להיות שהתשובה היא כן.

מוסי רז: האם זה בגלל שממשלות ישראל הצליחו, במידה רבה בזכות שליטתם הרבה מאוד בתקשורת, להצניע את העובדה שיש הצעה כזאת על ידי מדינות ערב?

מוסי רז: יכול מאוד להיות שהתשובה היא כן.

מוסי רז: אני הולך ופוגש אנשים, והם בכלל לא יודעים שיש הצעה כזאת, כי ממשלת ישראל לא מעוניינת שיידעו שיש הצעה כזאת, שמציעה לנו שלום.

מוסי רז: הרי זה מחריב את כל האתוס שלנו.

מוסי רז: אנחנו מנהלים פה הכול על הבסיס של מלחמה.

מוסי רז: מה פתאום אנחנו נעשה איתם שלום?

מוסי רז: אנחנו נפלנו על הראש?

מוסי רז: השתגענו לגמרי?

מוסי רז: אז כן, מצליחים להצניע את הדבר הזה – גם בתקשורת, גם כמובן בבתי הספר, כן?

מוסי רז: הרי לא מלמדים את זה שהציעו לנו הסכם ואנחנו לא מתייחסים.

מוסי רז: זה לא שענינו בשלילה; פשוט לא ענינו.

מוסי רז: לא צריכים לענות בשלילה.

מוסי רז: אז לא מלמדים את זה בבתי הספר.

מוסי רז: כמעט לא מדברים על זה בתקשורת, שרובה המוחלט הוא בשליטת הממשלה בצורה כזאת או אחרת.

מוסי רז: אז אלה התוצאות.

מוסי רז: וגם התקשורת, שהיא כביכול פרטית, היא מתעניינת ברייטינג – היא לא תכתוב על ההצעה של הערבים.

מוסי רז: בקושי כותבת.

מוסי רז: יודעים מה?

מוסי רז: אתן לכם דוגמה משבוע שעבר.

מוסי רז: טוב עשה העיתון ידיעות אחרונות שפרסם בכותרת הראשית שלו, בעמוד הראשון, את הירי של רקטה לעבר חצר בבית, נדמה לי במושב – טוב, אני לא יודע אם מותר להגיד את שם המושב, לא חשוב, אבל בחוף אשקלון; זה נאמר בתקשורת, אז אני יכול להגיד שבמועצה האזורית חוף אשקלון.

מוסי רז: בצדק.

מוסי רז: הסבל שעוברים תושבי מערב הנגב הוא סבל שאנחנו חייבים להזדהות איתו, אנחנו חייבים לקרוא עליו, אנחנו חייבים לשמוע עליו, אנחנו חייבים למחות נגדו, אנחנו חייבים להפסיק אותו.

מוסי רז: אנחנו חייבים להפסיק אותו.

טלי פלוסקוב: איך?

מוסי רז: אני גם אגיד איך.

מוסי רז: קודם כול, כשמציעים לנו שלום, הגיע הזמן שנתייחס לזה שמציעים לנו.

מוסי רז: ירי טילים על אוכלוסייה אזרחית היא פשע מלחמה.

מוסי רז: אין פה חוכמות.

מוסי רז: אבל כשאותו עיתון עצמו באותו יום עצמו – טוב, לדייק יותר: יום קודם – כותב על שלושה הרוגים ברצועת עזה מאש כוחותינו, אנשים שלא הרימו נשק חם, אולי זרקו אבן – אני מטיל ספק אם אברהים אבו תוריא, הנכה על כיסא גלגלים, שכבר בהפצצת צה"ל נקטעו שתי רגליו, מטיל ספק אם הוא זרק אבנים, אבל נניח שכן.

מוסי רז: שלושה אנשים שלא הרימו נשק על חיילי צה"ל, שהיו מעבר לגדר בכלל, משטח שאנחנו בכלל טוענים שיצאנו ממנו – איזה יצאנו ואיזה בטיח?

מוסי רז: מי שמכיר את המציאות יודע שלא יצאנו ולא קשקושים.

מוסי רז: שלושה נהרגים.

מוסי רז: ואתם יודעים מה?

מוסי רז: נניח, אפילו – ואני לא מקבל את ההנחה הזאת – שבצדק העיתון ידיעות אחרונות, אותו עיתון, והוא רק דוגמה, נותן לשלושה האלה שורה בעמוד 6.

מוסי רז: כי חיים של שלושה פלסטינים שווים אולי אלפית מהסבל – לשמחתנו, בסיבוב הזה ללא נפגעים – של ישראלי.

מוסי רז: סבל פלסטיני – לא סופרים אותו.

מוסי רז: אז אנחנו גם מצליחים להעביר איזשהו מסר הזוי, שסותר לחלוטין את המציאות, לציבור בישראלי, כאילו כביכול אנחנו הקורבן והם התוקפן; אנחנו דוד והם גוליית.

מוסי רז: אנחנו מדינה חזקה, עם צבא מהחזקים בעולם, ועם נשק שאסור לדבר עליו, והם זורקים אבן והם נהרגים – אבל אסור; לא שאסור, אבל לא כותבים על זה.

מוסי רז: אני בכוונה אומר, אני לא יודע בדיוק מה היה שם, כי בתור אחד שיצא לו לשרת כקצין, אפילו קוראים לזה בכיר ביחידה, קוראים לזה, נגיד, "מובחרת", אבל קרבית, אני יודע מה האמינות של דובר צה"ל.

מוסי רז: היא קרובה מאוד לאפס.

מוסי רז: אני, אגב, בניגוד לחלק מחבריי, לא חושב שדובר צה"ל משקר.

מוסי רז: אני ממש לא חושב כך.

מוסי רז: אני חושב שפשוט אין לו מושג מה העובדות.

מוסי רז: אתן לכם דוגמה.

מוסי רז: הגעתי לשירות מילואים לפני 15 שנה, בינואר 2003, בטול כרם, ובשיחת הפתיחה אמר לנו מפקד האזור, הסמח"ט, אמר לנו: תשמעו, היום חיסלנו מבוקש ועובר אורח.

מוסי רז: ואני אומר: מה פירוש מבוקש ועובר אורח?

מוסי רז: הרגע שמעתי בחדשות שחוסלו פה שני מבוקשים.

מוסי רז: אז הוא אמר: כן, מה אתה רוצה, שנדווח שחיסלנו עובר אורח תמים?

מוסי רז: עובר אורח חף מפשע?

מוסי רז: אז זה מה שסיפרנו לדובר צה"ל, וזה מה שדובר צה"ל מוציא.

מוסי רז: הרי אין שום יכולת ואין שום רצון לדובר צה"ל לבדוק את הדברים האלה.

מוסי רז: אם במקרה, בטעות, הייתה שם איזו מצלמה של בצלם או איזה תושב או איזה כלי תקשורת או לא משנה מי, זה כבר סיפור אחר – אין ברירה אלא לספר את האמת: היה חייל, ירה בבן אדם פצוע, גוסס, והרג אותו, שלא לומר מה שאמר עליו אחד מהשופטים האחרים: במה שאפשר היה להרשיע אותו לא מבקשים להרשיע, והיה צריך להרשיע; נגיד שזה רק קרה.

מוסי רז: נגיד, לצורך העניין.

מוסי רז: אין ברירה – הייתה מצלמה.

מוסי רז: אבל במקומות שאין מצלמה, אז אפשר, אין שום בעיה, לספר את סיפורי הסבתא האלה, כפי שנתקלתי בהם לא פעם ולא פעמיים, וזה המידע שמועבר אלינו.

מוסי רז: אבל גם המידע הזה שמועבר, אין לו חשיבות, כי התקשורת הישראלית לא מעוניינת לפרסם אותו, כמו שהיא לא מעוניינת לפרסם את העובדה שיש יוזמת שלום ערבית; כמו שהיא לא מעוניינת לפרסם את המידע שאנחנו פוגעים בהם; כמו שהיא לא מעוניינת לפרסם את המידע שהולכים לגרש 350 איש מהכפר עין אל-חילווה, שדיברתי עליו קודם, וכן הלאה וכן הלאה, והריסות הבתים והדברים שנעשים שם.

מוסי רז: אין עניין לתקשורת.

מוסי רז: אגב, הם צודקים – הם רוצים רייטינג.

מוסי רז: איזה ישראלי מתעניין בדבר הזה?

מוסי רז: ואז אנחנו לא מבינים למה פתאום אנחנו מותקפים.

מוסי רז: כמו הסיפור על האם היהודייה ששלחה מכתב לבן שלה משה, שהלך להילחם במלחמת העולם הראשונה במדי הצבא הגרמני, והיא כתבה לו: תשמע, משה, אל תעבוד קשה מדי.

מוסי רז: תהרוג טורקי אחד ותנוח, תהרוג עוד טורקי ותנוח.

מוסי רז: לא צריך להתאמץ יותר מדי.

מוסי רז: והוא ענה לה במכתב: תודה, אימא יקרה, שאת דואגת לי, ובאמת את צודקת, אבל תגידי, אימא, מה יקרה אם הטורקי יהרוג אותי?

מוסי רז: ואז היא שולחת לו מכתב: אבל למה?

מוסי רז: מה עשית רע שהטורקי יהרוג אותך?

מוסי רז: אנחנו בעצם כמו אותה אימא: עוצמים את עינינו אל מול מה שאנחנו עושים ופותחים אותן רק אל מול מה שעושים לנו – ועושים לנו דברים שהם נוראיים, אני לא בא להגיד שלא, חס וחלילה, אבל רק מול הדברים האלה אנחנו פוקחים את עינינו לראות את הדברים, וזה הדבר החמור שמתנהל כאן.

מוסי רז: לכן יש חשיבות מאוד גדולה להעביר את הדברים הללו הלאה.

מוסי רז: עכשיו את שואלת, גברתי היושבת-ראש, מה אפשר לעשות.

מוסי רז: מה שאפשר לעשות זה קודם כול לסמן את הגבול.

מוסי רז: לסמן את הגבול.

מוסי רז: הציונות קבעה כבר בקונגרס הציוני הראשון מה מטרתה של הציונות.

מוסי רז: זה היה לפני 120 שנה.

מוסי רז: מטרתה של הציונות היא מימוש זכות ההגדרה העצמית של העם היהודי על פי משפט העמים.

מוסי רז: זאת אומרת, אם אני יכול לתרגם – או משפט הכלל – אם אני יכול לתרגם את זה, ציונות זה מימוש זכות ההגדרה העצמית של העם היהודי.

מוסי רז: היום אנחנו מפרשים את זה, אגב, כמדינה; גם אני.

מוסי רז: אבל זה לא הכרח.

מוסי רז: יש עוד דרכים למימוש זכות הגדרה עצמית, אבל זה חייב להיות לפי החוק הבין-לאומי, משום שכל דבר שאנחנו עושים בניגוד לחוק הבין-לאומי, הוא סותר את הציונות, לפחות כפי שראו אותה האבות – והיו שם מעט מאוד אימהות, לצערי – המייסדים לפני 120 שנה.

מוסי רז: הם קבעו שזה חייב להיות לפי משפט הכלל, לפי החוק הבין-לאומי.

מוסי רז: זאת אומרת, אם אנחנו חושבים שאנחנו בונים התנחלויות וזה חלק מהציונות – לא.

מוסי רז: זה הפוך.

שרן השכל: מבחינתך הגולן זה לא – – –

מוסי רז: ברור שלא.

מוסי רז: ברור שלא.

מוסי רז: אגב, חברת הכנסת השכל, את יודעת שאני ראיתי את – היו פה חברי כנסת בעבר מהליכוד – ולא אזכיר שמות; אני אומר את זה דווקא לטובה, או לא יודע, בעצם, לא חשוב, לא אזכיר שמות, אבל הרבה יותר מאחד – שנהגו להסתובב כשעל דש הז'קט שלהם סיכה כזאת של ארץ ישראל השלמה שכוללת את ירדן אבל לא כוללת את רמת הגולן, משום – אגב, לכי תבדקי גם במפות, אפילו על מה דיבר ז'בוטינסקי ואחרים.

מוסי רז: הם לא דיברו על רמת הגולן.

שרן השכל: אנחנו לא מדברים במונחים של אז.

שרן השכל: ההתיישבות ברמת הגולן, היישובים שם, הפיתוח, הקו הזה ששמר עלינו עכשיו, שש שנים, מפני המלחמה הנוראית הזאת בסוריה, שהייתה עלולה לעלות לנו בחיי אדם – זה מבחינתך לא ציונות?

שרן השכל: מבחינתך.

שרן השכל: עזוב אנשים מהעבר.

שרן השכל: איך אתה יכול להגיד דבר כזה?

מוסי רז: זה לא אני אמרתי את זה, זה הרצל אמר את זה.

שרן השכל: אבל אתה עכשיו עומד על הדוכן ואתה אומר את הדברים הללו, שהם לא יכולים להיות ציונות.

מוסי רז: אני חושב שמי שמצטט את הרצל מצטט מה הייתה הציונות, ומי שאומר דברים אחרים – אגב, בכלל עוד לא נכנסתי לוויכוח אם צריך להיות ברמת הגולן או לא צריך להיות ברמת הגולן, כי את שאלת אותי האם זה ציוני או לא ציוני, אבל אני מוכן גם להיכנס לשאלה – – –

שרן השכל: אבל זה לא רלוונטי.

מוסי רז: ואני גם רוצה לדבר איתך על ערוץ 20, כי יש מצב שהפעם את צודקת.

מוסי רז: אני צריך לשמוע את זה, אבל זה לא ככה.

שרן השכל: אל תדאג, יהיו לנו הרבה דיונים על זה.

שרן השכל: אנחנו ממתינים שנסיים פה את המליאה, ונדבר גם על חוק התקשורת שלי.

מוסי רז: אני בטוח.

מוסי רז: טוב שאנחנו מעכבים את הדברים, אם כך.

מוסי רז: אני לא נכנס בכלל לשאלה – אין ספק שאסד הוא רוצח המונים שלא צריך לעשות איתו שום הסכם בשום מקרה.

מוסי רז: זה אסד.

מוסי רז: עכשיו, לגבי רמת הגולן, רמת הגולן אף פעם לא הייתה חלק, אפילו לא חלק מארץ ישראל, שלא לומר מדינת ישראל.

מוסי רז: אני ממליץ לך – וזה דווקא כן היה בתקשורת – ללכת לקרוא את הריאיון שערך העיתונאי רמי טל עם משה דיין.

מוסי רז: משה דיין לא היה שמאלן כמוני.

מוסי רז: הוא אפילו היה שר ביטחון, זאת אומרת, יכול להיות שהוא ידע קצת על מה הוא מדבר, לפחות על התקופה שהוא היה שר ביטחון, בדברים שנוגעים לביטחון, למרות שאתם יודעים מה, כשאני רואה מה קורה בממשלה הזאת, בעצם לא בטוח, אבל אולי פעם זה היה אחרת.

מוסי רז: הוא אמר לרמי טל – הוא הצביע בריאיון הזה על שתי הטעויות הכי גדולות בחיים שהוא עשה, לדעתו, הוא, משה דיין.

מוסי רז: הטעות הראשונה – טוב, קל לראות את זה גם היום בראי ההיסטוריה – הוא אומר: טעיתי שאפשרתי להקים את ההתנחלות בחברון.

מוסי רז: הוא עוד דיבר על מלון פארק, 1968, פינו אותם, נתקעו בקריית ארבע, בתמיכת מפלגת העבודה – כן, זו התנחלות שהקימה מפלגת העבודה, לא הליכוד – ונשארה לנו הצרה הצרורה הזאת, שהלכה והסתבכה, עד היום.

מוסי רז: אז זה לא כל כך מפתיע שמשה דיין יגיד דבר כזה.

שרן השכל: משה דיין, ראינו אותו כבר אומר גם הרבה דברים שהיו להם שתי משמעויות.

שרן השכל: עם כל הכבוד, הוא גם גזל הרבה מאוד מהעתיקות והארכיאולוגיה שהיו באזור, שגם מוכיחות את הקיום של מדינת ישראל ושל תרבות ישראל במשך אלפי שנים.

מוסי רז: הסכמתי איתך.

מוסי רז: את רואה?

שרן השכל: בלי שום קשר, אני לא נכנסת איתך עכשיו לוויכוח הזה, אבל אתה יודע שהכניסה לחברון, בעצם הכיבוש של חברון, אפילו לא נורתה ירייה אחת.

שרן השכל: פשוט הרימו דגל לבן וכבשו את העיר בלי ירייה אחת.

מוסי רז: מה זה חשוב?

מוסי רז: כמו שהוא שדד עתיקות – זה גם היה בלי לירות ירייה אחת.

מוסי רז: יש הרבה דברים שעשו בלי ירייה אחת.

מוסי רז: בלי ירייה קרו הרבה דברים.

מוסי רז: זה לא עושה אותם לא-אלימים.

מוסי רז: זה גם לא עושה אותם מוצדקים בראייה היסטורית.

שרן השכל: את ההיסטוריה חיו.

שרן השכל: היום אנחנו חיים בתקופה אחרת, אנחנו צריכים לנתח את המציאות, את האתגרים.

שרן השכל: אם הוא לא החשיב את רמת הגולן או כן החשיב, אנחנו רואים את זה היום כגבול ביטחון.

מוסי רז: את רואה את זה כגבול ביטחון, סבבה, נדבר על זה.

שרן השכל: לא רק אני.

מוסי רז: לא רק את, אני לא אמרתי שרק את.

שרן השכל: כמעט כל כוחות הביטחון שידברו על ההגנה והשמירה באזור בחמש-שש שנים האחרונות, תוכל לראות שגם הם אומרים את זה.

מוסי רז: אני אתן לך עכשיו את הדוגמה של סיני, כי בסיני גם התרחשו – נכון שלא הייתה שם מלחמה כמו בסוריה, אבל גם בסיני, דווקא ההחזרה של סיני הוכיחה את עצמה, אף שיש שם אל-קאעידה וכו'.

מוסי רז: עכשיו, כשאת מדברת על סוריה, כמעט לא הייתה זליגה, גם לא לרמת הגולן, כך שזה לא רלוונטי.

שרן השכל: במקרה זה קרה?

שרן השכל: כי הכול פשוט היה שקט?

שרן השכל: לא ניסו?

מוסי רז: לא, כי יש לנו צבא – – –

שרן השכל: בגלל שבצורה אקטיבית מדינת ישראל פעלה שיהיה שם שקט.

מוסי רז: פציפיסט אני לא.

שרן השכל: בצורה אקטיבית דאגנו שלא תהיה זליגה.

שרן השכל: זו תוצאה של מדיניות ביטחונית של מדינת ישראל.

מוסי רז: בסדר, מאה אחוז.

מוסי רז: חלק מהמדיניות הביטחונית – לפעמים אנחנו עושים טוב.

מוסי רז: אני מבקר את מה שאני חושב שעושים רע.

שרן השכל: אתה מפרגן לממשלה?

שרן השכל: אני לא מאמינה.

מוסי רז: אני יכול לפרגן לממשלה בעוד דברים.

מוסי רז: אפילו ניסיתי לפרגן לך, אבל דפדפת הלאה למקום שאת רוצה שאני אתווכח איתך.

מוסי רז: אבל השאלה היא אם ההתיישבות ברמת הגולן – אפשר להתווכח אם היא טובה או לא – היא חלק מהציונות.

מוסי רז: התיישבות במקום שהוא איננו ארץ ישראל – בניגוד ליהודה ושומרון, שהם ארץ ישראל.

מוסי רז: אני יכול להתווכח ולהגיד שהשליטה ביהודה ושומרון מזיקה לנו.

מוסי רז: מזיקה לנו.

מוסי רז: כמעט אי-אפשר להתווכח על זה.

מוסי רז: היא מזיקה לנו.

מוסי רז: טוב, את תתווכחי ותגידי שלא, אבל רמת הגולן היא לא חלק מישראל.

מוסי רז: לכי תסתכלי במפות – במפות שלכם, של המחנה שלך.

מוסי רז: זה לא – זה סופח למדינת ישראל, אבל זה לא חלק מארץ ישראל.

שרן השכל: נכון.

שרן השכל: עם זאת, המציאות הביטחונית הכתיבה את זה.

שרן השכל: הסיבה שבגללה הגענו לגולן וכבשנו את הגולן – – –

מוסי רז: קודם כול אני לא מקבל את זה שהמציאות – – –

שרן השכל: זו המציאות הביטחונית.

שרן השכל: הרי היה ירי לכיוון היישובים שהיו למטה.

שרן השכל: היו ניסיונות של תקיפה.

שרן השכל: לא הייתה לנו ברירה.

מוסי רז: אז אני בכל זאת אביא את הציטוט של משה דיין.

מוסי רז: רצית שאני לא אביא אבל אני בכל זאת אביא, כיוון שאמרת דבר שהוא נכון אבל רק בערך 20%.

מוסי רז: משה דיין אמר, הוא אמר לרמי טל, שהטעות השנייה שלו שהוא מצר עליה הייתה שהוא הסכים במלחמת ששת הימים לכבוש את רמת הגולן.

מוסי רז: הרי בסך הכול הייתה לנו מלחמה עם המצרים ועם הירדנים.

מוסי רז: בואי נגיד – הירדנים, בוודאי הם תקפו אותנו, באשמת המצרים, אבל לא משנה, הם תקפו אותנו; המצרים – אפשר להתווכח, כי המצרים יצרו מצב מלחמתי כזה, נגיד, ונאלצנו לתקוף אותם, לא משנה.

מוסי רז: אבל בחזית הסורית לא הייתה מלחמה בחמשת הימים הראשונים.

מוסי רז: ואז – את ודאי מכירה את הסיפור – עלו נציגי יישובי העמק לראש הממשלה אשכול ואמרו לו: שמע, בהזדמנות החגיגית הזאת שכבר הכרענו שני צבאות, בוא נטפל גם בסורים, בוא נכבוש את הרמה הסורית.

מוסי רז: משה דיין אומר: זו הייתה טעות.

מוסי רז: שואל אותו רמי טל – אומר לו בדיוק מה שאת אמרת, אומר לו: תשמע, היו הפצצות על יישובי העמק.

מוסי רז: ומשה דיין אומר את התשובה שאם תשאלי מילואימניקים ששירתו בתקופה הזאת בין 48' ל-67', הם יגידו לך את אותה תשובה; אני אגיד אותה קצת אחרת.

מוסי רז: משה דיין אמר ש-80% מתקריות האש היו פרובוקציה ישראלית.

מוסי רז: אני טוען ש-50% היו פרובוקציה ישראלית.

מוסי רז: מה הייתה הבעיה?

מוסי רז: את ודאי יודעת כמוני.

מוסי רז: הרי היה ויכוח היכן עובר הגבול הבין-לאומי מול גבול – שאנחנו קוראים לו היום 67' – שביתת הנשק של 49'.

מוסי רז: ומדי כמה זמן הצבא התעקש, על אף הסכם שביתת הנשק, לשלוח סיור צבאי אל מעבר לגבולות שביתת הנשק, משום שזה היה בתחום הגבול הבין-לאומי.

מוסי רז: אגב, זו סוגיה שחזרה גם אחרי זה, במשא ומתן עם אסד בשנת 2000, האם הגבול הוא הגבול הבין-לאומי או גבול שביתת הנשק.

מוסי רז: וכל פעם כזאת נענתה בירי.

מוסי רז: לכן, ברוב המוחלט של המקרים הזהירו את יישובי העמק מראש: דעו לכם שתהיה הפצצה, כי אנחנו מתכוונים עכשיו לעשות פרובוקציה.

שרן השכל: אז אני אשמח לקחת אותך לסיור באזור רמת הגולן, לא רק עם אנשים ששירתו, גם עם חקלאים, שבזמן שהם עיבדו למטה את האדמות ואת המטעים ירו עליהם, בלי קשר אם הייתה פרובוקציה או לא הייתה פרובוקציה.

מוסי רז: נכון, זה קרה.

שרן השכל: העניין הוא שהייתה סכנת חיים.

מוסי רז: אבל ודאי שזה קשור.

מוסי רז: תראי, חברת הכנסת השכל, בעשר השנים שלפני מלחמת ששת הימים נהרגו 37 ישראלים – שם, בעמק הירדן, בירושלים, בגבול מצרים, לכל אורך הגבולות ובתוך המדינה.

מוסי רז: 37 ישראלים בעשר שנים.

מוסי רז: בעשר השנים שלאחר ששת הימים – פעם אמרתי שנהרגו פי 100 ותיקנו אותי שטיפה הגזמתי, אבל בערך פי 80.

מוסי רז: את מבינה את ההבדלים?

שרן השכל: ומה עם היום?

מוסי רז: גם היום נהרגים יותר ממה שנהרגו אז.

מוסי רז: אני ציטטתי קודם – – –

שרן השכל: תחשוב, אם הרמה לא הייתה בידינו, היה מצב של הרבה יותר הרוגים.

שרן השכל: אפילו הרוג אחד זה יותר מדי, וכאשר עושים מהלכים כאלה, לצערי הרב לפעמים יש אנשים שמשלמים את המחיר היקר של הביטחון של כל מדינת ישראל.

שרן השכל: אבל אם אתה מסתכל על התוצאה היום אתה מבין שפשוט לא הייתה לנו ברירה, אחרת המצב היה הרבה יותר גרוע.

מוסי רז: אני לא נכנסתי לוויכוח הזה.

מוסי רז: אני מצטט בשלב זה את משה דיין, שהוא גם הסביר, כי הוא ענה על השאלה של רמי טל מדוע בעצם – – –

שרן השכל: הוא לא חי כדי לראות את המציאות היום, לראות מה היה בשנים האחרונות.

מוסי רז: בסדר, בשביל זה אני מביא כאן את דבריו, כי אני חושב שהם חשובים.

מוסי רז: ואני לא רואה את המציאות עין בעין איתך, ותכף אגיד לך גם למה.

מוסי רז: אבל הוא בעצם ענה, ורמי טל אמר לו את מה שאת אמרת.

מוסי רז: לאחר שהוא אמר על הפרובוקציה, הוא שאל אותו: אז בעצם למה רצו לכבוש את רמת הגולן?

מוסי רז: הוא אמר לו את התשובה האמיתית, שהיום אנחנו יודעים שהיא האמת – זה בסדר שאת חושבת שזה נותן ביטחון, אבל היום אנחנו יודעים שזאת האמת: הם רצו אדמה חקלאית.

מוסי רז: עכשיו, מה ההוכחות לכך?

מוסי רז: יש לכך שתי הוכחות מאוד בולטות וברורות: האחת, הצעד הראשון שנעשה עם כיבוש רמת הגולן – שאגב, נכבש תוך 24 שעות, בלי שום בעיה אמיתית.

מוסי רז: סליחה, היו גם הרוגים, אבל באופן יחסי למה שמתארים את רמת הגולן – הצעד הראשון שנעשה היה לגרש את כל תושבי רמת הגולן מלבד תושבי ארבעת הכפרים הדרוזיים.

מוסי רז: 135,000 איש במספר גורשו, כפריהם פוצצו – בצורה רשלנית.

מוסי רז: לפעמים אנחנו הולכים בגולן רואים איזה מסגד עומד או כמה בתים.

מוסי רז: גם חלק מהם לא גרו בבתים מפוארים במיוחד – אנחנו מדברים על שנת 1967, סוריה.

מוסי רז: גם בישראל לא גרו אז בבתים מפוארים.

מוסי רז: זה היה הצעד הראשון.

מוסי רז: ומה היה הצעד השני?

מוסי רז: כמובן, הקמת התנחלויות חקלאיות.

מוסי רז: מרום גולן עלה על הקרקע ב-14 ביולי 1967, חמישה שבועות לאחר המלחמה.

שרן השכל: חבר הכנסת רז, אנחנו בכל מצב, בכל גבול שאנחנו כבשנו, הדרך היחידה לבוא ולשמר ולהגן על קווי הגבול – –

מוסי רז: זה לגרש את התושבים.

שרן השכל: – – קודם כול זה לעבוד את האדמה; לבוא, ולהשקיע, לקחת אותה, לגדל ממנה משהו על מנת שלא יבוא מישהו אחר ויתפוס אותה.

שרן השכל: גם היום בקו הגבול שלנו עם לבנון, הדרך שלנו לשמר את קו הגבול היא למעשה עבודה חקלאית.

מוסי רז: בתוך שטח ישראל.

שרן השכל: תסתכל על האזורים מסביב לרצועת עזה, תסתכל על אזור הערבה.

שרן השכל: כל העיקרון הזה של לבוא ולשים את העיבוד החקלאי הוא בעצם שמירה של הקרקעות של מדינת ישראל.

מוסי רז: יש הבדל קיצוני.

שרן השכל: בין שמישהו מפרש את זה בצורה כזאת ובין שמישהו מפרש את זה בצורה אחרת, אנחנו רואים הרבה מאוד ספרים של אנשים שכותבים – בייחוד לאחרונה – שמפרשים את היסטוריה בדרך שבה הם רוצים לראות איך כביכול ההיסטוריה הייתה.

שרן השכל: זה לא נכון, ואפשר להתווכח על כל דבר, ואנחנו גם רואים איזה נזק הרבה פעמים עושים פרשנים שהם לא היסטוריונים בכתיבה של ספרים כאלה ואחרים.

שרן השכל: מאשימים אותנו בכל מיני פרופגנדות ובכל מיני קונספירציות ודברים כאלה.

שרן השכל: זה לא נכון.

שרן השכל: אני לא מקבלת את הדברים האלה.

מוסי רז: כל אחד ייתן לזה את הפרשנות המוסרית שהוא רוצה לתת לזה, אבל אנחנו פחות או יותר הסכמנו על העובדות.

מוסי רז: לאחר חמישה ימים של מלחמה – אני לא כל כך רציתי לדבר דווקא על זה, אבל את גררת אותי; זה בסדר, דווקא מעניין.

מוסי רז: לאחר חמישה ימים של מלחמה בין ישראל לבין מצרים וירדן עלו האנשים שגרו בעמק – ולפעמים ספגו אבדות, וגם רצו אדמות – לפגוש את ראש הממשלה ושכנעו אותו לתקוף מדינה שלישית, את סוריה, לכבוש חלק מאדמתה, לגרש משם מאות אלפי אנשים – או ליתר דיוק 135,000 איש; לפחות אלה הנתונים שיש בידינו – ומייד לקחת את האדמה הזאת ולהפוך אותה לאדמה חקלאית שלנו.

מוסי רז: את רואה בזה דבר מוסרי, ואני לא בטוח שאני רואה בזה דבר מוסרי.

מוסי רז: כל אחד והמוסר שלו, ועם זה אפשר להמשיך.

מוסי רז: אני חוזר למקום שהתחלנו בו את הוויכוח הזה בזה שמטרתה של הציונות כפי שהגדירה את עצמה – הקונגרס הציוני הראשון – והלגיטימיות הבין-לאומית – ואת שאלת על רמת הגולן כי את יודעת טוב מאוד שאין לרמת הגולן, לכיבוש שלנו ברמת הגולן, וגם לא לסיפוח של רמת הגולן לגיטימציה בין-לאומית, את יודעת טוב מאוד שזה לא על פי החוק הבין-לאומי, לכן זה סותר את מטרות הציונות, לכן זה לא ציוני; בדיוק כפי שהקמת ההתנחלויות, שהן לפי החוק הבין-לאומי פשע – – –

שרן השכל: כמו שאתה מפרש ציונות בצורה מסוימת, כל אחד יכול לפרש ציונות בצורה שלו.

מוסי רז: בסדר.

שרן השכל: וכמו שיש היום פוסט-ציונות, יש גם ציונות מתחדשת, ואנחנו מנתחים ציונות גם לפי תפיסת העולם שלנו.

שרן השכל: מה שהיה נכון לפני מאה שנה לא בהכרח נכון היום בכל בחינה שאנחנו למעשה נסתכל עליה.

שרן השכל: אתה לא יכול לפרש את הערכים הציוניים היום לפי מה שהיה לפני מאה שנה.

שרן השכל: המציאות היא משהו שהוא מתחדש ומשתנה, ולכן גם אנחנו משתנים.

מוסי רז: אין שום בעיה, זכותך לפרש מה שאת רוצה, אבל גם זכותי לראות את זה איך שאני רוצה.

מוסי רז: אני לא באתי אלייך, לא תייגתי אותך ולא אמרתי לך שאת לא ציונית או כן ציונית – זה לא כל כך מעניין אותי – אבל אני כן הגעתי לדבר הזה לאחר שסקרתי את מה שקרה לנו ב-67'.

מוסי רז: קרו לנו שני דברים בולטים: האחד – איבדנו את הביטחון שהיה לנו עד 67'.

מוסי רז: לפרק הזה עוד לא נכנסתי, אני יכול לתת את התקציר.

מוסי רז: קיבלנו כמה תופעות שלא ידענו אותן לפני 67' – קודם כול כמה מלחמות, אם זה מלחמת ההתשה, יום הכיפורים; לא יודע אם לכלול בזה אינתיפאדות, כן או לא; מלחמת לבנון הראשונה והשנייה, שקשורות בקשר ישיר לדבר הזה.

מוסי רז: 2.

מוסי רז: קיבלנו טילים על ישראל, שלא ידענו דבר כזה לפני 67'.

מוסי רז: היו הפגזות, כמו שאמרת, אבל יש הבדל ניכר בין הפגזה כזאת של תותח ארטילרי לבין טילים, שהתחילו ב-1968, מייד לאחר הכיבוש.

מוסי רז: קריית שמונה לא ידעה מה זה קטיושות עד הרגע שכבשנו את הגולן; בית שאן לא ידעה מה זה קטיושות עד הרגע שכבשנו את הגדה המערבית.

מוסי רז: אז זה דבר שני שעמדתי עליו.

מוסי רז: אמרתי שבהמשך, לאחר הטבח של גולדשטיין, קיבלנו דבר חדש שלא ידענו עד אז בתחומי מדינת ישראל הריבונית, שזה פיגועי התאבדות, ותיקן – לא תיקן, חיזק – חבר הכנסת גליק, שדיבר על זה שהיה במשואה, שאיננה במדינת ישראל אלא בשטח המדינה הפלסטינית העתידית; בכל מקרה בשטח כבוש שמעולם לא הוכר בבית הזה כשטח ריבוני של מדינת ישראל.

מוסי רז: וקיבלנו גם פיגועים מסוגים כאלה ואחרים: חטיפות מטוסים – כל הדברים האלה באו לעולם אחרי 67'.

מוסי רז: יש כאלה שחושבים שזה בא במקרה, ואני חושב שזה בא כי עם כבוש מתקומם, כפי שעשינו גם אנחנו וכפי שעשו עמים אחרים.

מוסי רז: הדבר השני שנגעתי בו – ולכן גם בעצם הגעתי לזה, כי התחלתי ואת החלק הראשון של הדברים שלי ייחסתי לחוק בנימין נתניהו, שיש כאלה שקוראים לו תיקון לחוק סדר הדין הפלילי או חוק ההמלצות או לא משנה מה, והתייחסתי לדברים של חבר הכנסת לפיד, שאמר שמדובר בשחיתות שפוגעת בביטחון המדינה.

מוסי רז: ואני טוען שהכיבוש המשחית פוגע בביטחון המדינה, בנוסף.

מוסי רז: אני מסכים למה שאמר חבר הכנסת לפיד, אבל בנוסף לפגיעה שהוא הצביע עליה יש כאן פגיעה.

מוסי רז: ואם אנחנו נעשינו אטומים בזה שאנחנו מגרשים אנשים – לא רק בשטחים הכבושים, עכשיו גם בדרום תל אביב, ויפה שנגרש אותם – – –

שרן השכל: יש לי שאלה: אתה כל כך לוחם צדק בעניין של גירושים של אנשים.

מוסי רז: עמונה.

שרן השכל: לא.

מוסי רז: גוש קטיף.

שרן השכל: מה עם יהודים שגורשו?

שרן השכל: האם אתה נלחם על זכויותיהם כמו שאתה נלחם על גירושים של אחרים, או שזה פחות מוסרי מבחינתך?

מוסי רז: לא.

שרן השכל: אם זה יהודים שגורשו מפקיעין, יהודים שגורשו מחברון, יהודים שגורשו מהרבה פינות במדינת ישראל ולא יכלו לחזור לשם.

מוסי רז: בואי נגדיר מה זה גירוש.

שרן השכל: האם אתה תילחם על זכותם לחזור לביתם ולקבל חזרה את ביתם?

מוסי רז: אני מסכים איתך במאה אחוז.

מוסי רז: אני חושב שמי שגורש – ואני אסביר מה זה גירוש: גירוש זה שאתה לוקח אנשים שחיים במקום מסוים ומעביר אותם לתחומי מדינה אחרת.

מוסי רז: כשקורה דבר כזה אני קודם כול נגדו, בוודאי ובוודאי אם המדינה שמעבירה אותם היא לא המדינה שלהם.

שרן השכל: אז אתה תילחם באותה מידה גם על יהודים שירצו לחזור לפקיעין ויהודים שירצו לחזור לחברון, לבתיהם, מגירוש, אם זה של טורקים או בריטים או אחרים?

מוסי רז: עכשיו את מעלה סוגיה אחרת.

מוסי רז: את לא מעלה סוגיה של גירוש, משום שיהודים לא גורשו מחברון.

מוסי רז: יהודים חיו בחברון.

שרן השכל: יהודים לא גורשו מפקיעין על ידי הטורקים?

מוסי רז: מפקיעין כן, אבל מחברון לא.

מוסי רז: מחברון לא.

מוסי רז: בחברון גרו משפחות.

מוסי רז: המשפחה האחרונה עזבה ב-1947, עם ההחלטה על הקמת שתי מדינות בפלשתינה.

שרן השכל: זה היה עוד לפני כן, בשנות ה-20, כשהבריטים אמרו להם שהם לא יכולים להגן עליהם בחברון והם חייבים לעזוב.

שרן השכל: אמרו להם: תאספו את הדברים שלכם ותברחו מפה – –

מוסי רז: יכול להיות שהבריטים – אז תשמעי, אני אפנה אותך – – –

שרן השכל: – – כי אי-אפשר להגן עליכם כאן, אז הם פשוט קמו ועזבו.

שרן השכל: איזה מין ברירה הייתה להם – לעמוד בפני רצח?

מוסי רז: תראי, חברת הכנסת השכל, הסיפור הזה של המתנחלים הוא סיפור מאוד יפה.

מוסי רז: יש בו רק בעיה אחת: הוא לא נכון.

מוסי רז: לכי למשפחת עזרא, המשפחה של החלבן שגרה בבית הדסה – ואגב, נדמה לי, אני מקווה מאוד, פגשתי אותו לפני כמה שנים, אני מאמין ומקווה שהוא עדיין בחיים; ברח לי השם הפרטי שלו – הוא יספר לך שהם חיו שם עד 1947.

מוסי רז: והם לא היחידים.

מוסי רז: הם המשפחה האחרונה שעזבה, יום לאחר החלטת החלוקה.

מוסי רז: אבל יהודים חיו בחברון במספרים גדולים הרבה לאחר הטבח ב-1929.

מוסי רז: זה שזה לא מסתדר בנרטיב השקרי – – –

שרן השכל: בסדר, יש גם כאלה שגורשו.

שרן השכל: אני לא מדברת עליהם, אני מדברת על אלה שכן גורשו.

מוסי רז: אף אחד לא גורש.

מוסי רז: יש כאלה שברחו בעקבות הטבח הנוראי שהיה שם.

שרן השכל: זה מאוד קל לצייר כאילו את הסורים שגורשו – או למעשה ברחו כדי להגן על עצמם מפני הישראלים – אבל כשזה נוגע ליהודים, אז יהודים, הם לא מגורשים, הם עברו.

שרן השכל: זה מאוד נוח – – –

מוסי רז: זה לא קשור.

מוסי רז: יהודים גורשו מהרבה מקומות.

מוסי רז: יהודים לא גורשו מחברון, ומי שאומר שיהודים גורשו מחברון, או שלא יודע את ההיסטוריה או שמשקר; בדרך כלל לא יודע את ההיסטוריה, כי הרי לא מלמדים אותנו את ההיסטוריה.

מוסי רז: גם אני, לימדו אותי בבית הספר שיהודים גורשו מחברון ב-1929, ואז הלכתי ופגשתי את חיים הנגבי, לדוגמה, והוא אומר לי: אבל אני נולדתי בחברון ב-1935; ואני פגשתי את עזרא, והוא אומר לי: אבל אני הייתי בחברון עד 1947.

שרן השכל: ואם אני אפגיש אותך עם משפחות, אתה תילחם על זכותן לחזור לחברון?

מוסי רז: אם יגרשו, חלילה – – –

שרן השכל: אם גירשו.

שרן השכל: אתה תפגוש את הילדים או את הנכדים או את הנינים – – –

מוסי רז: את מדברת איתי עכשיו על זכות השיבה.

שרן השכל: האם אתה תילחם על זכותם לשבת חזרה בחברון?

מוסי רז: אני לא נלחם על זכותם של הסורים לחזור לרמת הגולן, ואני לא נלחם על זכותם של הפליטים הפלסטינים לחזור דווקא לכאן.

מוסי רז: את מדברת איתי עכשיו על זכות השיבה.

מוסי רז: אני כציוני חייב להאמין בזכות השיבה, משום שאחרת – אני חייב להאמין בזכות של סבא שלי וסבתא שלי, שחזרו לפה אחרי אלפיים שנה; אני חייב להאמין בזכות הזאת, ולכן אני מאמין גם בזכות של יהודי לחזור לחברון וגם בזכות של ערבי לחזור לכאן.

מוסי רז: אבל יש את העניין של הזכות ויש את עניין מימוש הזכות.

מוסי רז: מימוש הזכות של היהודים צריך להיות לתחום מדינת ישראל; מימוש הזכות של הפלסטינים צריך להיות לתחום מדינת פלסטין.

מוסי רז: עכשיו, אפשר לעשות כל מיני משחקים: אפשר להגיד שבחברון יקבלו כך וכך יהודים, מדינת ישראל תקבל כך וכך פלסטינים.

מוסי רז: זה סבבה בעיניי, אני מאוד בעד זה, אבל זה צריך להיות בהסכמה בין הצדדים.

מוסי רז: את הזכות – זכות השיבה – של היהודים ושל הפלסטינים אי-אפשר לקחת, היא קיימת.

מוסי רז: כל מי שמתכחש לה – תסבירי לי, איך בן אדם ציוני יכול להתכחש לזכות השיבה?

מוסי רז: הרי בזכות הזכות הזאת סבא שלי בא לפה.

מוסי רז: גם אצלך, אני לא יודע – אבא, סבא, סבא-רבא, האבא של הסבא-רבא, לא יודע מה.

מוסי רז: הרי בזכות הזכות הזאת אנחנו חזרנו לכאן, וגם בזכות החלטות בין-לאומיות כאלה ואחרות, כמו הצהרת בלפור, כמו החלטת החלוקה של האו"ם.

מוסי רז: אנחנו כל כך אוהבים היום לזלזל באו"ם, ואנחנו אומרים שהענישו את הערבים כי הם לא קיבלו את החלטת החלוקה, כאילו שאנחנו מקבלים כל החלטה של האו"ם.

מוסי רז: פעם בחיים קיבלנו החלטה של האו"ם והערבים לא קיבלו, ואנחנו אומרים: ואללה, הם קיבלו עונש.

מוסי רז: נכון, הם קיבלו עונש – ואגב, מוצדק – אבל אנחנו?

מוסי רז: החלטות של האו"ם?

מוסי רז: מה פתאום.

מוסי רז: האו"ם הוא אנטישמי.

מוסי רז: אנחנו נקשיב להחלטות של האו"ם?

מוסי רז: למה מה קרה שנקשיב?

מוסי רז: האו"ם יכול לתת הוראות רק לערבים, לא לנו.

שרן השכל: חבר הכנסת מוסי רז, אתה באמת מסכים להחלטה של אונסק"ו שלירושלים אין קשר ליהדות או ליהודים?

שרן השכל: זה לא נשמע בעיניך מגוחך?

שרן השכל: נו באמת, אתה מכיר את ההיסטוריה.

שרן השכל: זה לא נשמע מגוחך?

מוסי רז: לא שזה לא מדויק – זה לא נכון.

מוסי רז: לא זו ההחלטה.

מוסי רז: אני מציע לך, כיוון שאני יודע שאת קוראת אנגלית הרבה יותר טוב ממני, ללכת ולקרוא את ההחלטה, ותיווכחי שלא זאת ההחלטה.

מוסי רז: עכשיו, האם אני מסכים להחלטה של אונסק"ו?

שרן השכל: להצהרה.

מוסי רז: להצהרה.

מוסי רז: האם אני מסכים להצהרה של אונסק"ו?

מוסי רז: התשובה היא לא.

מוסי רז: אני הייתי מנסח אחרת.

מוסי רז: האם נאמר בהצהרה מה שאת אומרת?

מוסי רז: התשובה היא: בשום פנים ואופן זה לא נאמר.

מוסי רז: זה עוד פעם הרדידות – – –

שרן השכל: לא נאמר שרק המוסלמים בעצם – – –

מוסי רז: זה ממש לא כתוב שם.

מוסי רז: לכי, אני סומך עלייך, תקראי.

מוסי רז: אחרי זה אל – – –

שרן השכל: לא נאמר – – – הר הבית רק של המוסלמים?

שרן השכל: לא הזכירו את היהודים, לא הזכירו את הנוצרים.

מוסי רז: חברת הכנסת השכל, תשמעי, החדר שלך מול החדר שלי, נכון?

מוסי רז: אל תגידי את זה אחרי זה במרכז הליכוד ואל תגידי פומבית, אני לא רוצה שזה יגרום לך נזק.

מוסי רז: תלכי, תקראי את זה באנגלית, ורק אחרי זה תגידי לי בסוד אם התרשמת שזה מה שאמרת עכשיו או לא.

מוסי רז: אני מבטיח שלא לעשות בזה שום שימוש.

שרן השכל: אני אומרת לך, אני קראתי את זה, קראתי את זה גם כמה פעמים, ואני אומרת לך שזה זה.

מוסי רז: בסדר.

מוסי רז: אני אומר לך שזה לא, אבל אני לא כאן כשגריר אונסק"ו, למרות שאני מוכן לחשוב על זה; זה נראה לי יותר מעניין מלדבר פה למליאה ריקה.

מוסי רז: ירושלים המערבית היא בירת ישראל לנצח-נצחים – נתווכח על הגבולות, נסכים על הגבולות בסוף – וירושלים המזרחית תהיה בירתה של המדינה הפלסטינית.

מוסי רז: אין ירושלים שהיא רק לנו או רק להם.

מוסי רז: ירושלים היא קדושה ליהודים, לנוצרים ולמוסלמים.

מוסי רז: ירושלים, פה בירושלים יצאו סבא וסבתא שלי לחגוג ברחוב את ההחלטה של האומות המאוחדות לפני 70 שנה, להקים מדינה יהודית בלי ירושלים.

מוסי רז: הם יצאו פה לחגוג, לחגוג מדינה יהודית בלי ירושלים, יחד עם כל תושבי ירושלים.

מוסי רז: זה לא שהם היו איזה – – –

שרן השכל: זו הייתה פשרה.

שרן השכל: זו הייתה פשרה והיא הייתה מקובלת אז, וזו לא פשרה שמקובלת היום.

שרן השכל: אין מה לעשות, המציאות משתנה.

שרן השכל: מה שהיה נכון לתקופה שלהם לא נכון לתקופה שלנו.

מוסי רז: אני מסכים איתך שהמציאות השתנתה.

מוסי רז: לכן אנחנו יכולים להגיע היום לפשרה הרבה יותר טובה לנו.

מוסי רז: אז נתנו לנו 55% משטח ארץ ישראל; היום מציעים לנו 78% משטח ארץ ישראל.

מוסי רז: אז הציעו לנו הצעה – – –

שרן השכל: מה זה מציעים?

מוסי רז: הליגה הערבית.

מוסי רז: יוזמת הליגה הערבית.

מוסי רז: גבולות 67'.

מוסי רז: אז נתנו לנו 55%; היום יש לנו הצעה ל-78%.

מוסי רז: אז הציעו לנו בלי ירושלים; היום מציעים לנו חלק גדול מירושלים.

מוסי רז: אז הציעו לנו מדינה שאומנם קראו לה בהחלטת האו"ם מדינה יהודית, אבל היה בה רוב ערבי; היום ברור שדמוגרפית המדינה הזאת תהיה שונה.

מוסי רז: זאת אומרת, יש לנו על הפרק הצעה הרבה יותר טובה.

מוסי רז: ועוד דבר – אז הציעו לנו מלחמה, והיום מציעים לנו תמורת הדבר הזה, 22 מדינות ערב ו-57 מדינות האסלאם, מציעות לנו שלום ויחסים נורמליים.

מוסי רז: זאת אומרת, מציעים לנו דבר הרבה יותר גדול, והסיבה שאנחנו מסרבים היא לא בגלל שההצעה שלהם לא מוסרית.

מוסי רז: הסיבה שאנחנו מסרבים היא בגלל שהיום אנחנו הרבה יותר חזקים ויש לנו קצת שיכרון כוח.

מוסי רז: בכלל, כוח הוא דבר מזיק.

מוסי רז: כשלשוטר יש כוח באצטדיון הכדורגל – חלילה אני לא מאשים את כל השוטרים – סתם מכה את האוהד – – –

שרן השכל: זאת הטעות.

שרן השכל: נסכים שלא להסכים בכלל.

שרן השכל: אני אומר את זה.

שרן השכל: בוא נשים היסטוריה, החלטות, דברים, בצד.

שרן השכל: אני, עד לא מזמן – אני לא יודעת איפה שירת בצבא ובאיזו תקופה.

שרן השכל: אני לא מזמן, 2002, שירתי כלוחמת מג"ב פה, בירושלים.

שרן השכל: הלכתי את הרחובות האלה, סיירתי ברחובות האלה, הגנתי על הרחובות האלה.

שרן השכל: ההצעה שלך, מבחינה – אם אנחנו לוקחים את תפיסת הביטחון ורוצים להגן על האזרחים שלנו, בלתי אפשרי להגן על האזרחים שלנו בצורה הזאת.

מוסי רז: יש לי שאלה, חברת הכנסת השכל.

מוסי רז: את יודעת כמה אזרחים נהרגו בירושלים ב-19 השנים שהיא הייתה מחולקת לעומת כמה אזרחים שנהרגו ב-50 השנים שהיא כביכול מאוחדת?

מוסי רז: התשובה – לו תדעי את התשובה את תביני – – –

שרן השכל: בשנה שהתחלנו להגיע להסכמים – אז התחילו להירצח אנשים ברחובות, אז אל – – –

מוסי רז: קודם כול, זה לא נכון.

מוסי רז: סליחה, חברת הכנסת השכל, אנשים נרצחו בירושלים מייד אחרי 67', בפיגועים הנוראיים בכיכר ציון ובפיגועים אחרים שאפשר להזכיר אותם.

מוסי רז: הטרור לא התחיל עם הסכמי אוסלו.

מוסי רז: הוא גם לא התחיל ב-67', אבל הוא קיבל זינוק אדיר קדימה, ובעצם, אם תבדקי את מספר התושבים הישראלים, היהודים, שנרצחו בירושלים ב-50 שנות הכיבוש מול 19 שנות החלוקה, תביני בעצמך שהכיבוש בירושלים לא נתן ביטחון.

מוסי רז: להפך, אם אדם חושב על הביטחון של – – –

טלי פלוסקוב: חברים יקרים, אנחנו יכולים להמשיך ליהנות מהדו-שיח שלכם – – –

מוסי רז: אם זה השיקול, צריך לסיים את הכיבוש, ובכלל, אני שמחתי על הדיון הזה.

מוסי רז: אני התכוונתי להקריא פה דברים של ראשי השב"כ לשעבר, אבל בחוק של ערוץ 10 אנחנו נעכב אותך על זה – ערוץ 20, סליחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

טלי פלוסקוב: באמת היה לנו שיעור היסטוריה מאוד מעניין.

טלי פלוסקוב: סיכמתם על זה מראש?

טלי פלוסקוב: שאני אבין.

שרן השכל: מה זה?

טלי פלוסקוב: על השיח הזה סיכמתם מראש?

שרן השכל: לא, לא.

טלי פלוסקוב: זה היה ספונטני.

טלי פלוסקוב: טוב, בבקשה גברתי, לרשותך, אני רואה, שעה ורבע, 75 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

תמר זנדברג: הלילה צעיר, 01:57.

תמר זנדברג: לילה טוב, גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה.

תמר זנדברג: שלום לכולם.

תמר זנדברג: האמת שאנחנו נמצאים כאן בשבוע מאוד מיוחד ומאוד סמלי, שבוע שבו הכנסת משביתה את עבודתה – משביתה את עצמה, משתקת את כל עבודת הוועדות, עבודת המליאה, עבודת החקיקה – ומקדישה את עצמה לחוק אחד ומיוחד; חברי חבר הכנסת מוסי רז הגדיר אותו "חוק ראש הממשלה".

תמר זנדברג: ובאמת, זה בהחלט הולם לראש ממשלה שהפך את עצמו לקיסר שהכנסת תקדיש את כולה, תעלה את עצמה לעולה על מנת להביא חוק שנתפר למידותיו, תוכנן בעבורו.

תמר זנדברג: שורה שלמה של חברי כנסת מקורבים, עורכי דין, שרים, מסביבו, שכפצו ונשכבו על הגדר כדי להעביר אותו.

תמר זנדברג: בסוף ביום אחד הוא התקפל, קיפל אותו, אבל מפאת כבודו לא יכול היה לזרוק אותו לפח האשפה של ההיסטוריה, ולכן נשארנו עם השבוע המטורלל הזה, שהדבר היחיד שיישאר בסיומו הוא העובדה שאין אזרח במדינה שלא יודע מה זה המלצות משטרה.

תמר זנדברג: המלצות המשטרה, חברות וחברים, קרבות.

תמר זנדברג: הן באות והולכות.

תמר זנדברג: יש כאלה שמגדירים אותן רעידת אדמה.

תמר זנדברג: יש כאלה שאומרים שהן יבואו בתוך שבוע, בתוך שבועיים, בתוך חודש.

תמר זנדברג: ברור לגמרי שקרב הקץ של כהונתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

תמר זנדברג: זאת הייתה כהונה ארוכה.

תמר זנדברג: זאת הייתה כהונה קשה ביותר.

תמר זנדברג: זאת הייתה כהונה שכל-כולה מלאה פלגנות, שנאה, הסתה וספינים.

תמר זנדברג: הכהונה הזאת קרבה לקיצה.

תמר זנדברג: ומה מתאים לסיים את הכהונה הזאת מאשר החוק הבזוי והמוזר הזה, שגורר כאן את הכנסת כבר שבועות ארוכים?

תמר זנדברג: מדינת ישראל כולה עקבה אחרי הדיונים בחוק ההמלצות בוועדת הפנים בראשות חברת הכנסת דודי אמסלם.

תמר זנדברג: אני רוצה לחזור לכמה מהפרוטוקולים של הדיונים האלה, להקריא אותם ולהראות – קצת לרדת לשורש הדיון המאוד-מאוד – הייתי אומרת שיח חרשים, אבל זה מחמיא לאנשים עם מגבלת שמיעה; הדיון השקרי, הספינולוגי, שהיה שם כדי לראות איך הגענו למצב הזה שזה כבר לילה שני ברציפות, בשעה 02:00, לפנות בוקר, אנחנו כולנו עומדות ועומדים פה, יושבות ויושבים פה כדי לנסות ולדחות את הקץ ולהביא לכך שהחוק הזה בסופו של דבר כן יגיע למקום הראוי לו, וזה לא ספר החוקים של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אז אני רוצה להתחיל בדיון הראשון שהיה בוועדת הפנים.

תמר זנדברג: אתם יודעים, יש עכשיו ז'אנר של מחזות שמבוססים על פרוטוקולים של דיונים, דברים שהתרחשו במציאות.

תמר זנדברג: דיונים דוקומנטריים.

תמר זנדברג: בשנת 2011, אם אינני טועה, 2010 או 2011, הייתה העלאה – היה לי הכבוד להשתתף בה – של מחזה בשם "אנרגיות טובות".

תמר זנדברג: הוא היה מחזה שהתבסס על הקראת פרוטוקול של ישיבת ועדת הכלכלה בראשות אופיר אקוניס שדנה במתווה הגז – לא במתווה הגז האחרון שכיכב רק לאחרונה גם פה בקרבות הפוליטיים בין ראשי מפלגות.

תמר זנדברג: לדעתי – אני לא רוצה לקבוע גורלות – אבל לדעתי ענן מאוד כבד וסמיך של שחיתות עוד מרחף מעל דרך העברת המתווה הזה.

תמר זנדברג: בזמנו מה שנקרא חוק ששינסקי, החוק למיסוי משאבי הטבע, לרבות הגז הטבעי, כיכב בוועדת הכלכלה, באמת במחזה שהוא מצחיק-עצוב, ומתאים מאוד לקלישאה שאומרת שהמציאות עולה על כל דמיון, כי באמת, אני לא חושבת שאפשר היה לכתוב מחזה כזה.

תמר זנדברג: מחזה נוסף שעולה בימים אלה, של האמנית והיוצרת רננה רז, נקרא "שימוע", ובו – זו בעצם הקראה של השימוע שנערך לאדם ורטה, מורה שפוטר או הוזמן לשימוע לפני פיטורים בגלל דעותיו הפוליטיות, בגלל שהוא ניהל בכיתה דיון שיש שיאמרו פילוסופי, יש שיאמרו תיאורטי, יש שיאמרו חינוכי, בנושאי מוסר ואתיקה, וזה זיכה אותו, במדינת ישראל שנת 2016, אולי, בשימוע לפני פיטורין.

תמר זנדברג: אז אני רוצה להקריא לפניכם – זאת לא תהיה המחזה, למרות שאתם יכולים להשתתף במחזה – מההיסטוריה הקצרה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת מוסי רז, ידידי, נתן לנו באמת שיעור היסטוריה מרתק, וכהרגלו – מלא ידע, גם היסטורי וגם מדיני וגם פוליטי.

תמר זנדברג: הוא חזר ככה להיסטוריה יותר רחוקה משנות ה-20 בחברון ועד שנות ה-60 וה-80 וה-90 ואפילו האלפיים, עם יוזמת הליגה הערבית וכו'.

תמר זנדברג: אני רוצה לחזור לחודש נובמבר 2017, עת ועדת הפנים של הכנסת התכנסה לדיון בחוק ההמלצות.

תמר זנדברג: אני מקריאה את דבריו של יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דודי אמסלם.

תמר זנדברג: כל פעם שתהיה איזה טעות או שקר או דבר שלא באמת היה כפי שהיה, אני אעצור ואנמק.

תמר זנדברג: אז אני מתחילה: "שלום לכולם.

תמר זנדברג: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה סביב הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – איסור המלצה או חוות דעת של רשות חוקרת)" – כבר כיבוס, שפה מכובסת.

תמר זנדברג: החוק הזה, אפשר לקרוא לו הרבה דברים.

תמר זנדברג: הוא בטח לא עונה להגדרה הזאת.

תמר זנדברג: חבר הכנסת מוסי רז כינה אותו "חוק בנימין נתניהו", חלק מהעיתונים כינו אותו בקצרה "חוק ההמלצות", אבל באופן הכי אמיתי אולי הוא "החוק להשתקת המשטרה", או "החוק להשתקת שיקול הדעת של המשטרה" – "התשע"ח–2017, שלי" – חבר הכנסת דודי אמסלם – "הכנה לקריאה ראשונה.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד איך אנחנו מתנהלים מכאן והלאה.

תמר זנדברג: היום אנחנו נדון בהצעת החוק, לא נצביע היום.

תמר זנדברג: מחר קבעתי דיון נוסף רק להצבעות.

תמר זנדברג: אני רוצה להיכנס עכשיו להצעת החוק עצמה.

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לכם מה הרציונל סביב הצעת החוק שלי.

תמר זנדברג: לאחר מכן נקריא אותה, מספר סעיפים, נפתח אותה לדיון, נשמע את הח"כים".

תמר זנדברג: כוכבית: אני חושבת שכל עם ישראל ראה איך "שמענו את הח"כים", במירכאות, בדיון הזה.

תמר זנדברג: זה היה דיון שאני לא חושבת שעמדות או דיון לגופו של עניין נשמעו בו יותר מדי.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שזה חוק שראוי לדיון לגופו של עניין, כי זה חוק שנשלף אך ורק לטובתו, לשירותו, לשימושו של ראש הממשלה נתניהו, שנמצא בחקירות שחיתות ועומד זמן קצר לפני המלצות משטרה, ממש בימים אלה, וגם בחודש נובמבר 2017, אז התנהל הדיון.

תמר זנדברג: וכנראה חבר הכנסת אמסלם חש תחושת אי-נוחות כבדה, אולי אפילו הייתי אומרת תחושת אשמה מהתפקיד שגורלו זימן לו כיושב-ראש ועדת הפנים, כחבר כנסת בולט ומשמעותי במפלגת שלטון.

תמר זנדברג: בסופו של דבר הוא מוצא את עצמו שכפ"צ אנושי לראש ממשלה מושחת.

תמר זנדברג: אנא יוליך את הבושה ואת המבוכה, אותו חבר כנסת?

תמר זנדברג: אני חושבת שלפעמים יש מין רגעים כאלה בחיים הפוליטיים שהם לא בדיוק לקוחים מעולם הפוליטיקה – אולי יותר מעולם הפסיכולוגיה, אולי מעולם הפסיכו-פוליטיקה – שבהם הסגנון והדרך ואופן ההתנהלות הם במידה רבה מאוד ביטוי של התחושה, במקרה הזה תחושת האשמה, תחושת המבוכה.

תמר זנדברג: לכן ראינו את אותו מופע אימים בוועדת הפנים: את השתקת חברי הכנסת; את ההעפה החוצה על כל מילה שלא מוצאת חן; את חוסר היכולת לשמוע את האמת בפנים; את חוסר האפשרות בכלל לנהל דיון ענייני בחוק הזה, כי החוק הזה הוא כל דבר חוץ מענייני.

תמר זנדברג: זה חוק שהעיתוי שלו מסריח, שהתוכן שלו שגוי, שההתנהלות בו פסולה וכוחנית, שלא לומר אלימה, ולכן האמירה שציטטתי כאן של חבר הכנסת דודי אמסלם – "נשמע את הח"כים" – כמובן לא התרחשה ולא באה לידי ביטוי אמיתי.

תמר זנדברג: "לאחר מכן" – הוסיף חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש הוועדה – "נשמע את אנשי המקצוע ונמשיך בהצבעות על הצעת החוק".

תמר זנדברג: עכשיו, אנשי המקצוע – אני חושבת שאולי אפילו יותר מהח"כים שלא נשמעו וסולקו ונקטעו והושתקו – אנשי המקצוע עברו במקום הזה אפילו דבר שהייתי מגדירה אותו התעמרות במקום העבודה.

תמר זנדברג: הגיעו באמת אנשי מקצוע משדרות הפיקוד במשטרה, בפרקליטות, במשרד המשפטים, קצינים בכירים, כולל פרקליט המדינה – לדעתי איש המקצוע הבכיר ביותר שהופיע בפני הוועדה בדיונים בחוק הזה – ופשוט, האופן שבו הנתונים שהם הביאו, העמדות המקצועיות שהם הציגו, כל דבר ודבר מהעולם המקצועי שהם חיים אותו והם מכירים אותו ממעשה היום-יום שלהם לא רק שלא היה לו מקום – הוא שוסע, הוא נקטע, הוא נסתר.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי פשוט לא היה נוח לשמוע את האמת.

תמר זנדברג: מייד אני אגיע, בהמשך הפרוטוקול, לכמה נתונים ולמחלוקת על הנתונים – לא מחלוקת, סליחה; סתירה בין שקרים וסילופים וספינים שהובילו את חקיקת החוק הזה ואיכשהו גררו אותו בשיניים להביא למצב שהוא בכלל הופך להיות חוק במדינת ישראל – ונראה כאן בסוף הדיון הארוך הזה, בסוף ההצבעה, אם הוא באמת ייכנס לספר החוקים או שיהיה עוד איזה נס שיציל אותנו מהרוב האוטומטי שיש לקואליציה.

תמר זנדברג: בוודאי ובוודאי שהרציונל שהוביל את חקיקת החוק הזה עומד בניגוד מוחלט ובסתירה מוחלטת למציאות כפי שעלתה מתיאורם ושיקול דעתם המקצועי של אנשי המקצוע שהופיעו בפני הוועדה.

תמר זנדברג: אני ממשיכה בפרוטוקול.

תמר זנדברג: ממשיך חבר הכנסת אמסלם: "לפי תפיסתי והבנתי, המצב היום הוא לא חוקי.

תמר זנדברג: היום משטרת ישראל פועלת לא על פי החוק".

תמר זנדברג: אמירה קשה.

תמר זנדברג: אמירה מרחיקת לכת.

תמר זנדברג: משטרת ישראל, הגורם שאמון על החוק ועל אכיפת החוק במדינת ישראל, לא פועלת על פי החוק.

תמר זנדברג: רק שנבין, האמירה הזאת באה מפיו של אדם שרק לאחרונה, בסוף השבוע האחרון, צייץ בטוויטר אמירה שאומרת: "מבחינתי" – אני מצטטת – "מבחינתי סיגרים ושמפניה זה לא שוחד".

תמר זנדברג: מבחינתי.

תמר זנדברג: כלומר, לא משנה מה כתוב בחוק, לא חשוב איך פרקליט המדינה, היועץ המשפטי לממשלה, ספר החוקים של מדינת ישראל, מגדירים את עבירת השוחד.

תמר זנדברג: חבר הכנסת דודי אמסלם מנסח מחדש את עבירת השוחד בספר החוקים של מדינת ישראל לפי מה שבא לו.

תמר זנדברג: מבחינתו.

תמר זנדברג: והוא מאשים את משטרת ישראל שהיא לא פועלת לפי החוק.

תמר זנדברג: אני ממשיכה: "אני חושב שהתפקיד של המשטרה הוא לחקור, התפקיד של הפרקליטות הוא לשקול את הראיות והתפקיד של בית המשפט הוא לפסוק את פסוקו.

תמר זנדברג: בזו הדרך בעצם אמור ההליך להתנהל.

תמר זנדברג: אני טוען שהחוקר צריך להביא את הראיות, את הממצאים העובדתיים.

תמר זנדברג: בן אדם שחוקר אירוע – זה חלק מהעבודה שלו, לכן הוא גם נגוע בעניין.

תמר זנדברג: הוא עצמו הרי מביא את העובדות, הוא חלק מהעניין, ולכן הוא לא יכול גם לחלק ציון לעבודה של עצמו.

תמר זנדברג: הטריד אותי דבר נוסף: הפרקליטות בסופו של עניין היא גוף שאמור לשקול את שיקוליו באופן נקי, ללא שום השפעות.

תמר זנדברג: היא צריכה לראות את הראיות ולשקול אותן בצורה הכי נקייה והכי עניינית.

תמר זנדברג: לכן חשבתי שזה לא נכון שהפרקליטות בעצם תשמע מהי המלצת המשטרה".

תמר זנדברג: כלומר, אנחנו נתנהל בעולם שבו רשויות החוק מתנהלות כמו שלישיית הקופים: אחד לא רואה, אחד לא שומע ואחד לא מדבר; לא יכולים להעביר ביניהם – שהפרקליטות תשמע מה המלצת המשטרה.

תמר זנדברג: אנחנו נתנהל בעולם אילם שבו המשטרה חוקרת אבל אז היא נעצרת, עוצמת עיניים, אוטמת אוזניים, סוכרת את פיה ולא יכולה לעשות את הדבר הפשוט, והוא לספר מה תוצאות עבודתה.

תמר זנדברג: ולמי?

תמר זנדברג: לפרקליטות, שאמורה לקחת את התיק משם ולהמשיך אותו.

תמר זנדברג: "שאלתי את עצמי: האם הפרקליטות היא הגוף האחרון שאמור לפסוק את פסוקו וזה התפקיד שלו באופן מוגדר?

תמר זנדברג: המלצת המשטרה לא מעלה ולא מורידה שום דבר הלכה למעשה מבחינת הפרקליטות?

תמר זנדברג: אם כך, מדוע הם ממליצים?

תמר זנדברג: לכן הגשתי את הצעת החוק, כדי שתסדיר את העניין".

תמר זנדברג: ובכן, אני רוצה להגיד לכם, חברות וחברים, גברתי היושבת-ראש – חבר הכנסת מיקי לוי, אני רואה שהגעת מוכן.

מיקי לוי: בוקר טוב.

תמר זנדברג: אתה בבוקר, אנחנו עוד בלילה.

תמר זנדברג: אלה השעות שבהן הבוקר והלילה מתאחדים.

טלי פלוסקוב: אני רואה שיש לך שש שעות, אדוני.

תמר זנדברג: אתה הולך לדבר שש שעות רצוף?

מיקי לוי: שבע שעות.

מיקי לוי: אני מצויד בנעלי התעמלות ובחטיפי אנרגיה.

תמר זנדברג: סליחה על השאלה.

טלי פלוסקוב: מה הקשר של נעלי ספורט?

תמר זנדברג: נעלי ספורט – אני מבינה מה הקשר.

תמר זנדברג: רציתי לשאול אם הוא מצויד בעוד משהו, אבל אני לא אכתים את הפרוטוקול עם אביזרים שלא ראוי להזכירם מעל הבמה.

תמר זנדברג: אני אחסוך לכם את זה, ברשותכם.

תמר זנדברג: אני חוזרת לאמירה הדרמטית של חבר הכנסת דודי אמסלם, שאמר: "לכן הגשתי את הצעת החוק, כדי שתסדיר את העניין".

תמר זנדברג: וכאן יש כוכבית, עננה, מה שלא תקראו לזה, מאוד מאוד מרכזית שעומדת מעל המשפט הזה, כי לא לכן הגיש את הצעת החוק.

תמר זנדברג: דודי אמסלם הגיש את הצעת החוק כדי לשכפץ את ראש הממשלה, כדי להישכב על הגדר בשבילו וכדי להביא למצב שאותו ניסו באופן מפורש ומובהק להביא אליו – שעד לרגע שבו יפורסמו המלצות המשטרה בנושא חקירת השוחד בנימין נתניהו, החוק ייכנס לתוקף וההמלצות לא יוכלו לא להיות מוגשות ולא להיות מפורסמות לציבור.

תמר זנדברג: זאת הייתה מטרת החוק הזה.

תמר זנדברג: נקודה.

תמר זנדברג: אתם יודעים, היו כאלה שאמרו – קראתי בעיתונים שלחבר הכנסת דודי אמסלם יש חשבון עם המשטרה, כי הוא נחקר בעבר בפרשה מסוימת, באו אליו ב-06:00, התייחסו לא יפה ודברים מן הסוג הזה.

תמר זנדברג: רק מה, בשום שלב מתחילת כהונתו של דודי אמסלם ועד היום לא עלה על דעתו להגיש את החוק הזה אלא כאשר המלצות המשטרה בעניינו של ראש הממשלה קרבות והולכות.

תמר זנדברג: מאוד מאוד מעניין.

תמר זנדברג: ואתם יודעים, כולם באים מהבית עם חוויות, אם משלנו אם מהציבור שאנחנו מייצגים, מהקהילות שלנו, אבל שלוש שנים יושב כאן יושב-ראש ועדת הפנים, שאמון – הגוף הפרלמנטרי שאמון על ניטור ופיקוח על עבודת המשטרה, ואותה תאוות נקם על האירוע שהוא חווה הגיעה לו שבועות ספורים לפני שאמורות להתפרסם המלצות המשטרה בעניינו של ראש הממשלה.

תמר זנדברג: מקרה מאוד מוזר, עיתוי מאוד מאוד חשוד, ולמען האמת, זה מהלך שבסופו של דבר סוכל ונעצר.

תמר זנדברג: הוא סוכל ונעצר, חברות וחברים, על ידי הציבור, על ידי התקוממות ומחאה אזרחית יוצאת דופן, לא שגרתית, שלא קורית כל יום – אולי קרתה באירועים ספורים בתולדות מדינת ישראל, במחאה חברתית, וכמובן, זה אחד מהם.

תמר זנדברג: אולי מלחמת לבנון; אולי, חס וחלילה, עצרת התמיכה בשלום שלצערנו הרב בסופה נרצח יצחק רבין, בגלל שהוביל לדרך השלום.

תמר זנדברג: זה אירוע שההתקוממות והזעם הציבורי עולה על גדותיו עד כדי כך שהציבור מחליט ברבבות, בעשרות אלפים, לצאת לרחובות ולהביע את מיאוסו ואת שאט נפשו מהתנהלות שלטונית ספציפית, ולמוחרת אותה התנהלות שלטונית בזויה, מושחתת ופסולה נעצרת.

תמר זנדברג: זה לא דבר של מה בכך.

תמר זנדברג: זה רגע שכדאי לנו להתעכב עליו, כי זה רגע מיוחד, וזה רגע שקרה כאן, עכשיו, בחודש דצמבר 2017 במדינת ישראל.

תמר זנדברג: ואני חושבת שהציבור כאן נתן תמרור עצור וכרטיס אדום מאוד מאוד משמעותי לדבר הזה, ועל כך אנחנו צריכים בהחלט להריע, לכבד.

תמר זנדברג: והדבר האחרון שאנחנו צריכים לעשות זה מה שאנחנו רואים בשבועות האחרונים, לצערי, מצד הרבה שרים, מצד ראש הממשלה ומצד חברי כנסת ופרשנים וצייצנים שמייצגים את הימין הקיצוני, שמנסים לזלזל, להקטין, להטיל דופי ולבצע דה-לגיטימציה בציבור ענק שיוצא לרחוב – כן, גם אם הוא שמלאני.

תמר זנדברג: בתור שמאלנית אני עומדת כאן ואני אומרת: אני גאה לייצג את הציבור שצועד בהמוניו במטרה להפיל ראש ממשלה.

תמר זנדברג: זה לא דבר פסול.

תמר זנדברג: אנחנו חיים בדמוקרטיה.

תמר זנדברג: זכותו של הציבור לשאוף להחליף את הממשלה הנבחרת ולבחור במקומה בבחירות דמוקרטיות ממשלה אחרת שתיטיב עמו יותר.

תמר זנדברג: במדינה דמוקרטית גם הפגנות הן חלק מסדר-היום הדמוקרטי והאזרחי.

תמר זנדברג: הציבור הוא לא חבורה פיונית שנוהרת באוטובוסים פעם בארבע שנים או בשלוש שנים לקלפי, מבצעת את תפקידו וחוזרת הביתה לישון.

תמר זנדברג: הציבור עומד על המשמר יום-יום, ושבוע-שבוע, ושנה אחרי שנה.

תמר זנדברג: וכשהציבור רואה שלטון שאיבד כל קשר למה שאזרחי מדינת ישראל רוצים או צריכים, הוא יצא לרחוב והוא יפגין.

תמר זנדברג: והוא בהחלט ישאף להפיל ראש ממשלה.

תמר זנדברג: המילה הזאת, להפיל ראש ממשלה, הפכה למילה פסולה.

תמר זנדברג: מה קרה?

תמר זנדברג: אנחנו בקיסרות?

תמר זנדברג: אנחנו בדיקטטורה?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אנחנו במדינה דמוקרטית שיש בה אופוזיציה, גם פרלמנטרית וגם אזרחית.

תמר זנדברג: נשמת אפה של אופוזיציה זה להחליף את הממשלה המכהנת.

תמר זנדברג: מה קרה?

תמר זנדברג: הדה-לגיטימציה הזאת להליכים הדמוקרטיים, גם אם הם מתרחשים ברחוב, הפכה כאן להיות הפרעה כמעט פתולוגית שצריך להיפטר ממנה, ויפה שעה אחת קודם, ולו בשל הכבוד הבסיסי ששלטון אמור לרחוש לאזרחים שלו, גם אם הוא יודע שהם לא הצביעו לו ואולי גם לא יצביעו לו לעולם; ואולי כן.

תמר זנדברג: אי-אפשר לדעת, אנחנו חיים בדמוקרטיה.

תמר זנדברג: אני חושבת שהזלזול וההתנכרות וההתנשאות והניתוק של חלק מהשרים וחברי הממשלה וחברי הכנסת כלפי הציבור – שבסופו של דבר בדרך עקיפה בחר כאן

תמר זנדברג: את כל יושבי ויושבות הבית הזה – הם דבר שכבר מזמן היה צריך לעבור מן העולם; דבר שכבר מזמן היה צריך להיפטר ממנו, ויפה שעה אחת קודם.

תמר זנדברג: אני חוזרת לפרוטוקול של ועדת הפנים.

מוסי רז: אפשר שאלה?

תמר זנדברג: בבקשה, חבר הכנסת רז.

מוסי רז: איך יכול להיות שאת מקריאה כל כך הרבה דברים של חבר הכנסת אמסלם והוא עוד לא הוציא אותך אפילו פעם אחת?

תמר זנדברג: האמת היא שהבאתי 14 עמודים.

תמר זנדברג: עברו כבר 30 דקות מהזמן שלי, והגעתי רק לעמוד השני.

תמר זנדברג: אז יכול להיות שחבר הכנסת מיקי – – –

מוסי רז: באיזה עמוד הוא מוציא אותך פעם ראשונה?

תמר זנדברג: זהו, אני לא יודעת, אנחנו תכף נגיד.

תמר זנדברג: האמת, אני רציתי כן לעמוד על כל הכשלים והשקרים שבפרוטוקול, אבל אתה רואה שיש כל כך הרבה מה לומר, שהדבר הזה לא מסתייע.

תמר זנדברג: אני ממשיכה.

תמר זנדברג: אני חוזרת – ציטוט, חבר הכנסת אמסלם: "אני רוצה לומר לאזרחי מדינת ישראל" – ואני רוצה לומר לכם באמירת אגב, כוכבית אני שמה, שהמילים "מדינת ישראל", "אזרחי מדינת ישראל" ו"עם ישראל" חזרו המון המון פעמים במהלך הדיונים בוועדת הפנים, וגם כאן במליאה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת דודי אמסלם, בלהט ובתשוקה, שב וחזר וטען שהחוק הזה משרת את אזרחי מדינת ישראל, את עם ישראל, את מדינת ישראל וכו', למרות שלמעשה – ותכף אקריא את הנתונים – החוק הזה, אין לו יד ורגל ואין לו שום קשר לרוב-רובם המכריע של אזרחי מדינת ישראל; גם לא לרוב-רובם המכריע של אזרחי מדינת ישראל שנחקרים במשטרה, גם לא לרוב-רובם המכריע של אזרחי מדינת ישראל שמוגשות המלצות משטרה בעניינם וגם לא לרוב-רובם המכריע של אזרחי מדינת ישראל שמוגש נגדם כתב אישום, ובטח ובטח לא לרוב-רובם המכריע של אזרחי מדינת ישראל שנאשמים ומורשעים והולכים לבתי הסוהר.

תמר זנדברג: אז אמר דודי אמסלם: "אני רוצה לומר לאזרחי מדינת ישראל, צריך להבין שבסופו של דבר זה כמו נדנדה.

תמר זנדברג: מי שיש לו יותר סמכויות מול האזרחים – לאזרחים יש פחות חירות.

תמר זנדברג: זו הנדנדה.

תמר זנדברג: זה לא סמכויות מול כלום.

תמר זנדברג: אם למשטרה יש יותר מדי סמכויות, לאזרח יש פחות חופש.

תמר זנדברג: זה האיזון".

תמר זנדברג: אמירה נכונה.

תמר זנדברג: אמירה שאני חושבת שכולנו יכולים להתכנס מאחוריה.

תמר זנדברג: "לאזרחי מדינת ישראל יש זכויות אזרח בסיסיות" – נכון; "אף אחד לא אמור להכפיש אותם" – גם נכון.

תמר זנדברג: "זה גם לדעתי נוגד את חוק-יסוד: כבוד האדם.

תמר זנדברג: הרי מה קורה בפועל?

תמר זנדברג: ועל זה אני מלין: יש כ-40,000 תיקים שנחים וחונים במגרשה של הפרקליטות.

תמר זנדברג: יש הרבה יותר תיקים, אבל סמכות המשטרה לטפל בהם – אנחנו מדברים כרגע רק על ה-40,000 ומשהו תיקים שהפרקליטות אמורה לטפל בהם.

תמר זנדברג: המשטרה, בכשליש מהם – ולא חשוב כרגע אם זה 5% לכאן או לכאן – ממליצה לסגור את התיק, בשליש היא ממליצה והפרקליטות מחליטה לסגור.

תמר זנדברג: ועם כשליש נוסף הפרקליטות מגיעה לבית המשפט.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים כרגע על אותם אנשים שהמשטרה מחליטה שיש תשתית ראייתית להעמידם לדין – ראו מקרה מנדלבליט עצמו.

תמר זנדברג: המשטרה בפרשת מנדלבליט המליצה להעמיד לדין.

תמר זנדברג: ראו למשל רק מקרים אחרונים שהיו: הרב דויד הריסון; ראינו את הסיפור של גיל שפר; זה רק מקרים מפורסמים שקראנו, אבל יש אלפי אנשים כאלה במדינת ישראל שאנחנו לא שומעים עליהם".

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: אותם אלפי אנשים, חברות וחברים – החוק לא נוגע להם.

תמר זנדברג: החוק כפי שיצא מבית מדרשנו וכפי שיוצבע כאן ויונח לנו על השולחנות מחר, אני לא יודעת, במהלך היום, לקראת הערב, לא נוגע לאנשים האלה.

תמר זנדברג: הוא לא נוגע לבוזגלו מהמכולת והוא לא נוגע לכהן מחדרה או משלומי או מאילת.

תמר זנדברג: החוק הזה הוא הנחת סלב לראשי משפחות פשע, לסלבס עבריינים ולפוליטיקאים מושחתים.

תמר זנדברג: כמה כאלה יש?

תמר זנדברג: לא 40,000 ולא 12,000 ולא 4,000 ולא שום מספר מהמספרים שנזרקו כאן לחלל האוויר במהלך הדיונים.

תמר זנדברג: רוצים לדעת כמה?

תמר זנדברג: אמר פרקליט המדינה ואמרו קציני המשטרה במהלך הוועדות – חבר הכנסת מיקי לוי – בין 40 ל-200.

תמר זנדברג: אלה המספרים שנמסרו לנו בוועדה.

תמר זנדברג: כלומר, הכנסת הזאת, שבוע שלם משביתה את עצמה, גורמת לחבר הכנסת מיקי לוי להגיע עם נעלי ספורט וחטיפי אנרגיה ולעמוד שש שעות רצופות על רגליו, ולעוד כל חברי האופוזיציה – –

טלי פלוסקוב: שבע, הוא אמר.

טלי פלוסקוב: שבע שעות יש לך?

תמר זנדברג: שבע שעות.

תמר זנדברג: – – ולעוד כל חברי האופוזיציה לעמוד כאן ולהילחם נגד השעון ונגד העייפות ונגד מה שלא תרצו, בשביל חוק שחל על 40 עד 200 איש.

תמר זנדברג: וה-40 עד 200 איש האלה הם לא איזה קבוצת סיכון מוחלשת שהכנסת צריכה להתגייס ולעזור, כמו שלפעמים הכנסת צריכה להתגייס ולעזור כשקורה מקרה כזה או כשקורה מקרה כלשהו; האנשים האלה הם המקושרים, המפורסמים והעבריינים ביותר במדינה.

תמר זנדברג: אלה אנשים שיש להם תיקים פתוחים עם פרקליט מלווה ושיש בהם עניין ציבורי גבוה, ושיש עניין ציבורי בפרסום ההמלצות שלהם לציבור.

תמר זנדברג: עכשיו בואו נזכור: מדובר באנשים שנעצרו כבר, והציבור ידע שהם נעצרו.

תמר זנדברג: הם נחקרו והציבור יודע שהם נחקרו.

תמר זנדברג: יכול להיות שהיו הדלפות מהחקירות שלהם, ועד היום השאלה נותרה לא פתורה.

תמר זנדברג: יש כאן בכנסת יותר מקצין משטרה בכיר אחד בדימוס לשעבר, וביניהם אתה, חבר הכנסת מיקי לוי.

תמר זנדברג: נשארה כאן שאלה פתוחה לאורך כל הדיונים: מי מדליף מחקירות משטרה?

תמר זנדברג: האם זה השוטרים והחוקרים או האם זה הסנגורים ואנשים מעורבים ומקורבים, שמעוניינים – אני לא יודעת מה – לתאם גרסאות או לעשות חיסון מה שנקרא תקשורתי או כל מטרה אחרת של ספינים של יועצי תקשורת ויועצים אסטרטגיים שאנחנו לא מבינים בהם?

תמר זנדברג: אבל זה הסיפור.

תמר זנדברג: על זה מדובר.

תמר זנדברג: אז אותם אנשים שכבר נעצרו והציבור שמע על החקירה – ואני רוצה להגיד לכם: טוב שהוא שמע.

תמר זנדברג: טוב שהציבור שמע.

תמר זנדברג: דיבר כאן הרבה דודי אמסלם על אות קין, על אנשים שהסתובבו שנים עם אות קין על מצחם, שתפרו להם תיק, שאינני יודעת מה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, מדובר באנשי ציבור.

תמר זנדברג: מדובר באנשים שהרבה פעמים העבירות שהם עשו, או שהן קשורות או שהן רלוונטיות לתפקידם הציבורי, במקרה של עבירות שחיתות של אנשי ציבור, של פוליטיקאים, נבחרי ציבור, או שהציבור צריך לדעת את הדברים האלה, כמו למשל במקרים של זמרים מפורסמים – אנשים כאלה שאנחנו בהחלט רוצים לדעת.

תמר זנדברג: אני בהחלט רוצה לדעת אם לשלוח את הילדה שלי להופעה של זמר שנאשם או נחשד או נחקר או שמו נקשר במעשים מגונים בקטינות.

תמר זנדברג: והציבור ידע.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הציבור ידע את הדברים האלה, אם מפרסום – וטוב עשו היועצים המשפטיים שפרסמו הנחיות מסודרות בנוגע לפרסום הדברים האלה ובנוגע לעמידה בעיקרון של זכות הציבור לדעת, כי אחרת תהיינה הדלפות; כי ברגע שהמידע הזה קיים, הוא יגיע לידיעת הציבור, כי יש עניין ציבורי.

תמר זנדברג: אי-אפשר לעצום עיניים ולחסום את הציבור מלדעת דברים שהם בתחום העניין שלו.

תמר זנדברג: על זה אנחנו מדברים – על אותם 40 עד 200 איש שחבר הכנסת דודי אמסלם התגייס ושב ואמר ושב והצהיר שהוא מגן על מה שהוא קרא "זכויות האדם שלהם", רק הוא שכח להגיד שלא מדובר בזכויות אדם באשר הוא אדם אלא מדובר בזכות של אדם אחד, ושמו בנימין נתניהו.

תמר זנדברג: זה הסיפור.

תמר זנדברג: יש כאן אדם אחד מושחת, מכהן כראש ממשלה, חבל החקירות נכרך סביב צווארו, עומד לפני פרסום המלצות משטרה, והוא נמצא בתוך אותה קבוצה של בין 40 ל-200 איש.

תמר זנדברג: זהו.

תמר זנדברג: זה הסיפור.

תמר זנדברג: זה העניין.

תמר זנדברג: אני חושבת שהשעון הזה שעומד מולי, בלילה השני שאנחנו נמצאים כאן אל מול המציאות הזאת – האבסורד כל כך מוחשי, שבאמת אני יכולה להבין המון חברי כנסת מהקואליציה – שכרגע עזבו אותנו – שבאים אלינו בשבועות האחרונים ואומרים לנו: שחררו אותנו מחוק ההמלצות.

תמר זנדברג: הרגתם אותנו, זה הורג אותנו, זה מזיק לנו.

תמר זנדברג: ככה אומרים לנו.

תמר זנדברג: אומרים לנו: תעשו לנו טובה, תקצרו את זמן הדיונים – לא בגלל שלא רוצים לשבת פה לילות; כבר יש הווי, כבר זה נחמד, התרגלנו.

מוסי רז: בין כה לא יושבים.

תמר זנדברג: בין כה לא יושבים.

תמר זנדברג: לא בגלל זה.

תמר זנדברג: בגלל שהחוק הזה הוא גרירה מתמשכת בבוץ.

תמר זנדברג: והקואליציה, ובראשה ראש הממשלה, יודעים ומבינים היטב את הנזק הציבורי שנגרם פה.

תמר זנדברג: רק היום או אתמול – הזמנים פה מתבלבלים לנו – שמענו את ראש מפלגתך, חברת הכנסת, יושבת-ראש הישיבה, חברת הכנסת פלוסקוב, שהוא בעצמו לא יודע מה לעשות אל נוכח המציאות המביכה הזאת שאתם יושבים ומחזיקים קואליציה של אדם מושחת.

תמר זנדברג: מתי כחלון יפרוש?

תמר זנדברג: איזה חברי כנסת יתבטאו?

תמר זנדברג: האם יחזרו לכנסת הבא?

תמר זנדברג: מה יהיה כתוב?

תמר זנדברג: כל הגורל הפוליטי של קואליציה שלמה מונח על השאלה אם תהיה תמורה בתוך השוחד, בתוך המרמה והפרת האמונים או שלא, או שההמלצות יהיו כאלה שלא בדיוק זה יבוסס, ולפי זה כחלון, שהוא לא שוטר ולא פרקליט ולא שופט, יראה עד כמה הוא יכול לעמוד בלחץ.

תמר זנדברג: תגידו, זה נשמע הגיוני?

תמר זנדברג: איפה אנחנו חיים?

תמר זנדברג: זה מה שקורה פה.

תמר זנדברג: זו הבלימה שהקואליציה תלויה עליה.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד, אני לא יודעת אם זה לזכותכם או לחובת

תמר זנדברג: כם שיחסית לאטומים ולמנותקים אחרים, לפחות הקריאה הציבורית שעלתה מהציבור בהפגנות השחיתות, איפשהו במפלגת כולנו היא דווקא כן חדרה, וזה היה אולי הקש שעשה את אותה התקפלות אחרי ההפגנה הראשונה.

תמר זנדברג: אז אני חושבת שיש כאן סיטואציה פוליטית מאוד מאוד בעייתית, ומפלגת כולנו אומנם עומדת בראשה, אבל היא נוגעת לכולם.

תמר זנדברג: אני רוצה להמשיך בפרוטוקול ולדלג טיפה.

תמר זנדברג: לא אלאה אתכם בכל הקריאה, אני רק אקריא לכם כמה פנינים מאותם ציטוטים ועימותָם, בע"ין, אל מול המציאות.

תמר זנדברג: ממשיך חבר הכנסת דודי אמסלם: "אני רוצה להביא את החוק הכי טוב לטובת אזרחי מדינת ישראל".

תמר זנדברג: כבר אמרנו שהמילים "מדינת ישראל" "אזרחי ישראל" ו"עם ישראל" היו מוטיב חוזר במהלך הדיונים, ואין דבר יותר בלתי קשור ואין פער יותר גדול בין טובתם של השלושה האלה – עם ישראל, אזרחי ישראל ומדינת ישראל – ובין החוק הזה.

תמר זנדברג: הייתי אומרת שזה דבר אירוני בהחלט.

תמר זנדברג: "אני לא שוטר" – ממשיך אמסלם – "אני לא פרקליט ואין לי אג'נדה מקצועית; אין לי גאוות יחידה פה ואין לי את המוטיבציות האישיות שלי או הלא-אישיות או הארגוניות".

תמר זנדברג: אלו מוטיבציות כן יש לאמסלם?

תמר זנדברג: המוטיבציות הפוליטיות האישיות של ראש הממשלה, והמוטיבציות האישיות של אמסלם להפוך לשטיח של ראש הממשלה שעליו הוא בא ומנגב את הרגליים בדרך לחקירה הבאה שלו.

תמר זנדברג: "אני סברתי" – אומר אמסלם – "שבתיקים שבהם יש פרקליט מלווה ממילא לא היה טעם בהמלצה, א.

תמר זנדברג: כי היא לא נחוצה, וב.

תמר זנדברג: בוודאי גם לא הייתה סיבה להדליף אותה.

תמר זנדברג: אני באתי מזווית ההדלפה.

תמר זנדברג: זה היה הקונספט של מה שחשבתי, ולכן ניסחתי את ההצעה כפי שניסחתי, וזה לכלל עם ישראל, כבר אמרנו;

תמר זנדברג: לא לראש הממשלה".

תמר זנדברג: ועל זה נאמר, חברות וחברים: הפוך, גוטה, הפוך.

תמר זנדברג: החוק הזה נועד לראש הממשלה ולא לכלל עם ישראל.

תמר זנדברג: החוק הזה, כמו שכבר פירטנו, לא נוגע לעם ישראל, לא קשור לעם ישראל.

תמר זנדברג: הוא מגיע אך ורק לטובתו של ראש הממשלה.

תמר זנדברג: אני רוצה לעבור לדברים בעייתיים ביותר, אולי הבעייתיים ביותר שנאמרו במהלך הדיונים האלה.

תמר זנדברג: זה קרה במהלך דיון או ויכוח או אני לא יודעת מה עם האופוזיציה בשאלה אם חוק הזה מחוקק עבור ראש הממשלה, כן או לא.

תמר זנדברג: הקשיבו לזה: "אלא מה?

תמר זנדברג: בגלל שהאופוזיציה חשבה שאני מחוקק את זה בגלל ראש הממשלה, לכן, כל ההיגיון נסתם.

תמר זנדברג: לא חשוב כרגע, מה זה משנה שאנחנו מכפישים עוד 20,000–25,000 תושבים במדינת ישראל בכל שנה" – אמרנו קודם, המספר הזה מופרך.

תמר זנדברג: "זה כסף קטן לעומת מה שאנחנו צריכים – לסלק את ראש הממשלה נתניהו.

תמר זנדברג: לא האמנתי שהשנאה כלפי ראש הממשלה נתניהו היא בעוצמות האלה.

תמר זנדברג: התגייסו כאן לא רק אנשי אופוזיציה.

תמר זנדברג: שימו לב.

תמר זנדברג: המשטרה ניהלה כאן קמפיין כמעט באופן אישי, וגם הפרקליטות, והובילו התנגדות עזה שחצתה כמעט את כל הקווים.

תמר זנדברג: כל פקיד, כולל היועץ המשפטי לממשלה, כולל פרקליט המדינה, אמור בוועדה לייצג את עמדת" – לדעתכם, חברים, כל פקיד מהיועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המדינה ואחרים אמור לייצג בוועדה בכנסת – את מה?

תמר זנדברג: את עמדתו המקצועית?

תמר זנדברג: את האינטגריטי האישי שלו?

תמר זנדברג: את המציאות כפי שהוא רואה אותה?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: לדעתו של חבר הכנסת דודי אמסלם, כל פקיד אמור לייצג את עמדת ועדת השרים לענייני חקיקה.

תמר זנדברג: זה דבר חדש.

תמר זנדברג: גוף פוליטי יכתיב את העמדות של אנשי המקצוע בוועדות הכנסת.

תמר זנדברג: "כל זה" – ממשיך אמסלם – "נרמס ברגל גסה גם על ידי פרקליט המדינה וגם על ידי משטרת ישראל.

תמר זנדברג: להם יש כללים משלהם.

תמר זנדברג: להם מותר הכול".

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולאתר כאן דברים מאוד מאוד בעייתיים וחמורים שכתב השבוע, לפני יומיים, חברנו לסיעה לשעבר, חבר הכנסת לשעבר ניצן הורוביץ, במאמר שהוא פרסם בהארץ, ואבחן תופעה שעולה מהדברים של דודי אמסלם ושאנחנו שומעים פה בזמן האחרון מהרבה שרים וחברי כנסת.

תמר זנדברג: הוא קרא לזה "המדינה העמוקה", ואני רוצה להקריא.

תמר זנדברג: כותב ניצן הורוביץ: "זו אובססיה ידועה של מנהיגים רודפי כוח ורדופי ביעותים, ועכשיו היא מגיעה גם ללשכת ראש הממשלה בירושלים.

תמר זנדברג: קוראים לזה 'המדינה העמוקה': תיאוריית קונספירציה ותיקה ומסוכנת.

תמר זנדברג: בדומה לתיאוריות קונספירציה אחרות שמפיץ הימין הצעקני מהסוג שכיכב בקריקטורות האנטישמיות ששיתף יאיר נתניהו, גם התיאוריה הזאת ניזונה מההבל והזבל המתרוצץ באינטרנט.

תמר זנדברג: 'המדינה העמוקה', Deep state", באנגלית, "היא ישות נסתרת, אימתנית, המקדמת אינטרסים ללא שום התחשבות בהנהגה הנבחרת.

תמר זנדברג: ראש ממשלה?

תמר זנדברג: שרים?

תמר זנדברג: מפלגות?

תמר זנדברג: אלה בובות.

תמר זנדברג: בעלי הכוח האמיתיים מסתתרים במחשכים.

תמר זנדברג: לפי תיאוריה ותיקה בארצות הברית, ממשלת הסתרים יושבת במרתפי האו"ם; לפי תיאוריה אחרת, הפופולרית כבר מאות שנים, אלה 'זקני ציון' השולטים בעולם.

תמר זנדברג: "מתברר שגם בישראל יש 'מדינה עמוקה', רבת זרועות כתמנון, הפועלת להדחת ראש הממשלה.

תמר זנדברג: במאמר ב'ישראל היום' כתב אמנון לורד, כי היועץ המשפטי לממשלה והמפכ"ל נדחפים למלאכה הבזויה של ביצוע הפיכה שלטונית.

תמר זנדברג: .. האוליגרכיה התקשורתית-פוליטית שרודפת את נתניהו כבר 20 שנה, אינה מוכנה להשלים עם הפסדיה בקלפי ומנסה לכפות על גורמי האכיפה לבצע פוטש" – לא פחות ולא יותר.

תמר זנדברג: "בכסות של 'מאבק בשחיתות' הם רומסים את רצון הבוחר ואת הדמוקרטיה".

תמר זנדברג: סוף ציטוט.

תמר זנדברג: ממשיך ניצן הורוביץ: "העובדה שהיועץ המשפטי והמפכ"ל מונו לתפקידם על ידי נתניהו אינה משנה דבר: הם פיונים בשירות 'אוליגרכיה' נסתרת.

תמר זנדברג: לפעמים קוראים לה 'האליטות', 'התקשורת', או 'הקרן החדשה'".

תמר זנדברג: ניצן הורוביץ ממשיך, אני לא אלאה אתכם, אבל לדעתי הדברים כאן די ברורים.

תמר זנדברג: כלומר, חבר הכנסת אמסלם מאשים את אנשי האופוזיציה, את המשטרה ואת הפרקליטות שניהלו קמפיין אישי, שהובילו התנגדות שחצתה את כל הקווים, שייצגו איזושהי ישות מיתית ונסתרת, כל זה במטרה לרדוף את ראש הממשלה נתניהו המסכן, שנאלץ ונדחף כנראה על ידי מנדלבליט ושי ניצן לקחת שוחד, לקבל "מתנות מחברים", במירכאות, כמו שהצהיר כאן מעל הדוכן הזה ראש הממשלה.

תמר זנדברג: "וכל זה" – ממשיך אמסלם – "פקיד אחר שהיה מגיע לכאן היה מקבל למוחרת מכתב שהוא עבר עבירה משמעתית".

תמר זנדברג: כלומר, יועץ משפטי לממשלה, פרקליט המדינה, שמגיע לוועדה בכנסת ומוסר את עמדתו המקצועית, מבחינתו של אמסלם עבר עבירה משמעתית.

תמר זנדברג: "רבותיי" – הוא אומר – "על כך אני נזעק.

תמר זנדברג: אני בא לעשות סדר בעניין לטובת"?

מוסי רז: האזרחים.

תמר זנדברג: "עם ישראל".

תמר זנדברג: חזר עם ישראל, שחזר כאן הרבה פעמים, וכאמור, כמו שאמרתי קודם, בכל פעם שדודי אמסלם אמר "טוב לעם ישראל" ידענו שיש כאן משהו שאין לו שום קשר לעם ישראל, ובטח שלא לטובתו של עם ישראל.

תמר זנדברג: עכשיו אנחנו מגיעים ליום שבו דודי אמסלם קיבל את הבשורה, המרה מבחינתו, על כך שראש הממשלה, בשידור חי בפייסבוק, קיפל את הסיפור, חזל"ש אותו, הבין שהוא לא יכול להמשיך ככה, שכחלון לא איתו, שעוד רגע הממשלה נופלת בגלל הדבר הזה וזה הופך להיות חוק "ישראל היום", ולכן הוא החליט, בשעה 11:00, ואני מקריאה: "עכשיו תראו" – אומר אמסלם – "קודם כול, בואו נשים את הדברים על דיוקם.

תמר זנדברג: ראש הממשלה עדכן אותי אתמול, הוא התקשר אליי.

תמר זנדברג: כפי ששמתם לב יצאתי בסביבות שעה 11:00 מהדיון לאיזו הפסקונת קטנה, ולכן, הוא עדכן אותי בעניין הזה.

תמר זנדברג: אני לא מקבל את עמדתו אבל אני מכבד אותה, ולכן עשיתי את ההתאמות הנדרשות.

תמר זנדברג: אני מכבד את בקשת ראש הממשלה, למרות שאני חושב שהוא שגה בהחלטה שלו בעניין הזה.

תמר זנדברג: בסופו של דבר, היום באמת זה חוק פרסונלי: הוא נגד ראש הממשלה".

תמר זנדברג: עוד זרוע של "המדינה העמוקה" שחדרה לוועדת הפנים של הכנסת נגד ראש הממשלה.

תמר זנדברג: כלומר, רק ראש הממשלה לא נמצא באירוע.

תמר זנדברג: יש לנו קבוצה ריקה של אותם 40–200 איש מושחתים, עבריינים וסלבס ונבחרי ציבור, כמו שאמרנו, ורק ראש הממשלה עשה את הדבר המינימלי, שהיה אמור להיות מובן מאליו עוד לפי שכל החוק הזה בא אל העולם, ואמר – לא שהחוק לא יחול עליו, על ראש הממשלה עצמו, חלילה, מה פתאום; לא שהחוק לא יחול, כפי שהציע בצדק רב ובחוכמה רבה חברי מוסי רז, על נבחרי ציבור באופן כללי, שהרי זה היה דבר סופר מתבקש; אם באמת החוק בא להגן, כמו שאמר דודי אמסלם חזור ואמור, על עם ישראל, אז בואו נכניס את עם ישראל ונוציא את נבחרי הציבור, שהם באמת גם צריכים לעמוד בסטנדרט וברמה מוסרית ואתית גבוהה יותר וגם הם נבחרי ציבור, והעבירות המדוברות הן בדרך כלל עבירות שחיתות שקשורות בקשר הדוק לתפקידם של אותם נבחרי ציבור כנבחרי ציבור.

תמר זנדברג: אז הגיוני ביותר לומר שהחוק יבוא להיטיב עם אותם אזרחי ישראל שאולי מסתובבים עם אות קין ורוצים להגן על זכויות האדם שלהם, אבל לא יחול על נבחרי ציבור.

תמר זנדברג: אבל לא, גם זה לא מה שנאמר בהתקפלות.

תמר זנדברג: מה הדבר היחיד שנאמר שם?

תמר זנדברג: שהחוק יחול רק מחקירות חדשות שנפתחות מעתה והלאה.

תמר זנדברג: דבר מובן מאליו, דבר ברור, פשוט.

תמר זנדברג: הרי אין בכנסת חקיקה רטרואקטיבית ורטרוספקטיבית; כל חקיקה מתחילה מרגע המעבר שלה והלאה.

תמר זנדברג: אז בשביל זה, בשביל לעשות את המובן מאליו, היו צריכים עשרות אנשים לצאת לרחוב וראש הממשלה היה צריך לקפל גם את עצמו וגם את חבר הכנסת אמסלם ולהתבזות מול פני כל המדינה – על דבר ברור ומובן מאליו.

תמר זנדברג: אז עבר חבר הכנסת אסלם לפשפש בארכיונים.

תמר זנדברג: היום גם ראינו שנשלף פה איזה שער מידיעות אחרונות שתמך בדבר דומה או באי-פרסום המלצות משטרה במקרה של ראש הממשלה אולמרט.

תמר זנדברג: בתקופת אולמרט אומנם הייתי כאן במשכן הזה, אבל לא בתור חברת כנסת אלא בתור עוזרת פרלמנטרית, אבל אני עומדת כאן בידיים מאוד מאוד נקיות, לא בשמי האישי אלא בשם התנועה שאני מגיעה ממנה ומהמחנה הפוליטי שאני מגיעה ממנו.

תמר זנדברג: חבר הכנסת מוסי רז בנאום שלו ציטט כאן גם נאומים של יושבת-ראש מרצ זהבה גלאון ושל מנהיגים ובכירים אחרים, גם במרצ ובשמאל, ובעיתונות, שלא עשו שום הנחות ולא עניין אותם לא מאיזה מחנה פוליטי ולא מה עושה ראש הממשלה אולמרט – או שרון או נתניהו, לצורך העניין.

תמר זנדברג: שחיתות היא שחיתות.

תמר זנדברג: לא מזמן היינו בערב מאוד מאוד מרגש לזכרו של יושב-ראש מרצ, השר וחבר הכנסת לשעבר יוסי שריד.

תמר זנדברג: זו כבר שנה שנייה, וגם בשנה שעברה היה קטע שהוקרן שם, מין זיכרונות וקטעי ארכיון של חבר הכנסת שריד, ויש שם מקום שהוא מדבר על ההתפטרות שלו מממשלת ברק, שבסופו של דבר שלחה את ברק לקמפ דיוויד עם ממשלה שאין לה רוב.

תמר זנדברג: הוא התפטר, ויחד איתו שאר שרי מרצ התפטרו מהממשלה הזאת.

תמר זנדברג: שימו לב, מרצ התפטרה מממשלה ששלחה משלחת בראשות ראש הממשלה ברק לשיחות שלום.

תמר זנדברג: ואמר חבר הכנסת, אז השר, יוסי שריד: שלום שמושג בשחיתות ובשלמונים ובשוחד – זה ציטוט חופשי מהזיכרון, אז אל תתפסו במילה – הוא א.

תמר זנדברג: לא ראוי; ב.

תמר זנדברג: הוא לא יחזיק.

תמר זנדברג: חבר הכנסת מוסי רז יושב כאן.

תמר זנדברג: הוא ידוע אצלנו בתנועה כהיסטוריון, כארכיון הדובר והמהלך.

תמר זנדברג: אז בטח תסכים איתי, חבר הכנסת רז, שגם הייתה ביקורת על זה, על המהלך הזה, ואפילו משמעותית.

תמר זנדברג: אבל באמת אני לא חושבת שאפשר להטיל ספק ולפקפק ביושרה ובאינטגריטי ובאמת המידה ובסטנדרט המוסרי והאתי האחיד שהתנועה שלנו ידעה להציב לכל ראש ממשלה, בכל מקרה של שחיתות, ואפילו לא שחיתות פלילית; זאת הייתה סיטואציה פוליטית.

תמר זנדברג: אבל הייתה כאן אמירה מוסרית מאוד מאוד, יכול להיות שנויה במחלוקת, אבל מאוד ברורה ומאוד חדה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אמסלם הגיע לפשפש בדפי ההיסטוריה.

תמר זנדברג: אפרופו העימותים שהיו בינו לביני על ההוצאות הבלתי-פוסקות והלא-ענייניות והמתנכלות והמשתיקות, שהוא חזר והשתיק והוציא אותי שוב ושוב מהוועדה, אז העוזרים שלו חיפשו קטע מוועדת הסמים שאני עומדת בראשה, שאני זרקתי מהוועדה, ממש ככה, ואני אומרת את המילה הזאת, הלא-פרלמנטרית; פשוט סילקתי את יושב-ראש הרשות למלחמה בסמים צבי הנדל, אחרי שהתנהג בצורה גסה, שוביניסטית ומזלזלת.

תמר זנדברג: אני גאה שעשיתי את זה.

תמר זנדברג: אני חושבת שיש רגעים פה בכנסת – ויודע את זה כל מי שניהל ישיבה, מישיבות המליאה ועד ישיבות ועדה – יש בהחלט רגעים שבהם "הכבוד" שלנו, במירכאות, כחברי כנסת הוא כבודה של הכנסת, ואנחנו לא יכולים להסכין ולא יכולים להשלים עם התנהגות בזויה ומבזה.

תמר זנדברג: אפשר לחזור לווידיאו הזה ולראות את הדברים.

תמר זנדברג: אני גאה שעשיתי את זה.

תמר זנדברג: אם בזה חבר הכנסת אמסלם נתלה כדי להסביר למה הוא סילק אותי כששאלתי שאלות ענייניות, בעיניי זה מעיד יותר עליו מאשר על העניין.

תמר זנדברג: אבל עוד דברים שהוא הוציא זה מבחן טריוויה.

תמר זנדברג: אני מצטטת: "עכשיו, צריך להבין, אני ביום שני, בעזרת השם, כשהחוק יעלה, אעשה לכם מבחן טריוויה: מי בעצם ביקש את החוק הזה בעבר?

תמר זנדברג: אתם לא תאמינו, תצבטו את עצמכם, ועכשיו אני מודיע לכם: זה כולל מפכ"ל משטרה נוכחי, כולל היועץ המשפטי הקודם וכולל פרקליט המדינה.

תמר זנדברג: אראה לכם מה הם כתבו על נושא סוגיית ההמלצות.

תמר זנדברג: דרך אגב" – ממשיך אמסלם – "בארצות הברית, ב-FBI אין חוק כזה.

תמר זנדברג: אף אחד לא מעז להמליץ.

תמר זנדברג: מדוע?

תמר זנדברג: בגלל שיש קצת כבוד לאזרחים.

תמר זנדברג: קצת, לא הרבה.

תמר זנדברג: טיפה".

תמר זנדברג: אלא מה, האמירה הזאת לא נכונה.

תמר זנדברג: באה לעזרתנו חברת הכנסת יעל גרמן, שהזדרזה והזמינה ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת, הממ"מ שלנו, סקירה משווה, שהראתה שברוב-רובן – אני לא זוכרת אם בכולן, אבל ברוב-רובן של מדינות העולם שבהן התבצעה הבדיקה של הממ"מ כן יש המלצות משטרה, בניגוד למה שאמר אמסלם.

תמר זנדברג: ושוב, לא בפעם הראשונה, פשוט דבריו התבררו כלא נכונים.

תמר זנדברג: ממשיך דודי אמסלם: "החוק הזה, הגשתי אותו בלי קשר לראש הממשלה" – פה אפשר ממש לראות כמו בסרט על פינוקיו איך האף גדל ומתארך כשהדברים המופרכים האלה נאמרים – "זה חוק שאני הובלתי אותו.

תמר זנדברג: יש לי סדרת חוקים שאני מוביל בכנסת שעוסקים גם בזכויות אדם.

תמר זנדברג: אני אחד האנשים שעוסקים בזכויות אדם הכי הרבה, מכל אלה שיושבים פה".

תמר זנדברג: זה המקום להתייחס.

תמר זנדברג: כבר אמרנו שזכויות האדם התנקזו או התמצו במסגרת החוק הזה לזכויות אדם אחד שיש לו שם ותפקיד – שמו בנימין נתניהו ותפקידו ראש ממשלת ישראל.

תמר זנדברג: אבל כאן אולי המקום להזכיר – וחבר הכנסת מוסי רז התייחס לזה קודם באריכות: זה קצת מצחיק לדבר על זכויות אדם כשאתה יושב בקואליציה שהפכה את השימור של הכיבוש או של שליטה צבאית על אוכלוסייה אזרחית לאחד הערכים המכוננים הכי מרכזיים שלה.

תמר זנדברג: מוכנים לעשות כאן הכול רק כדי לשרוד עוד יום בשלטון שמתעקש ומתבצר בסרבנות השלום שלו, באי-יכולתו ובחוסר רצונו הבולט להגיע איזושהי פשרה פוליטית מדינית, בצורה שמהווה, באופן יומיומי, שיטתי ומתמשך הפרה של זכויות אדם, הן מעצם העובדה שמדובר בשלטון צבאי על אוכלוסייה אזרחית – ואנחנו, בעידן הדמוקרטי, במיוחד במדינה שמתגאה בהיותה הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, זה כמובן מצב שכשלעצמו הוא מפר זכויות אדם – ובטח ובטח ההתמשכות של המצב הזה והסיטואציות האלימות שהוא מייצר והחיכוכים שהוא מייצר, כמו שרואים בנבי סלאח, כמו שרואים מהעדויות והסרטונים החוזרים ונשנים, גם של בצלם וגם של שוברים שתיקה, שיש כאן מאמץ רבתי – לצערי, מהרבה מאוד קצוות בבית הזה, לא רק מהקואליציה, הרבה פעמים גם מספסלי האופוזיציה – לאטום אוזניים ולעצום עיניים אל מול המציאות הזאת.

תמר זנדברג: אז שכשעוצמים עיניים מול תוצאות הכיבוש, בטח ובטח קל מאוד לחשוב שחוק ההמלצות הוא חוק שעוסק בזכויות אדם.

תמר זנדברג: אני ממשיכה.

תמר זנדברג: דודי אמסלם: "עכשיו, בואו אתן לכם את העובדות" – שלום, אדוני היושב-ראש, ברוך הבא – "בואו אתן לכם את העובדות.

תמר זנדברג: רבותיי, הגשתי את החוק הזה כחוק ההמלצות לגבי כל אזרחי מדינת ישראל".

תמר זנדברג: אפשר היה לעשות משחק שתייה: לקחת מים וכל פעם שנטען שהחוק הזה טוב לאזרחי ישראל, מדינת ישראל או עם ישראל, צריך לשתות מים, אבל אז אנחנו באמת נצטרך פה איזה אביזר על הדוכן, כי המים – – –

חמד עמאר: שיהיה לך לבריאות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: "הגשתי את החוק הזה כחוק ההמלצות לגבי כל אזרחי מדינת ישראל.

תמר זנדברג: ככה תראו אותו מונח בוורסיה הראשונה.

תמר זנדברג: הרי אם הייתי רוצה לעזור לראש הממשלה בלבד, אז לא הייתי עושה את זה" – וידוי מרגש.

תמר זנדברג: "אני, את החוק הזה הבאתי מהבית, אני מכין אותו כבר כמעט שנתיים.

תמר זנדברג: מדוע?

תמר זנדברג: בגלל שאני רואה מה קורה ברחובות, אני יודע מה קורה לנו.

תמר זנדברג: בנתונים שאני אוסף, אני אומר לכם, 25,000 איש – תבינו טוב את הנתון שאמר פרקליט המדינה, לא אני.

תמר זנדברג: קודם כול יש לו 350,000 תיקים במדינת ישראל; תקשיבו טוב, 320,000 מטופלים על ידי המשטרה באמצעות חוקר ותובע משטרתי שיושבים בחדר האוכל ואוכלים שניצל, אולי".

תמר זנדברג: עכשיו אני רואה ששניצל הוא מוטיב חוזר בהגותו של חבר הכנסת אמסלם.

תמר זנדברג: פעם אחת הוא שלח – סליחה?

מוסי רז: הוא רוצה להרגיז את הטבעונים.

תמר זנדברג: כנראה, זהו.

תמר זנדברג: פעם אחת הוא שלח את ראש הסגל של ראש הממשלה להכין שניצלים וסלט, עכשיו הוא שלח פה את התובע המשטרתי להכין שניצלים.

תמר זנדברג: כנראה, באמת צריך לשלוח את – אגב, בהפגנות ברוטשילד, חוץ מהשלט של ה-BDS וחוץ מהגיליוטינה יש כל שבוע גם הפגנה משמעותית, שמנצלת את הבמה שיש עשרות אלפי אנשים, של החזית לשחרור בעלי החיים, פעילי זכויות בעלי חיים.

תמר זנדברג: יכול היות שצריך לשלוח אותם לאמסלם עם השניצל.

מוסי רז: אולי לאמסלם יש לול תרנגולות והוא רוצה להיפטר מהן.

תמר זנדברג: יכול להיות.

תמר זנדברג: "זה דבר חמור כשלעצמו – אמר את זה פרופסור קרמניצר.

תמר זנדברג: זה דבר שאני הולך לטפל בו בהמשך, שהוא חמור.

תמר זנדברג: עכשיו, במקרה דנן, מה קורה?

תמר זנדברג: זו הצעת החוק שהגשתי: כ-30,000 תיקים מונחים לפתחה של הפרקליטות.

תמר זנדברג: את זה אמר, כפי שאמרתי, שי ניצן, וזה היה החוק.

תמר זנדברג: באו הפרקליטות ואמרו: תשמע, דודי, יש מתוכם 12,000 תיקים שהמשטרה מבקשת לגנוז.

תמר זנדברג: אם היא לא תכתוב את ההמלצה, אז גם להם ייקח ארבע-חמש שנים.

תמר זנדברג: אמרתי: צודקים.

תמר זנדברג: אז מה עכשיו?

תמר זנדברג: אנחנו פותרים עוול ביצירת עוול נוסף?

תמר זנדברג: אז אמרנו: אם הם בעצם יומלצו, אז מה שלא יומלץ, נבין.

תמר זנדברג: לכן תמליצו על כולם.

תמר זנדברג: ואז, בסופו של דבר, מכאן נולד הפרקליט המלווה".

תמר זנדברג: כאן מסביר לנו חבר הכנסת דודי אמסלם איך הגענו מאותם 350,000, 25,000, 12,000 או 4,000 תיקים – איך הגענו לאותם 40 עד 200.

תמר זנדברג: באו נציגי המשטרה והפרקליטות ואמרו: אדוני, החוק הזה, אנחנו לא יכולים לעמוד בו, כי יש ערך למה שהמשטרה עושה, יש ערך לסיכום החקירה.

תמר זנדברג: הסביר את זה גם פרקליט המדינה וגם ערן קמין בצורה מאוד מאוד מוחשית בוועדה, ואמר: המשטרה היא שחוקרת את העדים, היא רואה את העדויות, היא מתרשמת מהן, היא אוספת את הראיות, היא באה במגע עם כל מה שקורה בשטח מתיק החקירה.

תמר זנדברג: אני, לשמחתי הרבה, מכירה את המציאות הזאת רק מסדרות משטרה וכל מיני סדרות פשע בטלוויזיה, אבל אמרו לו: אנחנו לא יכולים להגיש קלסרים על קלסרים ואחר כך להושיב את הפרקליט לעבור על כולם ולהוציא מזה את המסקנות שלו.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים לתת לזה איזושהי צורה.

תמר זנדברג: אז מה אמר דודי אמסלם?

תמר זנדברג: צודקים.

תמר זנדברג: כלומר, בעצם אמר חבר הכנסת אמסלם שהחוק מיותר – הוא שגוי; לא מיותר – הוא לא טוב, אין בו צורך.

תמר זנדברג: אבל הרצון והצורך להגן על ראש הממשלה גוברים על הכול ולכן הומצא הקריטריון הזה שנקרא הפרקליט המלווה, וכך נולד אותו מספר קטן של תיקים שיש להם פרקליט מלווה.

תמר זנדברג: אלה התיקים שמכונים בעלי פרופיל ציבורי גבוה.

תמר זנדברג: אלה התיקים של אותם ראשי פשע, סלבס ופוליטיקאים מושחתים שאנחנו כל הזמן מדברים עליהם.

תמר זנדברג: כל הרעיון הזה נולד בגלל שהייתה הבנה והייתה נפילת אסימון שלאדם הסביר, לאותו "עם ישראל", לאותו "אזרח מדינת ישראל", החוק הזה פשוט לא נכון ולא נכון ללכת בו.

תמר זנדברג: אז מה?

תמר זנדברג: בשלב בזה החוק הזה היה צריך להתבטל ולעצור, וזאת אולי ההוכחה הכי ברורה מדוע החוק הזה לא סתם פרסונלי, אלא נתפר למידותיו, נועד לשימושו ובא לנסות ולהגן על ראש הממשלה.

תמר זנדברג: אז, בסופו של דבר, אומר חבר הכנסת אמסלם: "מכאן נולד הפרקליט המלווה, היות שהפרקליט המלווה באופן מעשי לא צריך המלצה.

תמר זנדברג: דרך אגב, אני אומר לכם" – "דרך אגב" זה חיקוי של ביטן, לא?

תמר זנדברג: או של אמסלם?

תמר זנדברג: של מי זה "דרך אגב"?

תמר זנדברג: יש "ס'חה רגע" ויש "דרך אגב".

תמר זנדברג: מה של מי?

מוסי רז: "שנייה, רגע" זה אמסלם.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: "דרך אגב" – של מי זה "דרך אגב", גם של אמסלם?

מיקי לוי: – – – של שניהם – – –

תמר זנדברג: אז הינה, זה עולה מהפרוטוקול.

תמר זנדברג: "דרך אגב – – –

מוסי רז: – – – "שנייה, דקה" – – –

תמר זנדברג: "דרך אגב, אני אומר לכם, גם משיחות, מה שנקרא באמת לא לפרוטוקול, הפרקליטות לא צריכה את המלצות האלה.

תמר זנדברג: עכשיו אני אגיד יותר מזה – זה גם לא נכון, בגלל שפרקליט צריך להיות אדם שהוא נקי, כמו שופט.

תמר זנדברג: אתה לא בא לשופט, מכניס אותו בשלב החקירה כבר לתוך העניין, הוא אמור לדעת.

תמר זנדברג: בסוף בסוף תטען את הטענות שלך, באופן נקי אשמע אותך, אני לא מוטה, שומע אותך – פוסק.

תמר זנדברג: הפרקליט, בסופו של דבר, צריך לעבור על כל חומר הראיות ולגבש את העמדה שלו על בסיס חומר הראיות שמונח לפניו, ואם יש לו שאלות – שישאל.

תמר זנדברג: אבל בוודאי ובוודאי הוא לא צריך להיות מונחה באיזושהי המלצה שמישהו כבר כתב לו והוא רץ עליה.

תמר זנדברג: זה בהיגיון שלי איך התפתח האירוע.

תמר זנדברג: ולכן, מכאן בעצם נולד הפרקליט המלווה, שאמרנו: תשמע, תיקים שיש פרקליט מלווה – ואז לא ידעתי כמה תיקים יש; חשתי שיש 5,000, 10,000 – בגלל שבהיגיון שלי, כשיש פרקליט מלווה, זה הבן אדם המקצועי החקירה".

תמר זנדברג: כלומר, שימו לב, בשלב הזה, כשחבר הכנסת אמסלם הגיע לצמצם את הקבוצה שבתוכה ייכלל ראש הממשלה, הוא עדיין חשב שמדובר על 5,000 או 10,000 תיקים.

תמר זנדברג: הוא אולי עוד חשב שהוא איכשהו יוכל להסוות את זה, שהוא איכשהו יוכל להסתיר או לדלל את ראש הממשלה בתוך קבוצה הרבה יותר גדולה של כמה אלפי אנשים.

תמר זנדברג: מי חשב ומי פילל שהוא יגיע למספר כל כך קטן של 40 עד 200 איש, שבסופו של דבר אלה יהיו האנשים שהחוק הזה יחול עליהם?

תמר זנדברג: ואז ראש הממשלה כל כך בולט ביניהם שקרה כל מה שקרה, וכבר דיברנו על זה ארוכות.

תמר זנדברג: "בסדר" – ממשיך אמסלם – "הרי אם נמשיל את זה לאיזה חדר ניתוח שיש איזה פרופסור שהוא המומחה ויש לו איזה אסיסטנט שאמור לאסוף לו כל מיני בדיקות, הרופא לא צריך את ההמלצה שלו, הוא מכיר את העבודה יותר טוב ממנו.

תמר זנדברג: ובוודאי בצד המשפטי – הרי הוא לא חוקר, הוא מסתכל מהצד המשפטי.

תמר זנדברג: ולכן, הפרקליט, למשל – חלק מהתיקים הם מעבירים בלי המלצה.

תמר זנדברג: שאלתי: למה?

תמר זנדברג: הם אמרו: לא יודעים.

תמר זנדברג: אז אמרתי: ומה קורה בתיקים האלה?

תמר זנדברג: מה, הם נזרקים לפח? לא.

תמר זנדברג: מגיע פרקליט, קורא – שזו העבודה שלו, שזה המקצוע שלו.

תמר זנדברג: תבין, כל אחד יש לו פה התמחות ומקצוע.

תמר זנדברג: שנייה.

תמר זנדברג: "

מוסי רז: שנייה, דקה.

תמר זנדברג: "ולכן, מכאן התפתח הסיפור.

תמר זנדברג: כל התכלית שלי בסופו של דבר זה להגן על"?

מוסי רז: עם ישראל.

תמר זנדברג: יפה מאוד.

מוסי רז: רגע, אנחנו צריכים שתייה.

תמר זנדברג: "עכשיו, צריך להבין מה קורה.

תמר זנדברג: הסיפור הוא בעצם אזרח כזה שבסופו של דבר המשטרה מעבירה את ההמלצה לפרקליטות וכותבת שם שיש תשתית ראייתית.

תמר זנדברג: עכשיו, תבין את הנתונים, על מה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על 18,000 תיקים שהמשטרה כותבת שיש תשתית ראייתית או לא כותבת המלצה" – כאמור, לא נכון.

תמר זנדברג: "שאלתי: כמה היא לא כותבת המלצה?

תמר זנדברג: אמר ערן קמין: 10%.

תמר זנדברג: אלה ה-1,800 מתוך ה-18,000.

תמר זנדברג: הפרקליטות בסוף מתקדמת עם 4,000.

תמר זנדברג: זאת אומרת, 80% מהתיקים האלה נגנזים".

תמר זנדברג: אני מדלגת, אני רצה קדימה, כי יש פה עוד כמה "עם ישראל" ו"ארץ ישראל": "ולכן אני אומר, לפרקליטות אין ברירה, זה חלק מהתהליך וזה מובנה.

תמר זנדברג: כמו שאנחנו יודעים שבבתי הסוהר יש חלק מהאנשים שעל לא עוול בכפם יושבים אבל אין לנו שיטה אחרת, גם בפרקליטות בוודאי מגישים כתבי אישום, בוודאי חלק מהאנשים מזוכים, אבל אין דרך אחרת.

תמר זנדברג: אני לא יודע על דרך אחרת.

תמר זנדברג: כאן זה נטו דבר מרושע שאין בו שום תועלת, כלום.

תמר זנדברג: לכן, את זה החוק שלי בא להסדיר: זכויות בסיסיות.

תמר זנדברג: לא אמרתי שייתנו למישהו תרופות.

תמר זנדברג: אל תשפילו אותו סתם.

תמר זנדברג: עכשיו, יש פה דיון נוסף שאני רוצה להגיע אליו לקראת סיום – נושא ההדלפות".

תמר זנדברג: כבר דיברנו קודם על סוגיית ההדלפות ועד כמה היא באמת הייתה זו שהסעירה מאוד, כי הרי מה רצו?

תמר זנדברג: לא היה אכפת אפילו שהמלצות המשטרה בנושא בנימין נתניהו יועברו לפרקליטות, כי הרי ממילא הפרקליטות והיועץ המשפטי לממשלה שם מעורבים באופן מאוד מאוד יומיומי ושוטף, אבל מה היה אכפת?

תמר זנדברג: שזה לא יפורסם לציבור.

תמר זנדברג: לכן אומר אמסלם, בחלק אחר בפרוטוקול: "ועכשיו, הרי תופעת ההדלפות היא תופעה חמורה.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אני אסביר לך למה פה זה יותר חזק, זה הסיפור.

תמר זנדברג: למה בעצם חבל על הזמן בנושא הזה, זה כמו לספור את הגרגרים בחוף הים.

תמר זנדברג: אז בו נסכם ששם – אני איש הגון, אני אומר: זה בא גם מהמשטרה, ההדלפות, ובדרך כלל – לא במקרה הזה, בגלל שכאן כרגע רק המשטרה שם – גם מהפרקליטות, וזה בא גם מהעדים, גם מהנאשם, מעורכי הדין, לא יודע, כל הלהקה.

תמר זנדברג: לכן קשה מאוד לעלות על האירוע הזה.

תמר זנדברג: לכן אף פעם לא חקרו.

תמר זנדברג: שאלתי: מתי חקרו?

תמר זנדברג: פעם אחת, את אותה גברת ברקוביץ, ליאורה גלט ברקוביץ; כנראה זה הפריע אז לממשלה, לאותו ראש ממשלה.

תמר זנדברג: הפעילו את המערכות ותוך שבוע תפסו אותה.

תמר זנדברג: אבל מאז – לא זוכר דבר כזה.

תמר זנדברג: עכשיו, יכול להיות שחברת הכנסת זנדברג מאמינה בזה שמותר להדליף והכול בסדר, משטר ככה עובד וכו' וכו', אז אם זה נכון, שתציע הצעת חוק: בואו נבטל את הסיפור של ההדלפות.

תמר זנדברג: לכן, אני אומר, זה בעצם הסיפור שלנו".

תמר זנדברג: אני אומרת, כן, חברות וחברים, יש כאן בכנסת לא מעט אנשים שהיו קציני משטרה בכירים, אמרנו קודם; יש כאן גם לא מעט אנשים שהיו עיתונאים.

תמר זנדברג: הינה, נכנס כאן ולדעתי נואם אחריי חבר הכנסת עפר שלח, עיתונאי בעברו, ויש כאן לא מעט עיתונאים בבית הזה שמשרתים כחברי כנסת.

תמר זנדברג: תגיד לי אתה: האם יש דמוקרטיה ותקשורת חופשית בלי הדלפות?

עפר שלח: אין מה לכתוב.

תמר זנדברג: יפה.

תמר זנדברג: אין מה לכתוב אם אין הדלפות.

תמר זנדברג: כלומר, במערכת דמוקרטית וחופשית יש איזונים ובלמים בין מידע ופרטיות וזכויות נחקר ונאשם וכמובן מורשע ובין זכות הציבור לדעת, התובנה המאוד-מאוד עמוקה שבסופו של דבר המידע הזה, בטח ובטח על אישי ציבור, שייך קודם כול לציבור.

תמר זנדברג: הוא לא שייך לנחקר, הוא לא שייך לחוקר, הוא לא שייך לפרקליט; הוא שייך לציבור.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי זה דבר שקרה, זה דבר שהתרחש, זה אירוע אמיתי, במציאות.

תמר זנדברג: אי-אפשר להסתיר אותו.

תמר זנדברג: אפשר אולי להגביל את הפרסום שלו לזמן מסוים, אפשר לאזן אותו מול ערכים אחרים כמו פרטיות, כמו זכות הנאשמים בהליך הפלילי, אבל בסופו של דבר הדבר הזה יצא לעולם, הדברים האלה יפורסמו.

תמר זנדברג: אנחנו בעידן שגם כתבי אישום, בטח ובטח פרוטוקולים, וכמובן הכרעות דין, מפורסמים באינטרנט.

תמר זנדברג: זה דבר שהוא כמעט – המחשבה הזאת שאנחנו נרדוף אחרי הדלפות ובאמצעות זה נצליח למנוע פרסום מהציבור – אני חוזרת על מה שאמרתי קודם:

תמר זנדברג: בטח ובטח על אנשי ציבור ועל עבירות השחיתות שלהם – היא מחשבה פסולה מיסודה, והיא מחשבה שאי-אפשר להמשיך איתה, וזה לא דבר שאפשר לעצור ולא דבר שאפשר למנוע.

תמר זנדברג: לכן, במידה מסוימת הייתי אומרת שאפילו טוב שאותו סעיף 117 המפורסם, שקובע שלוש שנות מאסר, לא פחות ולא יותר, על הדלפה, הוא למעשה באופן כמעט פרקטי אות מתה.

תמר זנדברג: נעשה בו שימוש מאוד מאוד דליל, וגם זה – צריך לבדוק אם הוא לא שימוש מיותר.

תמר זנדברג: כי כאשר נעשה איזשהו עוול, איזושהי עבירה, איזשהו דבר דרמטי בתוך מערכת ציבורית – הדבר הזה, להניח שהוא לא יצא לידיעת הציבור זה דבר שהוא כמעט לא מתקבל על הדעת ובלתי ניתן לניהול.

תמר זנדברג: לסיכום, לסיום, אני רוצה להקריא שיר של אלמוג בהר מתוך הספר "שירים לאסירי בתי הסוהר", שיר שכתב אלמוג בהר לאסירי בתי הסוהר.

תמר זנדברג: הוא מתחיל בציטוט של סמיח אל-קאסם מתוך "צילום של הורים שאינם על קיר הבית החדש", בתרגום ששון סומך.

תמר זנדברג: הציטוט: "בזיכרוני מצטייר פחדו של אבא כשבנו המשורר נסע אל תוך האופק הרחוק.

תמר זנדברג: לא ששנא שירה.

תמר זנדברג: הוא מאוד אהב את שאגותיו של אל-מותנבי ושמר את נפשו מפסוקי הזימה של אבו נואס.

תמר זנדברג: לא שנא את השירה אבל לא רצה שבניו יעסקו בה.

תמר זנדברג: פעמים רבות, פעמים רבות, אני זוכר, היה אומר לי: היה רופא אם תרצה או למד משפטים, בן.

תמר זנדברג: השירה לא תניב פת לחם".

תמר זנדברג: זה הציטוט.

תמר זנדברג: השיר, שיר לאסירי בתי הסוהר: "כתבתי שיר על אסירי בתי הסוהר והראיתי אותו לאבי.

תמר זנדברג: / אמר: מה יעזרו השירים לאסירים, ומה לנו / כי נזלזל בצדקת הסוהרים והשופטים והמחוקקים?

תמר זנדברג: / אמרתי: על המאסר שלנו אני כותב, אבא, / יום-יום אני חוזר לתא, ממתין לרמיזתו של סוהר מרוחק, / אם ירצה אכבל ידי באזיקים, אם יבקש / אתחנן לפניו לחופש, במכות על סורגי החלון.

תמר זנדברג: / אמר: חלומות השיר מפיך מדברים, ואתה עצמך עומד / מחוץ לחומת הכלא, אני לא הולדתי בנים למאסר, בן, / אם תרצה אשלח אותך לפקולטה למשפטים ואולי / תהיה שופט, במקום שירים תכתוב גזרי דין / להקל על כאבי העולם.

תמר זנדברג: אמרתי: אבי, שאני בנך, / לא הולדתי לי הורים לפחד, והכלא גדול משנינו, / סוגר על שנינו, הינה מסמן לך עכשיו הסוהר / שתסרב להכיר במאסרך, שתבקש לא לצאת / את גבולות התא.

תמר זנדברג: אמר: אם כן, אסירים כולנו / בבית כלאו של אלוהים, בני, כולנו עבדיו, אך מה / החוקים והמשפטים, כולם צודקים, ואין אחד / שלא יחטא, האם שכחת?

תמר זנדברג: אמרתי: את הכלא הזה / בני אדם בנו, אבא, ויום-יום אנחנו עוזרים להם / להמשיך בבנייתו, להוסיף אגפים, להציב מצלמות, / עוד מעט כבר אינם זקוקים לסוהרים, יפטרו את כולם / ואנחנו נמשיך לשמור על עצמנו, אני לא אלך / לפקולטה למשפטים, אך כבר החלטתי להפסיק / לכתוב שירים.

תמר זנדברג: אמר: כיצד החלטת?

תמר זנדברג: הינה כבר הודעתי / לאורך כל המסדרון באגף שלנו בבית הסוהר / כי הבן שלי כותב שירים ליום השחרור, כבר לומדים / שכנינו את השירים ומזמרים.

תמר זנדברג: אמרתי: אני שומע, אבא, / אבל לא את שיריי הם מזמרים, אלה הם שירי הסוהרים, / מהיום אני אכתוב גזרי דין להתחרות בגזריהם, / אכתוב פסקי דין להתחרות בפסוקיהם, אכתוב לך / ולאימא מכתבים מתאי בהם אבשר / כי השחרור לא יבוא גם לא בימי נכדיכם, המאבק ארוך / ממה שיוכלו לתאר השירים, כשלו כל השירים".

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: זה היה שיר לעם ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפר שלח.

חמד עמאר: עד 30 דקות.

עפר שלח: תודה, אדוני.

עפר שלח: נדמה לי שבשעה הזאת התעלומה הגדולה שכולנו שואלים את עצמנו היא מה שומע השר כץ באוזניות שמחוברות לאוזניו, אבל מכיוון שהוא לא שומע אותנו, גם לא נדע.

חמד עמאר: בטוח שהוא לא שומע אותך.

עפר שלח: בדיוק.

חמד עמאר: בטוח שהוא לא שומע אותך.

חמד עמאר: אפילו לא מתייחס.

עפר שלח: אחרוני המאזינים שנמצאים פה בדרך כלל בשעות האלה כבר נשברו.

עפר שלח: באמת הצלחנו הפעם לשבור את כולם.

חמד עמאר: לא.

חמד עמאר: יש לך עוד שני מאזינים שיושבים למעלה ומקשיבים לך.

עפר שלח: יש?

עפר שלח: אוה, בכבוד.

עפר שלח: בכבוד.

עפר שלח: יום אחד תסבירו לי מה האלטרנטיבה, להיות פה.

עפר שלח: באמת, אנחנו בתוך הלילה השני לאירוע הזה, שאליו נגררנו בקשייו של החוק המשונה והמגונה שבו אנחנו דנים ועליו אנחנו נצביע איפשהו במהלך 24 השעות הקרובות.

עפר שלח: חברתי תמר זנדברג, את היית, אני חושב, בדיון שהיה בוועדת הפנים כשחבר הכנסת אמסלם דיבר בלב באמת מורתח – ואני מאמין לו בעניין הזה – על העוול שנגרם לאזרח הפשוט – האזרח הפשוט שבאמת יכול למצוא את עצמו תחת חקירת משטרה ואחר כך מקבל את ההודעה המצערת בוודאי מבחינתו שהחקירה הזאת עברה אל הפרקליטות, ומאותו רגע – גם אמר לי חבר הכנסת אמסלם בשיחה פרטית – מאותו רגע משתנה עולמו והוא מצוי באמת בייסורים שכולנו – בטח חברי מיקי לוי, אתה מכיר את זה, היית הרבה שנים בצד השני; הם באמת ייסורים.

עפר שלח: ויכול להיות שהתיק הזה שוכב בפרקליטות ואף אחד לא נוגע בו, כי יש הרי עשרות אלפי תיקים וכן הלאה.

עפר שלח: אחד הדברים שכולנו, אני חושב, מסכימים עליהם זה שאם החוק הזה היה הפוך, אם החוק הזה היה נוגע באמת לאזרחים האלה – ואני לא אחזור פה על הדברים שנאמרו עשרות ומאות פעמים במהלך 48 השעות האחרונות – ולא לתיקים שיש בהם פרקליט מלווה, זאת אומרת, לאנשים חשובים מאוד ולראשי ארגוני פשיעה, אז כולנו היינו רוצים לדון בו באמת.

עפר שלח: אז החלטתי בשעה המאוחרת הזאת להביא את גדול הקטעים הספרותיים העוסק בשאלת המשפט, הצדק והאדם הפשוט, הלוא הוא הסיפור הנפלא "לפני שער החוק" של פרנץ קפקא, המופיע בספר הגדול "המשפט".

עפר שלח: אני אקריא אותו פה – זמן יש לנו, הרי.

עפר שלח: הוא באמת עוסק בייסוריו – הוא כמובן סיפור מטפורי – הוא נוגע לא רק למשפט שאדם נמצא בו אלא בכלל למהות חייו של האדם ולחייו של האדם מול משמעות חייו ומול אלוהיו – אבל הוא גם נוגע בייסוריו של האדם הפשוט בתוך מערכת החוק.

עפר שלח: ואני מקריא את זה לכם כדי שנחשוב לרגע מה היה חוק כזה, דומה לו – איך הוא היה נראה אם הוא באמת היה עוסק באנשים שלהם אנחנו רוצים לעזור ולא בראש ממשלת ישראל שמנסה להתחמק מייסורי הדין שלו.

עפר שלח: "לפני החוק עומד שומר פתח.

עפר שלח: אל שומר הפתח הזה בא איש מן היישוב ומבקש כי יותן לו להיכנס לתוך החוק.

עפר שלח: אבל השומר אומר כי עכשיו אין הוא יכול להרשות לו ליכנס.

עפר שלח: האיש שוקל בדעתו ואחר כך הוא שואל אם יהא רשאי אפוא ליכנס לאחר מכן.

עפר שלח: אפשר הדבר, אומר השומר, אך לא עתה.

עפר שלח: כיוון שהשער אל החוק פתוח הוא, כמו תמיד, השומר פסע הצידה.

עפר שלח: התכופף האיש כדי לראות דרך השער את אשר בפנים.

עפר שלח: כראות זאת השומר, צחק ואמר: אם כה חשקה נפשך, הלוא תנסה להיכנס על אף איסורי, אך דע לך: יד חזקה לי ואנוכי רק אחרון שומרי הפתח הינני, אבל מאולם אחד למשנהו עומדים שומרי פתח, כל אחד כוחו גדול יותר מחברו.

עפר שלח: את מראה פניו של השלישי, אפילו אני איני יכול לשאת.

עפר שלח: "מיני קשיים כאלה לא שיער האיש שבא מן היישוב, הן החוק צריך שיהיה נמצא לכל דורשיו תמיד, אומר הוא אל ליבו.

עפר שלח: אבל בהתבוננו עכשיו אל שומר הפתח, הלבוש אדרת שער, אל אפו הגדול והמחודד, אל זרקנו הארוך, הדליל, השחור, הטטארי, נמלך בדעתו כי מוטב שימתין עד שתינתן לו הרשות להיכנס.

עפר שלח: "השומר נותן לו הדום ומושיבו ליד הפתח מן הצד, שם יושב הוא ימים ושנים.

עפר שלח: שועה הוא כמה וכמה ניסיונות לקבל רשות כניסה ומוגיע את שומר הפתח בהפצרותיו.

עפר שלח: השומר חוקר אותו מעט מזמן לזמן, שואלו למולדתו וכמה שאלות אחרות.

עפר שלח: אך השאלות האלה הן אדישות, מן השפה ולחוץ, כדרך עתודי הארץ, ולבסוף הוא חוזר ומשמיעו כפעם בפעם שעדיין אינו יכול לתת לו להיכנס פנימה.

עפר שלח: "האיש, שהצטייד לנסיעתו בכל מיני חפצים, מבזבז את כולם ואפילו את יקרי הערך שבהם למען כפר את פני שומר הפתח ולשחדו.

עפר שלח: אומנם הלז מקבל כל דבר, אך בשעת מעשה הוא אומר: הריני מקבל את זה ממך רק בעבור לא תחשוב: היה בידי לעשות דבר והחמצתיו.

עפר שלח: "במשך השנים הרבות מתבונן האיש אל שומר הפתח ומתחקה עליו כמעט בלי הרף.

עפר שלח: שוכח הוא את שומרי הפתח האחרים ואך זה הראשון הוא בעיניו המעצור היחיד בפני כניסתו לתוך החוק.

עפר שלח: עורר הוא את מקרה הפגע הזה בשנים הראשונות בקול רם ואחר כך, כהזדקנו, שוב אינו אלא מרטן בפני עצמו.

עפר שלח: רוח ילדות נכנסת בו, וכיוון שבמשך שנות חקרו את שומר הפתח הכיר לדעת גם את הפרעושים שבאדרתו, הרי הוא מבקש גם את הפרעושים שיסייעו בידו ויהפכו לב השומר לטובה עליו.

עפר שלח: "לבסוף התחיל מאור עיניו פוחת והולך, ואין הוא יודע אם באמת חלל סביביו הוא המתכהה והולך או אך תרמית עיניו היא.

עפר שלח: לעומת זאת, מבחין הוא עכשיו בתוך האפלולית כמין זוהר הבוקע ללא דעוך מתוך שער החוק.

עפר שלח: "מעתה חייו קרבים לקיצם.

עפר שלח: לפני מותו מתלכדים במוחו כל הניסיונות שהיו לו במשך כל הזמן שעבר עליו ומצטרפים לשאלה אחת שעדיין לא הציג אותה לשומר הפתח.

עפר שלח: ברמיזה הוא קורא לו לגשת.

עפר שלח: כיוון שאינו יכול לזקוף עוד את גופו הנוקשה, שומר הפתח מוכרח להתכופף אליו מטה-מטה, משום שהבדל שיעורי הקומה השתנה הרבה לרעתו של האיש.

עפר שלח: וכי מה אתה רוצה לדעת עוד עכשיו?

עפר שלח: שואל שומר הפתח, לא תדע שובעה.

עפר שלח: הן החוק הוא מחוז שאיפתם של כל האנשים, אומר האיש, וכיצד זה לא ביקש איש מלבדי במשך כל השנים הרבות הללו כי יורשה לו להיכנס?

עפר שלח: "שומר הפתח רואה כי האיש עוד מעט ואיננו, וכדי שהדברים ייקלטו עוד בחוש שמיעתו הגווע הוא מרעים עליו בקולו: כאן לא יכול איש מלבדך לקבל את רשות הכניסה, כי השער הזה רק בשבילך נועד.

עפר שלח: עכשיו אני הולך וסוגר אותו.

עפר שלח: את הסיפור הזה מספר כוהן בית הדין לאזרח ק', גיבורו הידוע של הסיפור "המשפט".

עפר שלח: "שומר הפתח רימה, אפוא, את האיש, פתח ק' מייד ואמר, כי סיפור המעשה משך את לבו מאוד.

עפר שלח: אל נא בחופזך, אמר הכוהן, אל נא תקבל דעת האחרים בלי בחון אותה תחילה.

עפר שלח: סיפרתי לך את המעשה דברי הכתוב ולשונו.

עפר שלח: על תרמית אין הכתוב מדבר כלל.

עפר שלח: אבל ברור הדבר, אמר ק', והסברך הראשון היה נכון מאוד: שומר הפתח לא מסר את המודעה הגואלת" – אם תרצו, את ההמלצות שלו – "אלא בשעה שכבר לא יכלה להועיל לו, לאיש.

עפר שלח: הוא לא נשאל על כך קודם לכן, אמר הכוהן, ואף זאת עליך לזכור, כי הוא רק שומר פתח ומבחינה זו הוא מילא את חובתו.

עפר שלח: "למה זה אתה סבור כי מילא את חובתו?

עפר שלח: שאל ק'.

עפר שלח: הוא לא מילא אותה.

עפר שלח: אולי הייתה בחובתו לגרש את כל הזרים, אבל את האיש הזה, אשר בשבילו נועד השער, חייב היה להכניס.

עפר שלח: אין בך די יראת הכבוד בפני הכתוב ומשנה אתה את סיפור המעשה, אמר הכוהן.

עפר שלח: סיפור המעשה מכיל שני מאמרות חשובים מפי שומר הפתח המוסבים על רשות הכניסה לתוך החוק, אחד בתחילת הסיפור והשני בסופו.

עפר שלח: דברי המאמר האחד, שאין הוא יכול להרשות לו להיכנס עכשיו, ודברי משנהו:

עפר שלח: השער הזה, רק בשבילך נועד.

עפר שלח: אילו הייתה סתירה בין שני המאמרות הללו, כי עתה היה הצדק איתך ושומר הפתח רימה אפוא את האיש.

עפר שלח: ברם, אין כאן סתירה.

עפר שלח: אדרבה, המאמר הראשון יש בו אפילו רמז על השני.

עפר שלח: כמעט ייתכן לומר ששומר הפתח העביר על מידת חובתו כשרמז לאיש על אפשרות הכניסה לעתיד לבוא.

עפר שלח: "דומה כי אותה שעה לא הייתה חובתו אלא להשיב את פני האיש ריקם.

עפר שלח: ואומנם רבים ממפרשי הכתוב תמהים על כי רימז שומר הפתח את הרמז ההוא בכלל, שהרי הוא, כפי כל הנראה, אוהב את הדיוק ומקפיד בשמירת המשרה שניתנה על שכמו.

עפר שלח: משך שנים רבות עומד הוא על משמרתו ואינו זז משם, ואת השער הוא סוגר רק אחרי כלות הכול.

עפר שלח: מכיר הוא בחשיבות עבודתו הכרה שלמה, שהרי אומר הוא: יד חזקה לי.

עפר שלח: ויש לו יראת הכבוד בפני הממונים עליו, שהרי אומר הוא: אני רק אחרון שומרי הפתח הינני.

עפר שלח: לא פטפטן הוא, שהרי במשך השנים הרבות אין הוא שואל, כפי שכתוב, אלא שאלות מן השפה ולחוץ.

עפר שלח: שוחד לא ייקח, שהרי כה דברו בנוגע למתנה שהוא מקבל: הרי אני מקבל את זה ממך רק בעבור שלא תחשוב: היה בידי לעשות דבר והחמצתיו.

עפר שלח: ובמקום שהמדובר הוא במילוי החובה, שם אין שום דבר יכול לרכך את ליבו ואין שום דבר יכול לעורר את קצפו, שהרי כך נאמר על האיש ההוא, כי היה מוגיע את שומר הפתח בהפצרותיו, ולא עוד אלא שגם מראהו החיצוני" – השר כץ, אולי תגיד לנו מה אתה שומע?

עפר שלח: זה כמו "שער החוק".

עפר שלח: בסוף השר כץ יגיד לי: מה שאני שומע – רק בשבילך אני שומע.

חמד עמאר: אני מקווה שכולם יגיעו כמוך ויקראו לי ספר בשעה כזאת.

עפר שלח: "– – – ולא עוד אלא שגם מראהו החיצוני מרמז על אופי קפדני:

עפר שלח: האף הגדול והמחודד והזקן הארוך, הדליל, השחור, הטטארי.

עפר שלח: כלום יש לך בעולם שוער נאמן ושומר חובה יותר מזה?

עפר שלח: אפס, כי עוד תכונות אחרות מתערבות באופיו של שומר הפתח, והללו נוחות מאוד למי שבא לבקש רשות כניסה, ובהן מתבאר, מכל מקום, למה יכול לעבור על מידת חובתו באותו רמז שרימז על אפשרות כניסה לעתיד לבוא.

עפר שלח: וזה הדבר, אין להכחיש כי תם הוא במקצת, ועקב זה גם קורטוב של גבהות רוח יש בו.

עפר שלח: עם כל שהמאמרות שהוא משמיע על אודות ידו החזקה ועל תקיפותם של יתר שומרי הפתח ועל מראיהם, שאפילו הוא אינו יכול לשאתו, רצוני לומר, עם כל שהדברים האלה ייתכנו, הרי האופן אשר בו משמיע מאמרות אלה מעיד עליו שתפיסתו משובשת בתמימות יתרה ובגבהות רוח גם יחד.

עפר שלח: "לעניין זה, אומרים המפרשים, השגה נכונה באחד העניינים והשגה מוטעית באותו עניין עצמו יש שהן יכולות לדור בכפיפה אחת.

עפר שלח: אבל יש להניח, בכל אופן, כי אותה תמימות ואותה גבהות רוח, עם כל שגילוייהן יכולים להיות בלתי נחשבים, הרי יש בהן בכל זאת כדי להחליש את משמר הכניסה.

עפר שלח: פרצים הן באופיו של שומר הפתח, ונוסף על כך עוד זה כי שומר הפתח איש ידידות הוא, כנראה לפי טבעו.

עפר שלח: לא תמיד הוא איש נושא משרה.

עפר שלח: אדרבה, מייד ברגעים הראשונים הוא חומד לצון בהזמינו את האיש להיכנס, על אף האיסור המפורש העומד בתוקפו, ואחר כך אין הוא מגרש אותו כלל אלא נותן לו, כפי שכתוב, הדום ומושיבו ליד הפתח מן הצד.

עפר שלח: "הסבלנות בה הוא שומע במשך כל אותן שנים את הפצרותיו של האיש, החקירות הקטנות שהוא חוקר אותו" – זה מהעותקים הישנים, הדפוס הוא ממש קטן – "קבלת המתנות, האצילות אשר בה הוא מניח לו לאיש שישמיע בקול רם סמוך אליו את קללותיו על מקרה הפגע שהעמיד כאן את שומר הפתח הזה, מכל זה אתה למד כי אכן יש רחמים בליבו.

עפר שלח: לא כל שומר פתח כך היה מתנהג.

עפר שלח: ועוד יתרה הוא עושה לבסוף, הוא מתכופף מטה-מטה אל האיש כשהלז קורא לו ברמיזה, למען תת לו אפשרות לשאול את שאלתו האחרונה, ורק קוצר רוח כלשהו, אבל יודע הוא שומר הפתח כי הכול כבר הגיע לקיצו, מתבטא במילים 'לא תדע שובעה'.

עפר שלח: "ואפילו יש מהם מפליגים עוד בדרך הפירוש הזאת וסוברים שהמילים 'לא תדע שובעה' מביעות מעין התפעלות מאירת פנים, שאומנם אינה נקייה גם משמץ של זלזול והבטה מגבוה.

עפר שלח: בכל מקום דמותו של שומר הפתח נשלמת באופן זה בצורה שונה ממה שאתה סבור.

עפר שלח: הסיפור הזה, שעוד ממשיך הרבה מאוד, בא – אני אומר את זה למי שלא קרא את "המשפט" – בפרק הלפני-אחרון של "המשפט".

עפר שלח: בפרק האחרון אנשים לא ברורים מוציאים את האזרח ק' להורג.

עפר שלח: הוא לא ידע לעולם במה הוא נאשם, הוא לא ידע לעולם מה היו המלצות המשטרה בגינו.

עפר שלח: הוא נמצא כמו האזרח ההוא, שנמצא אל מול פתח החוק, לא נכנס אליו, ואז אומרים לו: הפתח הזה היה רק בשבילך, אבל אתה, אליו לא נכנס.

עפר שלח: זה תמצית מה שנקרא "עולם קפקאי", ואל העולם הקפקאי הזה נכנסים לא מעט אנשים, לא מפני שהמשטרה היא רעה ולא מפני ששלטונות אכיפת החוק מוטים כנגד האזרח, אלא מהרבה טעמים שבכולם קפקא עוסק – ביורוקרטיה, עומס.

עפר שלח: לכל הדברים האלה היינו יכולים, לו היינו רוצים.

עפר שלח: היה יכול חבר הכנסת אמסלם, לו רצה, לנסות ולגאול את האזרח כמידת האפשר, כי מידה מסוימת של ביורוקרטיה תמיד תהיה, ומידה מסוימת של עומס תמיד תהיה, ובסופו של דבר, כשאדם חשוד במשהו, העול הזה תמיד יהיה עליו לכל ימי חייו עד שהוא יצא ממנו.

עפר שלח: בכל הדברים האלה החוק שלפנינו איננו עוסק, איננו מתיימר לעסוק, איננו רוצה לעסוק.

עפר שלח: החוק שלפנינו, שהתחיל מדיון על עשרות אלפי תיקים ש-60% מהם, 80% מהם – לדעתי, גרסתו האחרונה של ראש הממשלה היא 60%, אבל זה לפני שהתחיל הדיון על עסקאות טיעון כאלה ואחרות, יכול להיות שנזיז את זה ל-80% – ש-60% מהחקירות שעושה המשטרה ומעבירה לפרקליטות תחת האמירה שנמצא פה חומר שלכאורה יש עבירה על חוק כזה או אחר מסתיימות בסופו של דבר בלא כלום.

עפר שלח: בכל הדברים האלה היינו יכולים לעסוק.

עפר שלח: על כל הדברים האלה, חברי מיקי לוי, אתה ואני – אתה, שעסקת בזה הרבה מאוד, ואני, שהייתי רק במעט מהדיונים – והרבה חברי כנסת אחרים, אמרנו לחבר הכנסת אמסלם: אדרבה, תוציא מהחוק הזה את חקירות ראש הממשלה, תעשה אותו אחרי היום שבו תהיה ההחלטה הסופית בעניינו של ראש הממשלה – אנחנו נבוא.

עפר שלח: תוציא ממנו את אנשי הציבור.

עפר שלח: תעשה אותו בדיוק הפוך, בדיוק הפוך: איפה שיש פרקליט מלווה – שם יהיה סיכום חקירה, שם – נקרא לזה המלצות, לא המלצות, לא ניכנס לטכניקה של זה – שם הדברים יתפרסמו, כי יש לזה חשיבות.

עפר שלח: דוגמה מובהקת מהימים האלה היא חקירת הרשות לניירות ערך בעניין בזק.

עפר שלח: יש חשיבות גדולה לציבור לדעת את סיכום החקירה של רשות ניירות ערך, שהוא זהה לחלוטין לסיכום של המשטרה, לצורך העניין, שהרי בסוף הפרקליטות תחליט אם יהיו כתבי אישום או לא.

עפר שלח: יש חשיבות גדולה לדעת את זה, בלי קשר לשאלה בסוף מי יועמד לדין ועל איזו עבירה.

עפר שלח: על כל הדברים האלה היינו יכולים לנהל דיון מרתק.

עפר שלח: היינו יכולים להגיע לחוק טוב באמת.

עפר שלח: אלא שזה, במקרה הזה, לא כוונת המחוקק.

עפר שלח: זאת לא הכוונה של אף אחד.

עפר שלח: כל הכוונה של החוק הזה – אתה יודע, מיקי, אני מתחיל לקבל את ההרגשה שהיא אפילו לא – ברור שהיום, לגבי החקירות המתקיימות, ואתה בטח תפליג ותסביר למה זה לא לגבי חקירות עתידיות, ואנשים הם במתח לקראת השעות שאתה עומד לדבר.

עפר שלח: אני לא רוצה לעשות ספוילרים, אם כי אתה תדבר ארבע שעות, לדעתי כל מילה שאני אומר עכשיו היא ספוילר למשהו שאתה תגיד.

עפר שלח: על כל הדברים האלה היינו יכולים באמת לדבר, היינו יכולים באמת לעסוק בהם.

עפר שלח: אני מרגיש שהחוק היום, מטרתו היא הרעש שהוא מעורר.

עפר שלח: במידה מסוימת אולי אנחנו – ואני כחבר הנהלת אופוזיציה הייתי שותף להחלטה שהובילה לאן שאנחנו הולכים עכשיו – אולי אנחנו משחקים אפילו לידיים של ראש הממשלה וחבר הכנסת אמסלם.

עפר שלח: עצם הרעש על זה אולי, אומר לעצמו ראש הממשלה, אולי יסתיר בסופו של דבר, כשיתפרסמו הסיכומים של המשטרה, יסתיר את זה, כי אנשים כבר כל כך יהיו עייפים, יותר עייפים ממה שאנחנו עכשיו – אנחנו הרי צעירים ורעננים – ולא יהיה להם כוח לשמוע על זה, ויהיה נדמה להם שאת ההמלצות האלה – כמו ההוא ליד שער החוק – הם שומעים כבר שנים.

עפר שלח: דיברתי היום בצוהריים על הביזוי של הבית הזה על ידי הקואליציה הנוכחית, על ידי ראש הממשלה הנוכחי.

עפר שלח: זה עוד חלק מהביזוי – הטריוויאליזציה, האמירה שמה שקורה פה כבר איננו חשוב, האמירה שאנחנו רק נעורר רעש סביבנו, ואת כל השאר נשאיר לקץ דברי הימים.

עפר שלח: כשייגמר הדיון על החוק הזה, כשתהיה ההצבעה – בצוהריים כבר נתתי את הספוילר הזה – ככל הנראה הקואליציה תנצח בהצבעה.

עפר שלח: למי שבמתח בשעה הזאת – אתם ביציע, אם אתם במתח, אל תהיו.

חמד עמאר: גם אני במתח.

עפר שלח: גם אתה במתח, היושב-ראש, בוודאי.

עפר שלח: ככל הנראה – – –

חמד עמאר: גם השר כץ במתח.

חמד עמאר: כולם.

עפר שלח: אני רואה.

עפר שלח: ככל הנראה, אמרתי בצוהריים – אני עסקתי הרבה שנים בתחזיות פוליטיות, אני אומר את זה מניסיון של הרבה שנים של תחזיות פוליטיות – ככל הנראה, הקואליציה תנצח בהצבעה.

עפר שלח: ואחרי זה, אחרי שישקע האבק, אנחנו נשאל את עצמנו אם למהות הזאת התכנסנו פה, אם למהות הזאת, אדוני היושב-ראש, אתה והשר כץ ואני עזבנו – בעיקר אנשים כמוך; השר כץ בפוליטיקה הרבה שנים; אתה ואני די חדשים פה, הגענו באמצע חיינו כדי לעשות טוב – אם לזה התכנסנו; אם הסתכלנו בזמן הזה על האזרח שעומד לא בפני שער החוק אלא בפני שער הפרלמנט, ומחכה שאנחנו במקום הזה נעסוק במה שחשוב לו ובמה שכואב לו ובמה שיקדם את חייו ובמה שנוגע לעתיד ילדיו ובמה שנוגע לטובתה של המדינה הזאת ושל המקום הזה, שאנחנו כל אוהבים, או שהתעסקנו בלחסום בפניו את השער, או שהתעסקנו בזה שאנחנו מעבירים עוד יום ועוד יום ואנחנו מחכים שהאזרח כבר לא יעניין אותו והחוק כבר לא יעניין אותו ושום דבר כבר לא יעניין אותו, ואנחנו נהיה פה בהבלים של הבניין הזה.

עפר שלח: כי אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שגם אתה מרגיש שבכל הסיפור – בסדר, אנחנו יודעים למה האופוזיציה הנוכחית עושה מה שהיא עושה, ואני כאמור הייתי שותף להחלטות של זה והובלתי את זה, ואני שמח מאוד שהובלתי את זה, כי אני חושב שאנחנו עושים דבר נכון, אבל בסוף, מסתכל על זה האזרח ואומר: מה לזה ולחיי?

עפר שלח: מה לזה ולמה שמטריד אותי?

עפר שלח: מה לזה ולמה שאני רוצה?

עפר שלח: מה לזה ולסיבה שבגללה טרחתי ביום הבחירות ושמתי פתק ושלחתי את הליכוד או ישראל ביתנו או יש עתיד או כל מפלגה אחרת למקום הזה?

עפר שלח: והתשובה תהיה: אין לזה הרבה.

עפר שלח: וזה מה שמתכוון ראש ממשלת ישראל, ולזה הוא מתכוון לא רק בחוק הזה.

עפר שלח: מיקי, אתה מוכן?

עפר שלח: כי אני מייד מפנה לך.

מיקי לוי: רק תן לי לאסוף את הדברים.

עפר שלח: לא, לא, יש הרבה דברים לאסוף.

עפר שלח: לזה הוא מתכוון – לטריוויאליזציה המוחלטת הזאת של הבית הזה, של העיסוק הפוליטי; לזה שהאזרח יגיד לעצמו: כבר לא משנה בכלל מה עושים שם במקום הזה, אז אני אתייחס אחת לכמה שנים, כשאני מגיע לקלפי.

עפר שלח: אני אתייחס לזה כמו שמתייחסים למשחק כדורגל.

עפר שלח: היושב-ראש, אתה חובב כדורגל?

חמד עמאר: כן.

עפר שלח: כן?

עפר שלח: איזו קבוצה?

חמד עמאר: שפרעם.

עפר שלח: שפרעם.

עפר שלח: מי היריבה המיתולוגית של שפרעם?

חמד עמאר: אין לנו יריבים.

עפר שלח: אין לכם יריבים?

חמד עמאר: אין לנו יריבים.

עפר שלח: מה זה, איזה מין קבוצת כדורגל זאת שאין לה יריבים?

חמד עמאר: אין לנו יריבים.

עפר שלח: אז עם כל הכבוד, אני בטוח ששפרעם – – –

חמד עמאר: כי אנחנו בליגה כל כך נמוכה – – –

עפר שלח: שפרעם היא – – –

חמד עמאר: בליגה כל כך נמוכה עכשיו, שאין לנו בכלל יריבים.

עפר שלח: שפרעם היא מקום הולדתו של זאהי ארמלי, מגדולי – –

חמד עמאר: נכון מאוד.

עפר שלח: – – גדולי שחקני הכדורגל בארץ בכל הזמנים – –

חמד עמאר: נכון.

עפר שלח: – – שאומנם שיחק במכבי חיפה, ואני אוהד הפועל, אבל בחיפה, כמו שאתה יודע, היריבות בין מכבי להפועל היא לא כזאת גדולה.

עפר שלח: אבל כל אוהד הפועל יודע שהדבר החשוב הוא לא שהפועל תנצח – הדבר החשוב הוא שמכבי תפסיד.

חמד עמאר: הדבר החשוב – שמכבי תנצח.

עפר שלח: לא, זה – וכל אוהד מכבי יודע – – –

חמד עמאר: תדע לך ששפרעם היו אוהדים של מכבי בגלל זאהי ארמלי.

עפר שלח: זאהי היה שחקן – ראית אותו משחק?

חמד עמאר: בטח.

עפר שלח: זאהי היה שחקן באמת מהגדולים.

עפר שלח: ואם אנחנו נגיע למצב שאליו שואף ראש הממשלה, שהכול יהיה טריוויאלי כמו תוצאות של משחק כדורגל, שיהיה חשוב רק מי ניצח ומי הפסיד, ולא יהיה חשוב בשביל מה זה ולמי עזרנו בזה ואיזו בעיה פתרנו בזה – – –

חמד עמאר: אתה צריך עזרה, חבר הכנסת מיקי לוי?

חמד עמאר: לשלוח לך מישהו שיעזור?

מיקי לוי: אני מוכן להחליף אותו בשמחה וברצון.

עפר שלח: הינה זה בא.

עפר שלח: הינה זה בא.

עפר שלח: אני בטוח, אגב, שמה שהשר כץ שומע זה הכול כדי להכין אותו לקראת נאומו של חבר הכנסת מיקי לוי, ומייד איך שתתחיל לדבר, מיקי, הוא יוריד את האוזניות ויאזין ברוב קשב, כי לזה הוא בא.

עפר שלח: לזה הוא בא.

עפר שלח: אנחנו כולנו פרוזדור לקראת נאומך.

חמד עמאר: אני מבטיח לך שאני אשמע כל מילה שאתה תגיד.

עפר שלח: אז צער גדול בסוף יש לנו, כמו אותו איש שעמד בפני שער החוק, על אנשים שעומדים בפני שער הפרלמנט הזה ורואים איך הוא נראה, לאן הביא אותו ראש הממשלה הזה, לאן הביאה אותו הקואליציה הנוכחית.

עפר שלח: ואני אסיים ואומר:

עפר שלח: גם הפיליבסטר הזה יגיע לסופו, וגם החקיקה של החוק האומלל הזה תגיע לסופה, אבל גם התפיסה הזאת מהו הבית הזה ולמה באנו לפה ואת מי אנחנו משרתים, גם היא תגיע לסופה.

עפר שלח: בשביל זה אנחנו עובדים – כדי שהיא תגיע לסופה, כי לא לזה התכוונו אזרחי מדינת ישראל.

עפר שלח: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מאפס את השעון, שלא תפספס אפילו שנייה אחת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חבר הכנסת עפר שלח, לילה טוב לכם.

מיקי לוי: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?" שואל המראיין בפליאה.

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך.

מיקי לוי: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק והאכיפה מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

עפר שלח: מיקי, תעשה את זה יותר טוב מהמקום.

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, לא אני אמרתי.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמרת אתה, אדוני ראש הממשלה, בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: ואומר: "אני אגיד לך מניסיון חיים" – אנחנו שמחים, אדוני ראש הממשלה, לשמוע שיש לך ניסיון חיים בתחום הזה.

מיקי לוי: והשחיתות חודרת כי אתם, התקשורת – שעכשיו מותקפת בכל החזיתות כעוכרי הממשלה הזאת – אתם מואשמים בזה שאתם לא חושפים את השחיתות.

מיקי לוי: ואותה משטרה ואותה פרקליטות, אותה מערכת אכיפת החוק, מואשמים ממש בימים האחרונים: אתם מתנכלים לראש הממשלה.

מיקי לוי: אתם, מערכת אכיפת החוק, "מאוד מאוד, הייתי אומר, סלקטיביות ורכות", ואינכם עושים את עבודתכם נאמנה.

מיקי לוי: ואת הדברים האלה, כפי שאמרתי, אמר ראש הממשלה בריאיון מצולם לאליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: ובמעמד הריאיון הזה נחתמה אמנה ציבורית שראש הממשלה חתם עליה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: התנועה לאיכות השלטון יזמה והפיקה אמנה ציבורית למלחמה בשחיתות 2006: "אנו, אזרחי מדינת ישראל, הבוחרים את נציגינו בבחירות הקרובות, מצהירים בזאת על דרישתנו מהמפלגות הנבחרות להילחם בשחיתות הגואה במדינה ולמגר אותה".

מיקי לוי: אני אפסיק לקרוא את האמנה כאן, כי יועציי הנאמנים לא הספיקו להדפיס אותה באותיות גדולות, ולכן אני לא רואה את האותיות, אבל אני אשתדל בהמשך – – –

חמד עמאר: אני חושב שחבר הכנסת עפר שלח יכול לעזור לך ולקרוא את זה.

תמר זנדברג: לדעתי יש לכם עד 10:00, בבוקר, להדפיס – – –

מיקי לוי: האמנה הזו היא מאוד מאוד חשובה.

מיקי לוי: היא נחתמה ב-2006 כחוזה בין הפוליטיקאים – ובהם ראש הממשלה, שחתם עליה – לבין המפלגות ואזרחי מדינת ישראל, שבו הפוליטיקאים מתחייבים להילחם בשחיתות עד חורמה, וכל פעם הם מודיעים על כך ושותפים ומתחייבים בפני אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אז התחייבות לחוד והתנהגות לחוד, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר הצמוד לאוזניות – ואני יכול להבין אותך – ואולי רעייתי, שצופה בנו ברגעים אלה, אולי בין הבודדים, והייתה ערה כי היא חששה מאוד שאחרי שעתיים של מנוחה אני לא אחזור הנה, אבל שמתי ארבעה פעמונים, שעונים מעוררים, כדי להתעורר.

מיקי לוי: אני רוצה להתחיל את הנאום הארוך שלי שצפוי פה הלילה, אדוני היושב-ראש, נאום בן קרוב לשבע שעות במצטבר, עם הפסקה קטנה בהמשך, על המחאה הציבורית ההולכת וגדלה כנגד הממשלה והעומד בראשה – מחאה ציבורית שגם הימין שותף לה; מחאה נגד השחיתות השלטונית, נגד הדורסנות, נגד הכוח המשכר שהופך אנשים על דעתם, הפגנות שגם נשיא המדינה, דמוקרט בכל רמ"ח איבריו, איש ירושלים – לילה טוב, חברתי חברת הכנסת.

תמר זנדברג: לא נעים לי להפסיק אותך.

תמר זנדברג: אני מאוד הייתי רוצה להישאר כאן – – –

מיקי לוי: זה בסדר.

תמר זנדברג: – – – שעתיים-שלוש קדימה.

מיקי לוי: אני מלא עוצמה ורצון להשמיע את הדברים.

תמר זנדברג: אני בטוחה.

תמר זנדברג: תייצג אותנו בכבוד.

תמר זנדברג: תן בראש.

מיקי לוי: – – – מחאה ציבורית שגם הימין שותף לה – מחאה נגד השחיתות השלטונית, נגד הדורסנות, נגד הכוח המשכר שהופך אנשים על דעתם; הפגנות שגם נשיא המדינה, דמוקרט בכל רמ"ח איבריו, איש ירושלים, שיבח אותן אמש כשאמר: יש לנו כמה הוכחות נפלאות בשנים האחרונות להשפעתן של אותן עצרות בכיכרות והשפעת הרשתות על המציאות, ולראיה – מחאת הקיץ.

מיקי לוי: הפגנות נגד והפגנות בעד, שעברו מפתח תקווה לתל אביב ולכיכרות הנוספות, וקמפיין MeToo.

מיקי לוי: שימו לב שכל הדוגמאות הללו עברו מדיבורים למעשים, יצאו מהמסך ותפסו אחיזה של ממש גם בחיים הממשיים.

מיקי לוי: גורן, הבימה, ספרא, רחבת הסינמטק – אין תחליף לכיכרות העיר האמיתיות, הפיזיות.

מיקי לוי: עלינו לגדל דור שיזכור שהדמוקרטיה האמיתית יכולה להתחיל ברשת, אך לעולם, לעולם לא תחליף את הצורך וההכרח לקחת חלק בוויכוחים ובעשייה משמעותית.

מיקי לוי: הנשיא ראובן ריבלין אומר את הדברים, כמו תמיד, באומץ רב, מדם ליבו, ואני רוצה להגיד לכם שאני שותף מלא לעמדתו זו.

מיקי לוי: בזמן היותי מפקד מחוז עשיתי והוריתי לאנשיי לעשות הכול כדי לאפשר קיום ההפגנות בירושלים, תוך צמצום הפגיעה בחיי היום-יום של הציבור.

מיקי לוי: וכן, גם לא פעם אחת נתתי הוראה לפזר את ההפגנות האלה בכוח, כאשר הפגנות אלו הפכו אלימות, חסמו כבישים וגרמו לשיבוש החיים.

מיקי לוי: כן, גם את זה עשיתי.

מיקי לוי: כמי שחרד מכך ופועל שנים רבות בשנים האחרונות יחד עם שליחיו לצמצם את המרחב הדמוקרטי בישראל – ניסיונות הפיכה, אמר – הוא קורא להפגנות העממיות האלה: מאמץ פוליטי להפיל ממשלה דרך הפגנות.

מיקי לוי: הוא אומר למקורביו: התייצבות

מיקי לוי: כם חשובה לי מאוד.

מיקי לוי: שמעתם מה אמר ראש הממשלה?

מיקי לוי: מאמץ פוליטי דרך ההפגנות להפיל ממשלה.

מיקי לוי: כך אמר למקורביו.

מיקי לוי: הרי הפגנות זה חלק מנשמת אפה של דמוקרטיה.

מיקי לוי: חייבים, צריך להשמיע קול במדינה דמוקרטית וחופשית.

מיקי לוי: מקורביו מתייצבים כל פעם כשהוא מרגיש שהוא נלחץ.

מיקי לוי: הוא אומר למקורביו: התייצבות

מיקי לוי: כם חשובה לי מאוד.

מיקי לוי: כך גם אמר לרבני הציונות הדתית.

מיקי לוי: כך אמר לרבני הציונות הדתית.

מיקי לוי: אז אדוני ראש הממשלה, אנחנו עדיין חיים בדמוקרטיה, לא בביביקרטיה.

מיקי לוי: כאן מדינת ישראל – דמוקרטיה ולא ביביקרטיה.

מיקי לוי: האזרחים הם לא נתינים שלך, ומותר להם להפגין, מותר להם לצעוק כנגד ים החשדות נגדך, מותר להם להביע ביקורת כאשר אתה מברך עובד לשכה שלך לשעבר שעבודתו הופסקה בעקבות הטרדות מיניות וצילומים לא ראויים.

מיקי לוי: מותר לציבור החופשי הזה, שחי במדינה דמוקרטית, ברוך השם, ולא בביביקרטיה, להביע ביקורת על קידום אינטרסים של מקורבים שלך.

מיקי לוי: זוהי דמוקרטיה, כפי שאמרתי, ולא ביביקרטיה.

מיקי לוי: נבחרת בצורה דמוקרטית, ואנחנו מכבדים את הבחירה בך, אבל אנחנו, אנחנו נחליף אותך בדרך הדמוקרטית.

מיקי לוי: היום הזה קרב ובא, אדוני ראש הממשלה, ואתה יודע את זה.

מיקי לוי: בגלל זה אתה בלחץ.

מיקי לוי: בגלל זה אתה נוהג כפי שאתה נוהג, במתקפות חסרות הרסן נגד התקשורת, נגד משטרת ישראל – אותה משטרה, אדוני ראש הממשלה, שחוקרת בצורה ראויה, חותרת להגיע לחקר האמת; אותה משטרה ששוטריה האמיצים מגינים עלינו, אזרחי מדינת ישראל, מפני הטרור, ולא פעם משלמים בחייהם על כך שהם מצילים חיי אזרחים.

מיקי לוי: זו אותה משטרה שכאשר אתה, אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, ספונים בביתנו לשנת לילה, חגים את חגנו ונחים בשבת, שוטריה האמיצים נמצאים ברחובות, עושים את עבודתם נאמנה כדי להגן על חיי אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: מפא"י ההיסטורית, שאתם כל כך אוהבים להזכיר את שנות שלטונה, שלטה במדינה פחות מכם, עד שהציבור מאס בהנהגתה והביא את המהפך המיוחל, ובצדק.

מיקי לוי: רק שמאז 1977 – 1977 – אתם איבדתם את הדרך, איבדתם את המצפון, איבדתם את המוסר.

מיקי לוי: אתם מושלים רק בשביל למשול, לא בשביל לשנות, לא בשביל לעשות.

מיקי לוי: שכחתם את הציבור, שכחתם את הפריפריה, שכחתם את עיירות הפיתוח, שכחתם את השכבות החלשות.

מיקי לוי: דבר אחד לא שכחתם – ואני חייב לתת ציון לשבח לשר התחבורה, אדוני השר.

מיקי לוי: עשייתך ניכרת בכול.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: אתם מביאים אותנו למקום רע מאוד, והציבור רואה את זה, מוחה על כך וזועק על כך.

מיקי לוי: האש מלחכת גם את הגלימה שלך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: אתה מרגיש אותה – – –

עפר שלח: מיקי – – –

מיקי לוי: לילה טוב.

מיקי לוי: אתה מרגיש אותה, את אותה אש, אדוני ראש הממשלה, ולכן אתה עושה את הדה-לגיטימציה עם שליחיך למשטרת ישראל.

מיקי לוי: אותה משטרה של כולנו – משטרה אחת עם שוטרים נאמנים ואמיצים – אתה מעז לעשות לשוטרי משטרת ישראל דה-לגיטימציה.

מיקי לוי: בושה וחרפה, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: זוהי אותה משטרה, כפי שאמרתי, ששומרת על ביטחון אזרחי ישראל ברחובות, אותה משטרה שנלחמת במשפחות הפשע ועשויה ללא חת, אותה משטרה שנאבקת בתאונות הדרכים ואוכפת את החוק, שומרת על החוק והסדר.

מיקי לוי: כן, אדוני ראש הממשלה, היא גם חוקרת שחיתות שלטונית – אותה שחיתות שבבחירות 2006 אתה תקפת מעל כל במה, ובצדק, אבל מאז השחיתות הזאת הפכה להיות נחלתך ונחלתם של מקורביך.

מיקי לוי: כל אנשי הלשכה שלך, או חלק מהם, לפחות, בשנים האחרונות, הלכו לחדרי החקירות בשמאל-ימין, ורבים מהם סיימו את עבודתם נוכח אימות החשדות בעניינם.

מיקי לוי: תראה את שרי הממשלה שלך, תראה מה קורה לחברי המפלגה שלך.

מיקי לוי: ברוך הבא, השר שטייניץ.

מיקי לוי: הוא תכף ישים אוזניות.

מיקי לוי: ברוך הבא.

מיקי לוי: צר לי שאני גורם לכך שלא תישנו כמו שצריך.

יובל שטייניץ: בסדר.

יובל שטייניץ: זה משחקי אופוזיציה–קואליציה.

יובל שטייניץ: זה בסדר גמור.

מיקי לוי: תודה, אדוני, על החיזוק.

מיקי לוי: אני מאוד מודה לך.

מיקי לוי: תראה את שרי הממשלה שלך.

חמד עמאר: צריך מדי פעם שהאופוזיציה תעשה את זה.

מיקי לוי: בוודאי, אחרת לא יהיה עניין בבית הזה.

חמד עמאר: אחרת לא נראה את השר שטייניץ בשעה כזאת במליאה.

מיקי לוי: כבר ראינו אותו רץ אץ עם חצי פיג'מה כדי להצביע, בעודו קם ממיטת חוליו.

יובל שטייניץ: זו אגדה יפה.

יובל שטייניץ: זו הייתה חולצת גולף רגילה – –

מיקי לוי: אה, כן?

יובל שטייניץ: – – אבל אתה יודע, מה שכותבים בתקשורת זה כבר נשאר – – –

ישראל כץ: יותר מהמציאות.

מיקי לוי: אני חייב לציין שהפיג'מה הייתה יפה מאוד.

יובל שטייניץ: מה?

מיקי לוי: אני חייב לציין שהפיג'מה הייתה יפה מאוד.

יובל שטייניץ: חולצת גולף.

חמד עמאר: הוא תיקן אותך, אמר לך לא פיג'מה.

חמד עמאר: זו הייתה חולצה – – –

מיקי לוי: כן, כן, אני קלטתי, אדוני.

מיקי לוי: הייתה חולצת גולף.

חמד עמאר: אבל לא יעזור שום דבר, התקשורת אמרה את זה – זה יישאר, יידבק.

יובל שטייניץ: זה נגמר.

חמד עמאר: זה מה שיהיה.

יובל שטייניץ: היום התקשורת קובעת את העובדות, לא המציאות.

מיקי לוי: בעניין הזה אני מסכים איתך.

מיקי לוי: תראה, אדוני ראש הממשלה, מה קורה לחברי המפלגה שלך.

מיקי לוי: ככה אתה חושב שאפשר לנהל מדינה?

מיקי לוי: ככה אתם, חבריי לקואליציה, מתנהלים?

מיקי לוי: מהו המסר לציבור?

מיקי לוי: מה המסר לשומרי הסף?

מיקי לוי: אני מכיר – אנחנו פועלים להחליש אתכם.

מיקי לוי: תורידו את הראש, אנחנו השולטים, ואתם, אל תפריעו לנו.

מיקי לוי: אנחנו מדברים אל הצד הזה.

מיקי לוי: אם נרצה, ניקח מתנות, כי זה בסדר – כך עמד ראש הממשלה מעל הדוכן הזה והצהיר בפה מלא: מותר לקחת מתנות.

מיקי לוי: ואם נרצה, נבלום תוכניות במשרד התקשורת כי זה טוב לחברים שלנו.

מיקי לוי: אז מונה מנכ"ל משרד התקשורת, המקורב שלך, שמינית למנכ"ל משרד התקשורת במינוי בזק בתוך 24 שעות, תוך פיטוריו של המנכ"ל הקודם דרך הטלפון.

מיקי לוי: אותו מנכ"ל שמינית הורחק מהמשרד לאחר כמה חודשים בגין חשדות לכאורה נגדו על הדלפות, שיתוף פעולה ופגיעה ממשית באינטרס של מדינת ישראל, חשדות לכאורה על כך שהדליף מתוך המשרד את עמדתה של המשטרה לבעלים ומנכ"ל בזק.

מיקי לוי: והוא כבר אינו במשרד שלך, ואתה ממשיך ואומר: אם נרצה נבלום את התוכניות וניקח מתנות, כי זה טוב לחברים שלנו, ואז נחלק גם כסף ציבורי לחברי הכנסת של הליכוד כדי שיתמכו בתקציב, והם יחלקו אותו למקורבים.

מיקי לוי: מעל רבע מיליארד שקלים, כ-250 מיליון שקלים, חולקו לחברי הכנסת מהקואליציה, ובתוכם חברי הכנסת מהליכוד, על מנת שיחלקו אותם למקורבים – כאתנן, אדוני ראש הממשלה, כאתנן למען יצביעו בעד התקציב.

מיקי לוי: אתה, שמזמן באישון לילה מו"ל של עיתון כדי לנסות לסגור איתו דיל של פרסום חיובי בתמורה להפחתת הדפסת עיתון מתחרה: אתה, אדוני ראש הממשלה, ומקורבך – מקורבך מממן אותו – אתה תגביל את התפוצה שלו, ובתמורה תקבל אצל אותו מו"ל שזימנת לביתך באישון לילה פריבילגיה של כתבות חיוביות עליך.

מיקי לוי: חברים, בעל הבית השתגע.

מיקי לוי: אם זוהי דרכו, שאלוהים ישמור אותנו.

מיקי לוי: בשבועות האחרונים הקדשתי חלק גדול מהזמן שלי לחוק ההמלצות.

מיקי לוי: אין זה חוק ההמלצות; בטעות ניתן לו השם הזה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: עוד בהיותי מפקד מחוז לפני כ-15 שנה השר עוזי לנדאו, ששימש אז כשר לביטחון פנים, העביר הוראה שבה אמר:

מיקי לוי: המשטרה לא תמליץ או לא-תמליץ להעמיד אדם לדין.

מיקי לוי: היא לא תמליץ לפני הפרקליטות.

מיקי לוי: היא תסכם את התיק, אדוני היושב-ראש, ותכתוב משפט אחד: נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי לוי: והמשפט הזה על ראיות לכאורה, אדוני, הוא משפט שפותח פתח ענק, רחב, לפני הפרקליטות לסגור את אותו תיק בגלל ראיות לא מספיקות, מחוסר עניין לציבור או מכל סיבה אחרת.

מיקי לוי: נהפוך הוא, הדבר מראה על איזונים בין מערכת אכיפת החוק של משטרת ישראל לבין פרקליטות המדינה.

מיקי לוי: אין המלצות, יש סיכום תיק, וגם את זה רוצים למנוע.

מיקי לוי: ויותר מאוחר אני אעמוד על ההבדלים המקצועיים בין המלצות לבין סיכום תיק.

מיקי לוי: בשבועות האחרונים הקדשתי חלק גדול מהזמן שלי לחוק שמובא לפני הכנסת, החוק הרע הזה, יש לומר, של חבר הכנסת דודי אמסלם.

מיקי לוי: ואני באמת מאמין שהחוק רע.

מיקי לוי: אני חושב שזה חוק שיפגע גם בנחקרים, גם בנפגעי עבירה, יפגע בציבור, יפגע בחוקרים ויפגע במשטרה.

מיקי לוי: כשנגיע לשלטון יום בהיר אחד, החוק הזה יבוטל.

מיקי לוי: זה חוק שנולד בחטא ויאושר בחטא.

מיקי לוי: אלו ימים רעים לכנסת ישראל, ימים קשים מאוד לדמוקרטיה הישראלית, ימים לא טובים למערכת שלטון החוק.

מיקי לוי: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להמשיך את הנאום הארוך שלי בדברי שבח.

מיקי לוי: אני מבקש ורוצה לשבח אתכם, השוטרים והשוטרות, הלוחמות והלוחמים, החוקרות והחוקרים.

מיקי לוי: בשבועות האחרונים אתם, אחיי, הפכתם להיות המטרה של הממשלה הזאת והעומד בראשה.

מיקי לוי: אלו ששומרים על החוק והסדר, אלו שנלחמים בטרור ומסכנים את חייהם ולא פעם משלמים בחייהם – אתם עוברים מסע של דה-לגיטימציה שנועד לפגוע בעבודתכם.

מיקי לוי: כמי שמכיר אתכם ועבד לצידכם שלושה עשורים כמעט, אני יודע שהקולות הללו לא משפיעים עליכם.

מיקי לוי: כלל וכלל לא.

מיקי לוי: האיומים האלה לא מסיטים אתכם מהדרך.

מיקי לוי: ואני אומר לכם, עוד יבואו ימים טובים ויפים – אני וחבריי עובדים על כך – ימים יפים שבהם מערכת שלטון החוק תוכל לעבוד בשקט, ללא הפרעות, ללא הצעות חוק מטעם, ללא השמצות במרכזי מפלגות, ללא מחיאות כפיים של שרים וחברי כנסת לחשודים בעבירות שחיתות.

מיקי לוי: בסוף הצדק ינצח.

מיקי לוי: ראינו כבר ראשי ממשלה ונשיאים שנהגו באותה דרך כנגד רשויות אכיפת החוק, ובסוף ישבו מאחורי סורג ובריח, ירדו מהבימה הציבורית ומבימת ההיסטוריה בצורה באמת באמת בעייתית.

מיקי לוי: אני פונה לחברי הממשלה הזאת.

מיקי לוי: יש כל כך הרבה לטפל ולתקן במדינה הזאת, במיוחד אחרי הקדנציה שלכם.

מיקי לוי: אתם לא מתביישים בחוקים הנוראיים שמקודמים על ידי ראש הממשלה ואנשיו?

מיקי לוי: הרי אין בהצעה הזאת שום דבר שייטיב עם הציבור.

מיקי לוי: יש שינוי שייטיב עם החשודים בפלילים, כמו ראש הממשלה ורבים מהקואליציה הזאת.

מיקי לוי: תראו, כל כך הרבה דברים לטפל.

מיקי לוי: אה, כן, שכחתי, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בימים האחרונים מגיעים אליי דרך חבריי הקודמים מסרונים מאלה שהיו מכיריי – לא הקרובים – אותם עבריינים, עברייני צווארון לבן, ראשי משפחות פשע, שאומרים לי: אנחנו כל כך מודים לכנסת ישראל על החוק הזה.

מיקי לוי: כשנעשה עבירה, כשנבצע פשע, כשנשדוד, כשנאנוס, חלילה – עד אשר לא יוגש כתב אישום, החוק הזה נותן לנו חיסון וחיסיון מפרסום שמנו ברבים.

מיקי לוי: אף אחד לא ידע מה עשינו, גם אם שלחנו יד כאנשי צווארון לבן ועשינו תספורות וביצענו עבירות בניירות ערך, כפי שקורה בימים אלה.

מיקי לוי: אז מה עם זכות הציבור לדעת?

מיקי לוי: כאשר בעל מניות רואה את הציבור שקנה את מניותיו, ושולח ידו ומבצע עבירות באותם ניירות ערך, אותו ציבור שנתן בו אמון, האם נשללת ממנו, מאותו ציבור, הזכות לדעת?

מיקי לוי: כן, החוק הזה ייתן חיסיון לעבריינים מפני התקשורת.

מיקי לוי: לא יהיה ניתן, על פי החוק החדש, לפרסם אלא כאשר יוגש כתב אישום.

מיקי לוי: ומה על אותה אישיות שנחשדה בפלילים ובעבירות מין?

מיקי לוי: מה עם זכות הציבור לדעת שנבחרי הציבור שלו מבצעים עבירות?

מיקי לוי: ומה הפרסום שהיה יוצא החוצה וגורם לנפגעות נוספות לבוא ולהתלונן, כי נפתחה חקירה?

מיקי לוי: כל אלה נפגעים מהחוק, שלדברי חבר הכנסת אמסלם וראש הממשלה הוא כל כך חשוב.

מיקי לוי: כל כך חשוב היה לחבר הכנסת אמסלם, שדואג לזכויות אדם, שיושב פה שלוש שנים וטוען שזה כל כך בער בו שהוא המתין שלוש שנים כדי להביא את החוק הזה לחקיקה על מנת להכניסו לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: ואני שואל: הכיצד, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: הרי העניין הזה התעורר בך מרגע שנפתחה חקירה כנגד ראש הממשלה.

מיקי לוי: ואם אתה לא מאמין לי, חבר הכנסת אמסלם, אז אולי, חבר הכנסת אמסלם, תאמין לחבר הסיעה שלך, יושב-ראש ועדת הכנסת שמונה רק לאחרונה, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

מיקי לוי: וזה מה שהוא טוען על חוק ההמלצות – וכמובן, השם הזה אינו נכון.

מיקי לוי: חוק ההמלצות נולד בגלל חקירות נתניהו.

מיקי לוי: כך אומר חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

מיקי לוי: חבר הכנסת מהליכוד מיקי זוהר אמר שלשום – זה היה לפני כמה ימים – כי חוק ההמלצות שנועד להשתיק את המלצות המשטרה בנושא הגשת כתב אישום נגד נבחרי ציבור נולד בגלל חקירות ראש הממשלה בנימין נתניהו.

מיקי לוי: "אנחנו", אומר חבר הכנסת זוהר, "רצינו להגן על שמו הטוב" – שמו הטוב – "של נבחר ציבור ספציפי, שהוא ראש הממשלה", אמר זוהר בריאיון לתוכנית הרדיו של קלמן ליבסקינד ואסף ליברמן בכאן ב'.

מיקי לוי: וזוהר הוסיף בריאיון: "אני חושב שחבריי למפלגה טעו בכך שלא אמרו מהיום הראשון שהחוק הזה כן מגן על ראש הממשלה, על הזכות שלו לחפות ולשמו הטוב, עד אשר היועץ המשפטי לממשלה יכריע אחרת".

מיקי לוי: כך אמר חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

מיקי לוי: זוהר ציין כי עמיתיו למפלגה, חברי הכנסת דוד ביטן ודוד אמסלם, שציינו בהזדמנויות שונות שאין קשר בין החוק לחקירות ראש הממשלה, שגו כשלא הצהירו מפורשות על מטרת החוק.

מיקי לוי: הם עשו טעות שלא אמרו את זה וניסו לייפות את הדברים, לדבריו.

מיקי לוי: "אין חוק היום במדינת ישראל שלא נולד ממקרה פרסונלי" – אני אינני מסכים איתך, חבר הכנסת זוהר.

מיקי לוי: הרבה, או רוב החוקים במדינת ישראל, שנכנסו לספר החוקים של מדינת ישראל, הם חוקים ראויים, אדוני היושב-ראש, וכולנו עמלים על אותם חוקים.

מיקי לוי: נכון, מפעם לפעם מתפלט כזה, איזשהו חוק לא ראוי, אבל הכלל – החברים היושבים כאן עושים עבודתם נאמנה, או משתדלים לעשות את עבודתם נאמנה, והדברים שאתה אומר אינם נכונים.

מיקי לוי: אתה אומר: אין חוק היום במדינת ישראל שלא נולד ממקרה פרסונלי.

מיקי לוי: כל סיפור פרסונלי מביא לחקיקה רחבה לכלל אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: חבר הכנסת מהליכוד התייחס גם לחשדות נגד יושב-ראש הקואליציה ביטן.

מיקי לוי: החשדות שמדובר עליהם הם חשדות לא פשוטים – אומר חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, לא אני – אבל צריכים לתת לביטן את הזכות הדמוקרטית הבסיסית שלו לחפות – ואני מסכים איתך בעניין הזה.

מיקי לוי: כל עוד לא הוכחה אשמתו של אדם, זכות החפות עומדת לו.

מיקי לוי: "אי-אפשר", אמר, "במדינת ישראל לחרוץ דין של אדם בטרם הוחלט על ידי בית המשפט אחרת.

מיקי לוי: עשו את זה כבר לראש הממשלה, ועושים את זה עכשיו גם לחבר הכנסת ביטן".

מיקי לוי: ואני שואל את חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר: והיכן זכות הציבור לדעת כשמדובר בחברי כנסת?

מיקי לוי: וכשהחוק הזה חוקק והובא לוועדת הפנים של הכנסת – ואני מחברי הכנסת שישבו שם שעות רבות – אמרתי לחבר הכנסת אמסלם, ואמרו לו אנשי הפרקליטות: אוקיי, רוצה להגן על עם ישראל?

מיקי לוי: כי המילה הזאת חזרה עוד פעם ועוד פעם.

מיקי לוי: אמר: בוודאי.

מיקי לוי: ומה הצענו לו אני וחבריי?

מיקי לוי: – תודה רבה על התה – הצענו לו אני וחבריי להחיל את החוק על כל שאר התיקים, אבל להוציא מן הכלל נבחרי ציבור.

מיקי לוי: דהיינו, ראשי ערים – לצורך זה הייתי גם מוכן לוותר על זה, למרות שאנחנו רואים בשנים האחרונות את מצעד ראשי הערים וראשי הרשויות המוניציפליות בדרכם לחדרי החקירות, וחלקם אף מאחורי סורג ובריח – חברי כנסת, שרים, ראשי ממשלה, נשיא, כל אלה יוצאו מהכלל, מאותו חוק גרוע.

מיקי לוי: בסך הכול מדובר בפחות מ-200 איש.

מיקי לוי: זכות הציבור לדעת מיהם נבחרי הציבור שלו, בתפיסת עולמי, חייבת להיות.

מיקי לוי: אם הציבור בחר בנו, אדוני היושב-ראש, ושלח אותנו לבית הזה, אין הדבר דומה לאותו פקיד בכיר שכשל, חלילה; אין הדבר דומה לבעל חברה ששלח ידו; אין הדבר דומה לבעל חברה ציבורית או למנכ"ל או יושב-ראש חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה.

מיקי לוי: אותו לא הציבור שלח, למרות שלציבור יש חלק במניות של אותה חברה ברגע שאותה חברה הונפקה בבורסה.

מיקי לוי: אבל ניחא, ויתרתי על אלה גם אלה.

מיקי לוי: אבל טענתי: בוא – כקצין לשעבר אני אומר לך, למרות שזה יפגע בעבודת המשטרה ובעבודת הפרקליטות, ואני אסביר מאוחר יותר את הטכניקה, אני הולך איתך – בוא נחריג את אנשי הציבור מן הכלל.

מיקי לוי: אנחנו, שנבחרנו על ידי הציבור ונשלחנו לבית הזה – זכות הציבור גוברת, זכות הציבור לדעת גוברת על כך שאתה הכנסת לחוק את נושא האי-פרסום אשר יחול על כלל התיקים.

מיקי לוי: ואותם עבריינים מכל קשת העבירות – ראשי הפשע, מבצעי עבירות המין, השודדים למיניהם והרוצחים למיניהם, הפדופילים למיניהם –על פי החוק הזה, עד אשר לא יוגש כתב אישום, אין זכותו של הציבור לדעת.

מיקי לוי: ואני שואל אתכם: זה הגיוני במדינה דמוקרטית?

מיקי לוי: יתרה מזו, אין עניינו של הציבור באותו בעל מכולת או באותו שודדון קטן, והזכות הזאת לאשר פרסום באותם תיקים שהולכים לפרקליטות המדינה, וחלקם, דינם להישפט בבית המשפט המחוזי באינסטנציה גבוהה יותר מאשר השלום – רק האישור של היועץ המשפטי לממשלה מאשר מתן פרסום לציבור של אותו תיק שנדון בפרקליטות.

מיקי לוי: וידו של היועץ המשפטי לממשלה אינה קלה על העט.

מיקי לוי: ניצבים לפניו הקריטריונים להגן על שמו של אדם.

מיקי לוי: אבל זכות הציבור לדעת במקרה של נבחרי ציבור – תגידו, אתם רציניים?

מיקי לוי: הציבור ששלח אותנו לבית הזה, זכות הציבור לדעת גוברת על זכות החפות שעומדת לנו על פי החוק.

מיקי לוי: ולכן, החלק הזה בחוק הבזוי הזה הוא חלק אומלל, חלק שלוקח מהציבור את זכותו לדעת.

מיקי לוי: ובמהלך הנאומים שלי בפרק הזה אני אעשה לי כדרך, כבחירה, לעשות הפסקה בערך, אדוני, כל 50 דקות, שעה עגולה, ולחזור לפני ראש הממשלה על הדברים: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת", "למה?", שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אומר לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך, בתוך מערכות השלטון.

מיקי לוי: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, לא אני אומר.

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, אתה אומר בריאיון שהענקת – ריאיון מצולם, אגב – לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: ובהמשך אותו ריאיון התקיים טקס – אני אנסה לקרוא, אולי, למרות האותיות המאוד-מאוד-מאוד קטנות – את אותה אמנה ציבורית שאתה, אדוני ראש הממשלה, חתמת עליה, שנחתמה ב-2006: "אנו אזרחי מדינת ישראל, הבוחרים את נציגינו בבחירות הקרובות, מצהירים בזאת על בקשתנו מהמפלגות הנבחרות להילחם בשחיתות הגואה במדינה ולמגרה".

מיקי לוי: כך אמרה הפסקה הראשונה באמנה הציבורית שאישים שונים חתמו עליה, ובהם גם אתה, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: דברים מפרי עטה של העיתונאית סימה קדמון: "בין אם אנחנו אוהבים את זה ובין אם לא – מבחינת נתניהו זו הצלחה.

מיקי לוי: נאומו ביום שלישי בערב בכפר המכביה בפני פעילי ליכוד, השיג את מה שרצה.

מיקי לוי: כבר שלושה ימים" – והיום זה כבר הרבה יותר, חמישה או שישה ימים – "שאנחנו מדברים על כך שיהיו המלצות משטרה נגדו".

מיקי לוי: גם פה אני רוצה לתקן את העיתונאית, גברת קדמון.

מיקי לוי: אין המלצות, יש סיכומי תיק, ובסיכומי התיק, המשפט האחרון – ראיות לכאורה.

מיקי לוי: המשטרה אינה ממליצה להעמיד לדין כאשר היא מעבירה את התיק לפרקליטות מימים ימימה, זה 15 שנה.

מיקי לוי: עוד בזמן היותי מפקד מחוז ירושלים התקבלה ההוראה מהשר לביטחון פנים דאז, השר עוזי לנדאו, ושבתה המשטרה ממלאכתה זו ואינה ממליצה, זה 15 שנה, להעמיד לדין בתיקים שמועברים לפרקליטות, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן – –

חמד עמאר: מזכירת הכנסת.

מיקי לוי: – – מזכירת הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו מקשיבים לך בקשב רב.

מיקי לוי: תודה, אדוני, אני מאוד מודה.

מיקי לוי: אני אשתדל לדבר רק על דברים קונקרטיים, בלי להקריא ספרים למיניהם – – –

חמד עמאר: דווקא היה לי נעים לשמוע את קריאת הספר של עפר שלח.

מיקי לוי: אז אולי אני אמצא – יש לי כאן שני קלסרים.

מיקי לוי: אני אמצא אי אלו דברי חוכמה כדי להשמיע לפניך.

חמד עמאר: אתה אומר דברי חוכמה עד עכשיו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני אמשיך מהמקום שהפסקתי.

מיקי לוי: "ככל שנדבר על זה יותר, אפקט ההפתעה שאמור להיות עם פרסומן"– פרסומו של אותו סיכום, צריך לומר, אם נמצאו ראיות לכאורה או לא נמצאו ראיות לכאורה, יכול להיות שההפתעה, מכיוון שאנחנו מדברים על זה ומכיוון שראש הממשלה התייחס לזה – "יקטן.

מיקי לוי: הרי אי-אפשר להיות מופתע מאותו הדבר פעמיים.

מיקי לוי: במילים אחרות, בנאומו הבוטה, התיאטרלי, נוטף הבוז והטינה, גורם ראש הממשלה לדיון על ההמלצות להתקיים עוד לפני שיש המלצות.

מיקי לוי: עכשיו עוצמת הדיון כל כך חריפה כי עוד אין המלצות" – ויש להגיד ולומר: כי עוד אין סיכום – "וכשיהיו – הדיון יהיה פחות חריף כי כבר הוא התקיים", ואי-אפשר להפתיע פעמיים.

מיקי לוי: "זה כאילו שנתניהו יזם רעידת אדמה.

מיקי לוי: קשה להתרגש ממנה כי היא יזומה, וכשיגיע האפקט המשני, האמיתי – אף אחד לא יתרגש כי היא כבר הייתה.

מיקי לוי: אין מנוס מלהודות" – וכאן אני מסכים איתה – "שנתניהו עשה זאת שוב.

מיקי לוי: שינה את סדר-היום הציבורי למטרות הישרדות" – כך כותבת סימה קדמון.

מיקי לוי: "הנאום הזה מוכיח, ששום דבר כבר לא באמת עוצר אותו.

מיקי לוי: את החשבונות הוא מנהל מעל ראשם של פעילי הליכוד, שמשמשים לו סטטיסטים", ניצבים, "בהבדל אחד: את קולות הבוז ומחיאות הכפיים הם עושים לבדם, לא צריך שאף אחד ירים בשבילם שלט.

מיקי לוי: אבל למרות שנראה היה שנתניהו נהנה מהמעמד כמו סטנדאפיסט שעולה לראשונה על הבמה וזוכה לפידבק חיובי מהקהל, התחושה של שריו – שלמעט השר לביטחון הפנים הגיעו בהרכב מלא" – התחושה שלהם הייתה שהם הגיעו לשם עם הגב לקיר.

מיקי לוי: הם לא מספיק אמיצים כדי להתקומם, כדי לעצור אותו, כדי לומר את דעתם על מופע האימה, או על מופעי האימה האלה נגד מערכת שלטון החוק.

מיקי לוי: אבל הם מספיק מנוסים כדי להבין שכל המופע הזה נועד למנוע את התפרקות הקואליציה לאחר פרסום סיכום התיק – יש לומר, ולא ההמלצות.

מיקי לוי: יופיע רק משפט אחד בסיכום התיק: נמצאו ראיות לכאורה, או לחלופין, ממליצים על סגירת התיק.

מיקי לוי: אגב, על סגירת התיק כן אפשרו למשטרה לכתוב, הפלא ופלא.

מיקי לוי: ההמלצות לא יופיעו, כי אין המלצות, כי יש רק סיכום תיק, והמשפט המסכם בסיכום התיק: ראיות לכאורה.

מיקי לוי: "הופעתו של נתניהו מוכיחה להם עוד דבר: שהקסם של נתניהו בליכוד עדיין לא פג".

מיקי לוי: עדיין לא פג.

מיקי לוי: "האנרגיות הליכודיות עדיין איתו", ואני מניח שטרחו לאסוף בדיוק את אותם אנשים מתאימים שיבואו לאירוע הדלקת הנר.

מיקי לוי: "מי שיצא נגדו עכשיו ויתקוף אותו – ישלם על זה מחיר", ומחיר כבד.

מיקי לוי: "הסנטימנט עדיין עם נתניהו.

מיקי לוי: זה היה נאום שהיה מופנה בעיקר לאדם אחד, משה כחלון.

מיקי לוי: זה אולי אירוני: כשכחלון דרש עם כניסתו לממשלה ארגז כלים", הוא קיבל אותו, קיבל את כולו לצורך עבודתו, אבל הוא קיבל בין היתר גם את המפתח לפירוק הקואליציה.

מיקי לוי: וקראתי אתמול כתבה קטנה ב-ynet, אם אינני טועה, שנתניהו מודאג מכחלון, וכחלון מודאג מאנשי מפלגתו, שאם יהיה סיכום תיק ויהיה כתוב: נמצאו ראיות לכאורה, אותם חברי כנסת – אני מניח שהם יהיו אמיצים מאוד, אם הם יעשו את זה – יפרשו מהממשלה.

חמד עמאר: לא חברי מפלגה, חלקם חברי הקואליציה.

מיקי לוי: יש שר, אדוני, יש שר, וחלק מחברי הכנסת, ממפלגתו של השר כחלון, אולי יפסיקו להצביע עם הממשלה ואז יקרבו את סופה – ככה היה כתוב ב-ynet, לא אני המצאתי את זה.

מיקי לוי: האחד מודאג מהשני – ראש הממשלה מודאג מהשר משה כחלון, והשר משה כחלון מוטרד ומודאג מאנשי מפלגתו.

מיקי לוי: כפי שאמרתי, "זה היה נאום שהיה מופנה בעיקר לאדם אחד: משה כחלון.

מיקי לוי: זה אולי אירוני: כשכחלון דרש עם כניסתו לממשלה ארגז כלים", כפי שציינתי, הוא קיבל אותו, אבל הוא קיבל בין היתר, אדוני היושב-ראש, "את המפתח לפירוק הקואליציה.

מיקי לוי: עתה נותר לראות אם ומתי הוא ישתמש בו.

מיקי לוי: אלא שפה נמצא המסמר הקטן, שעליו אולי לא חשב נתניהו:

מיקי לוי: הדבר האחרון שכחלון צריך כדי לעבור את ההמלצות בשלום" – את הסיכום, אני אומר – "ובלי לחץ ציבורי – זה רעש".

מיקי לוי: ומה עשה ראש הממשלה?

מיקי לוי: רעש.

מיקי לוי: כאשר דברים נגמרים בשקט ואין רעש, אז גם אפשר לסכם, אפשר לתקוע יד, אפשר לחשוב על אסטרטגיה.

מיקי לוי: אבל כשיש רעש, רעש ציבורי, שמרעיד את אמות הסיפים, זהו רעש שיכול למוטט את הממשלה.

מיקי לוי: רעש ציבורי הוא רעש חזק.

מיקי לוי: "הוא בטח לא מעוניין", השר כחלון, "באורות זרקורים ובתופי הטם-טם שימקדו בו את תשומת הלב.

מיקי לוי: גם החוק הצרפתי עשוי לעבור אצלו, אם לא היו מלבים את הציפיות ממנו.

מיקי לוי: אחרי הבילד-אפ השבוע נתניהו להמלצות המשטרה" – יש לומר לסיכום המשטרה – "השר משה כחלון נמצא על המוקד", ועיני אזרחי מדינת ישראל ובוחרי מפלגת כולנו נשואות אליו, כיצד ינהג השר כחלון אם וכאשר הסיכום – ראיות לכאורה – ייכתב על ידי הממשלה.

מיקי לוי: אני, חלילה לי לתקוף את השר כחלון.

מיקי לוי: אני יודע כיצד הוא ינהג.

מיקי לוי: אני מחזיק בו כאיש ישר, אני סומך על שיקול דעתו, אני סומך על ניקיון כפיו.

חמד עמאר: הסיכום לא ייכתב על ידי הממשלה, הסיכום ייכתב על ידי המשטרה.

מיקי לוי: אמרתי הממשלה?

מיקי לוי: אתה רואה, אדוני?

מיקי לוי: השעה המאוחרת נותנת את אותותיה.

מיקי לוי: אני חוזר: וכאשר הסיכום ייכתב על ידי המשטרה – תודה רבה על התיקון – וייכתב בו: נמצאו ראיות לכאורה, עיני כולם, כפי שאמרתי, יהיו נשואות לשר משה כחלון – בוחריו, אנשי מפלגתו.

מיקי לוי: וחלילה לי מלהטיל דופי בשר כחלון, שאני מכיר מעל 25 שנים.

מיקי לוי: עיני כולנו נשואות אליו: מה יעשה?

מיקי לוי: אילו צעדים ינקוט?

מיקי לוי: ואני סומך בהחלט על יושרו.

מיקי לוי: אני לא שותה הרבה מים, כדי שאני לא אזדקק לרוץ לנוחיות.

חמד עמאר: עוד מעט תעבור שע., עוד דקה תעבור לך שעה.

מיקי לוי: הספק לא רע – שעה.

חמד עמאר: אתה יודע שאני לא יכול לכוון את השעון ליותר מ-90 דקות.

מיקי לוי: אה, באמת?

חמד עמאר: כדי שאתה תהיה גם בעניינים, רשמתי לך 90 דקות, אני אוסיף עוד 90 דקות, ואחרי זה יתחלף יושב-ראש, אז אני אגיד לו כמה נשאר לך – עוד שעה.

מיקי לוי: אני מניח שגם אקח את הזמן שהתפנה על ידי חבר הכנסת עפר שלח, ואם חברותיי למפלגה – חברת הכנסת קארין אלהרר, שהצעתי לה להמשיך לישון, כי יש לה ילדים קטנים – – –

חמד עמאר: לא, מי שצריכה להחליף אותך זו יעל גרמן.

מיקי לוי: אז גם לחברתי יעל גרמן, שנשאה פה נאומים חוצבי להבות, הצעתי להמשיך לנוח, ואם הן ייעתרו לבקשתי, אני בשמחה רבה אפליג לעבר שעות הצוהריים, עד כמה שיהיה ניתן.

מיקי לוי: כל מי שרוצה לוותר על זכותו לדבר, הריני מתחייב לדבר במקומו.

מיקי לוי: בסך הכול אני מאוד מקווה שאני אצבור בין שש לשבע שעות.

מיקי לוי: רציתי עשר שעות רצופות, חבריי עמדו על זכותם.

חמד עמאר: גם בעשר שעות לא תשבור את השיא של מיקי איתן, נכון?

מיקי לוי: נכון, למיקי איתן השיא שנקבע, ורציתי להיכנס לספר השיאים של גינס של הכנסת, ואני כבר לא אוכל יומיים כדי לא להצטרך לרוץ לאנשהו, אני רק שותה ואוכל טיפונת, ואם מישהו ירצה, אני בשמחה רבה אחליף אותו.

מיקי לוי: כתבה מעניינת נוספת, ניתוח מעולה, פשוט מעולה, מפרי עטו של העיתונאי נחום ברנע: "כאשר יתפרסמו סיכומי החקירות של המשטרה בחודש הבא, נפתלי בנט יאמר, זה קשה, זה מטריד, אבל" – אומר נחום ברנע "ההמלצות", ואני אומר:

מיקי לוי: סיכומי התיק של המשטרה – "על זה לא מפרקים ממשלה".

מיקי לוי: חבר הכנסת בנט, איננו שמים את מבטחנו, ובוודאי ובוודאי לא הדמוקרטיה הישראלית, בך ובמפלגתך.

מיקי לוי: שמענו מה אמרו רבני הציונות הדתית אתמול בדיון חירום שיזם איתם ראש הממשלה; שמענו מה אמר הרב דרוקמן, שאני באמת מעריך אותו כעילוי בתורה וכמאמין וכמנהיג ציוני המאמין בדרכו, שאני חלוק עליה, אבל אני נותן לו את הכבוד.

מיקי לוי: אמר הרב דרוקמן, ואני אומר את זה במילים שלי, לא במדויק: לא מפרקים את הממשלה, יהיה אשר יהיה.

מיקי לוי: תראו מה זה, אשתי ערה, צופה בי, והיא ראתה שאני בלי דגל ישראל והכנסת על דש הבגד שלי.

מיקי לוי: אז היא אצה רצה, טרחה ושלחה לי, ואני בגאון ובחפץ לב, גברתי – סליחה, רעייתי, אשתי היקרה – אשים את התג הזה בגאון רב, דגל ישראל והכנסת, על דש הבגד שלי.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: לכי לישון, לילה טוב.

מיקי לוי: זהו.

מיקי לוי: אז כפי שאמרתי, אני נותן כבוד רב לרב דרוקמן, אבל אני חלוק עליו – חלוק עליו מהותית.

מיקי לוי: ומה אמר ראש הממשלה לרבנים שהוא זימן אליו?

מיקי לוי: אל תיתנו להפיל אותי.

מיקי לוי: תראו מה קורה בכיכרות – רוצים להפיל ראש ממשלה במדינת ישראל, שלא דרך הקלפי.

מיקי לוי: האומנם, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: להזכיר לך את הדברים שאתה אמרת על ראש הממשלה אהוד אולמרט?

מיקי לוי: ואני מתנצל, כי אולי אני לא מדייק.

מיקי לוי: אני מבטיח לטרוח להוציא את הדברים.

מיקי לוי: אבל אמרת בריאיון מצולם: ראש ממשלה שחשוד בחשדות כאלה כבדים ויוגש נגדו כתב אישום ומכלה זמנו בפגישות עם עורכי דין, אינו יכול למלא את תפקידו כאשר אבן ריחיים בדמות כתב אישום מונחת על צווארו.

מיקי לוי: אתה אמרת.

מיקי לוי: אני מודה שאני לא מדייק בדברים.

מיקי לוי: אם היועצים המוכשרים שלי יצליחו למצוא את הדברים המדויקים, אני מבטיח בהמשך הלילה להקריא לך בדיוק, אבל בדיוק, מה אמרת בריאיון מצולם.

מיקי לוי: לא תוכל לבוא ולהגיד שהדברים – – –

חמד עמאר: אני מסתכל על העוזרים שלך ואני רואה את שניהם אצים רצים למצוא את הציטוט המדויק ולשלוח לך.

מיקי לוי: אמרתי, אדוני, שיש לי צוות מאוד רציני, מאוד נאמן, שנמצא איתי מהיום הראשון כאן בכנסת.

מיקי לוי: חמש שנים לא החלפתי את הצוות.

מיקי לוי: הוא רץ איתי לכל חלקי הארץ, הוא מסייע בידי, הוא מכין את החומרים שצריך להכין, אז בהזדמנות זו, מעל הדוכן הזה: תודה רבה לכם, צוות נאמן.

מיקי לוי: אז אני מבטיח שכשהם ימצאו את זה – אני מניח שהם ימצאו את זה – אני אגיד לך, אדוני ראש הממשלה, בדיוק מה אמרת באותו ריאיון מצולם לא בערך, מזיכרוני, שבוודאי ובוודאי אינו כתמול שלשום.

מיקי לוי: ואמרת לרבני יש"ע שהולכים להפיל אותך דרך הכיכרות.

מיקי לוי: באמת?

מיקי לוי: אסור להפגין במדינה דמוקרטית?

מיקי לוי: זה אותו ציבור הכואב את כאבה של הדמוקרטיה כאשר הוא רואה איך אתם, ברגל גסה, מובילים סדרה של חוקים נוראיים, דורסניים, כדי לדרוס ברגל גסה את הדמוקרטיה; חוקים נגד מבקר המדינה, במטרה לקצץ את כנפיו ולפגוע בסמכויותיו.

מיקי לוי: החוק אומר דבר פשוט – חוק שהוגש על ידי חבר הכנסת סמוטריץ; אולי אני לא מדייק בניסוח, אבל בגדול החוק אומר שהיום, על פי חוק מבקר המדינה, רשאי מבקר המדינה וחובה עליו לבצע ביקורת בזמן אמת.

מיקי לוי: מה אומר חבר הכנסת סמוטריץ, כדי להגן על כל מיני דברים בלתי חוקיים שנעשים בדרך כלל באזור יהודה ושומרון?

מיקי לוי: מבקר המדינה לא יוכל לחקור באמצע הביצוע, או באמצע תהליך של אותו נושא, אלא רק בסופו של התהליך, כשכל הנושא גמור, וכאשר בדק והגיש את מסקנותיו, לא יוכל מבקר המדינה לבדוק אם התיקונים בוצעו.

מיקי לוי: הבדיקה תיעשה על ידי גורם אחר.

מיקי לוי: נו, חבר הכנסת סמוטריץ, זה רציני?

מיקי לוי: אתה באמת מאמין בדרך הזאת?

חמד עמאר: אני מציע לך שתשאל אותו, כי הוא מחליף אותי בערך בעוד שעה ועשר דקות.

מיקי לוי: אני אשמח לשמוע אותו.

חמד עמאר: הוא יהיה כאן, אז תרשום את זה אצלך, ואני מציע לך לשאול אותו.

מיקי לוי: תודה, אדוני, על ההארה באל"ף שנתת לי.

מיקי לוי: אני מאוד מודה לאדוני.

מיקי לוי: אני אתן רק דוגמה לחבר הכנסת סמוטריץ וגם אביא לידיעתך, אדוני, שמבקר המדינה בדק באמצע תהליך מכירתה של תעש, או המכרז למכירתה של תעש, וגילה, על פי פרמטרים המצויים בפניו, שהמחיר שהמדינה ביקשה הוא מחיר נמוך מאוד, ויש לבקש מיליארד שקל יותר.

מיקי לוי: אם לא היה מבקר המדינה מתערב באמצע התהליך, מה היה דינו של אותו מכרז?

מיקי לוי: הפסד של מיליארד שקלים.

מיקי לוי: שכחו להביא שם משהו – נכסים וכל מיני דברים מן הסוג הזה.

מיקי לוי: בשביל זה יש מבקר המדינה, אדוני.

מיקי לוי: והרכבת לירושלים זה באמת מבצע אדיר – רכבת שתעשה את הנסיעה מתל אביב לירושלים ב-28 דקות, פשוט נהדר, ושאפו לשר התחבורה, אמרתי כבר בתחילת דבריי, שהוא כבר קדנציה שלישית כשר, אם אני לא טועה.

חמד עמאר: אתה לא טועה.

מיקי לוי: והוא רואה לטווח ארוך.

מיקי לוי: אמר מבקר המדינה בבדיקה שלו שיש בעיה במנהרות עם אותם שרוולי מילוט, שלא נבנו כהלכה, ואכן, לפני כמה חודשים אחד מהם התמוטט.

מיקי לוי: הוא שם את האצבע, אמר איפה יש בעיות בבדיקה הזאת.

מיקי לוי: בשביל זה יש מבקר המדינה; בשביל זה יש חוק מבקר המדינה שמגדיר בדיוק את סמכויותיו של מבקר המדינה.

מיקי לוי: אז זה אחד מסדרת חוקים שמצטרף לחוק הזה, שבא לרמוס ברגל גסה את הדמוקרטיה במדינת ישראל.

מיקי לוי: זה נמשך כאשר אחד מחברי הכנסת של הבית היהודי מציע לעלות עם D9 על בית המשפט; זה נמשך כאשר שרת המשפטים מביאה את חוק עוקף בג"ץ, ומבקשת שהוא יעבור בכנסת ברוב של 61.

מיקי לוי: רוב של 61, גברתי שרת המשפטים?

מיקי לוי: לא רק שהחוק הזה מיותר, לא רק שבית המשפט העליון הוא נשמת אפה של הדמוקרטיה, הוא בא לשמור עלינו, אזרחי מדינת ישראל – מדינת ישראל וממשלת ישראל – כדי שלא תיעשה טעות ותישאר מדינה יהודית ודמוקרטית.

מיקי לוי: את הולכת לפגוע בסמכותם?

מיקי לוי: חוק עוקף בג"ץ?

מיקי לוי: אבל מהצד השני, את דורשת שאם ידונו בחוק כזה, ידונו בו תשעה שופטים.

מיקי לוי: הם לחומרה והבית הזה לקולא – זה נשמע לכם נורמלי?

מיקי לוי: זה נשמע לכם הגיוני?

מיקי לוי: אז כותב נחום ברנע: אמרו ראשי הציונות הדתית לשר נפתלי בנט: על זה לא מפרקים ממשלה.

מיקי לוי: יש לנו אמון מלא ביועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, יאמר השר נפתלי בנט.

מיקי לוי: נמתין להחלטתו.

מיקי לוי: שאר השרים יגידו שהחוק לא מחייב את נתניהו להתפטר, גם אם היועץ המשפטי לממשלה יחליט להגיש כתב אישום.

מיקי לוי: והינה אני נותן לכם גילוי נאות: הלוואי והלוואי, ופעם שלישית הלוואי, שראש הממשלה לא ייחשד בפלילים ולא יוגש נגדו כתב אישום, כי שבענו מאותה שורה ארוכה ארוכה של פוליטיקאים שנחקרו והואשמו והושמו מאחורי סורג ובריח.

מיקי לוי: לאורך הזמן, אם נבדוק, אדוני היושב-ראש, כמעט אפשר לעשות שם הרכב ממשלתי.

מיקי לוי: תהיה בעיה, כנראה, כי אין 120 להעברה של חוקים והצבעות וקבלת החלטות, אבל נשיא מדינה היה לנו וראש ממשלה היה לנו ושר אוצר היה לנו ושר הפנים היה לנו ומעל עשרה חברי כנסת היו לנו – הרכב מדהים של ממשלת ישראל לדורותיה מאחורי סורג ובריח.

מיקי לוי: כסף יעוור עיני צדיקים.

מיקי לוי: והיכן הערכים?

מיקי לוי: והיכן המוסר?

מיקי לוי: והיכן היושרה?

מיקי לוי: כל אלה אבדו מן הארץ?

מיקי לוי: לא לכולם.

מיקי לוי: יש חברי כנסת ישרים.

מיקי לוי: יש שרים ישרים, שידיהם נקיות, אבל אלה שאינם, אלה שידיהם אינן נקיות, מוציאים את דיבתו של הבית הזה רעה.

מיקי לוי: "באבריהם של השרים תתפשט תחושה נוחה, נעימה, של שותפות גורל" – אלה שהואשמו.

מיקי לוי: הינה, אמרתי לך שהיועצים הפרלמנטריים שלי כל כך חרוצים.

מיקי לוי: לא עברו אלא עשר דקות וכבר מצאו את דבריו של ראש הממשלה ב-2008, וברשותך וברשותו של נחום ברנע, אעשה הפסקה בדברים המאוד-רציניים שלו, ואני אומר את זה בצורה מאוד רצינית, ולא בצורה הזאת.

מיקי לוי: אני אמשיך להקריא אותם אחר כך, ואני אחזור אולי להקריא את דבריו של ראש הממשלה: "ראש ממשלה בחקירה לא חושב על האינטרס הלאומי", אמר ראש הממשלה הנוכחי על ראש הממשלה הקודם.

מיקי לוי: ביושבו כראש האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2, כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז אולמרט צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות.

מיקי לוי: אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסר הציבורי, לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה.

מיקי לוי: אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: אני אחזור על זה, כדי להזכיר לציבור, כדי שאני אני אהיה מצולם, כדי שהדברים שאמר נתניהו בעצמו על קודמו לתפקיד יובאו ויחלחלו לציבור הרחב ששלח אותנו לכאן.

מיקי לוי: נתניהו, ב-2008, אומר, ואני מצטט: "ראש ממשלה בחקירה לא חושב על האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: ביושבו כראש האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2 כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז אולמרט, צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות.

מיקי לוי: ואני מצטט עכשיו באופן מדויק: אין למי ששקוע בחקירות מנדט ומוסר הציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה.

מיקי לוי: ממשיך ואומר ראש הממשלה נתניהו: "מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות" – מה אתה אומר, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: כמה פעמים חקרו אותך?

מיקי לוי: כמה שעות חקרו אותך, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: "מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות", אומר ראש הממשלה היום נתניהו על קודמו בתפקיד.

מיקי לוי: "אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: אתם קלטתם את זה, אזרחי מדינת ישראל?

מיקי לוי: לטובתכם, אני אחזור על הציטוט של ראש הממשלה נתניהו, ראש הממשלה דהיום, על קודמו בתפקיד, כדי שתבינו, כדי שתשכילו, מה הוא אמר על קודמו, והלוואי שינהג כמוהו, הלוואי שיהיה לו האומץ.

מיקי לוי: אומר ראש הממשלה הנוכחי – אני חוזר בשביל הפרוטוקול, כדי שתספיקי להדפיס, ולמען אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אולי לא כולם ערים עכשיו, אבל אולי יצטטו מדבריי בתקשורת: "מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות", אומר ראש הממשלה נתניהו על קודמו בתפקיד, "אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 2008 בריאיון לחדשות 2, ביושבו כראש האופוזיציה בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה, ולא בסיומה – עם תחילת החקירה, כשלא ידעו על מה מדובר בכלל.

מיקי לוי: אז ראש הממשלה, טול קורה מבין עיניך, וראה את הדברים שאתה אמרת, ותנהג על פיהם, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: "אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה, ונחזיר את המנדט לבוחר", הוסיף נתניהו אז.

מיקי לוי: אני אקריא עבורך, כי אני כנראה פספסתי, ציטוט: "אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ולהחזיר את המנדט לבוחר", הוסיף ואמר נתניהו אז כראש האופוזיציה.

מיקי לוי: הוסיף ואמר – ציטוט נוסף: "אבל במצב הזה של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: מה אתה אומר, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: להסיח את הדעת?

מיקי לוי: אתה רציני?

מיקי לוי: להסיח את הדעת של אזרחי מדינת ישראל?

מיקי לוי: ומה אתה עושה בדיוק, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: את דעתם של מי אתה רוצה להסיח?

מיקי לוי: את דעתו של הציבור הישראלי?

מיקי לוי: את דעתם של שריך וחברי הכנסת המרכיבים את הקואליציה שלך?

מיקי לוי: מי בדיוק עושה תרגילי חקירה?

מיקי לוי: מי בדיוק עושה תרגילי הסחה?

מיקי לוי: הרי אם אתה בטוח בניקיון כפיך – ואני לשיטתך הולך איתך – תבוא, תרכז יומיים, שלושה, שישה חצאי ימים של חקירה ונגמור עם זה, תשחרר את אזרחי מדינת ישראל מהעול הזה.

מיקי לוי: הרי יכולנו לגמור את זה כל כך מהר.

מיקי לוי: אתה היית אומר במשך שישה חצאי ימים מה שיש לך להגיד, המשטרה הייתה עושה את מלאכתה וחוקרת את המעגל שמחייב לחקור כדי להגיע לחקר האמת, והיינו גומרים עם זה.

מיקי לוי: אם אתה בטוח בחפותך, למה לא עשית את זה, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: למה אתה מענה את אזרחי מדינת ישראל?

מיקי לוי: העיתונות הכתובה?

מיקי לוי: העיתונות המצולמת?

מיקי לוי: הרשתות החברתיות?

מיקי לוי: די, מספיק, תעשה לנו טובה, וכפי שאמרת על קודמך בתפקיד, תלך הביתה, ואמרת את זה על קודמך בתפקיד כאשר נפתחה החקירה, לא כאשר היא מסתיימת.

מיקי לוי: ואילו אתה, בחג החנוכה, בנר אחרון של חנוכה, בנאומך המטלטל, הפוגע, המפלג, כאשר החקירה כבר מסתיימת לגביך – בתיק אחד, יש לומר, תיק 1000, רק אחד מתוך כמה?

מיקי לוי: 1000, 2000, 3000, 4000, 5000, אני לא יודע לאן יגיעו – אתה אומר: אפשר לזרוק את המלצות המשטרה הצידה.

מיקי לוי: והרי אדוני ראש הממשלה, אתה יודע שאין המלצות בתיק הזה.

מיקי לוי: אתה הרי יודע שמדובר בסך הכול בסיכום: נמצאו ראיות לכאורה או לא נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי לוי: לגביך, אני מבין, יש חוקים אחרים.

מיקי לוי: אתה מורם מעם.

מיקי לוי: לגבי קודמך, בתחילת החקירה אמרת את מה שאמרת, את אותם דברים שהקראתי כרגע מעל לדוכן הזה.

מיקי לוי: אלה דבריו של ראש הממשלה נתניהו מ-2008, המתפרסמים ברקע חקירתו מאמש, שהסתיימה לאחר שלוש שעות במעונו בירושלים, בחשד לקבלת טובות הנאה.

מיקי לוי: שני אנשי עסקים הודו בפני חוקרי יאח"א כי העניקו בכמה הזדמנויות מתנות לראש הממשלה ולבני משפחתו.

מיקי לוי: השניים, שאין ביניהם קשר, טענו בחקירה כי המתנות לנתניהו הוענקו במסגרת מערכת יחסים חברתית – עלק חברתית, "עשבים", כדברי ראש הממשלה, שעל פי הפרסומים בתקשורת לא פעם טרח להרים טלפון באופן אישי למזכירתו של אחד הספקים ולהתלונן לפניה כי אין אספקה ויש לחדש את אספקת ה"עשבים".

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, עשבים?

מיקי לוי: אתה נוקט את לשונם של עבריינים, שקוראים לסמים "עשבים"?

מיקי לוי: אולי יום אחד, כשאעזוב את הבית הזה, אבקש ממך, אדוני היושב-ראש, או מראש הממשלה, לסדר גם לי מין חברים כאלה, שמספקים מתנות באופן רצוף, ב-650,000 שקלים סיגרים ושמפניות ובעוד כ-100,000 תכשיטים לרעייתי היקרה, כי אז לא אהיה איש ציבור.

מיקי לוי: אבל אין לי חברים כאלה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אין לי חברים כאלה שמספקים מתנות במיליונים.

מיקי לוי: אני מבין, חברות – מביאים פה, מביאים שם, מתנה לחגים, מתנה לבר-מצווה, אבל אספקה שוטפת, רציפה, עם שליח, עם נהג מונית, שהעיד?

מיקי לוי: וכשראש הממשלה עומד על הדוכן הזה ומבין שסוגרים עליו – אני לא אגיד מילים אחרות, כדי לא לתת קונוטציה שלילית – עומד על הדוכן הזה, בתנועה כזאת עם משקפיו, ואומר: מתנות בין חברים – מותר.

מיקי לוי: אז אדוני ראש הממשלה, אני שולח אותך לחוק המתנות, אשר הוא כל כך ברור, חד וידוע.

חמד עמאר: אני עכשיו צריך להוסיף לך עוד 90 דקות, ואז יהיו לך שלוש שעות, ומי שיחליף אותי יצטרך להוסיף לך עוד שעה, שתיים.

מיקי לוי: תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אני מתנצל לפניך שאני מחזיק את המליאה ואותך בשעות מטורפות כאלה.

חמד עמאר: אני מאוד נהנה לשמוע אותך.

חמד עמאר: מקשיב לכל מילה, מפנים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: סיפורו של עט, בהקשר של חוק המתנות:

מיקי לוי: בהיותי מפקד מחוז ירושלים סייעתי בידי השגרירות האמריקנית להעביר את הקונסוליה ממזרח העיר – הקונסוליה האמריקנית, שהייתה ליד מועדון ימק"א במזרחה של העיר – סייעתי להעביר אותה לחלק אחר של העיר, והיו לי סיבות משל עצמי: האחת – מיקומה היה לא נוח, היו שם הפגנות אלימות, והייתי צריך לתת לשם כוחות גדולים.

מיקי לוי: השגרירות האמריקנית וממשל אותם ימים דרשו למצוא שטח שיהיה בדיוק על הגבול של ירושלים המערבית דאז, שלפני ששת הימים, וירושלים שאחרי ששת הימים.

מיקי לוי: חיפשנו שטח שישב בדיוק על קו הגבול.

מיקי לוי: אם היית שואל אותי, זה נגד תפיסות העולם שלי – הייתי רוצה שהשגרירות תשב על שטח גדול במזרח ירושלים, כמו שצריך, אבל לא נמצא שטח כזה.

מיקי לוי: ואני סייעתי בידי השגרירות האמריקנית – קיבלתי את ההוראה מהשר לביטחון פנים דאז צחי הנגבי לסייע בידיו – ומצאנו שטח, וקיימנו עליו דיונים, ואני השתתפתי בהם כאיש ביטחון פנים, כמפקד המחוז, כמי שמכיר את השטח.

מיקי לוי: מצאנו שטח שיושב בדיוק בחציו במערב העיר ובחציו במזרחה של העיר, מלון דיפלומט דהיום, שאז נקרא מלון גני יהודה; כל הירושלמים מכירים אותו.

מיקי לוי: לידו יש שטח ענק, ששם נבנה בניין גדול שניתן להרחיב אותו, ובהחלט לבנות שם שגרירות.

מיקי לוי: והאמריקנים גם רכשו את המלון עצמו, שהיום משמש לעת מצוא בית מוגן לאנשים מבוגרים, אבל הוא שייך לשגרירות האמריקנית והוא מושכר – או לממשלת ארצות הברית – ושם נבנתה השגרירות.

מיקי לוי: ובסיום העבודה, הקונסול, יחד עם הקב"ט פה בירושלים, כהוקרה לאור הסיוע שלי, העניקו לי עט – עט שכנראה היה מוזהב, חלקו מוזהב וחלקו מזהב, החלק העליון שלו, הצ'ופצ'יק – והעט הוכנס לתיבה מהודרת, עם הקדשה.

מיקי לוי: ובמעמד הזה, אני – הרי למרות היותי לובש מדים – לא יכול לסרב לקבל ולהעליב את מארחיי, שהעניקו לי כאות הוקרה את התשורה הזאת.

מיקי לוי: לקחתי אותו למשרדי, כתבתי מכתב לאפוטרופוס הכללי על נכסי המדינה, ציינתי את הסיפור וכתבתי שלמיטב הבדיקות שעשיתי אז, שוויו של העט היה כ-350 דולר; לא מעט באותם ימים, אדוני.

מיקי לוי: לא מעט.

חמד עמאר: גם היום אסור לך להחזיק מתנות – – –

מיקי לוי: בוודאי.

מיקי לוי: גם היום זה עובר את 250 השקלים שמותר לנו על פי החוק לקבל.

מיקי לוי: והעט נלקח, ואחרי חודש וחצי קיבלתי מזכר – אדוני מכיר את המזכרים הפשוטים, הצבאיים, המשטרתיים – הנדון, תאריך למעלה, למטה חתימה וזה הכול.

מיקי לוי: מצאתי לנכון להחרים את העט לטובת נכסי המדינה.

מיקי לוי: מה אתה אומר?

מיקי לוי: סיפורו של העט – ושונא מתנות יחיה.

מיקי לוי: וסיפור קטן נוסף, מהבית הזה.

מיקי לוי: אדוני בוודאי יודע שיש כמה חברי כנסת שמשתתפים בפרויקט של אירוח שגרירים זרים – זה בשבילנו היהודים, צר לי.

חמד עמאר: לא רק בשבילכם היהודים.

חמד עמאר: דווקא הדרוזים יודעים לארח טוב מאוד.

מיקי לוי: יותר טוב מאיתנו.

חמד עמאר: טוב שאתה יודע.

מיקי לוי: רק מה, מכוונים אותנו לימי שישי, כאשר מקדשים את השבת.

מיקי לוי: הלוואי, ואני ממליץ לאדוני להשתתף במיזם הזה.

מיקי לוי: אני בטוח שהם יתלהבו.

חמד עמאר: אני כבר אירחתי שגריר אצלי בבית – אירחתי את שגריר אלבניה עם אשתו.

מיקי לוי: איזה יופי.

חמד עמאר: ואחרי זה הוא אירח אותי אצלו בבית.

מיקי לוי: נהדר, טוב לשמוע.

מיקי לוי: אני ממש גאה בכך.

מיקי לוי: לא כולם עושים את זה, וחבל, כי זה גשר בלתי רגיל של הבית הזה לשגרירויות מדינות העולם.

מיקי לוי: שלוש פעמים אירחתי.

מיקי לוי: בפעם הראשונה, או בפעם השנייה, אם אינני טועה, שגריר רומניה היה אמור להתארח, ויום לפני הודיעו לי על ביטול האירוח, ואנחנו כבר בערב בשיא ההכנות.

מיקי לוי: רעייתי בישלה, אני עם הסינר – לא יודע לבשל אבל חותך, מקלף, עושה את כל העבודות השחורות וממלא את כל הפקודות וההוראות שאשתי נותנת לי.

מיקי לוי: בסך הכול אירוח גדול – כל המשפחה ועוד שניים.

מיקי לוי: והינה, מודיעים לי בבוקר שהביקור והאירוח בוטלו, ואני כל כך התרגזתי, כי טרחנו.

מיקי לוי: אמרו: רגע, נעשה מאמץ.

מיקי לוי: מצאו את סגן שגריר אוסטרליה פנוי, הוא ורעייתו, באותו ערב.

מיקי לוי: הם בישראל חמש שנים – הם עזבו בינתיים – ללא ילדים.

מיקי לוי: צעירים, אמרו לי.

מיקי לוי: יש לי ילדים צעירים, אז הייתי צריך להביא גם את ילדיי, כדי שהחברה תהיה מתאימה וכדי שנוכל לקיים שיחה לא רק ביני לבינם אלא שיחה כוללת.

מיקי לוי: והינה, בערב מגיעים סגן השגריר ורעייתו, ואני מארח אותם והכול בסדר וכולם שמחים וטובי לב, ובסיום הערב הוא מודה לי, ואחר כך גם מזמין אותנו לארוחת גומלין – כמו שהזמינו אותך – בביתו המדהים ביפו העתיקה על חוף הים, ואחרי כמה שבועות השגריר הרומני נאלץ לנסוע למולדתו לצורך בדיקות רפואיות.

מיקי לוי: נבצר ממנו להשתתף – זו הסיבה.

מיקי לוי: אני מקבל הביתה על ידי שליח בקבוק יין אחד, אלא מאי?

מיקי לוי: על הבקבוק יש מדליה מיקבי רמת הגולן, ממוספר, מכיוון שסוג היין הזה, הבציר הזה, זכה במדליה בתחרות באירופה.

מיקי לוי: הוא נשלח אליי בארגז; אינני זוכר אם קרטון או עץ, זה לא משנה כרגע.

חמד עמאר: של 1998.

מיקי לוי: אני לא זוכר, אבל בהחלט נראה לי בקבוק יקר, לא יודע, לא יודע להעריך אותו – 150, 180, 250 שקלים מקסימום, ואני אפילו לא יודע מי שלח אותו, כי כתבו ברומנית, לא באנגלית.

מיקי לוי: אני מביא אותו לכנסת, והיועצים הפרלמנטריים שלי, העוזרים הנאמנים שלי, הולכים, בודקים ומוצאים כי הבקבוק נשלח מטעמו של השגריר הרומני – שלום גברתי, בוקר טוב לך, ברוך בואך, תודה רבה, צר לנו על הטרחה; ברוכה הבאה, זה הכי טוב להגיד – ואני מגיע ועושים כאן תרגום של מה שכתוב, ומגלים שהבקבוק נשלח על ידי השגריר הרומני, ואני אומר:

מיקי לוי: קחו את זה לוועדת האתיקה של הכנסת, תספרו את הסיפור, תכתבו איזשהו מזכר קטן.

מיקי לוי: ועדת האתיקה של הכנסת מצאה לנכון להחזיר לי את אותו בקבוק יין.

מיקי לוי: הבקבוק מונח במשרדי, מחכה להזדמנות טובה כדי שנפתח אותו.

חמד עמאר: מתי אתה מזמין אותנו ומזמין את השר לבוא?

מיקי לוי: אדוני, אותך אני מוכן להזמין תמיד.

מיקי לוי: גם את השר אני מוכן להזמין תמיד.

חמד עמאר: הוא מזמין אותנו.

חמד עמאר: יש לו בקבוק יין מיוחד בחדר והוא מזמין אותנו לבוא ולשתות.

יובל שטייניץ: קודם כול, תודה רבה, אבל אני לא שותה אלכוהול.

מיקי לוי: הינה, הוא לא שותה אלכוהול.

יובל שטייניץ: חוץ מקידוש ביום שישי.

מיקי לוי: אה, זה יין מתוק, אדוני השר, אין בו הרבה אלכוהול, בעיקר זה, או יין ישן נושן, מה שקראנו בצבא "יין פטישים" – גם אתה מכיר את זה, היית שנים רבות בצבא – או מיץ ענבים, אז באמת במיץ ענבים אין אלכוהול.

יובל שטייניץ: לא חשוב, אני מודה לך על ההזמנה.

יובל שטייניץ: העיקר הכוונה.

מיקי לוי: הבקבוק מונח, וזה בחסותו של היושב-ראש.

מיקי לוי: אני ציינתי את כל הסיפור של העט – העט, חציו מוזהב, חצי מזהב, אינני יודע עד היום – וסיפורו של בקבוק היין בשביל המשפט הכתוב במקורותינו: "שונא מתנות יחיה".

מיקי לוי: לפני שאני חוזר, אדוני, לדברים שכתב העיתונאי נחום ברנע – שהפסקתי מייד אחרי הפסקה הראשונה או השנייה – כתבתי חוק מאוד מאוד מאתגר לימים אלה, חוק אשר אנחנו נבחן בו את הנכונות של חברי הכנסת לעמוד בפני האתגר הגדול הזה – הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון).

מיקי לוי: היום מוקנית בחוק זכות השתיקה לנבחר ציבור.

מיקי לוי: זה בהחלט חוק מאתגר.

מיקי לוי: תוספת לסעיף 155 – הגדרות: בחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982, בסימן ה': בירור האשמה, לפי סעיף 156, יבוא סעיף 155 – הגדרות.

מיקי לוי: "זכות השתיקה" – הזכות הנגזרת מהחיסיון מפני הפללה עצמית, המעוגן בסעיף 2(2) לפקודת הפרוצדורה הפלילית (עדות), בסעיף 47(א) לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל"א–1971, וכן בסעיף 28(א) לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו–1996; 2.

מיקי לוי: הוספת סעיף חדש, 162 – הגבלת זכות השתיקה לנבחרי ציבור.

מיקי לוי: תראה מה זה יעד שאני שם בפני חברי הכנסת, ואני אסביר.

מיקי לוי: הסעיף הזה בהחלט מאתגר.

מיקי לוי: בסעיף 162 להצעת החוק, לאחר סעיף (ב) יבוא סעיף (ג), אדוני היושב-ראש: נשיא מדינה, ראש ממשלה, שר בממשלת ישראל וכן חברי כנסת ישראל לא יעשו שימוש בזכות השתיקה בקשר לכל עבירה שבה הם מואשמים או עשויים להיות מואשמים.

מיקי לוי: תודה, אדוני, שזה מאתגר.

מיקי לוי: תודה, אדוני, שזה מאתגר.

מיקי לוי: ואני טוען, אדוני, שמכיוון שהבית הזה, נבחריו הם שליחי ציבור, זכות השתיקה מפני הפללה – –

חמד עמאר: והם אוהבים לדבר.

מיקי לוי: והם אוהבים לדבר, אדוני.

מיקי לוי: – – זכות השתיקה לא תעמוד להם.

מיקי לוי: מה שיחייב אותם זה זכות הציבור לדעת.

מיקי לוי: ובדברי ההסבר, אדוני, לחוק המאתגר הזה, שהלוואי שימצא רוב לעבור, או הלוואי שיגידו: אתם יודעים מה, אנחנו נבחרי ציבור.

מיקי לוי: בואו נחשוב, לא נפסול אותו על הסף בוועדת שרים לחקיקה.

מיקי לוי: ובדברי ההסבר אני כותב: נבחרי ציבור בכירים: נשיא, ראש ממשלה, שרים וחברי כנסת – כתבתי שרים כי חלקם אינם חברי כנסת.

חמד עמאר: נכון מאוד.

חמד עמאר: גם סגני שרים – גם חלקם לא חברי כנסת.

מיקי לוי: סגני שרים, חלקם לא חברי כנסת?

מיקי לוי: זה קיים?

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: אז אתה צריך לתקן את החוק שלך ולהוסיף גם סגני שרים.

מיקי לוי: אני מאוד מודה לך, כי לא ידעתי.

מיקי לוי: חשבתי שמדובר רק בשרים.

חמד עמאר: כן, נכון.

חמד עמאר: השינוי האחרון היה שסגן שר יכול להיות גם הוא לא חבר כנסת.

מיקי לוי: תודה רבה, אני מודה לכם.

מיקי לוי: לא ידעתי.

מיקי לוי: נבחרי ציבור בכירים: נשיא, ראש ממשלה, שרים, סגני שרים וחברי כנסת נבחרו על מנת לייצג את הציבור, לפעול למען הציבור, ולא על מנת להשתמש בסמכויות שניתנו להם במסגרת תפקידם ובכוח הרב שלהם על מנת לבצע עבירות.

מיקי לוי: נבחרי ציבור צריכים לשמש דוגמה לציבור, ועל אחת כמה וכמה כאשר הם נחשדים בפלילים ומוזמנים לחקירה.

מיקי לוי: בשנים האחרונות אנו עדים למקרים שבהם נבחרי ציבור החשודים בעבירות שביצעו במסגרת תפקידם מסתתרים מאחורי זכות השתיקה ומסרבים להשיב על שאלות הנחקרים.

מיקי לוי: על כן, מוצע כי נבחרי ציבור בכירים, אלה שהוזכרו – – –

חמד עמאר: על שאלות החוקרים, לא הנחקרים.

מיקי לוי: מה אמרתי?

חמד עמאר: אני מקשיב לך לכל מילה.

מיקי לוי: ומסרבים להשיב על שאלות החוקרים.

חמד עמאר: כן, אתה אמרת הנחקרים.

מיקי לוי: אני מתקן.

מיקי לוי: אני מודה לאדוני.

מיקי לוי: זו אולי השעה המאוחרת וצבר השעות שאני עומד פה שקצת פגמו בחדות שלי.

מיקי לוי: אני מודה לך.

חמד עמאר: אתה מאוד חד.

חמד עמאר: אני אומר לך, אני שומע אותך כבר שעתיים וחצי אני נהנה מכל דקה.

מיקי לוי: תודה, אדוני.

מיקי לוי: – – – מסתתרים מאחורי זכות השתיקה ומסרבים להשיב לשאלות החוקרים – על פי התיקון שלך.

מיקי לוי: על כן, מוצע כי נבחרי ציבור בכירים לא יוכלו לעשות שימוש בזכות השתיקה המוענקת להם מתוקף היותם חברי כנסת כאשר הם נחקרים בעבירות שביצעו במסגרת שליחותם הציבורית.

מיקי לוי: רק במסגרת השליחות שלהם.

מיקי לוי: לא מדובר בעבירות שנעשו קודם לכניסה לבית הזה.

מיקי לוי: אנחנו חייבים את זה, לתפיסת העולם שלי, לציבור ששלח אותנו לכאן, אדוני.

מיקי לוי: וזכות השתיקה, שמוקנית לכל הנחקרים, לכל אזרחי מדינת ישראל באשר הם, אם חלילה הם נחקרים, לא תעמוד לאותו נבחר ציבור שמגיע לבית הזה במסגרת הבחירות הדמוקרטיות, כי זכות הציבור לדעת גוברת על זכות השתיקה שניתנת לחברי כנסת, שרים, מתוקף היותם חברי כנסת בבית הזה.

מיקי לוי: החסינות, לתפיסת העולם שלי, גוברת על זכות השתיקה.

מיקי לוי: אני חוזר למאמר שנכתב על ידי נחום ברנע, לא מפרי עטי.

מיקי לוי: אני אוסיף לו: "כאשר יתפרסמו סיכומי החקירות של המשטרה, בחודש הבא, נפתלי בנט יאמר, זה קשה, זה מטריד, אבל אלה רק סיכומי חקירה משטרתית".

מיקי לוי: ואני מדגיש, אין המלצות משטרה.

מיקי לוי: יש סיכום משטרה עם משפט אחד: נמצאו ראיות לכאורה או לא.

מיקי לוי: המשטרה, זה 15 שנה, עוד כשהייתי מפקד מחוז, אינה ממליצה להעמיד לדין בתיקים שמופנים לפרקליטות.

מיקי לוי: "על זה לא מפרקים ממשלה.

מיקי לוי: יש לנו אמון מלא ביועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט", יאמר השר נפתלי בנט.

מיקי לוי: "נמתין להחלטתו".

מיקי לוי: שרים אחרים יגידו שהחוק לא מחייב את נתניהו להתפטר – גם זה נכון.

מיקי לוי: גם אם מנדלבליט יחליט להגיש כתב אישום – והקראתי לפני כמה דקות את הדברים שאמר נתניהו על קודמו בתפקיד, ראש הממשלה אולמרט, ב-2008, בתחילת החקירה, לא בסיומה – "באבריהם" של השרים, כותב ברנע, "תתפשט תחושה נעימה ונוחה של שותפות גורל.

מיקי לוי: ברוך הבא למועדון, ילחשו בשקט, על משכבם בלילות.

מיקי לוי: אחד השרים אמר לי לא מזמן שמה שמפריע לו אצל נתניהו הוא ההצלחה.

מיקי לוי: 'כשאני יושב עם הצוללות שלי' – לכל שר יש צוללת – 'אני שומע מאנשים כל מיני הצעות לפעולה', סיפר.

מיקי לוי: 'הרעיונות ציניים, מניפולטיביים, שקריים'.

מיקי לוי: כשאני אומר, רגע, זה לא בסדר, אומרים לי: מה לא בסדר," מה לא בסדר עושה נתניהו?

מיקי לוי: וזה מצליח.

מיקי לוי: נתניהו עושה את זה בסדר.

מיקי לוי: תיקח דוגמה, אומרים אותם מקורבים לשרים.

מיקי לוי: "הנאום של ראש הממשלה נתניהו בכפר המכביה השבוע – נאום שקרי, עברייני, נמוך ממירי רגב – הוא דוגמה טובה".

מיקי לוי: כך כותב ברנע, לא אני אומר.

מיקי לוי: "העיניים יהיו נשואות בחודש הבא אל משה כחלון.

מיקי לוי: הקמפיין שכחלון מריץ בחודשים האחרונים בנוי על המילה 'נטו'.

מיקי לוי: כחלון נטו משפחה, כחלון נטו צעירים, כחלון נטו ילדים, כחלון נטו הוזלות, כחלון נטו בשבילך".

חמד עמאר: כחלון נטו חיילים – גם את זה ראיתי.

מיקי לוי: כחלון נטו חיילים.

מיקי לוי: זה לא היה בכתבה, למרות שחלק עשה השר אביגדור ליברמן.

מיקי לוי: זה בסדר.

מיקי לוי: מי שעושה לטובת החיילים – אני מברך אותו.

מיקי לוי: בהחלט גם את שר האוצר.

מיקי לוי: "כחלון נטו בשבילך" – עם זה סיימתי.

מיקי לוי: הבעיה היא שכחלון הוא ברוטו" – כותב ברנע – "לא נטו.

מיקי לוי: הוא גם וגם" – הוא גם ברוטו והוא גם נטו.

מיקי לוי: "הוא מבקש להצטייר כשר השפוי היחיד בממשלה", אי בודד בים הקיצוני.

מיקי לוי: "לוחם עז נפש למען שלטון החוק וטוהר המידות.

מיקי לוי: במקביל, הוא נאחז בכהונתו בממשלה.

מיקי לוי: בלעדיה לא יפסיד רק את האוצר: הוא יפסיד גם את היכולת שלו להצטייר כלוחם העז למען שלטון החוק.

מיקי לוי: הוא עלול להיעלם.

מיקי לוי: " כותב ברנע: "הבוחרים שנתנו לכחלון עשרה מנדטים לא באו ברובם ממאגר הקולות של הליכוד.

מיקי לוי: הם באו מערי הלוויין של הערים הגדולות, מבוחרים פוטנציאליים של המחנה הציוני ולפיד.

מיקי לוי: הנאומים של נתניהו נגד המשטרה לא נוחים להם: חלק מהם משרתים במשטרה".

מיקי לוי: לכל אחד מאיתנו במעגל השני, השלישי הרביעי והחמישי יש כאלה, כי מה לעשות, עם ישראל קטן ואזרחי מדינת ישראל, בסך הכול, אדוני, מונים כ-8 מיליון נפש, כולל בני עדתך, שמשרתים בכוחות הביטחון, בצבא ההגנה לישראל, בשב"כ, במשטרת ישראל ובמשמר הגבול כלוחמים עזי נפש.

חמד עמאר: ובכל יחידות הביטחון.

מיקי לוי: ובכל יחידות הביטחון.

מיקי לוי: כפי שאמרתי, בוחרים שלך, חלק מהמשפחות שלהם משרתים במשטרה.

מיקי לוי: "כאשר ראש הממשלה שלהם אומר במפגיע: 'מותר לקבל מתנות', הם נבוכים; כאשר שקד, לוין, ביטן ואמסלם מקדמים הצעות חוק קיצוניות, דווקניות, הם מוטרדים.

מיקי לוי: לפיד מחזר אחריהם.

מיקי לוי: גם גבאי.

מיקי לוי: כחלון חייב לשמור עליהם אצלו".

מיקי לוי: כותב ברנע: "כל מי שרוצה בנפילת הממשלה מפעיל עליו לחצים.

מיקי לוי: אתה שובר שוויון, אומרים לו.

מיקי לוי: אתה הנער עם האצבע בסכר" – אותו נער הולנדי מספרו של אנדרסון שעמד מול שיטפון ותקע את אצבעו בסכר למען תימנע הצפה של העיר, כך מצטייר כחלון בכתבתו של ברנע.

מיקי לוי: "אתה התקווה האחרונה", יגידו לו, "אתה תהיה ראש הממשלה הבא", יגידו לו.

מיקי לוי: "ואז מאיים עליו נתניהו בפירוק הממשלה, והוא משתתק.

מיקי לוי: מתחת לחיוך החברמני" – ובאמת שר האוצר הוא חברמן.

מיקי לוי: הוא באמת איש נחמד, נעים להתחבב, איש של אנשים, הייתי אומר.

מיקי לוי: איש של עשייה.

מיקי לוי: אני באמת אוהב אותו ברמה האישית.

מיקי לוי: אין לי ויכוח.

מיקי לוי: אני מספיק ישר, כן ומוסרי להגיד את זה.

מיקי לוי: אני גם תוקף אותו על דברים שהוא עושה לתפיסת העולם הכלכלית שלי לא טוב, אבל כשצריך לתת לו קומפלימנטים, אני יודע לעשות את זה, והוא גם ראוי לכך בחלק מהדברים שהוא עושה.

מיקי לוי: בחלק מהדברים שהוא עושה – הוא עושה דברים יפים.

מיקי לוי: אני לא מתכחש לכך.

מיקי לוי: אני לא אותו פוליטיקאי אובססיבי שהכול לא טוב.

מיקי לוי: גם בממשלה הזאת, הרבה פעמים – אתה רואה את זה – כשמדובר בדברים ריאליים, בחוקים ריאליים, ב-70% מההצבעות בוועדת הכספים אני מצביע בעד, ואפילו חבריי מהצד הזה מאשימים אותי לעיתים שאני בוגד.

מיקי לוי: אבל תפיסת העולם המוסרית שלי והיושרה שלי יותר חשובות לי מזה שאני אצבע בצבעי אופוזיציה טבעיים.

מיקי לוי: לא, אני לא שם.

חמד עמאר: עברו כבר שעתיים עוד מעט.

חמד עמאר: עוד 30 שניות יהיו לך שעתיים.

מיקי לוי: אני רק הרגע התחלתי, אדוני.

חמד עמאר: שעתיים אתה עומד ומציג את הדברים שלך בצורה היפה ביותר.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: אז כפי שאמרתי, "מאיים עליו נתניהו בפירוק הממשלה, והוא משתתק.

מיקי לוי: " וכפי שאמרתי, "מתחת לחיוך החברמני שלו" – באמת חיוך חברמני – "חיוך השכן מהדלת ממול, כחלון הוא איש מבוהל.

מיקי לוי: " מאוד בכיר בפוליטיקה הישראלית – "בכיר בפוליטיקה הישראלית דימה אותו השבוע לעכבר ששואג, שם של סרט ישן, מצחיק להפליא", כותב ברנע, "בכיכובו של פיטר סלרס".

מיקי לוי: אני מקווה שאמרתי את זה נכון.

מיקי לוי: "'העכבר משמיע שאגה של אריה', אמר האיש.

מיקי לוי: 'אף אחד לא נבהל, חוץ מאחד, העכבר השואג'.

מיקי לוי: "כחלון ימשיך לעודד בנאומיו את אוכפי החוק" – וטוב שהוא עושה את זה – "ומפעם לפעם יבלום יוזמה מטורפת של נתניהו ושריו" – וטוב שהוא עושה את זה.

מיקי לוי: "הוא ילך לפירוק הממשלה רק אם ירגיש שאין לו ברירה, שהגיעו מים עד נפש".

מיקי לוי: אדוני, התחייבתי בתחילת דבריי שאשתדל בערך כל שעה עגולה – –

חמד עמאר: כל שעה לחזור על הדברים שאמר ראש הממשלה.

מיקי לוי: – – לחזור על דבריו של ראש הממשלה נתניהו; דבריו שלו, לא שלי: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?" שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך", עונה נתניהו.

מיקי לוי: "השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים".

מיקי לוי: באמת, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: "היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: את הדברים האלה לא אני אומר מעל הדוכן הזה, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמרת אתה, וברוך השם, בריאיון מצולם, כדי שלא תטען לאחר מכן שהדברים הוצאו מהקשרם – בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: באמת, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: העיתונאים אשמים?

מיקי לוי: הם לא חושפים?

מיקי לוי: אותם עיתונאים שבאת אליהם אז בתלונות, אדוני ראש הממשלה, ב-2008?

מיקי לוי: ולמי אתה בא היום, אדוני ראש הממשלה, בטענות?

מיקי לוי: אל אותם עיתונאים שעושים עבודתם נאמנה.

מיקי לוי: כלב השמירה של הדמוקרטיה הישראלית.

מיקי לוי: אבל כשמדובר בך, אדוני ראש הממשלה, זה לא בסדר.

מיקי לוי: העיתונים מוציאים דיבתך רעה, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: ובהמשך לדברים האלה, שאמרתי שאני אחזור עליהם כל שעה עגולה, אז יש דברים נוספים, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: נתניהו, ב-2008, ביושבו בראש האופוזיציה – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: ב-2006, אני מודה לך על התיקון.

מיקי לוי: אני מתנצל בשמו, כי אסור לו להתערב.

מיקי לוי: אני מבקש סליחה.

מיקי לוי: נתניהו, ב-2006, ראש ממשלה בחקירה, לא חושב על האינטרס הלאומי.

מיקי לוי: ביושבו בראש האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2, וברוך השם גם זה מצולם – לא תוכל, אדוני ראש הממשלה, להגיד שהדברים הוצאו מהקשרם – כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז אולמרט צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות.

מיקי לוי: אומר נתניהו, ציטוט: "אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה".

מיקי לוי: "אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה.

מיקי לוי: מדובר בראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 2006 בריאיון לערוץ 2, ביושבו בראש האופוזיציה בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ונחזיר את המנדט לבוחר, הוסיף נתניהו אז.

מיקי לוי: אבל – ואני מצטט – "במצב הזה של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: באמת, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: את הדברים האלה אתה אמרת על קודמך בתפקיד.

מיקי לוי: ומה לגביך?

מיקי לוי: אתה מתכוון לתת לנו דוגמה אישית?

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, אמרת בתחילת חקירתו של ראש הממשלה הקודם, אהוד אולמרט.

מיקי לוי: אנחנו נמצאים כבר בסופה של החקירה שלך בתיק 1000.

מיקי לוי: ואני אומר: אתה יודע מה?

מיקי לוי: כאזרח ישראלי, ואפילו כפוליטיקאי, הלוואי שלא יהיו דברים, הלוואי, כי נמאס לנו ממצעדם של הפוליטיקאים בשמאל-ימין אל חדרי החקירות – ציינתי את זה גם קודם.

מיקי לוי: נמאס לנו מהפוליטיקאים שבסיום התהליך המשפטי מוצאים עצמם מאחורי סוגר ובריח – נשיא, ראש ממשלה, שרים, שר אוצר, שר פנים, חברי כנסת.

מיקי לוי: אפשר להקים ממשלה חלופית מאחורי סורג ובריח.

מיקי לוי: ולכן אני אומר, באמת, כאזרח, ואפילו כפוליטיקאי: הלוואי שתצא נקי, כי לא מתאים לנו שראש ממשלה יקבל שוחד.

מיקי לוי: אבל אני רוצה להאמין ולקוות שמה שאמרת לגבי קודמך בתפקיד יחול גם עליך; שתשמש דוגמה אישית, שיהיה לך אומץ ציבורי – שיהיה לך אומץ ציבורי להחזיר את המנדט אם החשדות יתבררו כנכונים ויהפכו לכתב אישום, למרות שאתה דרשת את פיטוריו של קודמך כבר בתחילת החקירה.

מיקי לוי: אני מקווה מאוד, אדוני ראש הממשלה, שיהיה לך את האומץ הציבורי – ואני מסתכל על כיסאך הריק – להחזיר את המנדט לציבור, כי המנדט הזה ניתן לך לשמירה, הוא לא ניתן לך לדורות.

מיקי לוי: שחרר אותנו מנוכחותך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: דבריו של נתניהו מ-2006 מתפרסמים ברקע חקירתו – שהסתיימה אחרי כמה וכמה שעות – חקירתו האחרונה במעונו שבירושלים בחשד לקבלת טובות הנאה.

מיקי לוי: שני אנשי עסקים הודו בפני חוקרי יאח"ה כי העניקו בכמה הזדמנויות מתנות לראש הממשלה ולבני ביתו.

מיקי לוי: השניים, שביניהם אין שום קשר, כנראה, טענו בחקירה כי המתנות לראש הממשלה הוענקו במסגרת יחסים חבריים.

מיקי לוי: איפה אפשר למצוא חברים כאלה?

מיקי לוי: אני שואל את הציבור, אני שואל אתכם.

מיקי לוי: איפה אפשר למצוא חברים כאלה, שמעניקים לך מתנות בשווי של 650,000 שקלים, על פי הפרסומים, כאשר בסיס המתנות הוא שני מוצרים בלבד?

מיקי לוי: אם היו מתנות מתחלפות – פעם עציץ, פעם פרחים, פעם כלי לבית – ניחא.

מיקי לוי: אבל כששני המוצרים הם מוצרים עקביים שניתנו לך, אדוני ראש הממשלה – סיגרים ושמפניה ורודה – שלא הגיעו לביתך כאשר אותם חברים באו להתארח אלא נשלחו על ידי מונית ספישל לביתך, אז איזו מתנה זו, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: למי אתה מספר את הסיפורים האלה?

מיקי לוי: אם כל הסיגרים והשמפניה, בשווי של 650,000 שקלים, על פי הפרסומים, היו מגיעים לביתך כל פעם שהזוג מילצ'ן היה מגיע להתארח בביתך, אתה יודע מה?

מיקי לוי: ניחא.

מיקי לוי: אני מוכן לקבל את זה, אפילו, למרות שזה נשמע לי מטורף, להביא מתנות בשווי כזה.

מיקי לוי: אבל המתנות האלה, כפי שאתה טוען – כפי שאתה טוען; לציבור ברור מה הן – הגיעו בצורת משלוחים סדירים עם מונית ספישל, בדרך כלל עם אותו נהג, שנשלח ממשרדו של אותו נותן.

מיקי לוי: להגדרתך – מתנות; להגדרתי – שוחד, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: ובהמשך לעניין הזה – אפילו כבר חברי מפלגתו שלו, כנראה כשהם נמצאים מול קהל ומול ציבור הם נתונים בלחץ ואומרים את האמת.

מיקי לוי: אז כבר הקראתי מה אמר חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר על שני חבריו, דוד ביטן ואמסלם, שהם שגו בעצם הבאת החוק שבא להגן על ראש הממשלה.

מיקי לוי: אמר את זה קבל עם ועדה בריאיון רדיו.

מיקי לוי: זה אחר כך נכתב בעיתון.

מיקי לוי: אמר.

מיקי לוי: והינה לנו ההפתעה הבאה, אדוני ראש הממשלה: חבר הכנסת אמסלם, כשהוא שמתארח בשבתרבות, יו"ר הקואליציה הממונה, הנוכחי, אומר בריאיון – גם הוא מצולם, ברוך השם, כדי שלא יגידו שדברים הוצאו מהקשרם: ראש ממשלה שמואשם בשוחד צריך להתפטר.

מיקי לוי: לא אני אומר – חבר הכנסת אמסלם אומר.

מיקי לוי: אמסלם התייחס בדבריו לאפשרות שיוגש כתב אישום בגין שוחד, ולא בעבירות נוספות.

מיקי לוי: עם זאת, הוא אמר שבמשטר דמוקרטי לא ראוי לחקור ראש ממשלה על שמפניות וסיגרים.

מיקי לוי: אתה רציני, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: הרי זה לא אירוע בודד – כבר ציינתי בדבריי.

מיקי לוי: מדובר ב-650,000 שקלים ובתכשיטים ששווים, על פי הפרסומים, קרוב ל-100,000 שקלים.

מיקי לוי: אז זה מתנות, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: ולא ראוי לחקור על זה?

מיקי לוי: עם איזה ערכים אתה בא לבית הזה – של מוסר ויושרה?

מיקי לוי: אבל ראו זה פלא, אחר הצוהריים, לקראת צאת השבת, או שקיבל חבר הכנסת אמסלם מקלחת צוננים מהבוס שלו או שרגליו רעדו ממה שהוא אמר, ושלח תיקון, תיקון לדבריו: לא, לא התכוונתי לאותן מתנות – סיגרים או משקאות.

מיקי לוי: התכוונתי למעטפות עם כסף.

מיקי לוי: מה אתה אומר, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: בתפיסת העולם שלך רק כסף הוא שוחד?

מיקי לוי: אני שולח אותך ללמוד את חוק סדר הדין הפלילי, את אותו סעיף שמדבר על שוחד.

מיקי לוי: אני מצטט עכשיו, ברשותכם, בדיוק: יו"ר הקואליציה הנכנס חבר הכנסת דוד אמסלם אמר היום – זה היה בשבת, שבתרבות – כי אם יוגש כתב אישום נגד ראש הממשלה בגין שוחד, יהיה עליו להתפטר.

מיקי לוי: ראש ממשלה שמוגש נגדו כתב אישום בגין שוחד לא יוכל להיות ראש ממשלה, אמר אמסלם בראיון לעיתונאי אטילה, עיתונאי של ynet, בכנס לשכת עורכי הדין באילת.

מיקי לוי: נהדר, פשוט נהדר.

מיקי לוי: אני אסדר את זה לשעה הבאה, כי זה יחזור על עצמו – רק הקטע הזה של חמש דקות, מה שאמר נתניהו לתקשורת.

מיקי לוי: אני מחפש את האמנה ולא מוצא אותה.

מיקי לוי: תשלחו לי אותה.

מיקי לוי: כנראה פספסתי אותה.

חמד עמאר: יש לך את האמנה ביד, עכשיו לקחת אותה.

מיקי לוי: כן, אבל האותיות הקטנות.

מיקי לוי: הגיל, הגיל, איני רואה.

מיקי לוי: טוב, אז הם ידפיסו את זה פעם נוספת.

מיקי לוי: אה, מצאתי, מצאתי, מצאתי.

מיקי לוי: אני אקריא את האמנה בהמשך לדברים שאמר ראש הממשלה על השחיתות, כדי שיתחברו הדברים.

מיקי לוי: ברשותך, אני אחזור על זה פעם נוספת: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?" שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק והאכיפה מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: את הדברים האלה לא אני אומר מעל דוכן זה; את הדברים האלה אמרת אתה, אדוני ראש הממשלה, בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: ובאותה הזדמנות, אדוני, חתמת יחד עם אחרים על אמנה ציבורית למלחמה בשחיתות ב-2006, של התנועה למען איכות השלטון, ובאמנה כתוב כך: "אנו, אזרחי מדינת ישראל, הבוחרים את נציגינו בבחירות הקרובות, מצהירים בזאת על דרישותינו מהמפלגות הנבחרות להילחם בשחיתות הגואה במדינה ולמגרה.

מיקי לוי: אנו מודעים לכך שרמת השחיתות בישראל הגיעה לשפל המדרגה ושהיא מדורגת כיום במקום ה-28 מבין מדינות העולם בדירוג העולמי, לאחר ההידרדרות המתמדת לאורך השנים האחרונות.

מיקי לוי: נוסף על כך חלה הידרדרות מואצת ברמת השמירה על ערכי הדמוקרטיה ומוסדותיה וברמת אכיפת שלטון החוק, וכתוצאה מכך חלה פגיעה קשה באמון הציבור בכל אלה.

מיקי לוי: עוד אנו מודעים לקשר בין עוצמת השחיתות לבין הפערים החברתיים במדינה והיקף העוני בה.

מיקי לוי: שחיתות היא סיבה עיקרית לעוני והיא מהווה מחסום בפני ההתגברות עליו, נכתב באמנה.

מיקי לוי: רמת ההשקעות הזרות במדינות שנתפסות כמדינות מושחתות הינה נמוכה יותר מאשר במדינות אחרות, והדבר מקטין עוד יותר את יכולתן להתגבר על קשייהן הכלכליים ועל עוני אוכלוסיותיהן".

מיקי לוי: ברוך הבא, בוקר טוב, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: לך, אולי תצליח לנוח.

מיקי לוי: אני מאחל לך מנוחה טובה.

מיקי לוי: אדוני, אני בדיוק מקריא את האמנה שחתם עליה ראש הממשלה, אמנה ציבורית למלחמה בשחיתות מ-2006, של התנועה למען איכות השלטון בישראל.

מיקי לוי: אני אמשיך, כי אני מקריא אותה כל שעה עגולה, אז אתה תשמע אותה עוד כמה וכמה פעמים, כנראה.

מיקי לוי: תביאו לי מפית מציונה.

מיקי לוי: באותה אמנה נכתב בהמשך: "אנו שותפים לדעתו של מבקר המדינה הקודם שלפיה הסכנה הגלומה בשחיתות חמורה מכל סכנה מדינית וביטחונית שמדינתנו חשופה לה, וכן אנו מסכימים לקביעתו של מבקר המדינה הנוכחי שלפיה השחיתות הציבורית עלולה לפורר את החברה הישראלית.

מיקי לוי: היא מערערת את אמון הציבור בשליחי הציבור ומביאה אסון על הדמוקרטיה.

מיקי לוי: "לאור כל אלה החלטנו לדרוש מהמפלגות השונות להירתם למלחמת חורמה בשחיתות במדינתנו.

מיקי לוי: המלחמה בשחיתות היא מלחמה של טוב ברע.

מיקי לוי: זוהי מלחמה של חזית אחת ששותפים לה יהודים וערבים, חילונים ודתיים, שמאל וימין, ואין לה דבר עם העימות בין ההשקפות הפוליטיות הנוגדות.

מיקי לוי: מלחמה זו מחייבת פעילות ביד קשה.

מיקי לוי: רק כך ניתן לעקור את התופעה הזאת מהשורש.

מיקי לוי: אנו, אזרחי ישראל, קוראים למפלגות השונות לחרות על דגלן את המלחמה בשחיתות על כל גווניה ובכל מקום שבו היא מכוננת.

מיקי לוי: על המפלגות להתחייב לפעול במלוא העוצמה למיגור השחיתות".

מיקי לוי: אמנה מ-2006.

מיקי לוי: היאומן?

מיקי לוי: "העקרונות שאותם אנחנו דורשים מהמפלגות לאמץ וליישם הלכה למעשה מבוססים על חובת נאמנות הראויה לנציגי הציבור המשרתים במדינה דמוקרטית.

מיקי לוי: עקרונות אלה כוללים" – אדוני היושב-ראש – "בין היתר, שמירה על שלטון החוק וחיזוק המערכת לאכיפתו, טוהר המידות וטוהר הבחירות, שקיפות מלאה, הימנעות מניגוד עניינים, מקבלת טובות הנאה, ממינויים פוליטיים בשירות הציבורי" – חה, חה, חה – "ומהפרת חובת הנאמנות כלפי הציבור שאותו הם משרתים.

מיקי לוי: "אנו סבורים שהשחיתות במדינה היא מחלה קשה, אולם היא אינה בגדר מחלה סופנית.

מיקי לוי: ניתן וחייבים להילחם בה בחמישה תחומים מרכזיים: חינוך, הרתעה, מניעה, ענישה וביקורת.

מיקי לוי: להשגת יעד זה נדרש מאמץ רב-מערכתי בכל אחד מחמשת התחומים הללו.

מיקי לוי: למען המאבק יש צורך בגיוס של כל המערכות הרלוונטיות – הכנסת, הממשלה, מערכת החינוך, מערכת בתי המשפט, היועץ המשפטי לממשלה, פרקליטות המדינה, משטרת ישראל, צה"ל והפרקליטות הצבאית הראשית, מרכז השלטון המקומי, האקדמיה והגופים הנאמנים על החברה האזרחית והפעילים בתחום זה.

מיקי לוי: מאמץ רב-מערכתי זה מחייב תיאום ותפיסה אסטרטגית כוללת באמצעות גוף שמיוצגות בו כל המערכות האלה.

מיקי לוי: אנו מבקשים לשקול הקמת רשות לאומית למלחמה בשחיתות שתוביל את המאבק ובה יהיו מיוצגים כל הגופים הרלוונטיים.

מיקי לוי: תפקידה העיקרי של הרשות יהיה לגבש תוכנית-אב לאסטרטגיה לאומית למלחמה בשחיתות, שתכלול סדרי עדיפות לאומיות למלחמה בשחיתות, לוחות זמנים" – בבקשה?

בצלאל סמוטריץ': סדרי עדיפות לאומיים?

מיקי לוי: אבל כך כתוב באמנה.

מיקי לוי: כן, כך כתוב.

מיקי לוי: העתקתי מהאמנה, מה לעשות?

בצלאל סמוטריץ': אולי סדרי עדיפויות לאומיות.

מיקי לוי: שתכלול סדרי עדיפויות לאומיות.

מיקי לוי: שתכלול סדרי עדיפויות לאומיות.

מיקי לוי: אוקיי, אז טעות שלי.

מיקי לוי: אדוני, סימן טוב, אתה ערני.

מיקי לוי: אני מודה לאדוני על התיקון.

מיקי לוי: אני בוחן אתכם.

מיקי לוי: אז אני אחזור על זה בצורה הנכונה: "שתכלול סדרי עדיפויות לאומיות למלחמה בשחיתות, לוחות זמנים לביצועה והצגת המשאבים שיידרשו כדי ליישמה.

מיקי לוי: הרשות תהיה מופקדת על מעקב מתמיד אחר יישומה של התוכנית ועל עדכונה.

מיקי לוי: חלק חשוב של תוכנית-האב יהיה בהגברת מודעות הציבור לטבעה האמיתי של השחיתות, להיקפה ולהשלכותיה".

מיקי לוי: "עוד אנו מבקשים התחייבות לפעול ליישומה בישראל של האמנה הבין-לאומית נגד השחיתות, שנערכה על ידי האו"ם ונכנסה לתוקף ב-14 בדצמבר 2005.

מיקי לוי: אנו מייחסים חשיבות רבה לאמנה, אשר יצרה מסגרת משפטית גלובלית למלחמה בשחיתות.

מיקי לוי: האמנה עוסקת באמצעים שעל המדינות לנקוט נגד השחיתות, בהן בהשבת כספים גנובים, במאבק נגד הלבנת כספים, במתן סמכויות ענישה למדינות לגבי חברות ובני אדם זרים שביצעו עבירות שחיתות על אדמתן ואיסור מתן שוחד לעובדי ציבור.

מיקי לוי: ובאיסור מתן שוחד לעובדי ציבור ולעובדי ציבור זרים".

מיקי לוי: זו האמנה שבעקבותיה נתן ריאיון מצולם, שאותו, ברשותך, אדוני, אני כל שעה עגולה מקריא כדי להביא אותו לידיעת הציבור.

מיקי לוי: לא שמו לי סוכר ואני צריך סוכר כדי להמשיך.

מיקי לוי: סוכרזית.

מיקי לוי: אני בסדר, אבל יש לי תה, למה שאני לא אשתה אותו עם סוכר?

מיקי לוי: הינה, הלכו להביא.

מיקי לוי: כן, זה יתערבב מאליו.

מיקי לוי: כמו בצבא.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הפרוטוקול מרשה לאכול חטיפים או לא? לא.

מיקי לוי: אוקיי, אני לא עובר על הפרוטוקול.

מיקי לוי: אני ממלא ומבצע.

בצלאל סמוטריץ': שלב התובנות – – –

מיקי לוי: אתה רוצה שאני אקדים ואדבר על ירושלים?

מיקי לוי: ברצון רב אדבר על ירושלים.

מיקי לוי: אקדים ואומר שלבקשתו של היושב-ראש אני סוטה מדברי ההתייחסות שלי.

מיקי לוי: כנראה שאדוני שמע בתקשורת שהינני מתכוון, בין יתר דבריי, לדבר על ירושלים, אז אני אקדים את דבריי לטובת בקשתך האישית ואדבר על ירושלים בכמה וכמה פרספקטיבות.

מיקי לוי: אקדים ואומר, אדוני: ירושלים, בירת הנצח של העם היהודי מעל אלפיים שנה, עוד מימי דוד, בירת הנצח של העם היהודי – לא לחלוקה, בשום מסגרת, בשום הסכם, ירושלים, שחודרת לעצמותיי וזורמת בדמי, אהבת חיי.

מיקי לוי: בהקשר הזה אני אגיד משהו, אדוני, שתמיד מצחיק אותי.

מיקי לוי: אומרת אשתי: לבעלי יש מאהבת ואני איני מסוגלת להתחרות בה.

מיקי לוי: למאהבת קוראים ירושלים.

מיקי לוי: זה מדבריה של רעייתי.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: אני אתחיל אולי אפילו מהתקופה שהייתי מפקד פלוגה, פלוגה ענקית עם מעל 200 איש, שהייתה מופקדת על העיר העתיקה באינתיפאדה הראשונה.

מיקי לוי: אני אספר על הקשיים באינתיפאדה הזאת, אינתיפאדה של דקירות סכינים בדרך אל הכותל.

מיקי לוי: למפקד המחוז לא היה יום ולא לילה.

מיקי לוי: ובעיר העתיקה – בתפיסת עולמי, בירושלים אנחנו צריכים להתיישב בכל מקום ומקום – התחילה התיישבות יהודית ברובע המוסלמי, בשער הפרחים, של משפחה, משפחת כהן, משפחה מאוד יקרה, עם ילדים קטנים, שראיתי לנכון להגן עליה ולבקר אותם כמה וכמה פעמים ביום כדי להבטיח את שלומם.

מיקי לוי: זה ברחוב הצריח האדום.

מיקי לוי: ולאורך רחוב הגיא רכשו יהודים בתים בכספם שלהם, ובו גם נמצא ביתו של ראש הממשלה אריאל שרון, זכרו לברכה, ברחוב הגיא.

מיקי לוי: אני מאמין אמונה שלמה, ובוודאי ובוודאי ברובע היהודי – אני מאמין באמונה שלמה שאנחנו צריכים להיות בה, והיא שייכת ל-נ-ו.

מיקי לוי: כאשר מוניתי, אחרי כמה וכמה תפקידים, גם של סגן מפקד המחוז – הייתי מפקד מחוז יהודה ושומרון, והחזירו אותי בסוף 2000 להיות מפקד מחוז ירושלים, ומייד פרצה האינתיפאדה השנייה; אינתיפאדה קשה, עם הרוגים רבים: מעל 156 הרוגים, 1,500 פצועים, אוטובוסים מתפוצצים, מסעדות מפוצצות; 11 מטעני תופת – חמישה מטענים התפוצצו, שישה נוטרלו; עשרה כלי רכב – חמישה נוטרלו, חמישה התפוצצו; ועוד עשרות אירועים ודקירות.

מיקי לוי: ואותם שוטרים נאמנים, שכרגע המערכת הפוליטית וראש הממשלה נהנים לתקוף אותם, כולל חבר הכנסת אמסלם – שבאחת הישיבות עם המפכ"ל, אדוני היושב-ראש, שאל מה עלות ארוחות הצוהריים לשוטרים.

מיקי לוי: אם אני לא טועה – אני לא יודע אם זה היה 50 או 150 מיליון שקל.

מיקי לוי: אני לא יודע.

מיקי לוי: אמר למזכירה: תרשמי, תרשמי.

מיקי לוי: אנחנו נקיים על זה דיון מדוע צריכים לקבל ארוחות צוהריים.

מיקי לוי: אז הינה, אדוני חבר הכנסת אמסלם, אני מסביר לך.

מיקי לוי: חבל שאתה לא פה.

מיקי לוי: תוכל לשמוע את הפרוטוקול.

מיקי לוי: אמרתי את זה גם כשהיית פה, כשחברת הכנסת רויטל סויד שימשה כיו"רית.

מיקי לוי: שוטרי משטרת ישראל, כדוגמת חיילי צה"ל, לוחמי וחוקרי שירות ביטחון כללי, שב"ס, משמר הגבול, מוסד – כל אלה נמצאים תחת שירות ביטחון כללי, ומשכך, הם עובדים מסביב לשעון.

מיקי לוי: אקח לי לרגע להיות עורך דינם או הוועד של שוטרי משטרת ישראל.

מיקי לוי: ממילא חבר הכנסת אמסלם מאשים אותי שאני משמש להם כוועד.

מיקי לוי: אני גאה לשמש להם כוועד.

מיקי לוי: אז אני אגיד לך שגם נסיעה בתחבורה הציבורית ניתנת להם חינם, כי למשל שוטרי מחוז ירושלים, יש סדר גודל של – היום אני לא בטוח, אבל בסביבות 500 שוטרים, אולי יותר, ולוחמים, שמקום מגוריהם בצפון, ולכן, בראייה הכוללת נתנו לחיילי צה"ל – וטוב שכך, ולשוטרי משטרת ישראל – וטוב שכך, ולשב"ס – וטוב שכך, לעשות שימוש בתחבורה ציבורית חינם.

מיקי לוי: הטבה שניתנת להם כמו ארוחת צוהריים, כמו שניתנת במפעל, כמו שניתנת בכל תעשייה ובכל משרד – ומה רע בכך?

מיקי לוי: כמו שניתנת במשרדי ממשלה בסבסוד ניכר.

מיקי לוי: ואני אומר: בוא, שחרר את משטרת ישראל מהחוק של שירות הביטחון, ואז הם יהיו ככל עובדי המשק, לא יקבלו ארוחות צוהריים ולא יקבלו נסיעות בתחבורה הציבורית חינם.

מיקי לוי: אבל מה אז הם יקבלו, אדוני, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: הם יקבלו תוספת של שעות נוספות: 200% ביום שישי, 150% בעבודת לילה, 200% בשבת, 200% בחגים.

מיקי לוי: מדינת ישראל תצטרך לשלם להם מיליארדים.

מיקי לוי: כשהסברתי לך את זה אמרת: לא, אני מדבר רק על הפקידים.

מיקי לוי: אמרתי: סליחה, תובע משטרתי הוא פקיד?

מיקי לוי: אמרת לי: כן.

מיקי לוי: זה מעיד כאלף עדים על כך שאינך מבין דבר וחצי דבר.

מיקי לוי: כשהייתי יוצא ממשרדי הייתי רואה לעיתים קרובות, אני חייב להגיד – 23:00, 24:00, בלילה – הייתי רואה לעיתים די קרובות אור בוקע מחדרם של 60 עורכי הדין ששימשו בתביעות משטרת מחוז ירושלים.

מיקי לוי: הם היו שוקדים על תיקי החקירה והגשת כתבי אישום הרבה מעבר לשמונה שעות עבודה.

מיקי לוי: ואמסלם אמר לי שהם פקידים.

מיקי לוי: והפקידה אצלי בלשכה, שהוזעקה גם בשבתות כשהיה פיגוע, וגם נשארה בימים שהייתי עושה הערכות מצב או בימים שהייתי צריך לקיים פקודה – היא לא הלכה אחרי שמונה שעות, היא הלכה אחרי 14 ו-16 שעות.

מיקי לוי: אז גם לה, חבר הכנסת אמסלם, אתה רוצה לקחת את ארוחת הצוהריים?

מיקי לוי: אבל לא רציתי לדבר על זה, רציתי לדבר על ירושלים.

מיקי לוי: אני ממשיך עם ירושלים.

מיקי לוי: הפסקתי במקום שהייתי מפקד העיר העתיקה ותמכתי בהתיישבות הלא-פשוטה, אני חייב להגיד, באמצע הרובע המוסלמי.

מיקי לוי: נתתי הגנה לאותן משפחות, כי חששתי לגורלן.

מיקי לוי: אחרי שהייתי מפקד מחוז ש"י בתקופה לא פשוטה, בסוף שנת 2000 העבירו אותי להיות מפקד מחוז ירושלים, וכבר סקרתי חלק מהאירועים שהיו באותם ימים.

מיקי לוי: מה ששכחתי להגיד – שאת העוצמה לביצוע התפקיד שלי, אדוני היושב-ראש, לא שאבתי מהכישורים שלי או מהיכולות שלי, ולא מהשוטרים שלי.

מיקי לוי: גם השוטרים וגם לוחמי מג"ב שהיו תחת פיקודי – שאבנו את העוצמה לעמוד אל מול גל הטרור מתושבי ירושלים, אותם תושבים שקמו בוקר-בוקר לעבודתם, שלחו את ילדיהם לבית הספר; מהם שאבתי את הכוח לעמוד אל מול הטרור, וכולנו יחד יכולנו לו.

מיקי לוי: הם לא שברו אותנו.

מיקי לוי: הראייה הכללית שלי הייתה איך להגן על ירושלים.

מיקי לוי: באותם ימים, אדוני, לא הייתה גדר מסביב לירושלים.

מיקי לוי: ירושלים הייתה פרוצה מכל עבר.

מיקי לוי: זה לא יישוב קטן שאפשר להגן עליו עם כוח קטן שיעשה סיורים מסביב.

מיקי לוי: הייתה לי בעיה קשה עם מחנה הפליטים שועפאט, אותם תושבים שפונו על ידנו – ובצדק – מהרובע היהודי, כי הם תפסו את בתיהם של היהודים ב-1948.

מיקי לוי: למענם בנינו את מחנה הפליטים שועפאט.

מיקי לוי: עד היום אני מצטער שמי שעשה את האקט הזה לא הוריד את מחנה הפליטים ליריחו ושם אותו כאן בפתחה של ירושלים.

מיקי לוי: היו לי הרבה מאוד צרות ממחנה הפליטים שועפאט.

מיקי לוי: וזימנו אותי לבג"ץ, אמרו לי, הכיצד התחלתי להקים גדר בכוחות עצמי על ידי טרקטורים ושופלים שמצאנו בשטח ועם חברים שעזרו, גדר תלתלים, כדי להקים את אותו מחנה פליטים, שהלך וגדל, כדי להכריח את אותם תושבים לצאת דרך פתח אחד כדי שנוכל לבדוק אותם.

מיקי לוי: כי באותם ימים היו כמה אירועים של מחבלים שהגיעו מחוץ לירושלים, ישנו במחנה הפליטים, ולמוחרת זכו לליווי למרכזה של העיר ירושלים כדי למצוא מקום אטרקטיבי להתפוצץ בו, להתאבד בו ולפגוע באזרחים חפים מפשע.

מיקי לוי: זאת הייתה סיפורה, או תחילתה, של הגדר מסביב לירושלים.

מיקי לוי: כיצד נקבע את גבולות ירושלים המוניציפליים שנקבעו בחוק?

בצלאל סמוטריץ': זה היה תקין לקחת שופלים מחברים ולעשות גדר?

בצלאל סמוטריץ': מה עם מכרזים?

בצלאל סמוטריץ': שירות המדינה?

מיקי לוי: אני מודה, אדוני, למרות מרחק הזמן, שאני מתחייב להסיר את החסינות שניתנה לי כאן כרגע ולעמוד לחקירה.

מיקי לוי: אם ימצא היועץ המשפטי לממשלה – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא מה ששאלתי.

בצלאל סמוטריץ': סתם שאלתי: אם ככה זה עבד פעם?

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שככה זה עבד פעם.

מיקי לוי: לא לא, אני הולך איתך.

מיקי לוי: אני מפליא – ככה זה עבד.

בצלאל סמוטריץ': אני לא חושב שעשית משהו רע.

מיקי לוי: ככה זה עבד – מחסור כיס, מחסור בכסף במדינה.

בצלאל סמוטריץ': אז מפקד משטרה מתקשר לאיזה מישהו שהוא מכיר ואומר: שמע, יש לי איזה צורך ביטחוני, מדינת ישראל הגדולה והחזקה והעשירה לא יכולה.

בצלאל סמוטריץ': בוא תעזור לי להקים גדר?

בצלאל סמוטריץ': לא שאלתי בהיבט הפלילי, חלילה.

מיקי לוי: לא, לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': זה נראה בערך כמו המעברות של פעם.

מיקי לוי: לא הייתה הסכמה, ועל הדבר הזה לקחו אותי אפילו לבג"ץ.

מיקי לוי: אני שרדתי את בג"ץ.

מיקי לוי: הסברתי שאני מתכוון להוריד את הגדר בבוא הזמן, וזה תלוי בזה שהמצב הביטחוני ישתפר.

מיקי לוי: הבאתי הוכחות חד-משמעיות שמחבלים הגיעו מחוץ לעיר, ישנו לילה במחנה הפליטים בשועפאט ואחר כך הובלו עם תושב המקום שבידו תעודת זהות כחולה כדי להתאבד במרכזה של העיר.

בצלאל סמוטריץ': שאלתי על הגדר.

בצלאל סמוטריץ': לא היתר בנייה; אמרו שצריך ועשו.

מיקי לוי: מודה.

מיקי לוי: מודה קבל עם ועדה, לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': רק שיהיה ברור, לפרוטוקול, אני חושב שלפעמים לא נורא שככה עובדים, רק שהיום הגענו למצב שאתה לא יכול להזיז – מפכ"ל המשטרה, בוודאי לא מפקד מחוז, יכול עד מחר בבוקר לחשוב.

בצלאל סמוטריץ': יבוא איזה פקיד בוועדה מקומית ויגיד לו: אדוני, לא, אני לא נותן לך היתר לשים גדר.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: לאחר מכן חברתי לצבא.

מיקי לוי: מינהלת הגדר, אז היא נקראה – התחלנו לעבוד על מפות.

מיקי לוי: כמובן, המפות עוטפות את ירושלים ואת השטח המוניציפלי שהוכרז כירושלים על פי חוק, למרות שבמקומות מסוימים, כמו דרך הכוהנים, הייתה לנו בעיה ודילמה: האם להכניס את אבו טור?

מיקי לוי: זה לא הטור על הפסגה בהר הצופים, זה למטה, דרך הכוהנים – כן או לא?

מיקי לוי: אז זו הייתה הדרך היחידה למעלה אדומים ולבקעת הירדן, לפני פתיחת המנהרה בהר הצופים והכביש החדש שיורד למעלה אדומים.

מיקי לוי: ואיך להגן על ירושלים מצפון?

מיקי לוי: האם לעטוף את גבעת זאב, להבדיל מפסגת זאב?

מיקי לוי: איך לעטוף את פסגת זאב?

מיקי לוי: איך מקימים את החגורה האנושית-ביטחונית הזאת כדי להגן על העיר הכל-כך יקרה לנו?

מיקי לוי: מה עושים בדרומה של העיר?

מיקי לוי: האם עוטפים את מנזר – איך קוראים למנזר?

מיקי לוי: תכף, ממרחק הזמן – ואת מצפה גילה, הר גילה?

מיקי לוי: בוודאי ובוודאי שכן.

מיקי לוי: כדי להגן על ירושלים – הינה, אני אומר – בעיניי כל הדרכים כשרות.

מיקי לוי: ירושלים, בירת הנצח של העם היהודי, לנצח-נצחים לא תחולק, ושאויבינו ישכחו מזה.

מיקי לוי: אז כן, אלה היו הדילמות – היכן אנחנו פורסים את הגדר שתגן על ירושלים.

מיקי לוי: אני יכול לספר לאדוני דברים – כשהייתי מ"פ צעיר והתחלנו לחפור את מנהרת הכותל, בשקט בשקט.

מיקי לוי: זאת הפעם הראשונה שאני מספר את זה.

מיקי לוי: בשעה 02:00, בלילה, אני עם הפלוגה הייתי מאבטח שיירת חמורים שמוציאה את השפך של החפירות החוצה בלי שירגישו.

מיקי לוי: כמ"פ צעיר לבשתי בגדים אזרחיים, ועם הרכב של אשתי קבעתי פגישה עם שני בעלי חנויות ברחוב ויה דולורוזה, שבסיום המנהרה, שהייתה צריכה לצאת אל ויה דולורוזה, התכנון הראשוני שלי והמחשבה הביטחונית שלי שאותה התוויתי – לצאת אל תוך החנויות האלה, כדי שאם יקרה משהו ברחוב אוכל להגן עם הכוחות, עד תבוא תגבורת, על אותם מבקרים שחצו את החפיר, כי היה קשה אז ללכת אחד מול השני; היום יוצאים.

מיקי לוי: אותם בעלי חנויות נוצרים, שאני בידידות איתם עד היום – הלכנו לישיבה סודית.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: לא, זה לא חברים שמביאים סיגרים ושמפניות, לשאלתך.

מיקי לוי: אלה חברים שהכרתי תוך כדי תפקידי כמפקד פלוגה בעיר העתיקה ורצו לעשות מסחר.

מיקי לוי: רצו לעשות מסחר.

מיקי לוי: רצו לעשות שקט.

מיקי לוי: רוב האנשים שם רוצים לחיות בשקט עם הטוב שמדינת ישראל מעניקה להם.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אבל הם דרשו על החנות כל כך הרבה כסף – סדר גודל של מיליונים.

מיקי לוי: אני לא הצלחתי להביא את הכסף הזה ממדינת ישראל.

מיקי לוי: אנשים בכירים ממני באותם ימים – אני הייתי זוטר – לא הצליחו להביא את הכסף הזה.

מיקי לוי: כך נאלצנו לדחות את התוכנית שלי, שהייתה חוסכת בהמשך את ההתפרעויות של פתיחת מנהרות הכותל.

מיקי לוי: ואז לא הייתה לנו ברירה, היינו צריכים לעשות מעשה – כי אנו הריבון כאן, שלא יהיה למישהו ספקות.

מיקי לוי: הצלחנו לפתוח – חויבנו, למעשה, כי לא נשארה בידי ברירה – את המנהרה בחלק הצפוני של הכותל, ביציאה לוויה דולורוזה, באמצע הרחוב.

מיקי לוי: ואז, במשך שלושה ימים היו התפרעויות, והיה מאוד מאוד קשה.

מיקי לוי: הייתי סגן מפקד המחוז באותם הימים.

מיקי לוי: הייתי עם משפחתי בנופש מבצעי באילת.

מיקי לוי: עוד לא הספקנו לנחות – קיבלתי הוראה לחזור.

מיקי לוי: המשפחה נשארה, כמובן, כמו הרבה פעמים; פעם חזרתי מטורקיה, השארתי אותם.

בצלאל סמוטריץ': עזבת למאהבת.

מיקי לוי: עזבתי למאהבת ראויה.

מיקי לוי: אשתי מוותרת בשבילה.

מיקי לוי: אחרי שלושה ימים הצלחנו להשתלט על המהומות.

מיקי לוי: אגיד גם שברוך השם, עד היום המנהרה פתוחה ומבקרים בה רבים.

מיקי לוי: כל פעם אני מתרגש מחדש, והייתי בה – לא רוצה להגיד אלפי, אבל מאות פעמים בוודאי ובוודאי – אני מתרגש מחדש לעבור בה ולגעת באבני ההיסטוריה של עמנו.

מיקי לוי: ועוד משהו, אגב היסטוריה – הם כועסים עליי שאני לא חוזר לחוק, אבל זה לא פחות חשוב.

מיקי לוי: בהיותי מפקד מחוז ירושלים – חבל שחברי הכנסת הערבים לא נמצאים פה – ניסיתי לשמור על סטטוס קוו.

מיקי לוי: בטרם כניסתי לתפקיד, בכל יום שישי היו התפרעויות בהר הבית.

מיקי לוי: קרא לי ראש הממשלה דאז, שרון, ובשפתו שלו: מכובדי, אני מבקש – ככה, לא פוקד, לא כלום – במדינת היהודים לא יברחו יהודים עם טליתות ועם תפילין בגלל אבנים הנזרקות אל הכותל.

מיקי לוי: אמר ולא יסף.

מיקי לוי: אמר: בשביל זה מינינו אותך.

מיקי לוי: אז הלכתי ועשיתי תוכנית.

מיקי לוי: כל יום שישי עבדך הנאמן התייצב בשער המוגרבים בראש הכוחות, וסגני בראש הכוחות בשער השלשלת, ושיניתי את תפיסת העולם.

מיקי לוי: הרי מה רצו?

מיקי לוי: דם על הר הבית.

מיקי לוי: היו אירועים קשים על הר הבית, הרוגים רבים.

מיקי לוי: הרוגים אינם טובים לאינטרס הישראלי במקום דתי.

מיקי לוי: נטלתי את כלי הנשק מידי השוטרים ונתתי אותו רק בידי חוליה אחת של לוחמי ימ"מ, שזה המקצוע שלהם: לירות, לפגוע ואם צריך – גם להרוג.

מיקי לוי: אם תיפתח אש מהצד השני, יהיה מי שיגיב.

מיקי לוי: כך משכתי את השטיח מתחת לרגלי המנהיגים הפלסטינים שרצו לראות דם על הר הבית.

מיקי לוי: משנת 2000 עד היום התוכנית שעיצבתי, ושעל פיה נוהגים גם היום – שני כוחות: אחד רץ במסגד העליון, מסגד הנשים, ואחד רץ משער השלשלת עם הרמה של האבן הראשונה – משנת 2000 ועד היום לא מגיעה אפילו אבן אחת אל הכותל, על פי אותה תרגולת.

מיקי לוי: לא מגיעה אבן אחת, על פי התרגולת.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: לכותל?

מיקי לוי: אז לא עבדו – כנראה שלא ריכזו את הכוח, כי הפקודה אומרת שבהרמת האבן הראשונה הכוחות פורצים פנימה, דוחפים את כל המתפרעים לצד השני וכולאים אותם בתוך המסגדים, אם צריך.

מיקי לוי: חד-משמעית, לא יברחו.

מיקי לוי: אני לא יודע אם אדוני זוכר כותל מרוצף באלפי אבנים.

בצלאל סמוטריץ': את זה אני זוכר כשהייתי ילד.

מיקי לוי: לא היה כדבר הזה משנת 2000, ואני גאה על כך.

מיקי לוי: אני גאה על כך.

מיקי לוי: במדינת היהודים לא יברחו יהודים עם טליתות ותפילין מן הכותל המערבי בשעת תפילה.

מיקי לוי: אני, את חובתי הזאת לראש הממשלה מילאתי.

מיקי לוי: יש סיפורים עצומים על מדרגות חולדה.

מיקי לוי: אדוני בוודאי ובוודאי יודע – מדרגות חולדה הן אותן מדרגות שנמצאות בחלקו הדרומי של הר הבית, בואך הגן הארכיאולוגי.

מיקי לוי: הפתחים אומנם חסומים, אבל כמפקד מחוז הייתה לי הזכות והיה המנדט להיכנס אל מבואות חולדה מהחלק הפנימי של הר הבית, מה שהם קוראים – – –

בצלאל סמוטריץ': אני נותן לך עוד שעה.

מיקי לוי: אני ניצלתי את סמכותי והייתי נכנס – מה שהם קוראים לו אל-אקצא הקדום.

מיקי לוי: אלה שני אולמות ענקיים ששימשו את עמנו.

מיקי לוי: אי-אפשר להיכנס לגן הארכיאולוגי, כי זה חסום.

מיקי לוי: בתוקף תפקידי כמפקד המחוז באתי ונכנסתי לשם –בפעם הראשונה בכוח מבפנים.

מיקי לוי: מי שלא יודע – ואדוני, אם אתה לא יודע – המשטרה שהקמתי בהר הבית קיימת עד היום, 120 שוטרים, והיא שומרת על הסדר.

מיקי לוי: אני מניח שהיום לא היינו יכולים לעשות את זה.

מיקי לוי: אני לא יודע, אבל אז באותם ימים כן הבנתי את הצורך.

בצלאל סמוטריץ': יהודים עלו אז על הר הבית?

מיקי לוי: אני גם על זה יכול לספר.

מיקי לוי: אני רואה שהנושא מעניין את אדוני.

מיקי לוי: אותן מדרגות חולדה, שהובילו לאולמות של העולים לרגל, יצאו מתוך המדרגות האלה אל החלק העליון, אל המזבח, שהיה מבנה לא כל כך גדול, אם זיכרוני אינו מטעה אותי; פחות מ-20 מטר, אבל הוא היה גבוה, אם זיכרוני אינו מטעה אותי, בגובה של 17 קומות.

מיקי לוי: שם היה המזבח.

מיקי לוי: אני צריך לבדוק את הגובה, אני לא בטוח.

מיקי לוי: כשאני נכנס פנימה לאולמות, המבואות של מדרגות חולדה – שהיום הן סגורות; אם אדוני יבקר בגן הארכיאולוגי יוכל לראות אותן סגורות.

מיקי לוי: חלק מהמדרגות שופצו, אבל חלק ישנות – אתה דורך על ההיסטוריה, על אלפיים שנה לאחור.

מיקי לוי: וכשאתה מרים את הראש לאולמות במדרגות חולדה – לא חשוב אם אתה אדם דתי או חילוני, ואני חילוני שומר מסורת – יסתכל על התקרה, רקועים באבן של אומנים יהודים מלפני אלפיים שנה אתרוג וערבה ושאר שבעת המינים, וזית, הכול מרוקע בתקרה.

מיקי לוי: ואיזו מלחמה ניהלתי, אדוני – אינך מעלה על דעתך אפילו – לא להכניס צבע אל תוך הר הבית, לא צבע פלסטי ולא צבע שמן.

מיקי לוי: מה גיליתי, אדוני?

מיקי לוי: רוצים למחוק את ההיסטוריה שלנו; רוצים למחוק את אותם ריקועים מעשי ידי אומן יהודי שרקע בתקרה העגולה של המבואה שהובילה ממדרגות חולדה פנימה ושימשה את עולי הרגל ואת המוני העם.

מיקי לוי: מלחמה.

מיקי לוי: להבין שצריך להילחם בצבע – לא מלחמה שאני מכיר.

מיקי לוי: מובן שהייתי צריך להפעיל מודיעין, והייתי צריך להפעיל שוטרים בכניסות ולא לאפשר כניסה של צבע.

מיקי לוי: זה הגיע למצב – בימי שישי אפשר להכניס הכול – קופסאות צבע קטנות מתחת לבגדים, וניסיונות חוזרים ונשנים.

מיקי לוי: פעם, כשאני אשב לכתוב ספר, יהיה לי כנראה הרבה מה לכתוב.

מיקי לוי: אז אני מקווה שעד היום – חוץ מהשכבה הראשונה, הם לא הצליחו לכסות את מעשי ידי אומן.

מיקי לוי: בספר עתיקות שמופץ על ידי רשות העתיקות יש צילום של תקרה הזאת.

מיקי לוי: הוסיפו לי עוד זמן, אז אל תדאגו, אני אחזור לחוק.

יעל גרמן: אני יכולה להחליף אותך כל אימת שתרצה.

מיקי לוי: אני כאילו הרגע התחלתי, חברתי.

מיקי לוי: לכי לנוח, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': האם יהודים עלו אז, בתקופה ההיא?

בצלאל סמוטריץ': באיזה שעות?

בצלאל סמוטריץ': עלו בקבוצות?

מיקי לוי: יהודים עלו להר הבית כל הזמן.

מיקי לוי: יהודים עלו להר הבית חוץ מבימי שישי ושבת.

מיקי לוי: יהודים עלו להר הבית פעמיים ביום – תלוי אם זה בחורף או בקיץ.

מיקי לוי: בקיץ, אם אני לא טועה, נפתח ב-08:30 ובחורף – ב-09:00, ויציאה – ב-10:30 או ב-11:00, ואחר תפילת הצוהריים, פעם ב-01:00 ופעם ב-01:30 עד 14:00, לפי השמש, על פי תפילת המוסלמים, כדי שלא יהיה שם חיכוך.

מיקי לוי: הר הבית נסגר, כידוע לך, בשנת 2000, עקב – מאשימים את שרון שעקב עלייתו להר הבית נסגר הר הבית למבקרים, או פרצה האינתיפאדה.

מיקי לוי: נסגר הר הבית למבקרים – כן; פרצה האינתיפאדה – לא.

מיקי לוי: הלחץ על ראש הממשלה היה לחץ אדיר.

מיקי לוי: אחרי האירועים של עליית שרון להר הבית נסגר הר הבית לשלוש שנים.

מיקי לוי: להזכירך, הוא עלה כראש האופוזיציה, והוא קיבל את הסגירה כראש הממשלה.

מיקי לוי: היה לחץ אדיר של הציבור, של התקשורת, לפתוח את הר הבית למבקרים.

מיקי לוי: אני עמדתי, אם אני לא טועה, ב-13 בג"צים שחבריך הגישו.

מיקי לוי: כשהייתי נכנס לבג"ץ והייתי שומע את כולם, הייתי אומר להרכב: הם צודקים, אבל אדוני, אני מבקש לדבר איתך בדלתיים סגורות.

מיקי לוי: אני אזהר בדבריי.

מיקי לוי: למרות שחלפו 15 שנים, כנראה שלא הגיעה העת לגלות את הכול.

בצלאל סמוטריץ': הדלתיים סגורות, רק אתה ואני, וירדנה, אבל ירדנה היא שומרת סוד.

מיקי לוי: אני, ירדנה, המצלמות ועם ישראל.

מיקי לוי: קרא לי ראש הממשלה ב-23:00, בלילה, כדי שלא יראו שאני בא לחקור אותו, כאילו.

מיקי לוי: באתי עם מדים, 23:00.

מיקי לוי: מה עושה מפקד מחוז ב-23:00?

מיקי לוי: ואומר בשפתו: מכובדי, מתי ייפתח הר הבית למבקרים?

מיקי לוי: זה היה פצע אצלו, זה היה בנפשו, אני יכול להעיד על זה.

מיקי לוי: אני שוחחתי איתו כמה וכמה פעמים.

מיקי לוי: אמרתי לו: אני צריך זמן.

מיקי לוי: אדוני ייתן לי הוראה – ייקח לי בסביבות 45 דקות להסתער ולפתוח.

מיקי לוי: לא זאת הדרך.

מיקי לוי: אני לא יכול להיות אחראי למה שיקרה ביום שלמוחרת.

בצלאל סמוטריץ': אמרת קודם שאנחנו הריבון ואנחנו לא נוותר.

בצלאל סמוטריץ': נכנסת לאולמות של שערי חולדה ויצרת תרגולת שמסתערת ושלא זורקים אבנים.

בצלאל סמוטריץ': איפה פה אנחנו הריבון?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נכנעים לאלימות, לאיומים, בהר הבית?

מיקי לוי: זאת תפיסתך.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני שואל איך זה מסתדר עם תפיסתך.

בצלאל סמוטריץ': אתה הצגת בכל החלק הראשון תפיסה מאוד ברורה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני רואה פה איזו סתירה.

מיקי לוי: תפיסתי היא לא לשפוך דם על הר הבית.

בצלאל סמוטריץ': אבל יצרת תרגולת שלא צריך דם.

בצלאל סמוטריץ': יש לך כוחות שנכנסים בלי נשק.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אדוני כנראה הקדים ולא שמע מה אני אומר.

בצלאל סמוטריץ': אירוע כזה במקום דתי שנעשה בכוח יכול להצית את האזור הקרוב, יכול להצית את האזור הרחוק.

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': למה הסתערות של השוטרים פנימה כדי למנוע זריקות אבנים היא בסדר והסתערות של השוטרים כדי לתת ליהודים להיכנס זה לא בסדר?

מיקי לוי: זה נקודתי.

מיקי לוי: פתיחת הר הבית למבקרים אחרי שלוש שנים בכוח – כנראה שגם היו נפצעים, או מישהו היה משלם – – –

בצלאל סמוטריץ': אני שואל – מראש, למה חיכינו שלוש שנים?

בצלאל סמוטריץ': אחרי שלוש שנים כולם מתרגלים.

בצלאל סמוטריץ': עם כל הכבוד, למה נתתם לנושא הזה שלוש שנים?

מיקי לוי: אני אמרתי שאם ייתנו לי פקודה אני יכול לבצע את זה ב-45 דקות.

מיקי לוי: אני מקצוען, יש לי את הכוחות המתאימים, זאת לא איזו משימה בעייתית, אבל אני לא אחראי למה שיקרה ביום שלמוחרת.

מיקי לוי: אני לא אחראי איך השטח יוצת; אני לא אחראי, חלילה, שישראלים ישלמו בחייהם; אני לא אחראי אם חלילה נתגלגל למלחמה.

מיקי לוי: אדוני צריך להבין, מלחמה שנפתחת על רקע מים, על רקע ויכוח כזה או אחר, על רקע שטח, נגמרת; במלחמה עדתית, אדוני, מיליונים מקיזים דם.

מיקי לוי: ראה, להבדיל אלף אלפי הבדלות, את ההגעה של הצלבנים לארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאמרו לפניך, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': למה בזריקות אבנים?

בצלאל סמוטריץ': הרי למה שנים שנים זרקו אבנים על הכותל?

בצלאל סמוטריץ': כי היו מפקדי מחוז שאמרו: אני לא לוקח אחריות למלחמה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יכול להיכנס פנימה עם כוחות.

בצלאל סמוטריץ': בא מיקי לוי, בצדק, ואמר: אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הריבון על הבית.

בצלאל סמוטריץ': יהודים לא יברחו מהכותל עם טליתות.

בצלאל סמוטריץ': אני נכנס להר הבית.

בצלאל סמוטריץ': לא פרצה מלחמת עולם.

מיקי לוי: פתיחת הר הבית למבקרים יהודים, שזכותם – אני עומד על זכותם, וגם ראש הממשלה עמד על זכותם – –

בצלאל סמוטריץ': אבל יהודים ביקרו.

מיקי לוי: – – היא תפיסת עולם שונה, גם שלי.

בצלאל סמוטריץ': אבל יהודים ביקרו.

בצלאל סמוטריץ': בתחילת תקופתך יהודים ביקרו.

מיקי לוי: הינה, אני אומר.

מיקי לוי: היא תפיסת עולם שונה מדינית.

בצלאל סמוטריץ': אז באו האירועים של שרון וסגרו.

בצלאל סמוטריץ': היו צריכים באותו יום לפתוח, ולא לתת לזה שלוש שנים ולייצר קונסנזוס – – –

מיקי לוי: אז קודם כול, פתיחת הר הבית למבקרים היא לא החלטה של מפקד מחוז, לא של שר ולא של מפכ"ל, בוודאי ובוודאי לא.

בצלאל סמוטריץ': ראש הממשלה.

מיקי לוי: היא של הקבינט הביטחוני-מדיני, חד-משמעית.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל השאלה היא מה אתם מציגים.

מיקי לוי: כשהופעתי בפני הקבינט הביטחוני-מדיני אמרתי: תנו לי הוראה – אני יכול לפתוח ב-45 דקות את הר הבית.

מיקי לוי: אני לא אחראי לאירועים שיהיו ביום שלמוחרת.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אומר, את הנקודה הזאת אתה לא מסביר.

בצלאל סמוטריץ': למה אתה חושש שיהיו אירועים יותר מאשר כשנכנסת פנימה עם כוח וכלאת אותם בתוך – – –

מיקי לוי: כי אני נכנס ויוצא, אני לא נכנס כאילו להשתלט.

מיקי לוי: ויכוח דתי – כולם מקיזים דם, וראוי להיזהר בו גם היום.

בצלאל סמוטריץ': וכשהם ירצו עכשיו להשמיד את ההיסטוריה היהודית על הר הבית זה גם ויכוח דתי, ואתה תצטרך לשלוח לשם כוחות כדי לדאוג שהם לא יטשטשו את ציורי האומן מלפני אלפיים שנה באולם – – –

מיקי לוי: על זה לא פותחים במלחמה.

מיקי לוי: שמע, אנחנו באנו והצענו – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רק לא מבין את הטיעון הלוגי.

בצלאל סמוטריץ': למה ביקורי יהודים כן וארכיאולוגיה לא?

מיקי לוי: אדוני מכיר את אורוות שלמה?

בצלאל סמוטריץ': כן.

מיקי לוי: אורוות שלמה היו פנינה ארכיאולוגית.

מיקי לוי: תענוג.

מיקי לוי: בחסות התנועה האסלאמית הצפונית בראשותו של ראאד סלאח זה הפך למסגד ענק.

מיקי לוי: זאת ועוד, בקיר הצפוני שלו פתחו פתח ענק, גדול מידות, כדי לשוות למי שמגיע לשם – כמו שאתה הולך לכנסייה, להבדיל – כמה הוא קטן כלפי המבנה.

מיקי לוי: פגעו בעתיקות.

מיקי לוי: הקבינט הביטחוני-מדיני ניסה כאילו לעשות עסקה, שאנחנו נפתח את המנהרה והם יפתחו את אותו קיר ויפתחו את אורוות שלמה ויהפכו אותו למסגד.

מיקי לוי: זה עבד?

מיקי לוי: זה לא עבד.

מיקי לוי: לכן, כשאתה בא לתלות את העניין הזה במפקד מחוז – אז אני יכול לקחת הרבה החלטות קשות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מאשים אותך, אני רק מנסה להבין את הערכת המצב המבצעית שלך.

מיקי לוי: לקחתי הרבה החלטות קשות בארבע השנים האלה.

בצלאל סמוטריץ': הרי באותה מידה, כשאריק שרון קרא לך על זריקות אבנים, יכולת להגיד לו: אדוני אריק שרון, אם תיתן לי פקודה, אני יודע תוך חמש דקות לדאוג שלא יזרקו אבנים, אבל אני לא לוקח אחריות על מלחמת העולם שתפרוץ.

בצלאל סמוטריץ': לא אמרת לו את זה.

מיקי לוי: אמרתי, חד-משמעית.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא אמרת לו.

בצלאל סמוטריץ': אמרת לו: על זריקות אבנים – אני נכנס.

מיקי לוי: אמרתי לו שלא יזרקו אבנים.

מיקי לוי: פתיחת הר הבית למבקרים – הסצנריו שלי היה שזה לא ייגמר נקודתית.

מיקי לוי: באו גם אנשי צבא וגם אנשי שב"כ, וחוות הדעת הביטחונית שניתנה – שזה לא ייגמר באותו יום, ולכן הקבינט הביטחוני – – –

בצלאל סמוטריץ': המזל שלכם זה שנתתם את זה תמיד בדלתיים סגורות והציבור לא שמע את ההפחדות האלה.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא היה מקבל את זה בשום פנים ואופן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר, אנחנו מאוד – – –

מיקי לוי: הקבינט הביטחוני-מדיני – אני לא חבר בו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מאוד נהנינו מהשהות המשותפת פה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מקווים שגם אתה נהנית.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך, כבוד השר, שהדברים שנאמרים בקבינט הביטחוני-מדיני הם לא לידיעת הציבור הרחב.

מיקי לוי: זה שאתה אומר שמזל שהציבור לא ידע – הציבור לא צריך לדעת.

בצלאל סמוטריץ': לא, דיברת בתוך בית המשפט, על הדלתיים הסגורות.

מיקי לוי: את אותם דברים אמרתי בבית המשפט, ובית המשפט הבין.

מיקי לוי: בית המשפט העליון הבין שזאת לא החלטה שנתונה לפתחו אלא זאת החלטת ממשלה, של הקבינט הביטחוני-מדיני.

בצלאל סמוטריץ': היינו שמחים אם הוא היה מבין את זה ביחס לעוד כמה החלטות.

מיקי לוי: אני מוצא לנכון להגן עליו.

מיקי לוי: נשמת אפה של הדמוקרטיה, ובעניין הזה אנחנו חלוקים.

מיקי לוי: זה לקח שלוש שנים – סליחה, זה לקח שנה וחצי של תרגול ועוד כמה חודשים עד לפתיחה.

מיקי לוי: הר הבית היה סגור שלוש שנים עד שאני הגעתי.

בצלאל סמוטריץ': כשהוא נפתח פרצה מלחמת עולם?

מיקי לוי: בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אז מה השתנה?

מיקי לוי: אם אדוני אינו זוכר, לא פרצה מלחמת עולם.

מיקי לוי: היו הפרות סדר חיצוניות.

בצלאל סמוטריץ': רגע, בסוף זה נגמר, לא נשפך דם.

בצלאל סמוטריץ': מה שעשית אחרי שנה וחצי יכולת לעשות גם לפני שנה וחצי.

מיקי לוי: הר הבית, הר הבית – וכאן אני אפסיק, כי אני לא יכול להסביר את הפעולה שביצעתי, אני לא יכול להסביר את האיומים שהעברתי, אני לא יכול לחשוף את המקורות שלי, לא יכול לחשוף את משתפי הפעולה שלי, אף מעבר לגבול.

מיקי לוי: ראש הממשלה, השר הנגבי, שהיה שותף מלא, אישר את הביצוע הזה, שלקח מעל שנה וחצי, יחד עם הקבינט הביטחוני-מדיני, והגשתי את פתיחת הר הבית על כף היד, ללא הרוגים, ללא הפרות סדר באותו יום שישי שפתחנו; ללא הפרות סדר, עם מעצר של כל אנשי הוואקף ועם מעצר של בכיר מאוד בהרכב המוסלמי בצד השני.

מיקי לוי: אבל איך אומרים?

מיקי לוי: איני אדם דתי, אבל אני יכול להגיד: ברוך השם, הר הבית פתוח למבקרים.

מיקי לוי: המפתח של שער המוגרבים נמצא ברשותו של קצין המשטרה.

מיקי לוי: מאז מלחמת יום כיפור יש להם רצון עז לקבל אותו, מכל מיני סיבות: אנחנו רוצים להחליף את הדלת; הדלת מתפרקת.

מיקי לוי: משטרת ישראל בולמת את כל המהלכים האלה.

מיקי לוי: ובחזרה לירושלים – אה, עוד דבר על הר הבית:

מיקי לוי: ישנה אבן אחת שכמפקד מחוז – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: אל תדאג, הוסיפו לי שעות.

מיקי לוי: העוזרים שלי דואגים שאני לא אדבר על החוק.

מיקי לוי: השעה 07:00 – תכף אני אחזור למנטרה הרגילה, של מה אמר נתניהו.

מיקי לוי: ישנה אבן, אדוני – – –

בצלאל סמוטריץ': גברתי השרה, אנחנו מבטיחים לך הנאה צרופה פה.

בצלאל סמוטריץ': לא לחינם קמת מוקדם.

מיקי לוי: ישנה אבן, אדוני, שהיא אבן בבנייה משנית; אני לא מגלה היכן היא.

מיקי לוי: היא בתוך הר הבית.

מיקי לוי: האבן הזאת היא כנראה מימי בית שני, על פי הארכיאולוגים.

מיקי לוי: יש עליה, חרוט עליה לולב.

מיקי לוי: היא בבנייה משנית בתוך המסגדים.

מיקי לוי: כל פעם שאני הולך אני כורע ברך, בדחילו ורחימו, מניח את כף ידי ועף על כנפי ההיסטוריה אלפיים שנה לאחור ומתאחד בעצם הנגיעה עם בית המקדש.

מיקי לוי: האבן היא אבן סודית, אני לא מגלה היכן היא.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הגענו לשעה עגולה, וכפי שעשיתי כל שעה עגולה, יש לי כמה דברים שאני חוזר עליהם, חברתי חברת הכנסת גרמן.

איתן ברושי: יש לך עוד חבר פה.

מיקי לוי: אדוני, אני מתנצל.

מיקי לוי: חבר הכנסת ברושי, חברי היקר, ברוך הבא, בוקר טוב.

בצלאל סמוטריץ': ברושי, קמת לחליבה מוקדם ולכן הגעת מוקדם?

מיקי לוי: אומר: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?" שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך.

מיקי לוי: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק והאכיפה מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: מה אתה אומר?

מיקי לוי: את הדברים האלה לא אני אומר, אדוני ראש הממשלה, מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמרת אתה בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: ועוד דבר: "ראש ממשלה בחקירה לא חושב על האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: נתניהו, ב-2006 – זה מה שהוא אמר.

מיקי לוי: ביושבו כראש האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2 כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז, אולמרט, צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות.

מיקי לוי: "אין למי ששקוע בחקירות המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה", אמר נתניהו בריאיון מצולם.

מיקי לוי: "מדובר בראש ממשלה", ממשיך ואומר נתניהו – "מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש ממשלת ישראל נתניהו בשנת 2006, בריאיון לחדשות 2, ביושבו בראש האופוזיציה בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: ממשיך ואומר ראש הממשלה נתניהו: "אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ונחזיר את המנדט לבוחר".

מיקי לוי: והוסיף נתניהו אז: "אבל במצב הזה של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכול-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: מה אתה אומר, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: להסיח את הדעת – ב-2006?

מיקי לוי: ומה אתה עושה כדי להסיח את דעתו של הציבור?

מיקי לוי: נכנס ותוקף את מערכת אכיפת החוק.

מיקי לוי: שולח את חבר הכנסת אמסלם לחוקק חוק בזוי כזה, שלא מאפשר ליועץ המשפטי לממשלה אפילו את שיקול הדעת אם לפרסם או לא לפרסם על נבחרי ציבור, על אודות חקירה המתנהלת נגדם.

מיקי לוי: אתה כבר לא סומך אפילו על היועץ המשפטי לממשלה.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמרת אתה, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: היה ראוי ומצופה ממך – והציבור מסתכל עלינו – שתנהג על פי אותם דפוסים שלפיהם דרשת שקודמך ינהג.

מיקי לוי: דבריו אלה של ראש הממשלה מתפרסמים ברקע חקירתו, שהסתיימה אחרי שלוש שעות במעונו בירושלים, בחשד לקבלת טובות הנאה.

מיקי לוי: שני אנשי עסקים הודו בפני חוקרי יח"א כי העניקו בכמה הזדמנויות מתנות לראש הממשלה ולמשפחתו.

מיקי לוי: השניים, שביניהם אין קשר, טענו בחקירה כי המתנות לנתניהו הוענקו במסגרת מערכת יחסית חברית.

מיקי לוי: להם לא הייתה כוונה לקבל טובות הנאה.

מיקי לוי: אבל תגיד לי, אדוני ראש הממשלה, אני מוכן לקבל יחסים בין חברים.

מיקי לוי: כשבאים לביקור מביאים איזה עציץ; כשבאים לביקור נוסף מביאים איזו סלסלת פירות; כשבאים לביקור נוסף מביאים זר פרחים; כשבאים לביקור נוסף מביאים שוקולד יקר מחוץ לארץ.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: אבל כשהמתנות האלה הופכות לדבר סדיר המתבצע יום ביומו והמתנות האלה, לתפיסתך – עמדת כאן על הדוכן ואמרת: אז מה?

מיקי לוי: מותר.

מיקי לוי: מתנות בשווי 650,000 שקלים?

מיקי לוי: סיגרים ושמפניות?

מיקי לוי: ולא פעם, אדוני ראש הממשלה – על פי הפרסומים, לא אני אומר את זה – אתה מרים טלפון, לא נעים להגיד, כאחרון העבריינים, ואני מתנצל על השפה, ואומר למזכירה של אותו אחד שמספק לך: העשבים נגמרו.

מיקי לוי: העשבים נגמרו?

מיקי לוי: אני לא מבין מה שם הקוד הזה.

מיקי לוי: מה זה?

מיקי לוי: כאחרון העבריינים?

בצלאל סמוטריץ': מה שמות קוד?

בצלאל סמוטריץ': מה יש בתוך הסיגריה – סמים, לא?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אבל תגיד סיגרים, מה זה מילות הקוד האלה?

בצלאל סמוטריץ': לא רציני.

מיקי לוי: אתה יודע?

מיקי לוי: בעברי התעסקתי עם החבר'ה האלה, והם היו אומרים: תגיד, העשבים בשקים הגיעו?

מיקי לוי: תגיד, העשבים בשקים נרכשו?

מיקי לוי: בחייך, אני בדיוק יודע מה שמות הקוד האלה.

מיקי לוי: אני מקצוען.

מיקי לוי: 650,000 שקלים, סיגרים ושמפניה ורודה, ועוד, על פי הפרסומים, ב-100,000 תכשיטים?

מיקי לוי: מה אתה אומר?

מיקי לוי: סיפרתי כאן את סיפורו של בקבוק יין שהחזרתי; סיפרתי כאן את סיפורה של עט מוזהבת ששוויה 350 דולר, שניתנה לי על סיוע שנתתי להקמת השגרירות האמריקאית בהעברתה ממזרח העיר למשכנה החדש ליד מלון דיפלומט.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, נאה דורש – נאה מקיים.

מיקי לוי: אתה אמרת את הדברים האלה, לא אני אמרתי אותם.

מיקי לוי: כמו שדרשת להחזיר את המנדט לציבור, בוא עכשיו, תשמש דוגמה אישית ותחזיר את המנדט לציבור, שיקבע.

מיקי לוי: הרי תראה כמה תרגילי חקירה אתה עושה.

מיקי לוי: חודשים על חודשים בסך הכול שש חקירות חקרו אותך.

מיקי לוי: כמקצוען אני רוצה להגיד לך: לא רוצים לבטל את זמנו של ראש הממשלה, הוא באמת זמן יקר.

מיקי לוי: היה אפשר לקבוע כל שבוע שני חצאי ימים ולגמור את זה בשלושה שבועות.

מיקי לוי: שש חקירות – זה מה שבוצע עד עכשיו.

מיקי לוי: סחבת אותנו, את התקשורת, את המדיה, את העומסים האלה על כתפי האזרחים, כל כך הרבה, ובסוף, בנאום בעייתי, אתה משתלח בחוקרי המשטרה, ואתה נותן תחושה כבר – אז יהיו המלצות.

מיקי לוי: אז בוא אני אתקן אותך, אדוני ראש הממשלה: המלצות – כבר 15 שנה אין.

מיקי לוי: יש סיכום תיק, אדוני ראש הממשלה, שבסופו יש: נמצאו ראיות לכאורה או לא נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: מזה אתה חושש, אדוני ראש הממשלה, שאם לא היית חושש – מכיוון שאתה יודע מה יש בתיק; אני לא יודע, אתה יודע, אז אתה מכין את הציבור למה שיקרה ביום שלמוחרת; אתה מכין את האקלים, את האקלים הציבורי.

מיקי לוי: הרי כמה פעמים אפשר להפתיע?

מיקי לוי: פעם אחת.

מיקי לוי: ברגע שהפתעת והכול הופיע במדיה – את רוצה לעלות?

מיקי לוי: אני יכול.

מיקי לוי: תלכי לאכול משהו.

יעל גרמן: בדיוק באתי לשאול את אלעד אם אתה לא רוצה להחליף.

מיקי לוי: לא, לא אמרתי עוד 70% מהדברים שאני רוצה להגיד.

מיקי לוי: אני אודה לך אם תוותרי לי.

יעל גרמן: מיקי, תקשיב, יש לנו פיליבסטר גם בשבוע הבא, אתה יודע, על חוק המרכולים.

בצלאל סמוטריץ': אבל מיקי, יש לך עוד שעתיים אחריה.

מיקי לוי: בסדר, היא תבוא שעתיים אחריי.

מיקי לוי: אני ברצף.

מיקי לוי: אין בעיה, זו החלוקה הפנימית שלנו.

מיקי לוי: יש סיכום על חלוקה פנימית.

יעל גרמן: מיקי, אנחנו אוהבים אותך.

יעל גרמן: סיים מתי שאתה רוצה.

מיקי לוי: תודה, גברתי, חברתי לסיעה.

מיקי לוי: אני מאוד מודה לך, אני מעריך את זה.

מיקי לוי: אתה משתלח במשטרת ישראל, בשוטרים ובשוטרות, בחוקרים ובחוקרות, בקציניה, שעושים עבודה נאמנה, כי אתה כנראה יודע מה יש בתיק 1000.

מיקי לוי: ובא אמסלם ואומר לנו, חבר הכנסת אמסלם: זה בער בעצמותיי; אני מאוד בעד החוק הזה; אני מאוד בעד זכויות אדם; מהיום הראשון שהגעתי לכאן רציתי.

מיקי לוי: אז למה המתנת שלוש שנים, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: למה המתנת?

מיקי לוי: רק כאשר התעוררה החקירה כנגד ראש הממשלה.

מיקי לוי: למה אצתם רצתם באמוק והבאתם חקיקה מהירה, שלופה מהמותן?

מיקי לוי: למה, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: מה בער בך?

מיקי לוי: למי אתה מספר את הסיפורים האלה?

מיקי לוי: החוק הזה, שנולד בחטא – אנחנו עוסקים בו יום ולילה בשלושת השבועות האחרונים כאילו הוא חוק ברומו של עולם.

מיקי לוי: כשגבר הלחץ הציבורי והלחץ התקשורתי, כשהבין ראש הממשלה שהחגורה מתהדקת והוא התחיל להזיע והתחיל להבין כנחקר מה התכנים שיש בידי החוקרים – אפילו לא ספר אותך, חבר הכנסת אמסלם; נתן הודעה מצולמת לפייסבוק וביקש להוציא אותו מהחוק הזה.

מיקי לוי: כפי שטענו כל הזמן – שהחוק הזה לא יהיה חוק פרסונלי.

מיקי לוי: וכל הזמן אמרתם: לא, הוא לא חוק פרסונלי.

מיקי לוי: אז הינה, הוא פרסונלי.

מיקי לוי: אבל, גבירותיי ורבותיי, ציבור יקר, אזרחי מדינת ישראל, נציגי המדיה והתקשורת, ברגע שהחוק הנורא הזה יעבור – והוא כנראה יעבור, כי יש לקואליציה רוב, למרות המאבק שניהלנו פה והפיליבסטר – אם תיפתח חקירה חדשה כנגד ראש הממשלה, החוק הזה, אם לא שמתם לב, יחול עליו, וזכות הציבור לדעת תיפגע.

מיקי לוי: אני רוצה שתדעו שבאנו בדברים ואמרנו: אתה יודע מה, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: בוא נלך איתך ועם תפיסת העולם שלך.

מיקי לוי: אנחנו מציעים שנבחרי ציבור שנבחרו בבחירות חופשיות, כמו – אתם יודעים מה?

מיקי לוי: ראשי ערים – היינו מוכנים לוותר גם על זה, אבל כן חברי כנסת, שרים, סגני שרים, גם אם הם לא חברי כנסת, האירו לי פה, באל"ף, ותודה על כך, אבל יושבים בבית הזה, אם תיפתח חקירה כנגדם על עבירה שביצעו בזמן תפקידם בבית הזה, החוק לא יחול עליהם.

מיקי לוי: כי זכות הציבור לדעת גוברת; כי הציבור הוא אשר שלח אותנו לבית הזה, ואתם בחוק הזה פגעתם בזכות הציבור לדעת.

מיקי לוי: אמר חבר הכנסת אמסלם: זה פוגע בנחקר.

מיקי לוי: יש צדק בדבריו, ואני נוטה להסכים איתו.

מיקי לוי: אמר ראש הממשלה בנאומו ביחס לדברים שאמר אמסלם: היועץ המשפטי לממשלה מאשר בין 12 ל-20 תיקים שהוא נותן אישור לפרסם את הנושאים שלהם.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: כי הרי מה יקרה?

מיקי לוי: אם יש, לצורך העניין, נבחר ציבור שעבר עבירה בתחום עבירות המין ולא ייתנו לזה פרסום, כיצד ידעו נשים אחרות שנפתחה חקירה כנגד אותו איש ציבור, יאזרו אומץ ויבואו ויצטרפו לתלונה?

מיקי לוי: זכות הציבור נפגעת כי באים להגן על ראש הממשלה.

מיקי לוי: ראש הממשלה נתן בנאומו את התחושה לכל אזרחי מדינת ישראל: אם יהיו המלצות, הן ייזרקו הצידה.

מיקי לוי: אז קודם כול, אדוני ראש הממשלה, כדאי שתדע: אין המלצות, יש סיכום תיק, והשורה האחרונה של סיכום התיק: האם נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: ויגידו לך מביני עניין שזה פתח ענק לפרקליטות כדי לקבל החלטה בתיק, כי גם משטרה טועה, וגם פרקליטות טועה.

מיקי לוי: זה פתח ענק – האם לסגור את התיק או לא.

מיקי לוי: להפך, זה מראה את האיזונים בין משטרת ישראל לבין הפרקליטות, מערכת יחסי הגומלין בתחום המשפטי וקבלת ההחלטות.

מיקי לוי: בשבת האחרונה חבר הכנסת אמסלם עשה שבתרבות בכנס עורכי הדין באילת.

מיקי לוי: מה אמר יושב-ראש הקואליציה הנכנס חבר הכנסת דוד אמסלם?

מיקי לוי: אם יוגש כתב אישום נגד ראש הממשלה בגין שוחד, יהיה עליו להתפטר.

מיקי לוי: ראש ממשלה שמוגש נגדו כתב אישום בגין שוחד לא יכול להמשיך להיות ראש ממשלה, אמר חבר הכנסת אמסלם בריאיון לעיתונאי ynet אטילה בכנס לשכת עורכי הדין באילת.

מיקי לוי: מתי הזמן, ב-08:00, כאילו?

מיקי לוי: תגיד לה שאני אמשוך עד 08:00.

מיקי לוי: ב-08:00 שתבוא להחליף אותי.

מיקי לוי: היא רוצה לדבר, אני לא יכול להגיד לא.

מיקי לוי: היא תסיים – אני בהיכון.

מיקי לוי: תן לי לסכם כמה דברים חשובים.

בצלאל סמוטריץ': לא, יש לך 21 דקות.

מיקי לוי: אני מרגיש כאילו עכשיו התחלתי, לא ב-03:00.

בצלאל סמוטריץ': כשנהנים הזמן עובר מהר.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, לעת ערב, כאשר יצאה השבת, נבהל כנראה מדבריו, או קיבל מקלחת של מים קרים מהבוס, חזר בו מדבריו ואמר: לא, לא התכוונתי לשוחד במובן של מתנות, התכוונתי לשוחד במובן של מעטפות עם כסף.

מיקי לוי: איפה הערכים שלך של מוסר ויושרה, חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: האם אתה יודע את ההבדל בין שוחד שניתן בכסף במעטפות לבין שוחד שווה ערך שיכול להינתן במתנות, במוצרים, בנסיעות?

מיקי לוי: גם זה לא כסף.

מיקי לוי: יש לי חדשות בשבילך, חבר הכנסת אמסלם: השוחד הוא אותו שוחד.

מיקי לוי: שוחד מעוור עיני צדיקים.

מיקי לוי: שונא מתנות יחיה.

מיקי לוי: באותו אירוע שדיבר בו ראש הממשלה והאשים את התקשורת, את אותם עיתונאים שלא עושים מלאכתם נאמנה, והם האשימם באי-חשיפת השחיתות הציבורית – אותם עיתונאים מאז, תוקף אותם ראש הממשלה היום.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: כי הם עושים את מלאכתם סופר-נאמנה, וטוב שכך.

מיקי לוי: טוב שבמדינה יהודית ודמוקרטית התקשורת היא כלב השמירה של הדמוקרטיה, ואם לא, זה סופה של הדמוקרטיה.

מיקי לוי: ובאותו מעמד, ב-2006, מעמד שבו האשים את התקשורת ואת העיתונאים שהם לא עושים עבודתם נאמנה ולא חושפים – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: אמרו לי בתום 18 דקות.

מיקי לוי: את רוצה לעלות?

יעל גרמן: אני רוצה שאתה תרד.

מיקי לוי: לא, לי אין בעיה.

יעל גרמן: אני יודעת שאין לך בעיה.

מיקי לוי: אני בסדר גמור, אבל אני אכבד את בקשתך.

מיקי לוי: אני אסיים את הרעיון הזה.

מיקי לוי: שוחד הוא שוחד הוא שוחד.

מיקי לוי: מתנות יקרות ערך, מתנות שאינן מתנות לשם המתנה, לצורך ביקור, לצורך חתונה או כל אירוע אחר, אלא ניתנות באופן שוטף – לא כאשר המבקר בא לבקר אותך בביתך ומביא שוקולד, אפילו יקר מאוד; מביא פרח בעציץ פורצלן, אפילו יקר מאוד; מביא סלסלה ענקית של פירות, אפילו יקרה מאוד.

מיקי לוי: לטענתך, מתנות – זה מה שטענת מעל הדוכן הזה – מי מקבל מתנות עם שליח שמגיע במונית ספיישל באופן קבוע?

מיקי לוי: מי, אדוני ראש הממשלה?

מיקי לוי: רק אתה.

מיקי לוי: באותה הזדמנות שהאשמת את העיתונאים שהם לא ממגרים את השחיתות הציבורית ולא עושים מלאכתם נאמנה, חתמת עם התנועה לאיכות השלטון על אמנה ציבורית למלחמה בשחיתות.

מיקי לוי: ב-2006 התנועה למען איכות השלטון – יספיק לי הזמן, חמש דקות, להקריא אותה: "אנו, אזרחי מדינת ישראל – – –"

בצלאל סמוטריץ': מיקי, יעזור לי אם תנסה להיצמד לעגול.

בצלאל סמוטריץ': נניח, תדבר עוד שש דקות ו-40 שניות, אז אוסיף לך עשר דקות אחר כך לשעתיים הנוספות.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: "אנו, אזרחי מדינת ישראל, הבוחרים את נציגינו בבחירות הקרובות, מצהירים בזאת על דרישתנו מהמפלגות הנבחרות להילחם בשחיתות הגואה במדינה ולמגרה.

מיקי לוי: אנו מודעים לכך שרמת השחיתות בישראל הגיעה לשפל המדרגה ושהיא מדורגת כיום במקום ה-28 מבין מדינות העולם, לאחר הידרדרות מתמדת לאורך השנים האחרונות.

מיקי לוי: נוסף על כך חלה הידרדרות מואצת ברמת השמירה על ערכי הדמוקרטיה ומוסדותיה וברמת אכיפת שלטון החוק, וכתוצאה מכך חלה פגיעה קשה באמון הציבור בכל אלה.

מיקי לוי: "עוד אנו מודעים לקשר בין עוצמת השחיתות לבין הפערים החברתיים במדינה והיקף העוני בה.

מיקי לוי: שחיתות היא סיבה עיקרית לעוני, והיא מהווה מחסום בפני ההתגברות עליו.

מיקי לוי: רמת ההשקעות הזרות במדינות שנתפסות כמדינות מושחתות הינה נמוכה יותר מאשר במדינות אחרות, והדבר מקטין עוד יותר את יכולתן להתגבר על קשייהן הכלכליים ועל עוני אוכלוסייתם.

מיקי לוי: "אנו שותפים לדעתו של מבקר המדינה הקודם שלפיה הסכנה הגלומה בשחיתות חמורה מכל סכנה מדינית וביטחונית שמדינתנו חשופה לה, וכן אנחנו מסכימים" – אדוני ראש הממשלה – עם קביעתו של מבקר המדינה הנוכחי שלפיה השחיתות הציבורית עלולה לפורר את החברה הישראלית.

מיקי לוי: היא מערערת את אמון הציבור בשליחי הציבור ומביאה אסון לדמוקרטיה.

מיקי לוי: "לאור כל אלה החלטנו לדרוש מהמפלגות השונות להירתם למלחמת חורמה בשחיתות במדינתנו.

מיקי לוי: המלחמה בשחיתות היא מלחמה של טוב ברע.

מיקי לוי: זוהי מלחמה של חזית אחת, ששותפים לה יהודים וערבים, חילונים ודתיים, שמאל וימין, ואין לה דבר עם העימות בין השקפות פוליטיות נוגדות.

מיקי לוי: מלחמה זו מחייבת פעילות ביד קשה.

מיקי לוי: רק כך ניתן לעקור את התופעה הזאת מהשורש.

מיקי לוי: "אנו, אזרחי ישראל, קוראים למפלגות השונות לחרות על דגלן את המלחמה בשחיתות על כל גווניה ובכל מקום שבו היא מכוננת.

מיקי לוי: על כל המפלגות להתחייב לפעול במלוא העוצמה למיגור השחיתות.

מיקי לוי: העקרונות שאותם אנו דורשים מהמפלגות לאמץ וליישם הלכה למעשה מבוססים על חובת נאמנות הראויה לנציגי ציבור.

מיקי לוי: " בול 13.

מיקי לוי: בבקשה, גברתי, חברתי היקרה לסיעה, חברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לך, מיקי לוי, על דבריך המרתקים על הבוקר.

בצלאל סמוטריץ': זה מחליף את התוכנית של 06:00 עם קטעי העיתונות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן תנעים את זמננו בדברי תוכחות וכיבושין ב-45 הדקות הקרובות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אני מבקשת רק לנצל את הזמן שנותר למיקי לוי, שלא ילך לנו לאיבוד.

בצלאל סמוטריץ': לא לא, הוספתי.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך הוא יחזור לשעתיים ו-13 דקות.

בצלאל סמוטריץ': אחרייך – חבר הכנסת מיקי לוי יחזור לעוד שעתיים ו-13 דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע לך לאכול ארוחת בוקר, לשתות קפה.

מיקי לוי: תודה, אדוני.

יעל גרמן: אני לא יכולה להתחיל את דבריי בלי לשבח את חברי היקר, את חבר הכנסת מיקי לוי, שעמד כאן כארבע שעות ודיבר.

בצלאל סמוטריץ': ארבע שעות וחצי.

יעל גרמן: ארבע שעות וחצי דיבר, אבל לא סתם דיבר – דיבר דברי טעם, מניסיונו העשיר, מהידע העשיר שלו.

יעל גרמן: אתה יודע מה?

יעל גרמן: לכבודך אני רוצה לקרוא שיר של אלתרמן בשבחי הדמוקרטיה.

יעל גרמן: אני חושבת שזה מתאים – מתאים לכל מה שאנחנו עושים ביומיים האחרונים ומתאים למה שאתה עשית עכשיו.

יעל גרמן: "תחִי, המכלימה את מלעיגיה / תחי, התקיפה בתקיפות / תחי, המחליפה את מנהיגיה / לעין הכול, כצורך התקופות // למשׁטרים שׁהתיימרו לרשׁת / נותנת היא שעור עד שנות-מאה / תחי הרוח הבלתי-נכבשת / אשׁר קוראים לה חופש הדעה // הקלפיות הינה דיברו בהלם / ובשורתן – הדה עוד לא גווע, / נראה שׁזה העם איננו גולם, / ואם איננו גולם.

יעל גרמן: .. ישׁ תקווה.

יעל גרמן: "

מיקי לוי: יש תקווה.

יעל גרמן: מאלתרמן ועד ימינו.

יעל גרמן: אני דווקא רוצה להתחיל את הדברים שלי בנושא שמאוד מאוד מטריד אותי – אני חושבת שמטריד את כולנו.

יעל גרמן: זה לא ימין, זה לא שמאל, זה לא דת, זה לא מדינה – זה נושא המחלקה ההמטו-אונקולוגית, והפעם אני מדברת על בית חולים שניידר, שאתמול קראנו בזעזוע על המצב הבלתי-נסבל שם.

יעל גרמן: מחלקה משגעת, בית חולים, לדעתי, הטוב ביותר במזרח התיכון לילדים, אבל בגלל המצב שנוצר בהדסה ומפני שמשום מה כנראה הורים נמנעים מלהגיע להדסה – הורים לילדים חולי סרטן – ומפני שהממשלה לא השכילה לפתוח עוד מחלקה המטו-אונקולוגית בירושלים, כפי שצריך לפתוח, בשערי צדק, הרי שנוצר מצב של צפיפות ומצוקה מאוד מאוד גדולה בבית חולים שניידר, במחלקת ילדים – עד כדי כך, שקראנו אתמול שילדה חולת סרטן בת שמונה שהיה לה חום נאלצה להיות 12 שעות על כיסא כי לא נמצאה לה מיטה.

יעל גרמן: אני לא רוצה לספר על מקרים יותר טרגיים, מפני שאני לא חושבת שצריך לעשות בהם שימוש.

יעל גרמן: ביקשנו דיון בנושא, ואני מאוד מאוד מקווה שאכן הוא יעלה לסדר-היום של הכנסת ושל הוועדה – ועדת העבודה הרווחה והבריאות.

יעל גרמן: אבל אני שוב חוזרת על בקשתי מלפני ארבעה חודשים, שלושה חודשים וחודשיים ועל בקשתם של רופאים מכל רחבי הארץ ושל הורים לילדים חולי סרטן: אנו מבקשים ממך, אדוני ראש הממשלה, שהיום אתה מחזיק בתיק הבריאות, אנא, תן את ההוראה ואפשר לשערי צדק לפתוח מחלקה המטו-אונקולוגית, שיש בה צורך כה רב, מחלקה שיש תקווה שתקלוט אליה את הצוות הבלתי-רגיל שהיה בהדסה ופוזר לכל עבר, ועל ידי כך גרם לאובדן ניסיון וידע בערכים בלתי משוערים וברמה בין-לאומית.

יעל גרמן: הקם את המחלקה, כנס את הצוות ותן להורים תקווה ולילדים חולי הסרטן מזור.

יעל גרמן: אני רוצה, מכיוון שפתחנו בנושא הבריאות, לפרוס כאן בפני חברי הכנסת וכל מי שמאזין לנו את הפתרון שאני רואה לבעיה שמדברים עליה כל כך הרבה – בעיית התורים.

מיקי לוי: הקפטריה לא פתוחה, אז אני אוכל חטיפי אנרגיה.

יעל גרמן: יופי.

יעל גרמן: יש לי סנדוויץ' בחדר ואתה מוזמן להיכנס.

מיקי לוי: חטיפי אנרגיה זה טוב.

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום אתה יורד?

בצלאל סמוטריץ': האופוזיציה נחלשה.

בצלאל סמוטריץ': הידרדרות הדורות, קוראים לזה.

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום אתה יורד?

מיקי לוי: היא ביקשה חצי שעה.

מיקי לוי: היא ביקשה.

מיקי לוי: אני לא רציתי לרדת.

בצלאל סמוטריץ': שרת הבריאות לשעבר דאגה לבריאותו של חבר הכנסת לוי וביקשה לתת לו לנוח קמעה.

יעל גרמן: אנחנו שומעים שוב ושוב על מצוקת התורים בבתי החולים, ושוב ושוב אנחנו אומרים – – –

בצלאל סמוטריץ': לא הסברת למה זה המצב של המחלקה ההמטו-אונקולוגית בשניידר.

בצלאל סמוטריץ': מה קרה שם?

יעל גרמן: אני רוצה להסביר.

יעל גרמן: מה שקרה זה שלמעשה הייתה מחלקה המטו-אונקולוגית בהדסה – –

בצלאל סמוטריץ': אה, בגלל שהעבירו את כל ירושלים לשם.

יעל גרמן: – – הייתה מחלקה מעולה, ואז הרופאים התפטרו וביקשו להקים מחלקה נוספת בשערי צדק.

יעל גרמן: אבל מסיבות לא סיבות סירבו להם, לא נתנו להם לפתוח את המחלקה, ואז הרופאים האלה התפזרו.

יעל גרמן: אבל ההורים, אותם הורים לילדים חולי סרטן, סירבו להמשיך לקבל את הטיפול בהדסה.

יעל גרמן: הם טענו – – –

בצלאל סמוטריץ': אז הם עברו לשניידר.

יעל גרמן: ואז הם עברו לשניידר.

יעל גרמן: למרות שבאמת שניידר, כמו שאמרתי, זה בית החולים לילדים הטוב ביותר במזרח התיכון – באמת, לא אני אומרת את זה, זו הכרה בין-לאומית – הוא לא יכול להתמודד עם המצוקה, עם העומס ועם המחסור בכוח אדם, ולמרות האישור לעוד כוח אדם, עדיין יש מצוקה.

יעל גרמן: שתי אחיות התפטרו רק בגלל העומס הבלתי-נסבל.

יעל גרמן: כך נוצר מצב שלמעשה בסוף הדרך, כרגיל, מי שנפגע אלה החולים.

יעל גרמן: במקרה זה מדובר על ילדים חולי סרטן.

יעל גרמן: לכן אני חוזרת ואומרת, ומודה לך על שאלתך, ואני בטוחה שגם אתה תתמוך בבקשה הזו – לפתוח עוד מחלקה המטו-אונקולוגית בירושלים.

יעל גרמן: ירושלים נותנת מענה לבין 800,000 למיליון תושבים.

יעל גרמן: כ-150 ילדים חולי סרטן, שלא נדע, מתווספים כל שנה ומקבלים טיפול.

יעל גרמן: מגיע להם שתהיה להם עוד מחלקה; מגיע להם שיקבלו את זה כאן, בירושלים, ולא יצטרכו לנסוע, הם והוריהם – בתורנות – כשלהורים יש עוד ילדים.

יעל גרמן: זה מצב בלתי אפשרי; זה מצב בלתי אפשרי שנמשך חודשים, ואנחנו זועקים, והרופאים זועקים, והילדים זועקים, וההורים זועקים, ועדיין לא משכילים למצוא לזה פתרון.

יעל גרמן: חברתי שיושבת כאן הייתה מעורבת בזה בצורה בלתי רגילה, איילת – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – והיא יודעת על המצוקה.

יעל גרמן: אבל היום זה הזמן, אחרי שקראנו אתמול את מה שקורה בשניידר שוב.

יעל גרמן: אנחנו, כולנו, אסור לנו לשתוק.

יעל גרמן: חייבים להקים קול צעקה.

איילת נחמיאס ורבין: הגשתי שאילתה.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, השאילתה שלי לא התקבלה.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי שזה יידון שוב במליאה השבוע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לגמרי מסכימה איתך.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת – – –

יעל גרמן: אז אני ביקשתי הצעה לסדר-היום, שכמובן תידון בשבוע הבא, ואני מאוד מאוד מקווה שתצטרפי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אצטרף.

איילת נחמיאס ורבין: מכיוון שהשאילתה לא אושרה, אני אצטרף.

יעל גרמן: בצלאל, גם לך אני קוראת.

יעל גרמן: אושרה ההצעה – יופי.

יעל גרמן: הינה, יש לנו הצעה לסדר-היום, ואנחנו נגיע ונדבר על זה.

יעל גרמן: אולי עכשיו, כששר הבריאות הוא גם ראש הממשלה, הוא יקבל את ההחלטה.

איילת נחמיאס ורבין: אולי.

איילת נחמיאס ורבין: לא היה לו אומץ לטפל בזה כשזה היה בזמן – – –

יעל גרמן: אני לא יודעת אם זה היה עניין של אומץ או מניעים אחרים, אבל בוודאי לא מניעים ענייניים כפי שאנחנו רואים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אומץ.

איילת נחמיאס ורבין: היה צריך אומץ.

איילת נחמיאס ורבין: היה צריך לקום.

יעל גרמן: עכשיו צריך באמת לעשות את המעשה.

יעל גרמן: אבל אני רוצה מכאן – מכיוון שאני כבר כאן, ודיברתי הרבה על הנושא של חוק ההמלצות, אני רוצה לדבר על נושא אחר – אני רוצה לדבר על מצוקת התורים במדינת ישראל, ולהתוות מתווה שיכול, באמת בסכומים לא גבוהים, לתת מענה לתורים הארוכים שישנם בבתי החולים בכלל, ובפרט בזמן החורף.

יעל גרמן: אנחנו יודעים שמה שקורה במערכת הבריאות זה מעגל שוטה, מה שנקרא vicious circle.

יעל גרמן: הממשלה מרעיבה את המערכת הציבורית ושמה עליה מה שנקרא קאפ.

יעל גרמן: קאפ זה מחסום – קאפ זה כובע, אבל הכוונה היא שהיא שמה לה מחסום.

יעל גרמן: היא באה ואומרת למערכת הציבורית: אני מאפשרת לכם לעשות פרוצדורות רפואיות/ניתוחים כך וכך, מפני שאנחנו חושבים שאם ייתנו לכם את האפשרות לעשות ניתוחים ללא הגבלה אז יהיו גם ניתוחים שלא צריך.

יעל גרמן: כמו שאתם יודעים, במערכת הבריאות הכלכלה היא הפוכה: ככל שיש היצע, כך יש ביקוש, בניגוד למצב בכלכלה הרגילה, שככל שיש ביקוש מתפתח היצע.

יעל גרמן: באה הממשלה ואומרת: אני מאפשרת לכם לעשות x פרוצדורות; בעבור x הפרוצדורות האלה אני אתן לכם את המחיר המלא של הפרוצדורה, אבל אם תעשו יותר ניתוחים, אעניש אתכם, אני אתן לכם רק 70%, ואם תעשו עוד יותר, אתן לכם עוד פחות.

יעל גרמן: כך נוצר מצב שבתי החולים שגומרים את מכסת הניתוחים שבעבורם הם מקבלים את המחיר המלא – ובעבורם הם באמת מקבלים מחיר נכון – מפסיקים לעשות את הניתוחים, ברגע שזה מגיע למצב שבו הם מפסידים.

יעל גרמן: שלא אובן שלא כהלכה: בתי החולים עושים את כל הניתוחים הדחופים, ואם יש ניתוח דחוף – אין תור, לא בלב ולא באירועי מוח ולא בשום אירוע אחר שבו צריך ניתוח מהיר.

יעל גרמן: אבל אני מדברת על מה שנקרא ניתוחים אלקטיביים, שאנחנו מחכים להם, וגם הם – ברבות הזמן הם סכנת חיים.

יעל גרמן: לניתוחים האלה, בשלב מסוים, כאשר בתי החולים רואים שהם מפסידים, לא שווה להם לפתוח את חדרי הניתוח.

יעל גרמן: זה מה שנקרא חדרי ניתוח סגורים.

יעל גרמן: לא נעים לראות חדר ניתוח סגור.

יעל גרמן: כל כך קל לפתור את הבעיה.

יעל גרמן: היום יש למערכת הבריאות את הידע ואת האפשרות – סליחה – – –

בצלאל סמוטריץ': אחרי ארבע וחצי שעות של מיקי קשה לך, הגרון כבר לא – – –

יעל גרמן: בדיוק.

יעל גרמן: זו הזדהות בלתי רגילה.

יעל גרמן: כן, בדיוק.

יעל גרמן: היום יש למערכת הבריאות את האפשרות לדעת את אורך התורים בכל הארץ, ולא רק שיש לה את האפשרות, אלא שהיא גם מפרסמת אותם.

יעל גרמן: מדי שנה מתפרסמים התורים.

יעל גרמן: והפלא ופלא, אנחנו נוכחים לדעת שניתוחים – כמו למשל החלפת מפרקים, בירך או בכל מקום אחר, שזה ניתוח שבאמת מציל איכות חיים, לפעמים גם מציל חיים – ממתינים לו פה, במרכז הארץ, בין תשעה חודשים לשנה וחצי, אבל כאשר מסתכלים על אורך התור בצפון, בבתי החולים בפריפריה דווקא, אנחנו מגלים שכמעט אין תור.

יעל גרמן: לפני כשבועיים היה דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ואני שאלתי שם את מנהלת המחוז של קופת חולים הכללית: תאמרי לי, מה באמת אורך התורים להחלפת מפרקים?

יעל גרמן: והיא אכן העידה ואמרה: אין תור.

יעל גרמן: אז למה בן אדם שנמצא במרכז הארץ צריך לחכות תשעה חודשים, אם במרחק של 45 דקות עד שעה וחצי הוא יכול להגיע לבית חולים שבו ינותח בלי תור?

יעל גרמן: כל מה שצריך לעשות זה ליצור מערכת מקוונת, שבה ניתן יהיה לראות און-ליין, מיידית, היכן יש תור באיזה ניתוח והיכן אין תור, ולפרק במקרה הזה את ההסכמים שבין קופות החולים לבתי החולים.

יעל גרמן: כידוע לכם, כיום קופות החולים עושות הסכם עם בית חולים מסוים, ואת המבוטחים שלהן הן לא מעבירות לבית חולים אחר.

יעל גרמן: יכול להיווצר מצב אבסורדי שבו תושב פתח תקווה, שנמצא ליד בילינסון אבל הוא חבר במכבי, יישלח לאסותא ולא יוכל להגיע לבית חולים שלידו.

איילת נחמיאס ורבין: כי לא לכל קופות החולים יש הסכם עם כל בתי החולים.

יעל גרמן: זה בדיוק מה שאני כרגע אומרת.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יעל גרמן: ומצב עוד יותר אבסורדי – נניח המרחק לאיכילוב הוא לא כל כך רחוק, למרות – – –

איילת נחמיאס ורבין: זו שערורייה.

יעל גרמן: עוד יותר שערורייה, שבצפון, תושב נהריה, מאלצים אותו לנסוע לחיפה במקום לקבל את הטיפול בבית חולים הגליל, וכן הלאה וכן הלאה.

יעל גרמן: אם במקרים של תורים ארוכים יוחלט בהחלטת ממשלה ובחוזר מנכ"ל – ולהערכתי, לא צריך יותר מזה, לא צריך לשנות את החוק – אם יוחלט שבמקרה הזה מפרקים את ההסכמים או מתגברים עליהם, וגם אם אני מבוטחת של קופת חולים – לצורך העניין, אני בלאומית, אבל בבית חולים שלאומית אין לה הסכם איתו אין תור, במקרה הזה האדם יישלח לבית חולים שבו התור הוא קצר.

יעל גרמן: עכשיו, תתארו לעצמכם שבאמת ישלחו את המבוטחים לפריפריה.

יעל גרמן: שוב, אני חוזרת ואומרת: סורוקה זה במרחק של שעה, והעמק או פוריה או הגליל, אפילו זיו, בוודאי רמב"ם, זה במרחק של שעה עד שעה וחצי מקסימום.

יעל גרמן: האם לא משתלם לנסוע לשם?

יעל גרמן: תארו לעצמכם מה זה יעשה לפריפריה.

יעל גרמן: אם ישלחו לשם את החולים, ברור שיגיעו גם הרופאים, ויגיעו רופאים מתמחים ומומחים, ואם יגיעו הרופאים המומחים, אז גם תושבי הפריפריה יוכלו ליהנות מהם כאשר הם נמצאים שם.

יעל גרמן: כי אם כבר יגיע הרופא המומחה – כמו שנתתי את הדוגמה להחלפת מפרק – אז הוא לא יהיה רק לצורך ניתוח אחד.

יעל גרמן: הוא יהיה כל היום, ואז הוא יכול לתת שירות גם לתושבי הפריפריה.

יעל גרמן: זאת אומרת, פתרנו גם את הבעיה של התורים וגם את הבעיה של האילוץ של תושבי הפריפריה, שנאלצים לנסוע הנה, למרכז, מפני שבאמת ישנם מומחים מסוימים שמנתחים רק במרכז.

איילת נחמיאס ורבין: תתייחסי גם לשיקום.

איילת נחמיאס ורבין: חסרים רופאים גם בשיקום ומחלקות לשיקום, שהרי אחרי שעוברים ניתוחים מהסוג שדיברת עליהם – שזו דוגמה מצוינת – צריך לעבור גם שיקום, ואז תמיד תמיד נתקעים בתורים.

יעל גרמן: שיקום זה בעיה באמת אקוטית, אבל אני רוצה לנסות ולבנות את המתווה שלי ולהראות פתרון.

יעל גרמן: אז קודם כול, באנו ואמרנו שדבר ראשון, אנחנו ניצור מערכת מקוונת; מערכת מקוונת – שאון-ליין במשרד הבריאות יוכלו לדעת היכן יש תור ארוך, היכן יש תור קצר.

יעל גרמן: המערכת תהיה מחוברת לקופות חולים ואפשר יהיה לשנע את החולים שעומדים וממתינים לאותו מקום שבו אין המתנה.

יעל גרמן: אבל בזה לא די, מפני שעדיין יהיו עוד פרוצדורות, ואם יהיו עוד פרוצדורות זה יעלה עוד כסף.

יעל גרמן: זאת אומרת, אנחנו תמיד מגיעים גם לבעיית הכסף.

יעל גרמן: כאן אני חייבת לומר מה שכנראה שכחו: שבשנת 2015 – זה היה למעשה בסוף 2014 – הממשלה שבה אני כיהנתי כשרת בריאות והיושב-ראש של התנועה שלנו היה שר האוצר, העבירה תקציב.

יעל גרמן: בסוף 2014 העברנו את התקציב של 2015.

יעל גרמן: בתקציב שאושר בקריאה ראשונה ב-2015, כשאנחנו היינו בממשלה, הייתה תוספת של מיליארד שקלים רק לקיצור תורים; תוספת, לא טייס אוטומטי, לא הצמדה למדד; תוספת אמיתית של מיליארד שקלים.

יעל גרמן: התוספת הזאת חולקה ל-300 מיליון חד-פעמי לצורך קניית ציוד שצריך – הרחבת חדרי מיון, תוספת מיטות, תוספת מכשירים, ו-700 לבסיס, לתוספת הניתוחים, כדי לתת לרופאים, כדי לתת לרופאים מה שנקרא פול-טיימרים, לאפשר להם להיות בבית החולים כל היום; לחייב אותם שלא יעברו לבתי החולים הפרטיים, שבאמת יקדישו את הזמן לבית החולים הציבורי, ולתת להם תוספת של שכר, שיגיע ל-70,000–100,000 שקל, ועל ידי כך לומר לרופאים: תישארו במערכת הציבורית, אל תלכו לפרטית.

יעל גרמן: תקבלו משכורת גבוהה – לא כפי שאתם מקבלים בפרטית, אבל עדיין שווה.

יעל גרמן: בהערת סוגריים אני חייבת לומר לכם שבוועדה שעמדתי בראשותה ראיינו עשרות רופאים.

יעל גרמן: כל הרופאים שהופיעו בפנינו אמרו שהם לא אוהבים את המצב הזה, שב-13:00, 14:00 הם זורקים את אזמל הניתוח ועוברים לאסותא, למדיקל או לכל מקום אחר, לכל הקליניקות הפרטיות.

יעל גרמן: הם רוצים להישאר במערכת הציבורית – הם גם לומדים במערכת הציבורית – אבל הם גם רוצים שזה ישתלם להם.

יעל גרמן: הם מוכנים גם לוותר על השכר הגבוה שהם מקבלים במערכת הפרטית, כל עוד הם יקבלו שכר ראוי במערכת הציבורית.

יעל גרמן: אז שערו בנפשכם שאכן הכסף הזה יעבור לפול-טיימרים ולרופאים שיוכלו לעבור לפריפריה.

יעל גרמן: אני פתחתי סוגריים, סגרתי סוגריים, ואני חוזרת ואומרת:

יעל גרמן: התוספת הזאת של מיליארד השקלים שאושרה ב-2014 לתקציב 2015 הייתה היום 2.8 מיליארד שקלים במערכת הבריאות, כי אם אנחנו לוקחים 700 מיליון לבסיס ומכפילים אותו ב-4, זה 2.8 מיליארד.

יעל גרמן: כ-3 מיליארד שקלים היו צריכים להיות היום במערכת הבריאות והם אינם – הם אינם מפני שמשרד האוצר פשוט לא העביר אותם.

יעל גרמן: כן, היום אני שומעת שרוצים להעביר 580 מיליון, 600 מיליון.

יעל גרמן: זה טיפה בים.

יעל גרמן: צריך להבין שמערכת הבריאות זהה בחשיבותה למערכת הביטחון; מערכת הביטחון שומרת עלינו, וגם מערכת הבריאות שומרת עלינו.

יעל גרמן: לדאבוני הרב – וכאן אני מצטטת, והמצטט דברים בשם אומרם מביא גאולה לעולם – אני מצטטת את מה שאומר חברי הטוב חבר הכנסת אילן גילאון: מתים במערכת הרפואה שלנו הרבה יותר אנשים מאשר במערכת הביטחון.

יעל גרמן: ותודה לאל שבמערכת הביטחון לא מתים הרבה אנשים, ושיישאר כך, אבל לא צריכים למות במערכת הבריאות.

יעל גרמן: אפשר להשקיע את הכסף.

יעל גרמן: אז מה שווים חיי אדם?

יעל גרמן: מה שווים 5,000 אנשים שמתים מזיהום?

יעל גרמן: מה שווים מאות אנשים שחייהם בלתי נסבלים מפני שהם לא מקבלים את המענה הדרוש בזמן הדרוש לניתוח הדרוש?

יעל גרמן: אז הינה, אני מציבה כאן את הפתרון – פתרון כל כך קל, שדורש מערכת מקוונת, דורש תקציב – תמיד צריך – ודורש עוד דבר אחד: דורש חשיבה חדשה של משרד האוצר.

יעל גרמן: משרד האוצר משום מה מקובע במחשבה שלו שאם הוא ירעיב את מערכת הבריאות היא תהיה יעילה.

יעל גרמן: ואכן, מערכת הבריאות שלנו היא אולי אחת היעילות ביותר בעולם, כי אם אנחנו רואים שההוצאה שלנו – ההוצאה הממשלתית שלנו – על מערכת הבריאות היא 7.6% מהתל"ג, בעוד שבארצות אירופה ובכל ה-OECD הממוצע הוא 10%, ואם למרות ההוצאה הקטנה אנחנו רואים את האיכות הגבוהה ואת תוחלת החיים הגבוהה שלנו, אז כנראה באמת המערכת הזאת היא מעולה.

יעל גרמן: אבל גם מערכת מעולה לא יכולה להמשיך לחיות על כוח אדם בלבד.

יעל גרמן: גם מערכת בריאות מעולה חייבת את התקציבים, ואנחנו נמצאים כבר כמה שנים – לא השנה, כבר כמה שנים – על הגבול, על הקצה של יכולת המערכת הזאת לתפקד באמת.

יעל גרמן: לא אני אומרת את זה; אומרים את זה הרופאים; אומרים את זה בהסתדרות הרפואית; אומרים את זה בכירים במערכת הבריאות; אומרים את זה כל מנהלי בתי החולים בארץ.

יעל גרמן: הם עושים ניסים, הם מביאים מן הגורן ומן היקב, אבל אם הממשלה לא תבין שחיי התושבים חשובים ויש להשקיע, בשנים הקרובות אנחנו נראה את הקריסה ואת מספר מקרי המוות הולך ועולה.

יעל גרמן: אבל יותר חמור מזה, אנחנו נראה שאנשים שאכפת להם מבריאותם – איך אומרים?

יעל גרמן: אני, בשביל הבריאות שלי מוכנה למות, כשהכוונה היא שמוכנים להשקיע כל שכר.

יעל גרמן: כאשר המדינה לא נותנת מענה, כאשר ישנם תורים ארוכים במערכת הציבורית, הרי ברור ומובן מאליו שהבן אדם ילך למערכת הפרטית.

יעל גרמן: איך הוא הולך למערכת הפרטית?

יעל גרמן: הוא קונה ביטוחים, ביטוחי בריאות פרטיים, או משלם מכיסו או משלם השתתפות עצמית.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים ביטוח הבריאות חופף את מה שיש לו, פשוט הבן אדם לא יודע שיש לו במשלים-מושלם.

יעל גרמן: צודקת במאה אחוז.

איילת נחמיאס ורבין: צודקת במאה אחוז.

איילת נחמיאס ורבין: זו הסיבה שקודם אמרתי שבן אדם מוכן למות בשביל הבריאות שלו ולשלם כל מחיר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא לוקח סיכון.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מוכן לקחת סיכון.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: ועל הפחד הזה, ועל אותה מחשבה שלא לוקחים סיכון – כמו שאמר דניאל כהנמן חתן פרס נובל: האדם הוא שונא סיכונים – על זה באמת עושים קופות כל חברות הביטוח שמשכנעות אותנו: יש לך ביטוח אבל אין לך עץ; יש לך ביטוח אבל אין לך x.

יעל גרמן: אתה מקבל קודם את ביטוח הבריאות הרגיל, שזה במסגרת חוק בריאות ממלכתי, ולאחר מכן יש כמעט לכולנו את המושלם, שזה מקופת חולים, ונוסף לזה באים ומוכרים לנו גם את הביטוח הפרטי.

יעל גרמן: הביטוח הפרטי למעשה משגשג בעיקר בגלל התורים, כי אם יש לי תור, אני רוצה לקצר אותו, ואני אשלם על הביטוח ואשלם כל מחיר כדי שבתוך שבועיים, אני, ועוד יותר – הילד שלי יקבל את הניתוח במהירות האפשרית, זאת אומרת, מכריחה אותנו, את הציבור, להוציא מכספנו, מכיסנו, על הבריאות שלנו, בריאות שהיא חובתה של המדינה, וזכותנו לקבל אותה.

יעל גרמן: ואכן, אנחנו רואים שבפחות מ-20 שנה, ב-18 השנים האחרונות, ההוצאה של כל אחד ואחד מאיתנו על בריאות הלכה וגדלה.

יעל גרמן: אם לפני 18 שנים חלקה של המדינה בעוגה של הבריאות היה 70% ואנחנו הוצאנו 30%, היום חלקה של המדינה הוא 60% ופחות, ואנחנו מוציאים 40% ויותר.

יעל גרמן: מה המשמעות של הדבר?

יעל גרמן: מה זאת אומרת אנחנו מוציאים?

יעל גרמן: מי מוציא?

יעל גרמן: את, איילת, אתה, בצלאל, את, ירדנה, אני.

יעל גרמן: אבל מה עם אלה שלא יכולים להוציא?

יעל גרמן: מה עם אלה שלא גומרים את החודש?

יעל גרמן: מה עם אלה שחושבים אם לקחת תרופה – בסך הכול הוא צריך להוציא עליה כמה שקלים; אולי כמה עשרות שקלים בחודש על השתתפות עצמית – או לאכול או לקנות מתנה לנכד?

יעל גרמן: מה איתם?

יעל גרמן: ברור שלהם אין את הביטוחים הפרטיים, וברור שהם לא יכולים ליהנות מזה.

יעל גרמן: אז מה אנחנו רוצים – אנחנו רוצים שתי מערכות בריאות: מערכת בריאות פרטית, עשירה, תורים קצרים, שתהיה באמת למספר עשירונים – בוא נאמר לארבעת העשירונים העליונים – ומערכת בריאות ציבורית, שלאט-לאט תהפוך לענייה בציוד, שתהיה לעניים?

יעל גרמן: ברור שזה לא דבר שאף אחד מאיתנו היה רוצה.

יעל גרמן: כדי שזה לא יהיה, אני חוזרת ואומרת: המדינה חייבת להשקיע.

יעל גרמן: היא חייבת להשקיע במערכת הבריאות, והיא חייבת להשקיע במיוחד במערכת הבריאות בפריפריה.

יעל גרמן: התחלתי קודם ואמרתי שאנשי האוצר צריכים לפתוח את הראש שלהם.

יעל גרמן: במקום להרעיב את מערכת הבריאות, שיבואו ויהיו מוכנים לעשות מעשה.

יעל גרמן: לבוא לומר לבתי החולים: אם אתם מקצרים תורים, אנחנו מבטלים לכם את הקאפ.

יעל גרמן: כל עוד אתם מקצרים תורים, ניתן לכם את התמורה המלאה בעבור הניתוחים.

יעל גרמן: זוכרים שהתחלתי והסברתי שהיום האוצר נותן מכסות לבתי החולים.

יעל גרמן: כשגומרים את המכסה, בתי החולים מקבלים פחות, כך שלא משתלם להם לעשות ניתוחים.

יעל גרמן: חדרי הניתוחים נשארים סגורים והתורים מתארכים.

יעל גרמן: הינה הפתרון השלם: מערכת מקוונת, תקציבים מיועדים וביטול הקאפ, אותה הגבלה שלא מאפשרת לבתי החולים, ולא משתלם לבתי החולים בגינה, באמת לעשות ניתוחים.

יעל גרמן: אבל אני לא יכולה לסיים בלי הערתה של חברתי: כל זה טוב ויפה, אבל אם לא ישקיעו גם בשיקום, שזה אחד התחומים המוזנחים – יחד, כמובן, עם כל התחום הגריאטרי, דרך אגב, הגריאטריה והשיקום, שבדרך כלל גם הולכים ביחד – אם לא ישקיעו בזה אז לא עשינו כלום, כי אחת הסיבות לצפיפות בבתי החולים זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: תוחלת החיים.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: אבל אחת הסיבות לצפיפות שקיימת היום במחלקות הפנימיות בבתי החולים היא שהמחלקות הפנימיות נאלצות לקחת את כל אותם קשישים חולים, ובמקום לשלוח אותם למקום ייעודי שבו יקבלו את הטיפול המיטבי – שזה באמת מחלקות שיקום מיוחדות – הם משאירים אותם בבתי החולים, כי אין לשלוח לאן אותם ואין לאן להחזיר אותם.

יעל גרמן: הם גם תופסים מיטות לחולים שממתינים במסדרון או יושבים על הכיסא.

יעל גרמן: לכן, כמו שאנחנו רואים, הפתרון של מערכת הבריאות הוא אפשרי, הוא קיים, אבל הוא צריך להיות כולל והוליסטי.

יעל גרמן: כשאנחנו מטפלים בקיצור התורים, כשאנחנו מטפלים במערכת השיקום, אנחנו מטפלים גם בכך שהמערכת הציבורית שלנו תיתן מענה.

יעל גרמן: אנחנו מטפלים גם בקיצור התורים לניתוחים, אבל גם בקיצור זמן ההמתנה במלר"דים וגם במענה לכל אותם חולים שמגיעים למחלקות הפנימיות ונמצאים – מאז 1999 – עדיין במסדרון.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שזאת אותה קשישה.

יעל גרמן: כן, אותה קשישה של ברק שהייתה ב-1999 עדיין נמצאת, ואין לכך סיבה.

יעל גרמן: יש פתרון, ואנחנו כאן צריכים לדרוש אותו.

יעל גרמן: מכיוון שאני מתכוונת לדבר גם בערב, אני אתחיל ואדבר על הנושא שאני ארצה לדבר עליו בערב.

יעל גרמן: נתחיל היום, ולאחר מכן נמשיך.

יעל גרמן: אנחנו עכשיו נמצאים ממילא – – –

איתן ברושי: זה כל כך מעניין, שאפשר לשמוע את זה פעמיים.

איתן ברושי: כמו סיפור טוב לילדים – כל ערב אפשר לספר את אותו סיפור.

איתן ברושי: את יכולה לחזור.

יעל גרמן: את אותו סיפור שסיפרתי אתמול?

איתן ברושי: אנחנו מאוד נהנים.

איתן ברושי: זה כל כך מעניין, שאפשר למחזר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ויש הרבה ח"כים שלא שמעו.

איתן ברושי: וגם אזרחי המדינה.

איתן ברושי: לא כולם השכימו קום.

איתן ברושי: אפשר לחזור.

איתן ברושי: את עושה את זה מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: איתן הגיע מהרפת ישירות.

יעל גרמן: אנחנו נפגשנו בבוקר.

יעל גרמן: אתם יודעים שאיתן ואני מתחרים מי מגיע בבוקר קודם.

איתן ברושי: לא מתחרים.

איתן ברושי: אני תמיד נותן לך חמש דקות פור.

יעל גרמן: כן, אבל בזמן האחרון הוא מגיע חמש דקות לפניי.

יעל גרמן: הוא מגיע ברבע לשבע, ואני בעשרה לשבע.

יעל גרמן: מה אתה עושה, איתן, בבוקר?

יעל גרמן: כושר?

איתן ברושי: למדתי שהבוקר זה השעות הכי טובות.

איילת נחמיאס ורבין: אין ספק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה.

יעל גרמן: נכון מאוד.

יעל גרמן: טוב, חברים, אני בכל זאת אחזור לתלם ואחזור לנושא.

יעל גרמן: אתמול דיברתי על כל הנושא של הדמוקרטיה, וגם היום פתחתי וקראתי שיר של אלתרמן בשבחה של הדמוקרטיה.

יעל גרמן: אני רוצה לומר שבעיניי, דמוקרטיה, אחד הביטויים שלה זה גם שיתוף פעולה אמיתי, שיתוף פעולה אמיתי בין כל המגזרים.

יעל גרמן: דיבר הנשיא ואמר שהמדינה שלנו לוקה בכך שהיא מפוררת ומשוסעת, לוקה בכך שישנם שבטים, וכל שבט דואג לעצמו.

יעל גרמן: ואני מודאגת במיוחד משני עולמות שמפוצלים ומשוסעים.

יעל גרמן: אחת הדאגות הראשיות שלי זה על השסע העמוק בין היהודים לערבים – ואני מדברת על הערבים תושבי מדינת ישראל.

יעל גרמן: בשנים שאני זוכרת את עצמי, הלכנו והתרחקנו.

יעל גרמן: היו תקופות – בוודאי, דרך אגב, בתקופתו של יצחק רבין – שהערבים הרגישו שהם חלק מהמדינה; שתקציבים הועברו אליהם; שהיו ממש יוזמות של שיתוף פעולה; שתלמידים היו מבקרים אלה את אלה.

יעל גרמן: הם הרגישו יותר ויותר שהם חלק מהמדינה.

יעל גרמן: אבל מאז עבר זמן, והיום נראה לי שאנשים בכלל מפחדים לבוא לומר את הדבר המובן מאליו: שצריך לגרום לתושבי מדינת ישראל, לאזרחי מדינת ישראל הערבים, להרגיש כאזרחים שווים לכל עניין; כי אם אני אומרת את זה, אז חס וחלילה אני איחשב לשמאלנית.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לכם שאני מחזיקה כאן את הספר הנפלא של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שיש בו ציטוטים נפלאים של בגין וז'בוטינסקי, שמדברים בדיוק על מה שאני חוזרת ואומרת: השמירה על זכויות האדם, השמירה על זכויות המיעוט, זה לא ימין וזה לא שמאל.

יעל גרמן: זה צריך להיות עלבון לימין שכאשר שומרים על זכויות האדם וכאשר מדברים על ההכרח לתת לערבים את הצורך ואת ההרגשה שהם שווים – זה נחשב לשמאל.

יעל גרמן: אני חושבת שימין ושמאל צריכים לדאוג לזכויות האדם; ימין ושמאל צריכים לדאוג ללכידות החברתית שלנו כאן במדינה; ימין ושמאל צריכים לדאוג לכך שהתושבים הערבים שלנו ירגישו חלק מהמדינה ולא ירגישו כאילו שרוצים לדחוק אותם, לטרנספר אותם, להמעיט את זכויותיהם ולהדיר אותם.

יעל גרמן: אבל ישנו שסע שהוא לא פחות חשוב והוא מדאיג אותי לא פחות, וזה השסע בין החרדים לבין מי שנקראים חילונים – אני לא יודעת מה זה חילוני ומה זה חילון; אנשים שלא שומרים מצוות.

יעל גרמן: גם לי יש אמונה – יש לי אמונה בליברליזם, בהומניזם, יש לי אמונה בערכים רבים מאוד, ואני חושבת את עצמי לאישה מאמינה, אבל נכון שאני לא שומרת מצוות.

יעל גרמן: דרך אגב, יכול להיות שאני שומרת מצוות בין אדם לחברו כמו כל אדם דתי, אבל אני בוודאי לא שומרת את המצוות בין אדם לאלוהים, בין אדם למקום.

בצלאל סמוטריץ': עדיין.

יעל גרמן: יכול להיות שעדיין, יכול להיות שלא עדיין.

יעל גרמן: זה לגיטימי.

איילת נחמיאס ורבין: פתאום הוא התעורר.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני מקשיב כל הזמן.

יעל גרמן: זה היה בדיקת ערנות.

בצלאל סמוטריץ': חד.

איילת נחמיאס ורבין: תפסתי אותך קודם מפהק, אבל נהגתי במידת הסלחנות.

איילת נחמיאס ורבין: מותר לך.

בצלאל סמוטריץ': מה תפסת אותי קודם?

איילת נחמיאס ורבין: מפהק.

בצלאל סמוטריץ': מפהק, נו.

יעל גרמן: זה לגיטימי.

בצלאל סמוטריץ': זה לא בגלל שהיא משעממת, אני מבטיח.

בצלאל סמוטריץ': זה רק בגלל העייפות, זה לא בגלל שהיא משעממת, חס וחלילה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, ברור שלא.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי אבל לכתוב שבסוף בסוף, בציונות הדתית, הם גם קצת חלשלושים.

יעל גרמן: והפער הזה בין האנשים שאינם שומרים מצוות לבין אלו שכן שומרים מצוות, הפער הזה מדאיג וכואב לי.

יעל גרמן: ואני רוצה לספר – בסדר גמור, אני מרגישה – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': אני הוספתי עוד חמש דקות.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו משחקים ביניכם.

יעל גרמן: אני רוצה לספר לכם שכאשר הייתי ראש עיריית הרצליה, לפני שנבחרתי, הדתיים והחרדים עשו עליהום.

יעל גרמן: הם רצו בבתי הכנסת וברחובות והביאו, דרך אגב, כוח עזר מבני ברק, ואמרו: ההיא, היא באה מטעם מרצ, האישה הזאת.

יעל גרמן: היא תסגור בתי כנסת, היא תפתח בתי זונות, אני לא יודעת איפה – כן, כך אמרו, אני אומרת לכם את זה בבירור.

יעל גרמן: צריך לעשות הכול כדי שהיא לא תעלה.

יעל גרמן: יהיה אסון פה.

יעל גרמן: והינה, כשעליתי לא חלמתי אפילו לא לסגור בית כנסת ולא לפגוע במישהו שהוא שומר דת.

יעל גרמן: להפך, נהפוך הוא: ראיתי שיש מחסור בכמה שכונות בבתי כנסת ובניתי בתי כנסת על חשבון העירייה; ראיתי שחסרות מקוואות ובניתי מקוואות; ראיתי שיש כולל שאין לו מקום ובמשך עשרות שנים הוא נודד ממקום למקום, וחשבתי שמן הראוי שאם יש אנשים שמוצאים לנכון להגיע יום-יום לכולל כדי ללמוד שיעורי תורה וזה חשוב להם לא פחות מאשר לי חשוב תרבות – כי תורה זה תרבות ולימוד דת זה תרבות בדיוק באותה מידה – בנינו על חשבון העירייה כולל ל"אור זרוע"; וכאשר ראיתי שלילדים הדתיים אין המשך אחרי בית הספר הממלכתי-דתי – אין להם חטיבת ביניים ואין להם תיכון – הקמתי תיכון צומח דתי, כי חשבתי שזה מגיע להם.

יעל גרמן: יתרה מזו, כאשר יום אחד הגיעו אליי אימהות לילדים בני חמש מאגודת ישראל ואמרו לי: גברתי ראש העיר.

יעל גרמן: אמרתי להם: תקראו לי יעל.

יעל גרמן: יעל, הילדים שלנו בני חמש.

יעל גרמן: אנחנו מזמינים אותך לראות באיזה מצב גני הילדים שלהם.

יעל גרמן: הלכתי, ומצאתי גני ילדים במצב שדמעות עלו בעיניי: בחול היו נמלים ועוד דברים דוחים; כל המתקנים בחצר היו שבורים; בפנים החדרים היו מקולפים, לא צבועים, במצב שלדעתי אפילו מסכן את בריאותם של הילדים.

יעל גרמן: ואז החלטתי לעשות מעשה.

יעל גרמן: קראתי למי שהייתה אז המפקחת באזור שלנו, מפקחת משרד החינוך דלית שטאובר, לימים מנכ"לית משרד החינוך.

יעל גרמן: קראתי לה ואמרתי לה: דלית, בואי נעשה ניסוי.

יעל גרמן: בואי נקים שלושה גנים עירוניים חרדיים.

יעל גרמן: מה זה גן חרדי עירוני?

יעל גרמן: את, דלית, משרד החינוך – שר החינוך היה אז גדעון סער – את תיקחי על עצמך לממן את הגננות, וכמובן, את כל ההשתלמויות.

יעל גרמן: אנחנו, העירייה, נממן את גם המקום – את הגנים עצמם, כמובן את המתקנים, את החצר ואת הכול – וגם נממן את הסייעות.

יעל גרמן: אבל נאפשר להם, לאגודת ישראל, לבחור הן את הגננות והן את הסייעות, ונשאיר להם – נוסף על לימודי הליבה, אדוני היושב-ראש, שפה חייבנו שגם הגננות וגם הסייעות יקבלו את ההדרכה של לימודי הליבה, אבל בנוסף הם יוכלו להוסיף איזה לימודי דת שהם רוצים.

יעל גרמן: ורק דבר אחד אני ביקשתי בתמורה למימון הזה: שדגל ישראל יתנוסס בגן ושכל הגנים ישתתפו בחגיגת יום העצמאות ויעמדו דום ביום הזיכרון.

יעל גרמן: וכך עשינו, והקמנו – – –

בצלאל סמוטריץ': יעל, גם הפרשתם חלה ביחד?

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: אנחנו מאמינים בחיה ותן – הם הפרישו את החלה ואני נתתי את הממון.

יעל גרמן: וזה היה דבר אדיר.

יעל גרמן: הוקמו שלושה גנים.

יעל גרמן: הגננות שהגיעו מבני ברק עברו השתלמות של משרד החינוך, השתלמות שמיועדת להן, נפרדת, השתלמות בלימודי הליבה.

יעל גרמן: הסייעות גם הן הגיעו מבני ברק, וגם הן עברו את ההשתלמות.

יעל גרמן: הגן היה נוצץ ומבריק ויפה ומשופץ, והילדים ראו כל בוקר כשהגיעו לגן את דגל מדינת ישראל.

יעל גרמן: וביום העצמאות, בהרצליה יש מנהג שאנחנו אוספים את כל גני הילדים וההורים ועושים חגיגה בפארק, והגנים הגיעו, הילדים הגיעו, והסייעות, ויחד רקדנו ויחד זכרנו והעלינו את מדינת ישראל על ראש שמחתנו, ודיברנו על כל הערכים של מדינת ישראל.

יעל גרמן: וביום הזיכרון, יום קודם, הם עמדו דום.

יעל גרמן: רוצה לומר: השסעים, השנאה, ההדרה, לא חייבים להיות.

יעל גרמן: אם יכולנו לחיות בשלום בהרצליה, באותה הרצליה שבה הקניון פתוח בשבת, כי הוא רחוק מכל מקום מגורים ולא מפריע לאף אדם דתי, באותה הרצליה שבה כל המערב פתוח – יש חנויות ומסעדות, כמעט הכול – באותה הרצליה שבה פתוח pm:am, ושבה פתוח גם טיב טעם, אם יכולנו לעשות זאת בהרצליה, ניתן לעשות זאת גם במדינת ישראל.

יעל גרמן: צריך רק רצון טוב.

יעל גרמן: וצריך עוד דבר אחד – וזו ההקדמה, אדוני היושב-ראש, לדבריי בלילה: צריך להבין שכל כפייה, גם כפייה דתית וגם כפייה חילונית, היא רעל ביחסי האנוש.

יעל גרמן: אסור לנו לאשר חוקים שאוכפים על ציבור את מה שאינו מוכן לעשות.

יעל גרמן: אסור לנו גם למנוע מהציבור ואסור לנו שלא לאפשר לו לחיות את חייו – להתפלל ולעשות כל מה שהוא מוצא לנכון.

יעל גרמן: אם נשמור על העיקרון הזה – חייה ותן לחיות, כבוד הדדי, תן לכל אדם לחיות בהתאם לאמונתו – נוכל באמת לאחד וללכד את החברה הישראלית.

יעל גרמן: אני מזמינה את חברי לחזור, אם יש לו כוח.

יעל גרמן: אם לא, אני מוכנה להמשיך.

בצלאל סמוטריץ': אח, כמה התגעגענו אליך, חבר הכנסת מיקי לוי.

יעל גרמן: אה, זה מעליב.

בצלאל סמוטריץ': למה?

יעל גרמן: למה התגעגעת?

יעל גרמן: מה, לא נהנית?

בצלאל סמוטריץ': זה לא קשור.

בצלאל סמוטריץ': מאוד נהנינו, ועדיין התגעגענו אליו מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי חוזר לעוד שעתיים בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': נשים כרגע 60 דקות – שעתיים בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה, שעתיים, מכיוון שבסוף חברת הכנסת גרמן דיברה עוד רבע שעה, מכיוון שמיקי לא היה.

בצלאל סמוטריץ': אני עקבתי אחרי השעון.

בצלאל סמוטריץ': יש לאדוני שעתיים.

בצלאל סמוטריץ': שמתי כרגע את השעה הראשונה, ואחריה הבא אחריי יוסיף לך שעה.

בצלאל סמוטריץ': אני בטוח שהוא יעשה את זה בשמחה רבה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שבמליאה יישמע הקול, מיקי.

מיקי לוי: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב ישראל.

מיקי לוי: והינה אנחנו כאן, אותם חברים מהאופוזיציה, שאכפת לנו להביא את החוק הנורא הזה לידיעתו של הציבור.

בצלאל סמוטריץ': תשים לב, חבר הכנסת מיקי לוי, רק התחלת לדבר – כבוד השר שטייניץ חזר, מלא – – –

מיקי לוי: אנרגיות.

בצלאל סמוטריץ': סקרנות.

יובל שטייניץ: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, יובל, על החברות.

יובל שטייניץ: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא לא לא, מי שצריך לדעת יודע, ואנחנו מעריכים את זה מאוד – על הקולגיאליות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אני פספסתי את השעה העגולה, חבריי חברי הכנסת.

מיקי לוי: נהגתי, החל משעה 3:00, לחזור כל שעה עגולה, לחמש דקות, על דברים מאוד מאוד חשובים.

מיקי לוי: זה מתחיל כך, חברתי חברת הכנסת נחמיאס: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?" שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך.

מיקי לוי: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק והאכיפה מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, לא אני אמרתי מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: את הדברים האלה אני רק ציטטתי מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, אתה אמרת בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: זה מה שאמרת ב-2006: "ראש ממשלה בחקירה לא חושב על האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: ביושבו כיושב-ראש האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2 כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז, אולמרט, צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות.

מיקי לוי: הוא אמר כך, ואני מצטט: "אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה".

מיקי לוי: ממשיך ואומר ראש הממשלה נתניהו על קודמו בתפקיד: "מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 2006 בריאיון לחדשות 2, אז, ביושבו כיושב-ראש האופוזיציה, בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: "אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי", הוא ממשיך ואומר, "זה שהממשלה תלך הביתה ונחזיר את המנדט לבוחר".

מיקי לוי: זה מה שאמר ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: בטח.

איילת נחמיאס ורבין: הוא גם התכוון לזה.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: הוסיף נתניהו אז: "אבל במצב הזה, של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: מה אתה אומר, ראש הממשלה?

מיקי לוי: המעשים אז היו כדי להסיח את הדעת?

מיקי לוי: ומה בדיוק אתה עושה, אדוני ראש הממשלה, כדי להסיח את הדעת, את דעתו של הציבור?

מיקי לוי: מורח את החקירה על פני וכמה חודשים.

מיקי לוי: הרי יכולת לבוא ולצמצם אותה לשלושה שבועות: יומיים בשבוע, חצי יום כל פעם, שש חקירות – זה מה שעברת – ושלום על ישראל, גומרים.

מיקי לוי: אבל עשית את כל התרגילים האפשריים, את הכול.

מיקי לוי: והגרוע מכול – הנאום האחרון שלך, שראוי לכל גנאי.

מיקי לוי: מכיוון שאתה יודע מה יש בתוך החקירות שלך, הקדמת ואמרת: ההמלצות ייזרקו הצידה.

מיקי לוי: אז קודם כול, אדוני ראש הממשלה – אני אומר את זה בכל הזדמנות – כדאי שתלמד: אין המלצות, יש סיכום תיק, ובסופו נכתב אם נמצאו ראיות לכאורה, כן או לא.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: אבל מה עשית במהלך הזה?

מיקי לוי: הודעת לציבור מה שהמשטרה תלך לכתוב בסיכום התיק נגדך.

מיקי לוי: מה השגת בזה?

מיקי לוי: משכת את גורם ההפתעה.

מיקי לוי: הרי אי-אפשר להפתיע את הציבור פעמיים.

מיקי לוי: מה שעשית זה הכנת את הציבור.

מיקי לוי: ומה עשית לאותם שוטרים חוקרים – חוקרות וחוקרים, שוטרות ושוטרים?

מיקי לוי: דה-לגיטימציה למשטרה הזאת, שמגינה עלינו, מגינה על מערכת אכיפת החוק, חוקרות וחוקרים ששואפים וחותרים לחקר האמת.

מיקי לוי: להם אתה עושה דה-לגיטימציה?

מיקי לוי: אלה הם השוטרים, אדוני ראש הממשלה – כן, אחיי, כן, אני משמש להם כפה, כן, כדברי חבר הכנסת אמסלם, ואני לא מתבייש בזה.

מיקי לוי: אני הוועד שלהם בבית הזה.

מיקי לוי: תרצה או לא תרצה, אני הוועד שלהם פה.

מיקי לוי: בשוטרים האלה אתה נכנס?

מיקי לוי: אלה השוטרים שמגינים עלינו, על הציבור בישראל, מפני הפשע, מפני העבריינים, מפני עברייני הצווארון הלבן, מפני הטרור, ולא פעם משלמים בחייהם על כך.

מיקי לוי: להם אתה עושה דה-לגיטימציה?

מיקי לוי: אבדה הבושה?

מיקי לוי: אלה אותם שוטרים שמשלמים לא פעם בחייהם, לוחמות ולוחמים שמסתערים בגוף חשוף אל פני הטרור ואל טרוריסטים בזויים, מחבלים בזויים, שבאים לפגוע באזרחים תמימים.

מיקי לוי: להם אתה עושה דה-לגיטימציה?

מיקי לוי: לשוטרים?

מיקי לוי: ואתה שולח שליחים למפכ"ל המשטרה שלוש פעמים: המשרד אינו מרוצה מדרך תפקודך.

מיקי לוי: מה, אתה מאיים על המפכ"ל?

מיקי לוי: לאן הגענו?

מיקי לוי: אבדה הבושה שלך?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: הבושה יצאה משער פלומבו.

איילת נחמיאס ורבין: צריך עכשיו לנסות למשוך אותה חזרה פנימה.

מיקי לוי: את צודקת, חברתי.

מיקי לוי: הבושה אולי נעצרה בשער פלומבו.

איילת נחמיאס ורבין: ברחה, יצאה.

איילת נחמיאס ורבין: ברחה לנו.

מיקי לוי: ואתה ממשיך את דרכו של חבר הכנסת אמסלם, שיצר את החוק הזה בדמותך, לא בדמותו.

מיקי לוי: וחבר הכנסת אמסלם עומד פה ומספר לנו: זה בער בעצמותיי.

מיקי לוי: אני בעד זכויות אדם.

מיקי לוי: שלוש שנים חלפו מאז הגעת לבית הזה.

מיקי לוי: שלוש שנים.

מיקי לוי: פתאום התעוררת?

מיקי לוי: ומתי התעוררת?

מיקי לוי: כאשר נפתחה חקירה כנגד ראש הממשלה – אז התעוררת.

מיקי לוי: ואז ניסית להעביר חוק שיגן על ראש הממשלה – ואני מייד חוזר לחוק הזה.

מיקי לוי: ואני רוצה להתמקד בדבריו של חבר הכנסת אמסלם, שמתייחסים לאחיי השוטרים והשוטרות, הקצינים והקצינות.

מיקי לוי: כן, איך אומר אמסלם?

מיקי לוי: אתה הוועד של השוטרים.

מיקי לוי: אני גאה בכך, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: אני הוועד שלהם.

מיקי לוי: עומד המפכ"ל ומסביר את התקציב המשטרתי, את החלוקה שלו, מפרט כמו שצריך, בצורה שקופה, ואז מגיעים לארוחת הצוהריים של השוטרים.

מיקי לוי: אינני זוכר את הסכום, אם זה היה 50 או 150 מיליון שקלים, באמת שאינני זוכר, אני מוכן לבדוק.

מיקי לוי: אומר חבר הכנסת אמסלם למזכירת הוועדה: תרשמי, אנחנו נקיים על כך דיון.

מיקי לוי: אתה רוצה לקחת את ארוחת הצוהריים לשוטרים?

מיקי לוי: אתה לא מתבייש?

מיקי לוי: כאילו במשרדי הממשלה, בתעשייה, בארגונים, אין אספקת ארוחת צוהריים לעובדים.

מיקי לוי: כאילו.

מיקי לוי: אבל בכל משרד ממשלתי הארוחה מסובסדת.

מיקי לוי: אני אגלה לך עוד משהו: הם גם מקבלים נסיעות חינם בתחבורה הציבורית.

מיקי לוי: סתם, לצורך העניין, אני חושב, אם דברים לא השתנו, יש בירושלים בין 500 ל-700 שוטרים שמקום מגוריהם בצפון, כי לא ניתן לגייס פה.

מיקי לוי: אז איך אתה רוצה, אדוני, חבר הכנסת אמסלם, שהם ייסעו אם לא בתחבורה הציבורית?

מיקי לוי: טוב שנכנסת.

מיקי לוי: אז אני אומר לך שאני מוכן – איך אמרת לי?

מיקי לוי: אתה הוועד של השוטרים, ואמרתי לפני דקה שאני גאה להיות הוועד שלהם – שמשטרת ישראל, צה"ל, שירות ביטחון כללי, מוסד, שב"כ, שב"ס, עובדים תחת חוק שירות הביטחון, ובמסגרת חוק זה מוקנים להם – – –

דוד אמסלם: אגב, אני רק רוצה, ברשותך, אני לא כל כך – – – אני לא ביקשתי לקחת חמגשיות מהשוטרים.

דוד אמסלם: אתה משקר.

בצלאל סמוטריץ': בוקר טוב.

דוד אמסלם: אתה רגיל, הרי – אמרתי לך, אתה לא אומר הרבה דברים אמת.

דוד אמסלם: כשאני לא פה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, מה הסיבה שהם מקבלים צוהריים?

מיקי לוי: תגיד לי, שאלתי אותך.

מיקי לוי: יש צילומים.

דוד אמסלם: הרי אני לעולם לא משקר, זה ההבדל בינינו.

דוד אמסלם: בדיון על נושא תקציב המשטרה, שהיה שעתיים, שאלתי שאלה פשוטה, לא שאלתי את המשטרה בכלל: שוטר שמגיע בשעה 08:00 והולך ב-16:00, שהוא כמו פקיד, מדוע הוא שונה מכל פקיד אחר במדינה היום ומקבל צוהריים?

דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא שאלתי את השאלה כדי שייקחו לו את ארוחת הצוהריים.

דוד אמסלם: אני מעולם – – –

מיקי לוי: טוב, אז אני – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, עוד שני משפטים.

מיקי לוי: אני נותן – אתה יודע, עכשיו אני נותן לך, אתה לא בוועדה, סבבה.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אתה לא מאפשר לי – אז לא.

מיקי לוי: לא, לא, לא, בבקשה.

דוד אמסלם: אני גם לא שאלתי את השאלה הזאת כדי שלא ייתנו לו.

דוד אמסלם: מה מפריע לי?

דוד אמסלם: נהפוך הוא, שיהיה לו אלף לבריאות.

דוד אמסלם: הדיון שהיה אחרי כן היה על כיבוי אש, אני שאלתי את זה גם אז, רק אתה לא היית, הלכת.

דוד אמסלם: ושם שאלתי למה גם פה נתתם לשוטרים שבעצם הם כמו פקידים.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם בדיון אמרתי: שוטר מבצעי מקבל מזון.

דוד אמסלם: רוב השוטרים ממילא מקבלים מזון – –

מיקי לוי: זה נכון.

מיקי לוי: זה נכון.

דוד אמסלם: – – זאת הסיבה, אגב, וחייל – בגלל שזה צורך מבצעי, זה לא בא מבחינת תנאי שירות.

דוד אמסלם: גם אם מחר השוטרים האלה, כל אחד יקבל 100,000 בחודש, עדיין צריך לתת לו אוכל.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': וכיבוי אש לא מקבלים?

דוד אמסלם: כיבוי אש לא מקבלים, וזה האבסורד.

דוד אמסלם: שם הם – – –

מיקי לוי: כי הם לא תחת חוק שירות ביטחון כללי.

מיקי לוי: לא תחת חוק שירות ביטחון כללי.

דוד אמסלם: אבל לא, עכשיו הם עברו – –

בצלאל סמוטריץ': מה שהוא אומר לך זה שהוא לא ביקש לקחת את ארוחת הצוהריים מהשוטרים אלא לתת אותה גם לשב"ס, אז אל תוציא את זה בתור – עשית את זה, פשוט, גם בלילה.

מיקי לוי: ברוך השם, זה מצולם.

מיקי לוי: סיימת, אדוני?

דוד אמסלם: לא, אני אסביר.

מיקי לוי: אני אודה לך.

מיקי לוי: איזה כיף לתת לך ולא אתה לי.

דוד אמסלם: בצלאל, באותו יום עשינו דיון עם משרד הבט"פ, תכנון מול ביצוע תקציב, גם עם המשטרה.

דוד אמסלם: בדיון הזה אני ידעתי, אני זימנתי אותו – זה היה כיבוי אש.

דוד אמסלם: עכשיו, אני ידעתי, מכיבוי אש פנו אליי לגבי הנושא של המזון.

דוד אמסלם: אני ידעתי שהם לא מקבלים מזון והם עובדים במשמרת של 24 שעות, אז לכן כאן אני חידדתי את זה מול האוצר בכלל.

דוד אמסלם: לא עניין אותי מה התשובה של המשטרה.

מיקי לוי: אתה יודע – – –

דוד אמסלם: לא היה לי עניין ואין לי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאפשר לקבל את זה.

מיקי לוי: לא, אני ממש לא מקבל את זה, כי זה לא נכון.

דוד אמסלם: מה לא נכון?

מיקי לוי: זה לא נכון.

מיקי לוי: לשאלתי, חבר הכנסת אמסלם – – –

דוד אמסלם: מה לא נכון?

מיקי לוי: לשאלתי – אמרתי: תגיד לי, עורכת דין תובעת, תובע, כך שאלתי, צריך לקבל ארוחת צוהריים?

מיקי לוי: אמרתי לי: לא, מה פתאום.

דוד אמסלם: אני אמרתי – – –

מיקי לוי: לא, מה פתאום – זאת הייתה התשובה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אתה יודע מה?

מיקי לוי: מודה ועוזב ירוחם.

מיקי לוי: יותר טוב תגיד: סליחה, טעיתי – אנחנו נעזוב את הנושא הזה.

דוד אמסלם: קודם כול, אני מספר לך שאתה משקר.

דוד אמסלם: נו, מה לעשות?

דוד אמסלם: הרי תבין, זה אני, זה לא אתה.

דוד אמסלם: אני אומר לך מה אני עשיתי.

מיקי לוי: אני עולה פה עוד שעה.

מיקי לוי: אני הולך להוציא את הסרט – –

דוד אמסלם: אני טענתי – שנייה – – –

מיקי לוי: – – ואת הפרוטוקול.

מיקי לוי: וכדי להוכיח לך – – –

דוד אמסלם: אני אומר לך, אתה לא צריך להוציא את הפרוטוקול.

מיקי לוי: לא, אני אוכיח לך – –

דוד אמסלם: אתה לא צריך להוכיח.

מיקי לוי: – – להוכיח לך מה פתאום הם צריכים לקבל צוהריים, אותם פקידים.

דוד אמסלם: לא, אני אמרתי, אני שאלתי מדוע – אני חוזר על זה – אני שאלתי בדיון מדוע שוטר שהוא כן פקיד 08:00–16:00.

דוד אמסלם: אתה שאלת אותי על התובעת, נכון.

דוד אמסלם: אמרתי לך שהתובעת בדיוק כמוהו, בוודאי.

דוד אמסלם: אם היא לא מקבלת, גם הוא לא צריך לקבל.

דוד אמסלם: בוודאי.

מיקי לוי: אבל היא מקבלת.

מיקי לוי: שאלתי אותך: התובעת מקבלת?

מיקי לוי: אמרת לי: לא.

דוד אמסלם: דרך אגב, תובעת של הפרקליטות לא מקבלת.

מיקי לוי: תגיד, תובעת של הפרקליטות עובדת תחת חוק שירות ביטחון?

מיקי לוי: תן לי להמשיך בתזה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה – זה רק מי שעובד תחת שירות ביטחון?

מיקי לוי: מה לעשות?

מיקי לוי: אלה מקבלים.

מיקי לוי: לוחמי צה"ל, קציני צה"ל – זה החוק.

דוד אמסלם: לא באתי, לא הגנתי על החוק.

דוד אמסלם: אני לא אמרתי בוועדה שמישהו פה עובר על החוק.

דוד אמסלם: שאלתי למה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, מודה ועוזב ירוחם.

מיקי לוי: אני מבטיח לך – – –

דוד אמסלם: במה?

דוד אמסלם: במה?

דוד אמסלם: טוב, לא חשוב.

דוד אמסלם: אני אמרתי, מיקי, איתך, העובדות – זה לא חשוב.

דוד אמסלם: אתה יודע גם מה עבר לי בראש, הרי.

מיקי לוי: אני לא יודע מה עבר לך בראש.

מיקי לוי: אני לא נמצא בראש שלך, מה לעשות?

דוד אמסלם: הרי אני ניהלתי את הדיון, הרי אני ניהלתי את כל הדיונים.

דוד אמסלם: אתה, מייד אחרי זה הלכת.

דוד אמסלם: אני נשארתי עוד שש שעות לנהל דיונים שם עם הבט"פ.

דוד אמסלם: לכן, אני מספר לך מה קרה בדיון הבא, כשאתה לא היית, אבל מה זה חשוב?

דוד אמסלם: בוא תתקדם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, רצית לקחת, וזה מצולם, לשוטרים – לא המבצעיים, לא המבצעיים, כי הדגשת את זה – לאותם מה שאתה מגדיר פקידות ופקידים, תובעות ותובעים, כי שאלתי אותך על תובעת או על תובע – אני אינני זוכר, אני יכול להוציא את זה – ואמרת לי: לא מגיע.

מיקי לוי: ואז ניסיתי להסביר לך שהם לפעמים, או אפילו לא לפעמים, עובדים עד 21:00, 22:00, בלילה.

מיקי לוי: ואז אמרת לי: תובעת בפרקליטות מקבלת?

מיקי לוי: אמרתי לך: לא, ובזה הסתיים הוויכוח.

מיקי לוי: בזה הסתיים.

דוד אמסלם: אגב, מה ההבדל בין תובעת בפרקליטות לבין – – –

מיקי לוי: אני אסביר לך: כשתובעת בפרקליטות – ואני עכשיו הוועד של השוטרים, כמו שאתה אומר עליי, נכון?

דוד אמסלם: ודאי.

מיקי לוי: אתה אומר שאני הוועד.

מיקי לוי: אני לצורך העניין הוועד של השוטרים עכשיו, והינה, אני מוכן שתוביל מהלך שמשטרת ישראל, שוטריה ומשרתיה, לא יהיו תחת חוק שירות הביטחון.

מיקי לוי: לא יהיו.

מיקי לוי: ואז לא ניתן להם לא ארוחת צוהריים, ולא ניתן להם נסיעות חינם.

דוד אמסלם: אתה מסכים לזה?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אני אגיד לך – לתפיסתך.

מיקי לוי: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: מה לתפיסתי?

מיקי לוי: מכיוון שהם לא יקבלו ארוחת צוהריים – – –

דוד אמסלם: הרי אתה בא בצד הפורמלי.

דוד אמסלם: אני בא בצד המהותי.

דוד אמסלם: הרי אני שאלתי אותך שאלה אחרת: למה כשיש תובעת, נניח שיושבת תובעת מהפרקליטות ותובעת מהמשטרה וחוקר, למה אתה חושב שזה שונה?

מיקי לוי: אני אסביר: מכיוון ששוטרי משטרת ישראל, ולא חשוב מה התפקיד שלהם, הם תחת חוק שירות ביטחון.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה בא מתוקף החוק?

מיקי לוי: בוודאי.

מיקי לוי: רגע, תן לי לסיים.

דוד אמסלם: אז אם זה החוק – – –

מיקי לוי: תן לי לסיים, בבקשה.

מיקי לוי: ואני אומר, אני הוועד שלהם לרגע, ואני מוותר על ארוחת הצוהריים, ואני מוותר על הנסיעות חינם.

מיקי לוי: ועכשיו אני אסביר לך מה ההבדל בין התובעת בפרקליטות – שאני מאוד מעריך אותם, אני לא מזלזל בהם, נהפוך הוא – לבין התובעת במשטרת ישראל, לבין הפקידה שלי, בסדר?

מיקי לוי: בלשכה, כשהייתי מפקד מחוז.

מיקי לוי: לא אחת, כשהייתי יוצא ב-22:00, 23:00, בלילה – וזה היה רוב ימי השבוע, אתה יודע מה קרה בירושלים באותה תקופה, היית שם – הייתי רואה אור בתביעות.

מיקי לוי: אצתי רצתי תמיד להגיד שלום, ערב טוב, מה נשמע, שישה, שמונה, 15 תובעים מתוך 50, 60 תובעים, יושבים ועושים תיקים, ב-22:00.

מיקי לוי: התובעת בפרקליטות – –

דוד אמסלם: הולכת ב-16:00.

מיקי לוי: אפילו נגיד ב-22:00, בסדר?

מיקי לוי: נשווה אותה.

דוד אמסלם: גם שם היית רץ לראות מה קורה – – –

מיקי לוי: לא, נשווה אותה לצורך העניין.

מיקי לוי: התובעת בפרקליטות, החל משעה 16:00 או 17:00 – תלוי מתי היא באה – על כל שעה היא תקבל שעה נוספת.

דוד אמסלם: זה קשור למזון?

מיקי לוי: אני מוכן לוותר על האוכל, אמרתי לך.

דוד אמסלם: זה קשור לבסיס השכר.

מיקי לוי: לא, אם אתה רוצה שלא נהיה תחת שירות ביטחון, אין בעיה.

מיקי לוי: אין בעיה.

דוד אמסלם: אני רוצה רק דבר אחד, לא הבנת.

מיקי לוי: אז האוכל – – –

דוד אמסלם: אני רציתי דבר אחד – הרי אתה לא מקשיב: אני רציתי דבר אחד, ואגב, אני עומד על זה היום: אני חושב שכל עובד מדינה – וגם לא עובד מדינה; כל עובד במדינת ישראל אמור לקבל ארוחת צוהריים כדבר בסיסי.

מיקי לוי: אצנו רצנו – רגע – אצנו רצנו – אני רוצה לגמור את הוויכוח.

דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאני משכתי כל הדיון.

דוד אמסלם: אתה לא הבנת.

דוד אמסלם: אני חושב שזו חובה של כל מעסיק לתת לעובד שלו ארוחת צוהריים בתקופות האלה.

דוד אמסלם: אני חושב שזה כבר לא תקופות של לפני 100 שנה.

דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר בסיסי, שעובד צריך לקבל ארוחת צוהריים.

דוד אמסלם: זה מה שעניין אותי.

מיקי לוי: תראה, מכיוון שיש לי צוות נהדר, נהדר, הוא איתי כבר חמש שנים ואני לא מחליף אותו – – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון, זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: לא בקלות אנחנו מפרגנים לחברי כנסת אחרים, אבל במקרה שלך זה נכון.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: ואז, אצו רצו בעודי מדבר והוציאו מתוך הפרוטוקול ציטוט שלך, ובזה אני גומר את הוויכוח – –

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: – – ציטוט שלך: למה שוטר מקבל חמגשית?

מיקי לוי: ציטוט שלך.

מיקי לוי: שיביא סנדוויצ'ים.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: איזה שוטר?

דוד אמסלם: איזה שוטר?

מיקי לוי: למה השוטרים אוכלים בחדר האוכל; למה עובד לא מביא סנדוויץ' מהבית – ואני משאיר לציבור להפעיל את היכולת האינטלקטואלית שלו – –

דוד אמסלם: מיקי, הוא לא הוציא את זה מהפרוטוקול, הוא הוציא את זה מהכתבה – – –

מיקי לוי: – – ולהבין.

דוד אמסלם: רק שנייה, תקשיב, אני יודע.

דוד אמסלם: הרי אתה עשית כאן דבר שאתה רגיל לעשות תמיד, וזה בעצם השקר הגדול, שאני טוען – מה עשית?

דוד אמסלם: לא אמרת את המשפט שלפני ולא את המשפט שאחרי.

דוד אמסלם: הרי היה דיון.

דוד אמסלם: אתה ידעת, אתה היית שם.

דוד אמסלם: הדיון שאני תקפתי והשאלה ששאלתי זה על עובד, או בעצם שוטר, שוטרת, הפקידה שלך שבאה בשעה 08:00 והולכת ב-16:00.

מיקי לוי: אבל הסברתי לך.

דוד אמסלם: ומה ההבדל?

דוד אמסלם: זאת השאלה.

דוד אמסלם: השאלה הזאת הופנתה אליה, אל השוטרת הזאת.

דוד אמסלם: הרי אתה ידעת שאני התחלתי ואמרתי: הצורך המבצעי ברור – – –

מיקי לוי: אמרת.

דוד אמסלם: אז אני מסביר.

דוד אמסלם: עכשיו, לא היה אכפת לי, ואתה יודע, וגם אחרי זה אמרתי.

דוד אמסלם: הרי בוודאי ובוודאי לעולם אני לא אעלה טענה, אף פעם – אני איש של עובדים – לקחת לעובד הטבה.

דוד אמסלם: אף פעם.

דוד אמסלם: אני שאלתי את זה כדי לתת גם לאחרים, זה מה שעניין אותי – כדי שבדיון הבא, זה מה שהיה.

מיקי לוי: התקציבים הם תקציבים שונים, אתה אמור להבין.

דוד אמסלם: לא קשור לתקציב.

דוד אמסלם: אני לא שאלתי – אני לא ביקשתי להשוות שכר, לא ביקשתי להשוות רכב.

דוד אמסלם: אני ביקשתי מזון, דיברתי על מזון.

דוד אמסלם: אמרתי שלפי תפיסת עולמי, עובד במדינת ישראל, גם בסקטור הפרטי, אני חושב שכפי שמגיעה לו הבראה – ולפני 100 שנה לא נתנו הבראה – אני חושב שצריך לתת לו חמגשית בצוהריים.

דוד אמסלם: נקודה.

דוד אמסלם: לשם משכתי.

דוד אמסלם: ומפה תתקדם.

מיקי לוי: אתה אמרת: למה אנשים במטה הארצי צריכים לקבל?

דוד אמסלם: לא, זאת שאלה ששאלתי את האוצר רטורית, כדי להתקדם איתם, אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: תתקדם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, רטוריקה אני לא מבין, ולא הצלחתי להיכנס לראש שלך.

מיקי לוי: אני נורא מתנצל, אבל אתה יודע מה?

מיקי לוי: הינה, אני לצידך.

מיקי לוי: מודה ועוזב ירוחם.

מיקי לוי: לא אזכיר את זה יותר.

דוד אמסלם: שמע, כנראה שגם אם אני אדבר עוד ארבע פעמים, כנראה שקשה לך להיכנס לראש שלי, אתה צודק.

מיקי לוי: לא מקובל עליי.

מיקי לוי: לא זו הייתה כוונתך.

דוד אמסלם: אתה צודק, אתה באמת צודק – קשה לך להיכנס גם לערכים שלי ולראש שלי.

מיקי לוי: לא, לערכים שלך אני דווקא נכנס.

דוד אמסלם: לא, קשה, קשה לך.

מיקי לוי: לערכים שלך אני נכנס, כי אמרת שבעיניך – –

דוד אמסלם: אני מבין.

מיקי לוי: – – קבלת מתנות, סיגרים ומתנות, זה לא כמו כסף במעטפות, אז על איזה ערכים אתה מדבר?

דוד אמסלם: אני אסביר גם את זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, תפתח את התקשי"ר – שאתה לא מכיר אותו.

דוד אמסלם: גם אתה, אני מניח, בבר-מצווה של הבן שלך קיבלת מתנות באולם.

דוד אמסלם: עכשיו, תגיד לי, זה שונה?

מיקי לוי: מראש הממשלה?

דוד אמסלם: לא מראש הממשלה, מחברים שלך.

מיקי לוי: לא, אני מדבר על מתנות, לא דיברתי על חתונה.

מיקי לוי: מה זה רלוונטי?

דוד אמסלם: היה באולם של השמחות של הילדים שלך – שבאמת יהיו לך הרבה שמחות – הייתה תיבת מעטפות באולם?

מיקי לוי: תגיד – א.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: מה זה שייך לאספקה השוטפת שראש הממשלה מקבל הביתה, אלוהים?

דוד אמסלם: כתוב בחוק שמותר באולם לקבל מעטפה, מתנה.

דוד אמסלם: אני מספר לך מה התקשי"ר אומר.

מיקי לוי: תשמע, חבר הכנסת אמסלם, אני אסביר לך.

מיקי לוי: כנראה שהערכים שלך והערכים שלי הם לא אותו דבר.

דוד אמסלם: אתה צודק.

מיקי לוי: כשבאים אליי אורחים, אפשר להביא עציץ, אפילו אגרטל ענק מפורצלן ששוויו רב; אפשר להביא פעם פרחים, אפשר להביא שוקולד, ואפילו יקר; אפשר להביא סלסלת פירות, ואפילו עמוסה.

מיקי לוי: זה כשבאים לבקר אותי בבית.

מיקי לוי: אסור לשלוח לי במונית ספיישל סיגרים ושמפניות לאורך תקופה ארוכה.

מיקי לוי: אסור בתכלית האיסור.

מיקי לוי: אלה לא הערכים שלי.

מיקי לוי: והשוני, גבירותיי ורבותיי הצופים, אזרחי מדינת ישראל, השוני בין קבלת מתנות כשמבקרים אותך, כשבאים לחתונת בתך, כשיש בר-מצווה, לבין אספקה שוטפת שמגיעה לביתי – השוני הוא ברור.

מיקי לוי: אבל אני אמשיך מהמקום ששם הפסקתי: "מדובר בראש ממשלה" – אמר נתניהו על אולמרט – "ששקוע עד צוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 2006 בריאיון לחדשות 2, ביושבו כראש האופוזיציה, בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: עם תחילת החקירה, לא בסופה, הוא כבר דרש את ראשו של אולמרט.

מיקי לוי: "אני חושב", המשיך ואמר, "שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ונחזיר את המנדט לבוחר".

מיקי לוי: כך אמר נתניהו באותם זמנים.

מיקי לוי: הוסיף נתניהו אז ואמר: "אבל במצב הזה, של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: דבריו של נתניהו מ-2008 מתפרסמים ברקע חקירתו שהסתיימה אחרי, אם אינני טועה – שש חקירות במעונו בירושלים בחשד לקבלת טובות הנאה.

מיקי לוי: שני אנשי עסקים הודו בפני חוקרי יח"א כי העניקו בהזדמנויות שונות מתנות לראש הממשלה ולמשפחתו.

מיקי לוי: אין ביניהם קשר, בין השניים.

מיקי לוי: עוד טענו בחקירה כי המתנות שניתנו לנתניהו הוענקו במסגרת יחסים חבריים.

מיקי לוי: ואני שואל אתכם: מי שבא לבקר אותי בביתי, לארוחת ערב, לשתות קפה, ראוי שיביא מתנה – ראוי בין חברים, ראוי גם ראוי, אני אומר את זה, ואפילו להביא שוקולד יקר מאוד, ולהביא כל דבר אחר יקר מאוד.

מיקי לוי: אבל מתנות שנשלחות הביתה במונית ספיישל, עם אותו נהג, באופן סדיר, וכוללות תמיד סיגרים ושמפניה ורודה – אלה לא מתנות.

מיקי לוי: זה לא עולם הערכים שלי, זה לא היושרה שלי, זה לא החינוך שחינכו אותי.

מיקי לוי: שונא מתנות יחיה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה התרגום של זה ביידיש?

מיקי לוי: אני אשמח לשמוע.

בצלאל סמוטריץ': "א שיינע מתונעס".

בצלאל סמוטריץ': "שיינע" זה יפה.

בצלאל סמוטריץ': איכס.

בצלאל סמוטריץ': זאת בדיחה ידועה.

מיקי לוי: אדוני, אני מודה לך, אבל אני לא מסוגל להגיד את זה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני אתן עוד התייחסות ואחר כך אתן לאדוני מה שהוא רוצה על ירושלים.

מיקי לוי: ראיתי שזה מעניין אותו מאוד.

מיקי לוי: אתן לאדוני את הכבוד המגיע לו בשבתו על הכיסא הרם הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הנאום הארוך שלי פה במשך כל הלילה על נושאים כאלה או אחרים עיקרו היה מופנה לחוק הנורא הזה, לחוק האיום הזה.

מיקי לוי: חברים מהעבר שלי, חברים קציני משטרה שעדיין בשירות, שלחו לי מסרונים ואף צלצלו ואמרו: אתה יודע?

מיקי לוי: כמה מהידידים הוותיקים שלנו שעוסקים בפשע הודו לכם.

מיקי לוי: אמרו תודה רבה.

מיקי לוי: מעתה, כאשר תיפתח חקירה, לא יוכלו לפרסם דבר וחצי דבר.

מיקי לוי: איזה כיף לנו.

מיקי לוי: תודה רבה לכם שאתם מגינים עלינו.

מיקי לוי: אנחנו מודים לכם.

מיקי לוי: הכניסו אותנו, נבחרי ציבור, בכפיפה אחת עם אותם עבריינים.

מיקי לוי: ואתם יודעים מה?

מיקי לוי: באנו ואמרנו בהצעה: אתם יודעים, בואו נתמוך בחוק.

מיקי לוי: ראו זה פלא, נגרום לפרקליטות הרבה מאוד עבודה, עינויי דין לאותו נאשם, ייקח להם הרבה זמן לבדוק כל תיק ותיק, כי הם יתחיל מאפס.

מיקי לוי: לא יהיה להם סיכומים.

מיקי לוי: הרי המלצות אין מזמן.

מיקי לוי: בטעות שם החוק הזה הוא חוק ההמלצות.

מיקי לוי: אני הבהרתי לא אחת שאין המלצות בכלל.

מיקי לוי: אין המלצות.

מיקי לוי: יש סיכום תיק שבא ואומר: ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה מה יש.

מיקי לוי: אמרנו, חבריי ואני שהשתתפנו בוועדה: בואו נכניס את נבחרי הציבור או בואו נוציא את נבחרי הציבור מתחת לכנפיים של החוק הזה.

מיקי לוי: הציבור שבחר בנו ושלח אותנו לבית הזה, זכותו לדעת אם הוגש נגדנו כתב אישום ואם יש חשדות שמופנים כלפינו.

מיקי לוי: זכות הציבור לדעת במקרה של נבחרי ציבור גוברת.

מיקי לוי: הוא שלח אותנו לכאן, לבית הזה.

מיקי לוי: אבל לא, המטרה הייתה קודם כול להגן על אישי הציבור.

מיקי לוי: איך אמר חבר הכנסת אמסלם?

מיקי לוי: לא מעניין אותי סיכומים, המלצות, באמת לא מעניין אותי.

מיקי לוי: מעניין אותי הפרסום.

מיקי לוי: הפרסום.

מיקי לוי: והייתי בחדר כשהודיעו לו באוזן שראש הממשלה כנראה – אני לא ראיתי, אבל זה מה שהבנתי מהנאום המצולם בפייסבוק – אמר שהוא מוותר על זכותו להיכנס לחוק הזה בחקירתו הנוכחית.

מיקי לוי: ראיתי איך הלבינו פניו של חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: אחר כך הוא אמר, וזכותו להגיד, שהוא לא מסכים עם ראש הממשלה, וזה בסדר גמור.

מיקי לוי: אבל תראו, זה לזרות חול בעיני הציבור.

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: אני אסביר: כאשר תיפתח חקירה חדשה כנגד ראש הממשלה, הוא כבר ייכנס לקריטריונים של החוק הזה.

מיקי לוי: לא יהיה אפשר לפרסם דבר וחצי דבר.

מיקי לוי: ואני רוצה להביא לידיעת הציבור שהפרסומים נעשו – ואני נגד הדלפות – הפרסומים נעשים בסיום החקירה או בסיום הגשת התיק לפרקליטות רק באישורו של היועץ המשפטי לממשלה, בין 12 ל-20 תיקים.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: הוא זהיר מאוד – הוא מבין מה זה יכול לעשות לאדם.

מיקי לוי: אז גם את זה נטלו ממנו.

מיקי לוי: ומה יקרה עם איש ציבור שחשוד בעבירות מין?

מיקי לוי: אם לא יהיה פרסום, הכיצד נשים אחרות שנפגעו מאותה אישיות ציבורית יוכלו להבין שנפתחה חקירה ויבואו ויתלוננו?

מיקי לוי: כיצד זה יקרה, תסבירו לי?

מיקי לוי: מה אתם עושים?

מיקי לוי: זה חוק רע.

מיקי לוי: זה חוק שיביא לעינוי דין.

מיקי לוי: זה חוק שפרקליט המדינה התנגד לו; זה חוק שהיועץ המשפטי לממשלה התנגד לו; זה חוק שפרופסור מרדכי קרמניצר, שהופיע בוועדה, התנגד לו.

מיקי לוי: כמובן, יש שמצדדים בחוק הזה.

מיקי לוי: אנחנו יכולים להיות חלוקים בדעותינו.

חיים ילין: מיקי, השתיקה רועמת.

בצלאל סמוטריץ': מול חוק כזה פשוט נגמרו לו המילים.

מיקי לוי: לא, לא נגמרו לי המילים.

מיקי לוי: אשתי שולחת לי מסרונים.

חיים ילין: כל עוד מיקי שם ויש שתיקה, כי היא שתיקה חכמה, השעון מתקתק, נכון?

מיקי לוי: אשתי שולחת לי מסרונים.

מיקי לוי: תגיד לי, אני יכול לא לענות לה?

מיקי לוי: מי מעז פה?

חיים ילין: – – – כולם עומדים בדום מתוח.

אבי דיכטר: אני מנסה להיזכר מה היה קודם – הפודיום או מיקי?

אבי דיכטר: אני לא מצליח להיזכר מה היה קודם.

מיקי לוי: תודה אבי.

מיקי לוי: אבי, דרך אגב, חבר הכנסת דיכטר, סיפרתי בשעה הקודמת דברים שעניינו מאוד – –

חיים ילין: אתה יכול להתחיל עוד פעם את השעה הקודמת.

חיים ילין: הוא לא היה.

מיקי לוי: – – את היושב-ראש, חבר הכנסת סמוטריץ – – –

אבי דיכטר: אני הזמנתי טכנאי טלוויזיה, כי הטלוויזיה שלי תקועה.

אבי דיכטר: שעות אני רואה אותך.

אבי דיכטר: אני אומר: זה לא הגיוני שאתה מדבר שעות, כנראה שהיא לא עובדת.

אבי דיכטר: בא הטכנאי, אמר לי: לא, זה לא הבעיה של הטלוויזיה, זה הבעיה של מיקי.

מיקי לוי: חבר הכנסת דיכטר, לא אכלתי יום וחצי, אתה יודע מאיזה מניעים, ולא שתיתי בערך יום שלם.

מיקי לוי: אין לי בעיה.

מיקי לוי: אני פה.

חיים ילין: מיקי, זה נראה כאילו אתה עצור לחקירה.

מיקי לוי: לא, לא.

אבי דיכטר: אחרי היום של חבר הכנסת כבל, באמת היה יום תענית.

בצלאל סמוטריץ': רק כדי שיהיה לך למה לחכות, כבל חוזר לפה אחרי שהוא יורד, אז יהיה מעניין.

חיים ילין: זה בתימנית.

אבי דיכטר: אני תמיד אמרתי: אתה יכול לחתוך את החבלים של האוהל; אתה לא יכול לחתוך את הכבל של הבניין.

מיקי לוי: מה שפספסת בשעתיים הקודמות – סיפרתי לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ על הר הבית, כשאתה שימשת ראש שב"כ, ויחד עם שירות ביטחון כללי, אחרי שההר היה סגור שלוש שנים, בהרבה שכל – ולא פירטתי איך ולמה, כי עדיין כנראה אי-אפשר לדבר – פתחנו את הר הבית למבקרים בלי אף ירייה, בשקט – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל מה שבעיקר לא קיבלתי תשובה, מיקי, בכל השעות הרבות האלה, זה איך מה שהצלחתם לעשות בלי מלחמת עולם אחרי שלוש שנים לא היה אפשר לעשות שלוש שנים קודם ולא להביא למצב שההר סגור שלוש שנים.

מיקי לוי: ואז אמרתי שאנחנו לא אדונים לעצמנו, והקבינט הביטחוני-מדיני הוא אשר אישר – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל אמרת שאתם אל מול הקבינט, לאורך כל השנים האלה, אמרתם שאוי ואבוי מה יקרה אם ההר ייפתח.

אבי דיכטר: צריך לזכור שאי-אפשר שהיא תכתים את כל התקופה – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אני לא מאשים.

בצלאל סמוטריץ': מיקי רק בתחילת הדברים דיבר על הריבונות בירושלים, על זה שהוא מכיר את זריקות האבנים על הכותל וכו', כולל להיכנס להר הבית, כי אנחנו לא ריבונים.

בצלאל סמוטריץ': ואז הגענו לשלב של: אז למה לא לאפשר ליהודים להיכנס באותה תקופה?

בצלאל סמוטריץ': אז הוא אמר שזה היה מצית מלחמת דת בכל העולם, אז אני לא מבין: למה זה כן וזה לא?

בצלאל סמוטריץ': ולמה בסוף אחרי שלוש שנים לא הוצתה מלחמה?

מיקי לוי: אבל אמרתי בסוף שזאת לא החלטה שלי.

מיקי לוי: לא החלטה שלי.

בצלאל סמוטריץ': מיקי, אני לא מאשים אותך.

מיקי לוי: היא לא החלטה של מפכ"ל ולא של שר\

מיקי לוי: כי זה הלך לקבינט הביטחוני-מדיני שאישר את התוכנית.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אומר, אבל שלוש שנים אתה התייצבת בדלתיים סגורות מול בית המשפט – –

מיקי לוי: נכון.

בצלאל סמוטריץ': – – ותיארת למה אסור לפתוח, ואחר כך, הינה, פתחת, ולא קרה כלום.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר את זה גם על היום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מהלכים אימים על עצמנו יותר מדי פעמים.

מיקי לוי: 13 פעמים.

מיקי לוי: לא, לפעמים כשדת מעורבת הזהירות ראויה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש – –

אבי דיכטר: אבל גם באותן שלוש שנים הר הבית היה בידינו, שלא תהיה טעות.

מיקי לוי: – – הייתה תחנת משטרה שעבדה, והיו ביקורים שאי-אפשר לדבר עליהם, עוד לא הזמן – בבוא הזמן – והייתה שליטה מוחלטת גם מבחינת הניסיון לפגוע בארכיאולוגיה.

מיקי לוי: ואין לי שוטרים שהם ארכיאולוגים, והמבין יבין.

אבי דיכטר: גם פגיעה ארכיאולוגית – – – בהר הבית, לא הייתה בתקופת שלטון הימין.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אהוד ברק.

מיקי לוי: אהוד ברק – סיפרתי על זה – אישר את השיפוץ של אורוות שלמה ופתיחת פתח ענק בקיר הצפוני, בכניסה מהחצר לאורוות שלמה, בתפיסת עולם מוטעית, כנראה – – –

אבי דיכטר: שלוש קשתות.

מיקי לוי: שלוש קשתות ענקיות – אני תיארתי אותן – שנותנות למגיע תחושה – כמו בכנסייה, להבדיל – כמה הוא קטן כשהוא נכנס לבית האלוהים, עם איזו תפיסה מוטעית שעם פתיחת מנהרות הכותל זה יביא לאיזון, אישור השיפוץ של המסגד.

אבי דיכטר: אגב, ליד – – – זו הייתה התרומה הארכיאולוגית הכי משמעותית להרבה מאוד דברים שלא היינו מעיזים לעשות בעצמנו, ומעז יצא מתוק.

אבי דיכטר: הממצאים הארכיאולוגים שמתגלים עד עצם היום הזה מהנבירה בדברים שפונו משם – – –

בצלאל סמוטריץ': זה לא רציני.

בצלאל סמוטריץ': כמו עניים שמחטטים באשפה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מסננים את מה שהם שופכים החוצה.

אבי דיכטר: אתה צודק.

אבי דיכטר: זו אשפה שאם כבר נגזר שננבור בה, הנבירה – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל אתה יודע שאנחנו נעשה חפירות מסודרות, נורמליות.

אבי דיכטר: כרגיל, הפלסטינים כורים לעצמם את הקברים, ובמקרה הזה כרו לעצמם את הקברים, כי כל מי שעוד היה לו ספק מבין הפלסטינים, הממצאים בנבירה הזאת הם ממצאים מדהימים, שעוד יימשכו.

אבי דיכטר: הנבירה הזאת תימשך עוד הרבה, והממצאים עוד יתגלו, וכרגיל, הפלסטינים כל פעם כורים לעצמם את הקבר מחדש.

אבי דיכטר: אם זה בנושא הר הבית, אם זה בנושא המנהרות בעזה – תמיד אפשר לסמוך על הפלסטינים.

מיקי לוי: תודה רבה.

חיים ילין: אין חשש, השלום לא בפתח, דיכטר.

מיקי לוי: אני רוצה להמשיך את הנאום הארוך שלי, שהחל בלילה.

בצלאל סמוטריץ': מיקי, לא, לא, הגענו לשעה עגולה, 09:00.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: כל שעה עגולה, חבריי חברי הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': מה היית עושה בלעדיי, מיקי?

בצלאל סמוטריץ': באמת.

בצלאל סמוטריץ': העוזרים שלך כבר לא ערניים בשעה כזאת.

מיקי לוי: צודק.

מיקי לוי: הוצאתי לעצמי כרטיס אדום, עברתי בשלוש דקות.

מיקי לוי: אני חוזר לאותם דברים שאני אומר כל שעה עגולה.

בצלאל סמוטריץ': רק נאמר לצופים בבית: הטלוויזיה שלכם לא מקולקלת.

מיקי לוי: הטלוויזיה שלכם לא מקולקלת.

מיקי לוי: אלה חמש דקות של דברים שאני חוזר עליהם: אתה יודע למה השחיתות חוזרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חוזרת – למה היא חודרת.

מיקי לוי: "למה?" שואל המראיין?

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון החיים – תאמין לי, לא פחות משלך: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים.

מיקי לוי: היא אינה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק והאכיפה מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, אומנם אני אומר בפעם הרביעית או החמישית – לא ספרתי – מעל הדוכן הזה, אבל לא אני אמרתי אותם.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמרת אתה, אדוני ראש הממשלה, בריאיון מצולם לאליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: ב-2006 אמר ראש הממשלה מר נתניהו: "ראש ממשלה בחקירה לא חושב על האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את זה אתה אמרת, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: נתניהו, ביושבו כיו"ר האופוזיציה, אמר לחדשות 2 כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז, אולמרט, צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות.

מיקי לוי: "אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה.

מיקי לוי: מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל".

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.

יצחק וקנין: בוקר טוב.

מיקי לוי: אנחנו מקדמים אותך בברכה.

מיקי לוי: יש ריטואל קבוע שבכל שעה עגולה אני חוזר עליו.

מיקי לוי: אתה תהיה חשוף אליו בשעה העגולה הבאה, בשעה 10:00, שתבוא עלינו לטובה.

מיקי לוי: אני באמצע הריטואל הזה, אבל הוא יחזור על עצמו.

מיקי לוי: אומר נתניהו ב-2006: "מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 2006 בריאיון לערוץ 2, אז ביושבו כראש האופוזיציה בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: הוסיף ואמר נתניהו: "אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ותחזיר את המנדט לבוחר".

מיקי לוי: והוסיף נתניהו אז: "אבל במצב הזה של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, שראש ממשלה שנמצא במצוקה מיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: דבריו של נתניהו מ-2006 מתפרסמים על רקע חקירתו האחרונה, שהסתיימה אחרי כמה וכמה שעות במעונו שבירושלים, על קבלת טובות הנאה משני אנשי עסקים אשר הודו בפני חוקרי יח"א כי העניקו בהזדמנויות שונות מתנות לראש הממשלה ולבני משפחתו – אין קשר בין השניים; אשר מסרו לא אחת כי המתנות נשלחו גם פעמים רבות עם מונית ספיישל לביתו של ראש הממשלה, שעל פי התקשורת אף התקשר ברמה האישית אל המזכירה של אותו בעל הון ואמר לה: נגמרו העשבים.

מיקי לוי: לא יאומן.

מיקי לוי: "נגמרו העשבים" אלה מילות קוד שלא ראש ממשלה משתמש בהן; אלה מילות קוד שאני מכיר מהכובע הקודם שלי.

מיקי לוי: זה מראה עם מי יש לנו עסק.

מיקי לוי: לא אקרא את האמנה הציבורית עכשיו; אולי בסיבוב הבא, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אבל ראש הממשלה – אני מביא לידיעתך שב-2006, בעקבות הריאיון שנתן, ריאיון מצולם שציטטתי פה עכשיו, שבו אמר שהעיתונאים לא עושים את עבודתם נאמנה כי הם לא חושפים את הפוליטיקאים המושחתים – הפלא ופלא, עכשיו, כשהם חושפים אותם אז הם גם כן לא בסדר.

מיקי לוי: אז תחליט, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: מפרי עטו של העיתונאי נחום ברנע: "כאשר יתפרסמו סיכומי החקירות של המשטרה, בחודש הבא, נפתלי בנט יאמר, זה קשה, זה מטריד, אבל אלה רק המלצות משטרתיות" – ואני בשפתי המקצועית אומר: סיכומי חקירה, ראיות לכאורה.

מיקי לוי: "על זה", אומר השר בנט, "לא מפרקים ממשלה.

מיקי לוי: יש לנו אמון מלא ביועץ המשפטי לממשלה" – וגם לי – "אביחי מנדלבליט.

מיקי לוי: נמתין להחלטתו".

מיקי לוי: שאר השרים, ראשי המפלגות, יגידו – וגם פה הם צודקים – "שהחוק לא מחייב את נתניהו להתפטר גם אם מנדלבליט יחליט להגיש כתב אישום".

מיקי לוי: וכאן אנחנו נשים את מבטחנו בציבור ובתקשורת, שמשמשת כלב שמירה – –

יצחק וקנין: ידידי מיקי לוי, אני רוצה לומר לך משהו: נאמר, נאמר וחלילה וחס שיוגש כתב אישום.

יצחק וקנין: נאמר.

יצחק וקנין: הרי גם אז, אם ראש הממשלה יחליט שהוא מתפטר, עדיין הממשלה הזאת לא נופלת, לידיעתך.

מיקי לוי: אני מסכים.

יצחק וקנין: הממשלה הזאת יכולה להרכיב ממשלה אחרת, לא עם ראש הממשלה.

יצחק וקנין: אני רוצה שתדע את הדברים, כי דרך אגב, היו דברים מעולם.

מיקי לוי: אני מסכים.

יצחק וקנין: כשנגד אולמרט הוגש כתב אישום, ציפי לבני ניסתה בכל דרך להקים ממשלה – –

מיקי לוי: לא הצליחה.

יצחק וקנין: – – ולא הצליחה, פשוט.

יצחק וקנין: אז כך שגם אם יקרה מצב שבו – חלילה וחס, אני לא מאחל את זה לא לראש הממשלה ולא לאף אחד – גם אז זה לא יזעזע את הקואליציה, אני חושב, אם זה הכיוון שאתה מדבר עליו.

מיקי לוי: אני הדגשתי ואמרתי: גם אם יוגש כתב אישום וגם אם ראש הממשלה יצטרך ללכת הביתה – לא, הממשלה לא בהכרח הולכת הביתה.

מיקי לוי: אמרתי.

מיקי לוי: אני מודע לחוק, ואני אמרתי את זה גם עכשיו.

מיקי לוי: גם אם הוא יחליט להגיש כתב אישום, ההחלטה היא בסופו של דבר של ראש הממשלה.

יצחק וקנין: להתפטר או לא.

מיקי לוי: להתפטר או לא.

מיקי לוי: זה שלב א'.

מיקי לוי: שלב ב' – הקמת ממשלה חלופית עם מישהו שיבוא במקומו על מנת לשמור על הקואליציה הנוכחית.

מיקי לוי: זה החוק, אין מה לעשות.

מיקי לוי: אנחנו נתיישר.

מיקי לוי: אנחנו במדינת חוק, ונבצע את המוטל עלינו.

מיקי לוי: זה לא קשור, אם וכאשר יוגש כתב אישום.

מיקי לוי: ויודע מה, אדוני?

מיקי לוי: הינה, די לנו בזה.

מיקי לוי: לא רוצה ראש ממשלה שיוגש נגדו כתב אישום.

מיקי לוי: אני, כאזרח, כפוליטיקאי, כדמותה של מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, איני רוצה בזה.

מיקי לוי: אבל אם וכאשר יהיה, כפי שהוא דרש – נאה דורש ונאה מקיים.

מיקי לוי: הוא אשר אמרתי.

מיקי לוי: "באבריהם תתפשט תחושה נוחה, נעימה" – של אותם ראשי מפלגות – "של שותפות גורל.

מיקי לוי: ברוך הבא למועדון, ילחשו בשקט".

מיקי לוי: ברוך הבא למועדון, יגידו על משכבם בלילות.

מיקי לוי: "אחד השרים אמר לי לא מזמן שמה שמפריע לו אצל נתניהו הוא ההצלחה".

מיקי לוי: שר משריו שלו, לא אני, אמר לאותו עיתונאי ברנע.

מיקי לוי: "'כשאני יושב עם הצוללות שלי – לכל שר יש צוללת – אני שומע מאנשים כל מיני הצעות לפעולה', סיפר.

מיקי לוי: 'הרעיונות ציניים, מניפולטיביים, שקריים.

מיקי לוי: כשאני אומר: רגע, זה לא בסדר, אומרים לי, מה לא בסדר, נתניהו עושה את זה, וזה מצליח.

מיקי לוי: תיקח דוגמה.

מיקי לוי: "הנאום של נתניהו בכפר המכביה השבוע" – בשבוע שעבר – "נאום שקרי, עברייני, נמוך ממירי רגב – הוא דוגמה טובה" – כך כותב העיתונאי נחום ברנע.

מיקי לוי: "העיניים יהיו נשואות בחודש הבא אל משה כחלון.

מיקי לוי: הקמפיין שכחלון מריץ בחודשים האחרונים בנוי על המילה 'נטו'" – ואדוני ראש הממשלה, אני מכבד את השר כחלון, באמת מכבד אותו.

מיקי לוי: חלק מהדברים שהוא עשה הם דברים טובים, ואתה יודע – אתה שותף שלי בוועדת הכספים – לפעמים מאשימים אותי בקואליציה בבגידה, כי הרבה פעמים, כשהדברים הם טובים וריאליים, אני מצביע עם עמדת הממשלה, גם פה, באולם הזה.

מיקי לוי: בחודשים האחרונים כחלון בנוי על המילה "נטו" – "כחלון נטו משפחה, כחלון נטו צעירים, כחלון נטו ילדים, כחלון נטו הוזלות, כחלון נטו בשבילך".

יצחק וקנין: אז אני מבין שהוא מתכוון לבטל לנו את המע"מ.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: כחלון נטו ביטול המע"מ – לא יודע.

מיקי לוי: הלוואי.

מיקי לוי: לא יודע מה, אם יש לו מספיק כסף, בבקשה.

מיקי לוי: "הבעיה היא שכחלון" – תקשיב, חבר הכנסת ילין – "הבעיה היא שכחלון – –

חיים ילין: אני פה רק בשביל להקשיב לך.

מיקי לוי: – – הוא ברוטו, לא נטו", כותב ברנע.

מיקי לוי: "הבעיה שכחלון הוא ברוטו, לא נטו.

מיקי לוי: הוא גם וגם.

מיקי לוי: הוא מבקש להצטייר כשר השפוי היחידי בממשלה, אי בודד בים קיצוני, לוחם עז נפש למען שלטון החוק וטוהר המידות; במקביל, הוא נאחז בכהונתו בממשלה" – אני גם יכול להבין אותו – "בלעדיה לא יפסיד רק את האוצר: הוא יפסיד את היכולת שלו להצטייר כלוחם העז למען שלטון החוק", והוא עלול להפסיד ולהיעלם.

מיקי לוי: קראתי, נדמה לי אתמול, איזשהו ציוץ שכחלון פוחד שחברי הכנסת ממפלגתו יצביעו שלא עם הקואליציה.

מיקי לוי: לא יודע כמה יש בזה, כמה יש אמיצים.

מיקי לוי: יש לו חבר ממשלה או שניים שיכולים לפרוש מהממשלה, ואז זה תוהו ובוהו.

מיקי לוי: אני לא מאמין שמי מהם יעשה את זה.

מיקי לוי: "הבוחרים שנתנו לכחלון עשרה מנדטים לא באו ברובם ממאגר הקולות של הליכוד.

מיקי לוי: הם באו מערי הלוויין של הערים הגדולות, מבוחרים פוטנציאליים של המחנה הציוני ולפיד.

מיקי לוי: הנאומים של נתניהו נגד המשטרה לא נוחים להם: חלק מהם משרתים במשטרה, או שבני משפחה שלהם משרתים במשטרה.

מיקי לוי: כאשר ראש הממשלה שלהם אומר במפגיע: 'מותר לקבל מתנות', הם נבוכים; כאשר שקד, לוין, ביטן ואמסלם מקדמים הצעות חוק קיצוניות, דווקניות, הם מוטרדים.

מיקי לוי: לפיד מחזר אחריהם.

מיקי לוי: " גם גבאי מחזר אחריהם.

מיקי לוי: "כחלון חייב לשמור עליהם אצלו.

מיקי לוי: כל מי שרוצה בנפילת הממשלה, מפעיל עליו לחצים.

מיקי לוי: אתה שובר שוויון, אומרים לו, אתה הנער עם האצבע בסכר" – אותו נער מפורסם – – –

יצחק וקנין: מיקי, בקואליציה הזאת כל מפלגה שתפרוש היא שובר שוויון.

מיקי לוי: צודק.

מיקי לוי: תראה מה עושות 24 שנים.

חיים ילין: – – –

מיקי לוי: אני נוטה לשמוע לעצתו של כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת – אני יכול להגיד איציק חברי, תרשה לי.

חיים ילין: – – – אבל מה התפקיד שלו?

חיים ילין: יו"ר ועדת האתיקה.

מיקי לוי: נכון.

חיים ילין: הוא קצת מבין במתנות.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: הוא החזיר לי את בקבוק היין.

חיים ילין: הוא קצת מבין במתנות, יותר מכולם.

חיים ילין: תשאל אותו.

מיקי לוי: לא, אני לא יכול.

מיקי לוי: חבר הכנסת ילין, הוא יושב כרגע על כיסא רם בתפקיד רם, ואני מכבד אותו.

חיים ילין: תראה, הוא גם יושב-ראש ועדה חקלאית.

חיים ילין: הוא הכול יכול.

מיקי לוי: ככלל, אני מכבד אותו – – –

יצחק וקנין: רק הקדוש ברוך הוא – הוא הכול יכול.

מיקי לוי: בכלל, אני מכבד אותו על דרכו.

חיים ילין: אבל אתה השליח שלו.

מיקי לוי: אני מתייעץ איתו לא אחת, והניסיון שלו לא יסולא בפז, ואני משתף איתו פעולה לא אחת בוועדת הכספים.

מיקי לוי: אומרים לו: אתה הנער עם האצבע בסכר – אותו נער מספרו של אנדרסן, שתקע אצבע בסכר ומנע את שיטפון העיר, הנער ההולנדי.

מיקי לוי: "אתה התקווה האחרונה.

מיקי לוי: אתה תהיה ראש הממשלה הבא.

מיקי לוי: ואז מאיים עליו נתניהו בפירוק הממשלה והוא משתתק.

מיקי לוי: מתחת לחיוך החברמני שלו" – באמת חיוך אחלה חברמני, מדליק כזה, הוא איש של אנשים, משה – "חיוך של השכן מהדלת ממול, כחלון הוא איש מבוהל.

מיקי לוי: בכיר בפוליטיקה הישראלית דימה אותו השבוע לעכבר ששאג, שם של סרט ישן, מצחיק להפליא, בכיכובו של פיטר סלרס.

מיקי לוי: 'העכבר משמיע שאגה של אריה', אמר האיש.

מיקי לוי: 'אף אחד לא נבהל חוץ מאחד, העכבר ששאג'.

מיקי לוי: כחלון ימשיך לעודד בנאומיו את אוכפי החוק" – וטוב שכך.

מיקי לוי: "מפעם לפעם הוא יבלום יוזמה מטורפת של נתניהו ושריו".

יצחק וקנין: זמן נוסף שמגיע לך – אני מבין, עוד שעה?

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם מישהו רוצה לוותר מחבריי – אם האופוזיציה כאן לא תהיה מוכנה, אני ממשיך בתפקידי.

מיקי לוי: "מפעם לפעם יבלום יוזמה מטורפת של נתניהו ושריו.

מיקי לוי: הוא ילך לפירוק הממשלה רק אם ירגיש שאין לו ברירה, שהגיעו מים עד נפש".

מיקי לוי: אני רוצה לעשות הפסקה – הפסקה מתודית, לא לרדת, חלילה.

חיים ילין: חשבתי שאני כבר צריך לעלות.

מיקי לוי: לא, לא.

מיקי לוי: אני רוצה לעשות הפסקה, למשפחה יקרה מאוד – קודם לתפקידי בכנסת לא הכרתי אותה – שגרה ביישוב שלי, היישוב מבשרת, אשר איבדו את בתם היקרה בתאונה במקסיקו, ואני אקרא בבית המחוקקים הישראלי את הדברים כפי שהם נכתבו על ידי שני הוריה: לפני כשנתיים וחצי נהרגה בתנו, טל נחום, זכרה לברכה, בתאונת דרכים במקסיקו שבה היו מעורבים מאבטחים של השב"כ, שכנראה – ואני אומר את זה בזהירות – אחד מהם גרם למותה בשל נהיגתו הפרועה, כשהיה תחת השפעת אלכוהול וסמים.

מיקי לוי: כך כותבים לי בני הזוג האבלים על אובדן בתם, טל נחום, תלמידה מצטיינת.

מיקי לוי: הם נמלטו בסיוע גורמים – כך אומרים ההורים – ממשרד החוץ, שירות הביטחון, על מנת לחמוק מחקירה במקסיקו.

מיקי לוי: מהמעט שבדקתי והמעט שתואר בעובדה: בתוך 24 שעות, הם עזבו את מקסיקו, אחרי הנקודה, או 36 שעות – אל תתפסו אותי במילה, כי אני לא יודע בדיוק.

מיקי לוי: עד עצם היום הזה לא נפתחה חקירה על עצם עזיבתם הבהולה – כאן כתוב בריחתם – והם זוכים להגנה וסיוע – כתוב כאן – של זרועות המדינה – אני רוצה להאמין שלא – ואפילו לקידום במקום עבודתם.

מיקי לוי: אני מודה שנכנסתי לעובי הקורה והעברתי את התיק ממקסיקו למשטרת ישראל, כנבחר ציבור – לא כניצב בדימוס – כדי שהתיק יתורגם ויקבעו משטרת ישראל או היועץ המשפטי לממשלה או פרקליט המדינה, לצורך העניין, אם יש מקום לפתוח בחקירה כאן, במדינת ישראל.

מיקי לוי: כותבים ההורים: היינו אזרחים תמימים וחשבנו שמייד ייעשה הדבר הבסיסי ביותר שזכאי לו כל אזרח במדינת חוק – הזכות לחקירה.

מיקי לוי: מאז, כותבים ההורים, איבדנו את תמימותנו ולמדנו שבכל יום ברחבי הארץ נמנעת הזכות להגנה והשוויון בפני החוק של האזרח הקטן.

מיקי לוי: הטרנד ההולך וגדל – החזק, המקושר והמקורב מקבל עדיפות והגנה בפני החוק – הוא הסכנה הגדולה והאמיתית לדמוקרטיה ולביטחון מדינת ישראל; אני קצת הפכתי את היוצרות.

מיקי לוי: ערעור הביטחון האישי של האזרח הקטן נרמס על ידי גלגלי ההון והשלטון, דבר הגורם לשיבוש המצפן המוסרי שלנו כחברה ולאובדן של ערכים בסיסיים של שוויון בפני חוק.

מיקי לוי: אנו, אזרחיה הנאמנים ושומרי החוק של המדינה, רוצים להאמין כי הפשע איננו משתלם.

מיקי לוי: ביום חשוב זה חשוב שנציגי מדינת ישראל יעזרו להפנים שערכי השוויון והצדק חייבים להישאר וכי כולנו שווים בפני החוק.

מיקי לוי: את המכתב הזה – שנשלח אך לפני דקות אחדות, כי הם שלחו לי הודעה בווטסאפ בבוקר שהם צופים בי בנאום הזה, וביקשתי מהם לשלוח כמה מילים לזכר בתם, טל נחום, זכרה לברכה – המכתב הזה נשלח על ידי הוריה היקרים והכואבים תמר ורוני נחום.

מיקי לוי: יהי זכרה של טל נחום ברוך לעד.

מיקי לוי: זו הייתה הפסקה, לפחות מבחינתי, מאוד מאוד חשובה בבית הזה, ביום הזה, שאפשר להגיד בו כמעט כל דבר, אז לקחתי לעצמי את הזכות להגיד כמה מילים לזכרה של טל נחום, שמא זה יביא מעט – המעט שבמעט – מזור להוריה השכולים, שספגו אבדה גדולה.

מיקי לוי: אני חוזר לענייננו, וענייננו הוא החוק שבו אנו עוסקים, והניתוח הבא הוא הניתוח של העיתונאית סימה קדמון.

מיקי לוי: אלו שני ניתוחים שמאוד אהבתי והערכתי, ברמה עיתונאית גבוהה, ולכן מצאתי לנכון להביא אותם.

מיקי לוי: יש לי עוד, מעיתון נוסף, אבל נראה אם נגיע.

מיקי לוי: "בין אם אנחנו אוהבים את זה ובין אם לא – מבחינתו של נתניהו זו הצלחה.

מיקי לוי: נאומו ביום שלישי בערב בכפר המכביה לפני פעילי ליכוד, השיג את מה שרצה".

מיקי לוי: ברוכים הבאים, חבריי.

מיקי לוי: חברת הכנסת לאה, חבר הכנסת זוהיר, ברוכים הבאים.

מיקי לוי: בוקר טוב לכם.

מיקי לוי: "נאומו ביום שלישי בערב – – –

חיים ילין: עכשיו אנחנו רוב, אפשר להצביע.

מיקי לוי: לא, אבל אנחנו התחייבנו, ואנחנו נעמוד מאחורי ההתחייבות שלנו – כי יש לנו יושרה וערכים – שנודיע שעה מראש מתי בכוונתנו להצביע.

מיקי לוי: אנחנו נמלא את חלקנו בהסכם הזה.

מיקי לוי: לא נחרוג ממנו, כי מילה היא מילה והבטחה היא הבטחה, ואנשי ערכים אנחנו.

לאה פדידה: יישר כוח.

חיים ילין: מיקי, אני צריך ללכת לוועדת הכספים.

חיים ילין: תחליט, או שאני עולה במקומך שעה או שאני מחליף אותך בוועדת כספים.

מיקי לוי: אני סומך עליך בוועדת כספים – – –

יצחק וקנין: לא בטוח שיש ועדת כספים.

חיים ילין: 09:30 – שדרך אגב, כל – – –

יצחק וקנין: רק אם היושב-ראש אישר את זה.

יצחק וקנין: יכול להיות שהיושב-ראש אישר.

יצחק וקנין: אם הוא אישר.

יצחק וקנין: בדרך כלל, כשיש מליאה אין ועדות.

יצחק וקנין: רק באישור היושב-ראש.

חיים ילין: אני מבקש שתבדקו, כי לא מקובל עליי שמתקיימת ישיבת ועדת כספים על העברות תקציביות – – –

מיקי לוי: אני אגיד לך מה – הלחץ, הלחץ.

מיקי לוי: התאריך היום – מהו?

קריאה: 27 – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ילין, יש ועדת כספים.

מיקי לוי: יש שם נושאים מאוד מאוד חשובים.

חיים ילין: כן, אבל כבוד היושב-ראש וחבר הכנסת, אני חייב להגיד לך שאומנם יש – אז שיעצרו פה את החקיקה ונמשיך אותה אחרי – – –

מיקי לוי: אמרה מזכירת הכנסת שניתן אישור מיוחד על ידי היושב-ראש.

יצחק וקנין: כדי לקיים ועדה בזמן מליאה צריך אישור מיוחד של היושב-ראש.

יצחק וקנין: היושב-ראש אישר.

יצחק וקנין: את המליאה אי-אפשר להפסיק.

יצחק וקנין: את הוועדות כן אפשר להפסיק.

חיים ילין: אז אני מבקש התייעצות – – –

יצחק וקנין: אין אפשרות לעצור את המליאה.

חיים ילין: סליחה, למה לא עלה המכשול בוועדת החוץ והביטחון?

חיים ילין: יותר חשוב תושבי עוטף עזה מתקציב – – –

יצחק וקנין: תאמין לי שאני נהנה לשמוע את מיקי לוי כל שנייה פה.

חיים ילין: את?

יצחק וקנין: אני נהנה לשמוע את מיקי לוי.

חיים ילין: בבקשה, אז שיעצרו את הוועדות.

חיים ילין: יש הרבה נושאים חשובים – – –

יצחק וקנין: דרך אגב, אתה הנואם הבא אחריו?

חיים ילין: לא, אני שחקן ספסל.

חיים ילין: אם מיקי צריך ללכת לשירותים אני יכול להחליף אותו.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אמרתי לו.

יצחק וקנין: חיים הבין מהר, רק הוא לא – – –

חיים ילין: אני מבין מהר – – – רוצה לקבל.

מיקי לוי: בוקר טוב לכם, חבריי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אני מבין אותך, חיים.

יצחק וקנין: אני רוצה שתבין שכל הוועדות אתמול והיום בוטלו מזמן, ברגע שהמליאה פועלת ברצף.

יצחק וקנין: לכן אפילו – היה אתמול יום התעשייה, ולצערי הרב הוא בוטל בגלל כל העניין הזה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אבל למה היושב-ראש קובע שרק העברות תקציביות הן חשובות ולא – – –

יצחק וקנין: לא, גם ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אני הבנתי שגם ועדת הכנסת הוא אישר.

חיים ילין: לא, זה ועדת כספים – – – ולא משנה מי, והמכשול בעוטף עזה הוא לא חשוב.

חיים ילין: מי קובע מה זה חיים ומוות?

יצחק וקנין: תקשיב, ידידי היקר, בשביל זה הוא יושב-ראש הכנסת.

חיים ילין: החוכמה ניתנה – – –

מיקי לוי: אבל זה בהחלט בהתאם, אין מה לעשות.

יצחק וקנין: ודאי, זה סוף שנה, זה תקציבים שמאוד – – –

חיים ילין: אני איתך, אבל היה אפשר להביא – – –

יצחק וקנין: חלקם נוגעים לעוטף עזה – – – למקומות מאוד רגישים – רווחה, חינוך – – –

חיים ילין: אז אפשר היה לדחות את החוק הזה.

חיים ילין: היה אפשר לדחות אותו בשבוע-שבועיים, לגמור את כל ההעברות התקציביות – – –

יצחק וקנין: במרוקאית אומרים: (אומרים במרוקאית ומתרגם:) לבכות אחרי המת זה כבר – אנחנו כבר בתוך הדיון.

יצחק וקנין: מה, אתה רוצה לעצור אותו?

חיים ילין: אני לא, אבל משהו – אי-אפשר בדיעבד לבוא ולהגיד שההעברות התקציביות זה הדבר הכי חשוב, כי המשמעות היא שזה יותר חשוב מהחוק, אז תדחו את החוק.

חיים ילין: ואז לא היה פיליבסטר, לא היה – – –

זוהיר בהלול: טוב, קיבלת את חמש הדקות – – –

יצחק וקנין: תראה, הוא רוצה הצעה לסדר-היום כבר.

יצחק וקנין: זה כבר הפך להיות הצעה לסדר-היום, חיים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אם היה – – –

יצחק וקנין: אי-אפשר לעצור אותך, אתה יודע.

חיים ילין: אם היו שלוש דקות למיקי, לא הייתי עושה את זה, אבל יש לו עוד שעה.

חיים ילין: שאלתי אותו: אתה רוצה ועדת כספים או לנאום?

חיים ילין: הוא בחר לנאום, אז אני אלך לוועדת כספים.

חיים ילין: אין לי ברירה.

חיים ילין: אבל אני לא חלק ממשחק פוליטי.

מיקי לוי: יש שם העברות – – –

חיים ילין: העברות תקציביות שאולי מצילות חיים זה חשוב יותר מהחוק?

חיים ילין: שיעצרו את החוק.

יצחק וקנין: תודה, ידידי.

יצחק וקנין: בקשתך נשמעה בקשב רב.

זוהיר בהלול: ונרשמה.

מיקי לוי: "נאומו ביום שלישי בערב בכפר המכביה בפני פעילי ליכוד, השיג את מה שרצה.

מיקי לוי: כבר שלושה ימים שאנחנו מדברים על כך שיהיו המלצות משטרה נגדו" – זה מה שהוא אמר.

מיקי לוי: אני כל פעם טורח ואומר: אין המלצות משטרה.

מיקי לוי: אין.

מיקי לוי: הסיפור הזה נגמר לפני 15 שנה, עוד כשאני הייתי מפקד מחוז.

מיקי לוי: יש סיכום תיק ושורה אחת: האם נמצאו ראיות לכאורה.

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: אין המלצה של המשטרה.

מיקי לוי: המשטרה לא ממליצה.

מיקי לוי: "ככל שנדבר על זה יותר, אפקט ההפתעה שאמור להיות עם פרסומן – יקטן.

מיקי לוי: הרי אי-אפשר להיות מופתע מאותו הדבר פעמיים.

מיקי לוי: במילים אחרות: בנאומו הבוטה, התיאטרלי", יש לומר, "נוטף הבוז והטינה, גרם ראש הממשלה לדיון על ההמלצות להתקיים עוד לפני שיש המלצות.

מיקי לוי: עכשיו עוצמת הדיון כל כך חריפה כי עוד אין המלצות.

מיקי לוי: כשיהיו, הדיון יהיה" – הדיון הציבורי, כמובן – "פחות חריף, כי הוא כבר התקיים.

מיקי לוי: זה כאילו שנתניהו יזם רעידת אדמה.

מיקי לוי: קשה להתרגש ממנה כשהיא יזומה, וכשיגיע האפקט המשני, האמיתי – אף אחד כבר לא יתרגש כי היא כבר הייתה.

מיקי לוי: אין מנוס מלהודות שנתניהו עשה זאת שוב.

מיקי לוי: שינה את סדר-היום למטרות הישרדות.

מיקי לוי: הנאום הזה מוכיח, ששום דבר כבר לא באמת עוצר אותו.

מיקי לוי: את החשבונות הוא מנהל מעל ראשיהם של פעילי הליכוד", שמשמשים לו כאסיסטנטים, או כניצבים, "בהבדל אחד: את קולות הבוז ומחיאות הכפיים הם עושים לבד, לא צריך שאף אחד ירים בשבילם שלט.

מיקי לוי: אבל למרות שנראה היה שנתניהו נהנה מהמעמד כמו סטנדאפיסט שעולה לראשונה על במה וזוכה לפידבק חיובי מהקהל, התחושה של שריו – שלמעט השר לביטחון פנים הגיעו בהרכב מלא – הייתה שהוא עם הגב אל הקיר.

מיקי לוי: הם אולי לא מספיק אמיצים כדי להתקומם, כדי לעצור אותו, כדי לומר את דעתם על מופעי האימה האלה נגד מערכת שלטון החוק, אבל הם מספיק מנוסים כדי להבין שכל המופע הזה נועד למנוע את התפרקות הקואליציה לאחר פרסום ההמלצות".

מיקי לוי: ואני מקבל את התיקון של אדוני היושב-ראש שזה לא בהכרח, אלא אם כן אחת המפלגות תפרוש.

מיקי לוי: "הופעת נתניהו הוכיחה להם עוד דבר", וצריך להודות בכך: "שהקסם של נתניהו בליכוד לא פג.

מיקי לוי: האנרגיות הליכודיות עדיין איתו.

מיקי לוי: מי שיוצא נגדו עכשיו ויתקוף אותו – ישלם על זה מחיר כבד.

מיקי לוי: הסנטימנט עדיין עם נתניהו.

מיקי לוי: "זה היה נאום שמופנה בעיקר לאדם אחד: משה כחלון.

מיקי לוי: זה אולי אירוני: כשכחלון דרש עם כניסתו לממשלה ארגז כלים", הוא קיבל אותו, לביצוע עבודתו, אבל "הוא קיבל בין היתר גם את המפתח לפירוק הקואליציה.

מיקי לוי: עכשיו נותר לראות אם ומתי הוא ישתמש בו.

מיקי לוי: אלא שפה נמצא המסמר הקטן, שעליו אולי לא חשב נתניהו:

מיקי לוי: הדבר האחרון שכחלון צריך כדי לעבור את ההמלצות בשלום ובלי לחץ ציבורי – זה הרעש.

מיקי לוי: הוא בטח לא מעוניין באורות הזרקורים ותופי הטם-טם שימקדו בו את תשומת הלב.

מיקי לוי: גם החוק הצרפתי היה עשוי לעבור אצלו אם לא היה מלבים ממנו את הציפיות.

מיקי לוי: אחרי הבילד-אפ שעשה השבוע נתניהו להמלצות המשטרה, השר כחלון כבר על המוקד".

מיקי לוי: עיני כולם נשואות אליו.

מיקי לוי: אני ברמה האישית יכול להגיד שאני מאוד מעריך אותו.

מיקי לוי: לא תמיד מסכים איתו, אבל בהחלט בהחלט מעריך אותו.

מיקי לוי: יש זמן עד לשעה העגולה, שבה אני חוזר על דבריי – חמש דקות ריטואל קבוע בכל שעה, כדי שזה ייספג אצל הצופים, אולי, בבית.

מיקי לוי: יש ריטואל קבוע שאני חוזר עליו כל שעה עגולה; אני ממליץ לכם, גם אם אתם הולכים, תחזרו לקראת השעה שתי דקות ל-09:00.

מיקי לוי: מומלץ.

יצחק וקנין: ל-10:00.

מיקי לוי: שתי דקות ל-10:00.

זוהיר בהלול: זה חוזר כמנטרה תמיד?

מיקי לוי: לא, אני עשיתי לי לקבע, בנאומים, בכל שעה עגולה, מ-03:00, לפנות בוקר, לחזור על אותו דבר.

מיקי לוי: כל שעה עגולה.

מיקי לוי: זה לוקח, אותם דברים, בין חמש לשבע דקות.

מיקי לוי: אם יש לכם זמן – מומלץ.

איל בן ראובן: פרומו, פרומו.

איל בן ראובן: מה זה כולל?

מיקי לוי: לא יכול לגלות.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: הוא מדבר כמה פעמים, הבוס שלו מקבל את זה בשידור בטלוויזיה – מעלה אותו בדרגה.

דוד אמסלם: בשביל זה הוא פה.

מיקי לוי: אני אפילו לא אטרח להגיב – –

איל בן ראובן: אתה לא צריך לענות.

מיקי לוי: – – על הדברים האלה.

מיקי לוי: אני אגיד לכם מה אמרתי – – –

איל בן ראובן: תגיד לו, מיקי, שאתה, דרגות כבר לא צריך.

איל בן ראובן: ספר לו.

מיקי לוי: אני אחזור על זה, כי אני עושה את הסיכום, אבל אני אגיד לכם, בגלל מה שהוא אמר.

מיקי לוי: גם ביטן לא היה איש קל.

מיקי לוי: גם ביטן לפעמים הפעיל כוח.

מיקי לוי: אבל אם הוא רוצה להיות ביטן ולהיות איתנו בקשרים כדי שניתן קיזוזים – כשחבר הכנסת גילאון מגלה, באמת, אבירות ראויה לציון ומחליף את שר הדתות, שנמצא בבית החולים, אדוני, והרבה פעמים יש שיתוף פעולה – היה אומר ביטן: תגידו, אתם בעד?

מיקי לוי: אתם נגד?

מיקי לוי: אני יכול לשחרר?

מיקי לוי: אני יכול לבוא?

מיקי לוי: לא אחת גם אתם, גם אני, קיבלנו טלפונים אישיים: תגידו, אתם בעד?

מיקי לוי: אתם נגד?

מיקי לוי: כדי לא לענות את הצד השני.

מיקי לוי: וככה, יש יחסי גומלין, כי אנחנו גומרים פה והולכים לצד השני לשתות קפה יחד.

מיקי לוי: אז אם חבר הכנסת אמסלם רוצה להיות ביטן – עם החן, החן הדובי הזה, שהיה כל כך נחמד, ואני מתעלם משאר הדברים – כדאי שישנה את היחס שלו לגבי האופוזיציה.

מיקי לוי: לא עוד העלבות, לא עוד כוחניות, לא עוד שהוא סונט בנו.

מיקי לוי: אנחנו לא עובדים אצלו.

מיקי לוי: אם הוא רוצה להיות ביטן, שיבחר בדרך הזו; אם הוא רוצה להישאר חבר הכנסת אמסלם, שימשיך במדיניות שלו.

מיקי לוי: נראה מי יגבר על מי.

מיקי לוי: לאופוזיציה אין מה להפסיד – היא באופוזיציה.

מיקי לוי: לצד הזה יש מה להפסיד.

מיקי לוי: הם כל היום באים אלינו: תחליפו אותנו, אתם מצביעים בעד?

מיקי לוי: אתם מצביעים נגד?

מיקי לוי: אתם מגיעים?

מיקי לוי: אתם לא מגיעים?

מיקי לוי: האם אני צריך לגייס?

מיקי לוי: לא צריך לגייס?

מיקי לוי: ואותו דבר בוועדות.

מיקי לוי: אני יודע בוועדת כספים כמה פעמים אני אומר: אל תגייסו – היושב-ראש עד לכך – אני בעד, אני מצביע בעד.

מיקי לוי: זה ראוי, ההעברה הזאת טובה.

מיקי לוי: אני אפנה לראשי הסיעות, לראשי המפלגות, ואני אעמיד אותם על העניין הזה.

מיקי לוי: אמרתי לו את זה כבר, זה לא שאני אומר את זה פעם ראשונה.

מיקי לוי: אם חבר הכנסת אמסלם רוצה להיות ביטן, לשנות את דרכו ולקבל שיתוף פעולה חשוב בשביל הצד הזה, ראוי שישנה את יחסו המזלזל, הבוטה, הכוחני, לצד הזה של האולם.

מיקי לוי: אמר חבר הכנסת אמסלם – הוא גם מצוטט כל הזמן: לא מעניין אותי הסיכום.

מיקי לוי: ממש לא מעניין אותי.

מיקי לוי: מה מעניין אותי?

מיקי לוי: הפרסום.

מיקי לוי: זה מה שמעניין אותי.

מיקי לוי: אמר אחד מחברי הכנסת הבכירים של הליכוד – כי הוא מונה ליושב-ראש ועדת הכנסת – חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר – עוד הפעם קוראים לזה חוק ההמלצות, לא יודע למה, אבל בסדר: חוק ההמלצות נולד בגלל חקירות נתניהו.

מיקי לוי: חבר הכנסת מהליכוד מיקי מכלוף זוהר אמר שלשום – זה הרבה, לפני שבועיים או שלושה, אני לא יודע, אין לי תאריך – כי חוק ההמלצות, שנועד להשתיק את המלצות המשטרה בנושא הגשת כתב אישום נגד נבחרי ציבור, נולד בגלל חקירות ראש הממשלה בנימין נתניהו.

מיקי לוי: אמר בלי בושה: "רצינו להגן על שמו הטוב של נבחר ציבור ספציפי, שהוא ראש הממשלה" – אמר זוהר בריאיון לתוכנית הרדיו של קלמן ואסף ליברמן בכאן ב'.

מיקי לוי: זוהר הוסיף בריאיון: "אני חושב שחבריי למפלגה טעו בכך שלא אמרו מהיום הראשון שהחוק הזה כן מגן על ראש הממשלה, על הזכות שלו לחפות ולשמו הטוב".

מיקי לוי: גם אני בעד זכות החפות, עד אשר היועץ המשפטי לממשלה יכריע אחרת.

מיקי לוי: זוהר ציין כי עמיתיו למפלגה, חברי הכנסת דוד ביטן ודודו אמסלם, שציינו בהזדמנויות שונות שאין קשר בין החוק לחקירות ראש הממשלה, שגו כשלא הצהירו מפורשות על מטרת החוק.

מיקי לוי: לדבריו, הם עשו טעות שלא אמרו את זה וניסו לייפות את הדברים.

מיקי לוי: "אין חוק היום במדינת ישראל שלא נולד כתוצאה ממקרה פרסונלי", אמר חבר הכנסת זוהר.

מיקי לוי: "כל סיפור פרסונלי מביא לחקיקה רחבה לכלל אזרחי ישראל".

מיקי לוי: חבר הכנסת מהליכוד התייחס גם לחשדות – ואני לא רוצה להקריא את זה – כנגד חבר מפלגתו.

מיקי לוי: זה לא קשור לענייננו, אבל הוא אמר שלא צריך לחרוץ דין.

מיקי לוי: גם לזה אני מסכים, ואני אומר גם עכשיו עוד הפעם, למצלמות: הלוואי שלא יהיה כלום כנגד ראש הממשלה.

מיקי לוי: הלוואי – כאזרח ישראלי, כפוליטיקאי.

מיקי לוי: נמאס לנו, לאזרחי מדינת ישראל, ממצעד הפוליטיקאים אל חדרי החקירות; ממצעד הפוליטיקאים, שרים וחברי כנסת, ראש ממשלה ונשיא שהולכים אל מאחורי סורג ובריח.

מיקי לוי: כמעט אפשר להקים שם ממשלה.

זוהיר בהלול: הבעיה – שאני עוצר את נשימתי עד שתי דקות לפני 10:00.

זוהיר בהלול: נראה לי שגם חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: אני בקוצר רוח.

מיקי לוי: נדמה לי שהוא הספיק לשמוע כמחצית מהדברים.

מיקי לוי: עכשיו, לשיטתו של חבר הכנסת אמסלם – ואני הולך לדבר על אותם מספרים שהוא מדבר עליהם, כפי שניתנו על ידי פרקליט המדינה שי ניצן.

מיקי לוי: יש 30,000 תיקים.

מיקי לוי: 12,000 – המשטרה ממליצה לסגור.

מיקי לוי: אין איתם שום בעיה; סוגרים אותם, וטוב שכך, כי אם לא נמצאו ראיות הרי לא מעמידים אנשים בכוח לדין.

מיקי לוי: תפקידה של המשטרה, של חוקרי משטרת ישראל, חוקרות וחוקרים, קצינות וקצינים, הוא להגיע לחקר האמת.

מיקי לוי: זה תפקידם.

מיקי לוי: אז 30,000 תיקים בסך הכול.

מיקי לוי: 12,000 תיקים המשטרה ממליצה לסגור.

מיקי לוי: 18,000 – בפירוש אין המלצה; יש סיכום, סיכום, סיכום, סיכום, ולמטה כתוב ראיות לכאורה.

מיקי לוי: 4,000 מהם – ואני נצמד למספרים שחבר הכנסת אמסלם אומר, הם בסדר – ב-4,000 מה-18,000 – 12,000 נסגרו בהמלצת המשטרה – הפרקליטות מגישה כתב אישום.

מיקי לוי: נשארנו עם 14,000 תיקים שבהם המשטרה כותבת ראיות לכאורה – או שלא ידעה מה להחליט בעניינם, או שלעיתים זה אינו בתחום עיסוקה, או השאירה את זה להחלטת הפרקליטות.

מיקי לוי: מה יותר מכובד, כשאני לא יודע מה – ואתה יודע מה?

מיקי לוי: הטענה שלו: אם אתם לא יודעים תכתבו גם למה, מקובלת עליי – מה יותר מאוזן מזה, בין המשטרה לבין הפרקליטות, שאומרת ש-14,000 תיקים היא משאירה פתוחים?

מיקי לוי: ראיות לכאורה.

מיקי לוי: עכשיו, מתוך ה-18,000 אמרנו ש-4,000 הולכים עם המלצה.

מיקי לוי: נשארנו עם 14,000 – אתם יודעים מה?

מיקי לוי: באומץ רב פרקליטות המדינה אומרת: אני סוגרת – וטוב שכך.

מיקי לוי: ראש הממשלה אמר בנאומו: אדם ששימש חבר כנסת, יושב-ראש, הנשיא דהיום, אמר: מי יחזיר לי את אותן שלוש שנים?.

מיקי לוי: אמר.

מיקי לוי: צודק.

מיקי לוי: הדברים נאמרו.

מיקי לוי: אלא שראש הממשלה זרה חול בעיני ואוזני שומעיו, כי לא הייתה המלצת משטרה להגיש כתב אישום כנגד הנשיא.

מיקי לוי: היו שישה תיקים, חמישה נסגרו על ידי המשטרה מיידית, ואחד מהם, אחרי חקירה אחת – תקשיבו, אחרי חקירה אחת – נשלח לפרקליטות כמעט באופן מיידי.

מיקי לוי: לצערי, התיק הזה שכב בפרקליטות שלוש שנים, עד שנסגר על ידי היועץ המשפטי דאז מני מזוז.

מיקי לוי: איני זוכר אם הוא שימש כיועץ משפטי או כפרקליט המדינה.

מיקי לוי: הנתון הזה והאמת אינם מענייניו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: לשכת הנשיא הייתה צריכה להוציא הבהרה לגבי העניין הזה.

מיקי לוי: אה, כאן אומרים לי כנראה שאני טעיתי טעות מרה, אז אני מתנצל על כך.

מיקי לוי: הסיכום בינינו לבין הקואליציה אומנם על זמן הנאומים, אבל אין סיכום על שעה התראה.

מיקי לוי: אני מתנצל בפני מזכירות הסיעות – שהן שולטות בנו ביד רמה – ואני חוזר בי מן האמירה הזאת.

מיקי לוי: יש סיכום על זמן הנאומים; אין סיכום על שעת התראה.

מיקי לוי: התנצלותי הכנה.

מיקי לוי: אני חוזר ל-14,000 התיקים שאין בהם שום המלצה – נכתב ראיות לכאורה – אבל הפרקליטות סוגרת אותם.

מיקי לוי: מתוך 14,000 התיקים, חלק חוזרים גם למשטרת ישראל, אבל נעזוב את זה.

מיקי לוי: אני לא שם לב למספרים הקטנים האלה.

מיקי לוי: זה מעיד על איזון בלתי רגיל; על חתירה לחקר האמת; על ניקיון כפיים של חוקרות וחוקרי משטרת ישראל; על כך שמשאירים פתח ענק – ענק, כזה גדול – לפרקליטים מפרקליטות המדינה להחליט.

מיקי לוי: ואם אני חוזר לתיקי החקירה הנדונים ברגעים אלה, תיק 1000, מה שנקרא, כנגד ראש הממשלה.

מיקי לוי: ראש הממשלה אומר: חקירות משטרה זורקים הצידה, לא צריך אותן.

מיקי לוי: אז אני שואל: מה יגיד העבריין, ראש משפחת הפשע, ברחוב, כשראש הממשלה מתבטא בצורה הזאת?

מיקי לוי: ניחא, נעזוב את זה.

מיקי לוי: אבל – חבריי חברי הכנסת מהמחנ"צ, הסכיתו – ראש הממשלה שכח דבר אחד: פרקליטה אמיצה מפרקליטות המדינה, עם עוד פרקליטה שכנראה מסייעת לה, מלוות את התיק הזה צעד אחר צעד.

מיקי לוי: השלמות החקירה, אדוני ראש הממשלה, נעשות לאחר שהדברים מובאים על ידי אותה פרקליטה אמיצה בפני היועץ המשפטי לממשלה, והוא אשר מנחה את החוקרות והחוקרים מה לעשות.

מיקי לוי: התיק הזה, אדוני ראש הממשלה, לא יתחיל מאפס.

מיקי לוי: התיק הזה, אדוני ראש הממשלה, נשלט ביד רמה לא על ידי משטרת ישראל אלא על ידי אותם פרקליטים מלווים.

מיקי לוי: והינה, אני אומר לך את זה פעם נוספת, אדוני ראש הממשלה: הלוואי שהתיק ייסגר.

מיקי לוי: קצנו בנבחרי ציבור – יהודה גליק, זה היה בשבילך.

יהודה גליק: עכשיו התחלת?

מיקי לוי: ב-03:00, לפנות בוקר.

מיקי לוי: המשפט הזה היה בשבילך.

מיקי לוי: תקשיב, גליק.

מיקי לוי: חבר הכנסת גליק, תקשיב מה אני אומר.

יהודה גליק: אני מקשיב.

מיקי לוי: אחרי שאמרתי דברים על ראש הממשלה – – –

יהודה גליק: בטח אמרת דברי שבח – – –

מיקי לוי: אדוני, זה אשתי.

מיקי לוי: מותר לי לענות לה?

יצחק וקנין: לא.

מיקי לוי: אם את רואה אותי, יקירתי, במצלמות – אני מניח שאת בבית, רעייתי היקרה.

מיקי לוי: אני ניצב כאן, ועל פי הפרוטוקול אני לא יכול לענות לך.

מיקי לוי: אני מתנצל.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, העליבו אותי.

דוד אמסלם: אני יכול לעלות לענות?

מיקי לוי: אתה לא יכול.

מיקי לוי: אתה לא יכול.

דוד אמסלם: אתה יודע שזה מחייב את – – –

מיקי לוי: יש הסכם, אדוני חבר הכנסת.

יצחק וקנין: לא, לא, שלא תטעה: יושב-ראש הוועדה, מאחר שאת החוק הוא הציג, בכל שלב הוא יכול לעלות ולדבר.

מיקי לוי: אין בעיה.

דוד אמסלם: אתה מאשר?

יצחק וקנין: לא אני.

יצחק וקנין: התקנון.

יצחק וקנין: אני הולך לפי התקנון.

יצחק וקנין: אין הסכמות על התקנון, התקנות לא גוברות – – –

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: שאלתי אם הוא מסכים.

דוד אמסלם: אתה יודע, יכול להיות שיש תקנון והוא לא מסכים לו, מה לעשות?

מיקי לוי: אתה לא מסכים עם המספרים?

דוד אמסלם: אני רוצה לענות על מה שאמרת.

מיקי לוי: אין בעיה.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: השתלטת על הרמקול שבע שעות, תן לנו גם כמה דקות.

מיקי לוי: אתה רוצה הפסקה?

דוד אמסלם: לא, דבר.

מיקי לוי: אני ממשיך.

דוד אמסלם: ודאי.

מיקי לוי: שתהיה לך סבלנות.

דוד אמסלם: יש לי, יש לי.

מיקי לוי: אה, אנחנו דקה.

קריאה: אתה עד 10:00, אדוני?

מיקי לוי: לא יודע, אני תכף אבדוק.

מיקי לוי: זה הריטואל הקבוע.

מיקי לוי: אני חוזר עליו כל שעה עגולה.

יצחק וקנין: נו, מיקי, התחלת?

יצחק וקנין: אני שמעתי רק את הסוף בפעם הקודמת.

יצחק וקנין: עכשיו אני אשמע את ההתחלה ואת הסוף.

מיקי לוי: אני מתחיל את הריטואל.

מיקי לוי: אני מתחיל את הריטואל הקבוע.

מיקי לוי: אני אשתה טיפה.

מיקי לוי: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?", שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אגיד לך מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך.

מיקי לוי: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק מאוד מאוד, הייתי אומר" – עוזר לו המראיין – "רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: המרואיין בא בטענות לאותם עיתונאים שלא חושפים את השחיתות הפוליטית.

מיקי לוי: את הדברים האלה לא אני אומר מעל דוכן זה, אדוני ראש הממשלה; את הדברים האלה אמרת אתה, בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: מצולם.

מיקי לוי: נתניהו – לא אשאיר אתכם במתח, אגיד מהתחלה – ב-2006: "ראש ממשלה בחקירה לא חושב על האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: ביושבו כיו"ר האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2 כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז, אולמרט, צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות: "אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה.

מיקי לוי: מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 2006, בריאיון לחדשות ערוץ 2, ביושבו בראש האופוזיציה אז, בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: "אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ונחזיר את המנדט לבוחר", הוסיף נתניהו דאז.

מיקי לוי: "אבל במצב הזה, של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: אלה היו דבריו של נתניהו מ-2006, שעל רקע חקירותיו אמש, או בשבוע שעבר, אחרי שהסתיימו החקירות – שלוש שעות במעונו בירושלים – בחשד לקבלת טובות הנאה – – –

חיים ילין: – – –

מיקי לוי: מתי אתה רוצה?

מיקי לוי: כמה שיותר מהר?

מיקי לוי: אני גומר את הדבר הזה ונותן לך.

מיקי לוי: שני אנשים, שני אנשי עסקים, הודו בפני חוקרי יאח"ה כי העניקו בכמה הזדמנויות מתנות לראש הממשלה ולמשפחתו.

מיקי לוי: בין השניים אין קשר.

מיקי לוי: הם טענו בחקירה כי המתנות שניתנו לנתניהו הוענקו במסגרת מערכת יחסים חברית.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני מייד עולה, אבל חברי חבר הכנסת חיים ילין ביקש חמש דקות על חשבוני, ואני נעתר לבקשתו.

מיקי לוי: אתה לא מזיז לי את הניירות?

מיקי לוי: בוא.

חיים ילין: לא מזיז כלום.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני גם נותן קצת למיקי לנוח.

חיים ילין: אבל אני רוצה להסביר שברגע זה הוציאו אותי מישיבת ועדת כספים, והאשימו את האופוזיציה שהתגמולים לחיילי המילואים לא עוברים בגלל שאנחנו מתנגדים להעברות תקציביות.

חיים ילין: עכשיו, אני אומר את זה פה בגלוי, כבוד היושב-ראש:

חיים ילין: החוק המושחת הזה, שכולם ידעו שהוא מושחת, וגם ההעברות התקציביות לקראת סוף השנה – שכולם יודעים שתמיד מגיעות לוועדת כספים – ועכשיו מתקיים דיון תוך כדי זה שיש מליאה פה – מי אשם?

חיים ילין: האופוזיציה, שעושה פיליבסטר ככלי דמוקרטי ממדרגה ראשונה, שמגיע לנו לעשות את זה, או הקואליציה, שמעלה את החוק, כבוד היושב-ראש?

חיים ילין: אתה אמרת פה לבד – אמרתי: אני הולך לוועדת כספים.

חיים ילין: אמרתי את אותו טיעון.

חיים ילין: מה הם טוענים?

חיים ילין: אנחנו אשמים – על כל ההעברות התקציביות.

חיים ילין: אין בושה?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אין טיפה יושרה במקום הזה?

יצחק וקנין: לא, חיים, חיים – – –

חיים ילין: הם משתמשים בכלים – כבוד היושב-ראש, תקשיב לי טוב – –

יצחק וקנין: חיים, אני מבין שיש לך איזה – – –

חיים ילין: – – להאשים את האופוזיציה – – –

יצחק וקנין: לא, לא, אבל יש איזה מסלול, יש מסלול שאתה צריך להבין אותו – – –

חיים ילין: לא, אבל להאשים את האופוזיציה בפיליבסטר ושבעקבות הפיליבסטר לא מצליחים לעשות העברות תקציביות, כאשר מי שמעלה את החוק המושחת הזה זאת הקואליציה?

חיים ילין: זאת מומחיות.

חיים ילין: מה, העם לא מבין מה קורה פה?

חיים ילין: הם חושבים שכולם טיפשים?

חיים ילין: שאפשר להאשים את האופוזיציה על הכול – על ההפגנות, על המשטרה, על בית המשפט העליון, על נשיא המדינה?

חיים ילין: הכול אשמים החמוצים והשמאלנים.

חיים ילין: הכול.

חיים ילין: לא יכול להיות שהאופוזיציה אשמה בזה שהקואליציה מעלה חוק.

חיים ילין: הצעתי: תעצרו את הדיון, תעצרו את הדיון.

חיים ילין: אמרת: אי-אפשר לעצור את הדיון, הדיון התחיל.

חיים ילין: לא בוכים על חלב שנשפך, החקלאים אומרים.

חיים ילין: אני בוכה.

חיים ילין: אני בוכה, כבוד היושב-ראש, על זה שבאים, מכופפים – – –

יצחק וקנין: לפי הזמן שאנחנו נמצאים פה זה כבר לא חלב, זה גבינה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אבל איפה היושרה?

חיים ילין: לא פלא שאחרי זה העם אומר שפה יושבים אנשים מושחתים שעושים מה שהם רוצים.

חיים ילין: לא פלא.

חיים ילין: אתה יודע את זה יפה מאוד, כבוד היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: ידידי, אני רוצה להגיד לך, אני לא מקבל את מה שאתה אומר – – –

חיים ילין: אני אומר – אבל תקשיב – – –

יצחק וקנין: לא, אני לא מקבל.

יצחק וקנין: אתה עושה פה: מושחתים, מושחתים – אתה בתוך הסירה הזאת, אתה לא מחוץ לסירה הזאת.

חיים ילין: אדוני, דצמבר הוא חודש של העברות תקציביות, הוא חודש חשוב, בסדר?

חיים ילין: הוא חודש שבעצם צריכים לסיים הרבה מאוד דברים; שקואליציה ואופוזיציה לרוב – בוא, בינינו – 80% מהחוקים ומההעברות מצביעים ביחד, מתוך קונסנזוס.

חיים ילין: הקואליציה יודעת את זה, ראש הממשלה יודע את זה, יו"ר הקואליציה יודע את זה ויושב-ראש הכנסת יודע את זה.

חיים ילין: כולם יודעים את זה.

חיים ילין: וכולם יודעים שאנחנו הלכנו על פיליבסטר, באישור, בלי סעיף 98, ל-45 שעות של דיון, וידעו שהמשמעות היא שאין ועדות ואין תקציבים.

חיים ילין: ועכשיו – – –

יצחק וקנין: אבל יכלו להגיע גם להסכמה אחרת.

יצחק וקנין: אני חושב שזה היה מיותר כל העניין הזה.

חיים ילין: קודם כול, היושב-ראש היה יכול להפעיל גם את סעיף 98 ולעצור את הכול – – –

יצחק וקנין: טוב, אבל אז היו אומרים: אתם כופים עלינו הר כגיגית.

יצחק וקנין: זה לא נכון.

חיים ילין: אבל כבוד היושב-ראש, בסוף זה המשחק הדמוקרטי.

חיים ילין: זה המשחק הדמוקרטי.

יצחק וקנין: תראה, המשחק, צריך להיות בו גם היגיון.

יצחק וקנין: בוא לא נעשה את עצמנו טיפשים – – –

חיים ילין: לא יאשימו את האופוזיציה על שהחוק המושחת הזה עולה.

חיים ילין: לא יכול להיות.

חיים ילין: זה לא יעלה, כבוד היושב-ראש, ואני אומר את זה לכולם – – –

יצחק וקנין: ואני שואל: אם הוא לא היה עולה השבוע הוא לא היה עולה סשבוע הבא?

חיים ילין: אבל ההעברות התקציביות – – –

יצחק וקנין: סדרי הדיון, אני מדבר על סדרי הדיון.

חיים ילין: היה עולה עוד שבועיים.

חיים ילין: אין לי טענות, אין לי טענות.

יצחק וקנין: אז גם היינו יושבים פה לילה ועוד לילה ועוד לילה?

יצחק וקנין: תחליט.

חיים ילין: לא, כי אחרי 31, כידוע לך, כל ההעברות התקציביות כבר עברו, והכול כבר אחרי, וזה שבוע אקוטי מאוד לכנסת ישראל ולעם ישראל.

חיים ילין: אבל לבוא ולהאשים את האופוזיציה על שהתגמולים למילואימניקים – עוד מעט גם יאשימו אותנו על הנכים, שאנחנו – אנחנו העברנו את החוק, האופוזיציה העבירה את החוק של הנכים.

חיים ילין: אפשר להאשים אותנו בכול.

חיים ילין: הרי מה, העם מטומטם, נכון?

חיים ילין: זה מה – – –

דוד אמסלם: – – –

חיים ילין: אה, אז מה?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מציע – – –

יצחק וקנין: העם הזה בכלל לא מטומטם.

יצחק וקנין: אתה יודע למה?

יצחק וקנין: כי אני מאמין רק בדבר אחד, למרות כל הדיאלוג שיש והזמן שאנחנו מדברים: בסופו של יום מכריעים את הדבר הזה בקלפי.

יצחק וקנין: העם מחליט את מי הוא רוצה ואת מי הוא לא רוצה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני לא מדבר על הכרעה דמוקרטית, אני מדבר על אתיקה וערכים.

חיים ילין: על זה בכל מחיר מאשימים את האופוזיציה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני חושב שעברנו כל גבול, כל גבול, כשכל האשמה נופלת על האופוזיציה.

חיים ילין: אני כאופוזיציה אומר לך את זה עכשיו: אני חושב שעברתם קו אדום; לא אתה.

חיים ילין: עברו קו אדום היום.

חיים ילין: מה שקרה בוועדת הכספים זה בושה וחרפה.

חיים ילין: מיליארדים הולכים לעבור כאשר יש פה דיון במליאה על חוק מושחת.

חיים ילין: כל ההעברות האלה מושחתות.

יצחק וקנין: תודה לחיים ילין.

יצחק וקנין: אני מזמין בחזרה את מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, שמושך את העגלה בגאון.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אני מודה לאדוני.

זוהיר בהלול: אתה יודע מי אלוף הפיליבסטר?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: חבר הכנסת מיכאל איתן.

זוהיר בהלול: הוא עמד – – – שעות.

מיקי לוי: כן, אבל הוא קרא מספר, ומאז, אם אני אינני טועה, אסור לעשות שימוש בספר.

מיקי לוי: היו לו תיקים.

מיקי לוי: אני מדבר לגופו של עניין.

זוהיר בהלול: כמה שעות יש לך?

מיקי לוי: לא יודע.

מיקי לוי: שבע, אני יודע כמה?

יצחק וקנין: נא לנתק את הטלפון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך על ההפסקה הקלה שאפשרת בעלייתו של חבר הכנסת חיים ילין.

מיקי לוי: אני לא ידעתי מה הוא רוצה, אבל אפשרתי לו את זה, ותודה לך על שאפשרת.

מיקי לוי: הנאום הארוך שלי – לא, אולי אני אבחר משהו ככה יותר נחמד.

יצחק וקנין: אולי תגיד לנו איזה דבר תורה?

מיקי לוי: לא, אדוני.

מיקי לוי: אני, אדוני, קטונתי לידך וליד חכמים בבית הזה שיודעים את המקצוע ושולטים בו הרבה הרבה יותר טוב ממני.

מיקי לוי: אז אני מתנצל מראש, לא יכול.

מיקי לוי: אני מוכן לאפשר לאדוני, אבל אני מבין שזה לא לפי – "חג חנוכה שמח לכולם.

מיקי לוי: אני שמח מאוד להיות עימכם בערב הזה, להדלקת נר אחרון של חנוכה.

מיקי לוי: מדינת ישראל עוברת ימים היסטוריים: 100 שנים אחרי הצהרת בלפור; 70 שנים אחרי הכרזת המדינה; נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הכיר בירושלים כבירת ישראל.

מיקי לוי: כל הכבוד לו.

מיקי לוי: היו גם נשיאים אחרים שנתנו את ההבטחה הזאת, אבל היא לא התקיימה.

מיקי לוי: ואני אמרתי לו שזהו צעד מתבקש וצעד היסטורי.

מיקי לוי: אבל היו כאלה שניסו לשכנע אותו – את נשיא ארצות הברית – שישראל לא באמת רוצה את הצעד הזה.

מיקי לוי: הנשיא שוחח איתי כמה פעמים, כולל בשיחת טלפון.

מיקי לוי: ימים אחדים לפני החלטתו שאל אותי הנשיא טראמפ אם ישראל באמת רוצה.

מיקי לוי: עניתי לו שכן, ישראל מאוד רוצה.

מיקי לוי: כבר אלפי שנים ישראל רוצה.

מיקי לוי: "המאמצים הדיפלומטיים האלה נשאו פרי, והמהלך הזה ייזכר לדורות; כמו גם הגעתו של טראמפ לכותל.

מיקי לוי: אומרים שהכותל המערבי הוא שטח פלסטיני כבוש.

מיקי לוי: יש לי חדשות עבורכם: הכותל זה שלנו.

מיקי לוי: תמיד היה ותמיד יהיה.

מיקי לוי: הוא לב-ליבה של ירושלים המאוחדת – שגם היא תמיד תהיה שלנו".

מיקי לוי: עד כאן, אדוני ראש הממשלה, אני מסכים איתך בכל ליבי.

מיקי לוי: ירושלים לא תחולק.

מיקי לוי: ירושלים – בירתו של העם היהודי לנצח-נצחים; זו תוספת שלי.

מיקי לוי: ואני ממשיך.

מיקי לוי: "אנחנו מדליקים היום" – זה היה בנר אחרון של חנוכה – "נר שמיני של חנוכה.

מיקי לוי: לפני למעלה מאלפיים שנים המכבים חנכו את בית המקדש והדליקו בו את מנורת השמן.

מיקי לוי: לכל אלה שמנסים לשכתב את ההיסטוריה, אני רוצה להזכיר שהמכבים לא היו פלסטינים" – גם על זה אני מסכים איתך, אדוני ראש הממשלה – "הם היו יהודים, אחים, לוחמים.

מיקי לוי: איזה גבורה וגאווה.

מיקי לוי: אנחנו, ברוח המכבים, אנו הופכים את ישראל למדינה חזקה מאוד.

מיקי לוי: כוח עולמי עולה.

מיקי לוי: אנחנו עושים זאת בזכותכם ובתמיכתכם, חברות וחברי הליכוד".

מיקי לוי: מחיאות כפיים.

מיקי לוי: "הינה הדבר הכי חשוב והראשון שאנחנו עושים: אנחנו שומרים על ביטחון ישראל.

מיקי לוי: אנו עושים זאת בכל מקום – באוויר, בים וביבשה, מהדרום ועד הצפון; אנחנו מבצרים את עוצמתו של צה"ל; אנחנו שומרים על הגבולות.

מיקי לוי: בלמנו כליל את ההסתננות לישראל, ומעל הכול" – וגם זה נכון – – –

ענת ברקו: ראש הממשלה בלם, עם הגדר.

מיקי לוי: נכון, אני אומר.

מיקי לוי: מה ששלו – שלו.

ענת ברקו: צריך להדגיש את זה, מיקי.

מיקי לוי: אמרתי, אני מסכים איתו, מה ששלו – שלו.

ענת ברקו: הרבה שלו.

מיקי לוי: אני לא לוקח.

מיקי לוי: תכף תשמעי.

ענת ברקו: זה טוב.

מיקי לוי: תכף תשמעי, תמתיני בבקשה דקה ל-11:00, כדי שתשמעי את הריטואל הקבוע שלי שאני חוזר עליו.

מיקי לוי: "בלמנו כליל את ההסתננות לישראל, ומעל הכול אנחנו מבהירים לאויבינו עיקרון פשוט: מי שפוגע בנו, אנחנו פוגעים בו; מי שמאיים להשמיד אותנו, שם עצמו בסכנת השמדה.

מיקי לוי: בכלכלה, בחברה ובתשתיות אנו הופכים את ישראל לאחת המדינות המתקדמות בעולם.

מיקי לוי: תחת הנהגתנו הבאנו לשגשוג אדיר בכל התחומים, העלינו את הצמיחה, העלינו את שכר המינימום ושכר החיילים, הוצאנו גז מהמים" – ראש הממשלה הוציא גז מהמים – "ופתחנו את השמיים.

מיקי לוי: פרסנו כבישים ומסילות והפכנו למעצמת סייבר עולמית.

מיקי לוי: את הדברים האלה רואים בכל חלקי הארץ, ואני רוצה שכל אזרחי ישראל – יהודים ולא יהודים – אני שכולם, ילדים וילדות, יהיו חלק מסיפור ההצלחה הכביר הזה שנקרא מדינת ישראל.

מיקי לוי: כן, מדינת ישראל".

מיקי לוי: מה, אני צריך עד שתי דקות – אה, איתן.

איתן כבל: כמה שאתה צריך.

מיקי לוי: לא, אני רוצה להגיע לשתי דקות ל-11:00.

מיקי לוי: זה אפשרי?

יצחק וקנין: אתה לא יכול, אתה לא יכול, לפי הזמן שנותר לך.

איתן כבל: – – –

מיקי לוי: לא, לא, אדוני, מכיוון – – –

יצחק וקנין: רק אם אתם תעשו הסדר ביניכם.

יצחק וקנין: אין לי בעיה.

מיקי לוי: איתן, מה?

איתן כבל: אין לי בעיה, נשמה.

יצחק וקנין: לא, לא, איתן, אני רוצה שתבין, הוא מדבר על עוד 40 דקות.

איתן כבל: אה.

מיקי לוי: לא?

קריאה: לא, לא, אנחנו עדכנו את הסדר – – –

מיקי לוי: טוב, אז אתה מרשה לי לחזור, לטובת חברת הכנסת – ארבע דקות.

מיקי לוי: נאזם, סגור, סגור.

מיקי לוי: אדוני סגן מזכירת הכנסת, זה סגור.

יצחק וקנין: הסתדרו ביניהם.

מיקי לוי: הסתדרנו.

מיקי לוי: חבר הכנסת כבל, ארבע וחצי דקות?

איתן כבל: חמש דקות.

איתן כבל: תעגל.

איתן כבל: אני מעגל לך.

יצחק וקנין: עכשיו אתה יכול לחזור על הנאום – – –

מיקי לוי: אני חוזר על הריטואל הקבוע, שבדרך כלל הוא כל שעה עגולה, החל מ-03:00, לפנות בוקר.

מיקי לוי: לצערי, זמני תם, למרות שיכולתי לעמוד כאן עוד ארבע-חמש שעות.

ענת ברקו: תודה לאל, זמנך לא תם.

ענת ברקו: זמן הדיבור שלך תם.

מיקי לוי: זה נכון.

מיקי לוי: זמן הנאום שלי תם.

ענת ברקו: אוקיי, זה יותר טוב.

מיקי לוי: כל שעה עגולה עשיתי לי לנוהג לחזור על ריטואל קבוע.

מיקי לוי: אז אחרי שאמרת: דברים שלו – שלו, ואני הסכמתי, אני אחזור על הריטואל הקבוע רק למענך, כי הוא לא בשעה עגולה.

ענת ברקו: אוקיי.

מיקי לוי: "אתה יודע למה השחיתות חודרת?

מיקי לוי: אני אגיד לך למה השחיתות חודרת".

מיקי לוי: "למה?", שואל המראיין.

מיקי לוי: "אני אגיד לך, מניסיון חיים – תאמין לי, לא פחות משלך.

מיקי לוי: השחיתות חודרת כי העיתונות אינה חושפת את הפוליטיקאים המושחתים, היא איננה באמת חושפת אותם, ומערכות אכיפת החוק והאכיפה מאוד מאוד, הייתי אומר, רכות וסלקטיביות".

מיקי לוי: את הדברים האלה, חברת הכנסת ברקו, לא אמרתי אני מעל הדוכן הזה.

מיקי לוי: אני רק מצטט אותם.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה, שבא בטענות לעיתונאים, שאז לא חשפו, אבל עכשיו, כשהם חושפים, הוא בא אליהם עוד פעם בטענות.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמרת אתה, אדוני ראש הממשלה, בריאיון מצולם לעו"ד אליעד שרגא, יו"ר ומייסד התנועה לאיכות השלטון.

מיקי לוי: המשך, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אני מאזינה לך, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: נתניהו, ב-2006, אומר: "ראש ממשלה בחקירה אינו חושב על האינטרס הלאומי", אמר.

מיקי לוי: ביושבו כיו"ר האופוזיציה אמר נתניהו לחדשות 2 כי חקירותיו של ראש הממשלה דאז אולמרט צריכות להביא לפירוק הממשלה ולבחירות: "אין למי ששקוע בחקירות את המנדט המוסרי והציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינה.

מיקי לוי: מדובר בראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות.

מיקי לוי: אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו, ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו ב-2006, בריאיון לחדשות 2, אז ביושבו בראש האופוזיציה, בתקופת ממשלתו של אהוד אולמרט, עם תחילת החקירה; לא בסיומה – עם תחילת החקירה.

מיקי לוי: "אני חושב" – הוא ממשיך ואומר – "שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ותחזיר את המנדט לבוחר".

מיקי לוי: והוסיף נתניהו: "אבל במצב הזה, של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, של ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך ארוכה, הרי הצעדים נעשים כאן כדי להסיח את הדעת".

מיקי לוי: אלה היו דבריו של ראש הממשלה נתניהו ב-2006 על אהוד אולמרט.

מיקי לוי: ואני אומר לך, אדוני ראש הממשלה: נאה דורש, אבל נאה עוד יותר מקיים.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.

איתן כבל: גברתי השרה, שכנתי – – –

מירי רגב: לפחות אני שומעת אותך.

מירי רגב: יהיה מעניין קצת.

מירי רגב: זה שעמום לשבת פה יום שלם.

איתן כבל: אבל זה נותן לך הזדמנות גם לסיים את כל העבודה שיש לך.

איתן כבל: גברתי השרה, חברותי וחבריי חברי הכנסת, נאזם, סגן מזכירת הכנסת, רשמים פרלמנטריים, בוקר טוב.

איתן כבל: בוקר טוב ישראל.

איתן כבל: ברשותכם, גברתי השרה, אני רוצה להתחיל – – –

חיים ילין: – – –

איתן כבל: רגע, קודם כול אני רוצה לומר למיקי לוי, באמת, יישר כוח.

איתן כבל: אלוף אתה.

איתן כבל: יכולים כולם לצקצק, לבלבל את המוח: צריך, לא צריך, כיוונת, לא כיוונת.

איתן כבל: יצאת תותח.

איתן כבל: זה תפקידו של פרלמנטר, כך פרלמנטר צריך לנהוג, זו העבודה שלנו.

איתן כבל: ואני אומר את זה ורוצה לפתוח עם זה – – –

חיים ילין: רגע, רגע, כבל, תגיד את זה בתימנית עכשיו.

איתן כבל: אולי אני אתחיל בספרדית, ארגנטינאית.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לומר כך באמת לכל אלה שאומרים לנו: מה אנחנו צריכים את זה?

איתן כבל: דרך אגב, חבר הכנסת מיקי לוי, מי שהמציא את הפיליבסטר הכי חזק והכי ארוך – הליכוד.

איתן כבל: מי המציא את זה?

איתן כבל: מיקי איתן עמד פה למעלה מעשר וחצי שעות.

איתן כבל: ועכשיו יש מי דיבר יותר, כי מיקי טוען: אני דיברתי לגופו של עניין ומיקי איתן דיבר לגופו של ספר, או לגופו של סיפור, נכון?

איתן כבל: ואני אומר לכם: מה העניין?

איתן כבל: זה כלי לגיטימי, מהבודדים, מאיר כהן, שעומדים לרשותנו כחברי כנסת.

איתן כבל: כמה כבר דברים – הינה דודי.

איתן כבל: דודי.

איתן כבל: הייתי עושה לך קולולו על שנכנסת עכשיו.

איתן כבל: תראה מה עשית למדינת ישראל, תראה.

דוד אמסלם: – – – אנחנו חיים בעולם ערכים הפוך – – – הכול פה הפוך בכנסת הזאת, השקר הוא האמת.

דוד אמסלם: הרי מה קרה?

דוד אמסלם: אני הגשתי הצעת חוק.

דוד אמסלם: אתם באתם והגשתם 1270 הסתייגויות, ברובן המוחלט אני ישבתי.

דוד אמסלם: אנשים במדינה לא יודעים – גם בוועדת הפנים הרי אתם השבתתם ימים שלמים.

דוד אמסלם: ישבתי אתכם שעות על גבי שעות.

דוד אמסלם: הם ביקשו ממני.

דוד אמסלם: 99.9% מההסתייגויות בכלל לא קשורות לחוק הזה.

ענת ברקו: צריך – – – ההסתייגויות.

דוד אמסלם: – – – ועד ארצות הברית ועד – כל מיני סיפורי עלי בבא.

דוד אמסלם: ולכן – – –

איתן כבל: קודם כול, דודי, אתה יכול לשים עיטור חוק ההמלצות.

איתן כבל: אתה יודע, אתה תוכל לסדר לך – איך אומרים?

איתן כבל: מי היה בחוק ההמלצות.

איתן כבל: לפי – – –

דוד אמסלם: איתן, מה שמפריע לי – – –

קריאה: – – –

דוד אמסלם: בסוף סיכמנו על – – – בסופו של דבר סוכם איתכם על 45 שעות, אז זה תיק שלכם, אתם ארגנתם אותו.

איתן כבל: אתה יודע, אצלנו, איפה שמירי ואני גרים, יש את ראש העין הוותיקה.

איתן כבל: אם הייתי פוגש אותך הייתי אומר לך: כפרה עליך.

איתן כבל: תגיד לי, מה אתה עכשיו עושה עלינו סיבוב.

איתן כבל: אני רוצה – – –

דוד אמסלם: הינה, אני עכשיו מציע לך: רד עכשיו, נעשה הצבעה עכשיו – נמשיך בסדר-היום.

איתן כבל: נשמה, היית מציע לך את זה אתה יודע מתי?

איתן כבל: לפני שהנחתם את חוק ההמלצות.

איתן כבל: היינו בזמן הזה מביאים את כל מה שאתם כבר לא מביאים 365 יום, להוציא שבתות, חגים ויום הכיפורים.

איתן כבל: מישהו מונע את זה מכם?

דוד אמסלם: לא, מה שאתה אומר לי זה דבר כזה.

דוד אמסלם: אתה אומר: תשמע, אתם בקואליציה תגישו לנו את רשימות החוקים שלכם – – – ואז נדון.

דוד אמסלם: מה שלא נסכים, אל תעלו.

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר לי.

חיים ילין: רגע, אבל פה – – – חוקים – אנחנו מצביעים.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אני רוצה, דודי – – –

חיים ילין: – – –

דוד אמסלם: – – – אני אוהב אותך.

איתן כבל: זה הדדי.

איתן כבל: דודי – – –

חיים ילין: כבל, 80% מהחוקים אנחנו מעבירים להם פה לבד.

דוד אמסלם: אני יודע, אתה הרי יותר ותיק ממני, אז בבקשה – – –

איתן כבל: דודי, דודי, תקשיב, דודי – – –

דוד אמסלם: עשיתם סיבוב, אתם – – – ברוטשילד, בסדר – – –

איתן כבל: דודי, תן לי להפריע לך בדף המסרים.

איתן כבל: תקשיב, ככה – שלום, מר קיש.

יואב קיש: בוקר טוב.

איתן כבל: בוקר טוב.

איתן כבל: עם איזה חיוך הוא הגיע על הבוקר.

יואב קיש: תקשיב, אחרי שהחלפת את הסוודר הסגול לוורוד, אני לא יכול שלא – – –

איתן כבל: זה לא ורוד, יקירי, יש לך טעות.

יואב קיש: זה ורוד.

איתן כבל: יש לך טעות.

חיים ילין: הוא עיוור צבעים.

איתן כבל: איך היית טייס?

איתן כבל: מזל שלא הייתה מלחמה בתקופתך.

יואב קיש: אתה יודע מה, השילוב של הסגול והלבן בשתי וערב עשה רושם ורדרד.

יואב בן צור: אתה יכול לחזור על מה שהיה אתמול.

יצחק וקנין: חבר'ה, אתם מפריעים לאיתן כבל, יש לו נאום-נאום.

יצחק וקנין: הוא הכין נאום.

יואב קיש: השילוב של הסגול והלבן עשה רושם ורדרד.

מירי רגב: איתן, איפה הכיפה?

איתן כבל: תמיד איתי.

מירי רגב: אז בתימנית.

איתן כבל: כיפה תמיד איתי.

איתן כבל: זה חלק ממני, זה לא במקרה יש לי.

איתן כבל: זה חלק ממני.

איתן כבל: דודי, אתה יודע כמה ליבי גדול אליך, אבל אנחנו יכולים, איך אומרים – – –

יואב קיש: שים פה, שיראו שזה לא ורוד.

איתן כבל: זה סגול.

יואב קיש: שילוב של לבן וסגול עושה רושם של ורדרד.

איתן כבל: יאללה, בסדר, טוב.

יואב בן צור: אתה יכול לחזור על מה שהיה אתמול?

יואב בן צור: גם אני רוצה ליהנות.

איתן כבל: עכשיו אני רוצה לחזור, חבר הכנסת מאיר כהן.

איתן כבל: אה, אני אסתפק בך, חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: אני ממלא מקום של מאיר כהן.

איתן כבל: ברשותכם, עכשיו ברצינות.

איתן כבל: תראו, אני אומר את זה כך, ואני אומר את זה גם לדודי.

איתן כבל: חוק ההמלצות הוא חוק שלגיטימי לקיים עליו ויכוח ודיון.

איתן כבל: גם אם לא כל חברי באופוזיציה היו אומרים שאכן לגיטימי, אין ויכוח בעניין הזה.

איתן כבל: העניין שעומד לפתחנו הוא כמו ברוב המקרים עניין העיתוי.

איתן כבל: הרי מה אומרים לנו עכשיו?

איתן כבל: הוצאנו את ראש הממשלה מתוך המשוואה של חוק ההמלצות.

איתן כבל: אבל אתה יודע אדוני, אדוני היושב-ראש, על זה נאמר: תבחר לך: טובל ושרץ בידו או עושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפינחס.

איתן כבל: הרי איך הגענו בכלל לזה?

איתן כבל: נקודת המוצא אשר אנחנו עומדים בפניה נוגעת למה הייתה כוונת המחוקק, לא מה רוצים להוביל עכשיו.

איתן כבל: נקודת המוצא הייתה שהחוק, דודי אמסלם, יכול להתאמן עם עצמו לעשות פליק-פלאק לאחור עם בורג באמצע – לא יעזור לו, כי החוק נכון ברגע זה בכלל לא כיוון לאלה שעכשיו אנחנו מבקשים לדבר עליהם.

איתן כבל: אז ההיתממות הזאת היא איננה במקומה.

איתן כבל: היא לא נכונה.

איתן כבל: אילו היו באים ואומרים: אוקיי, הבנו את העניין.

איתן כבל: בואו נניח את החוק הזה בצד, בואו נביא אותו במושב הקיץ ונקיים עליו את הדיון מתחילתו ועד סופו, היה ברור כשמש ואור הירח, אדוני היושב-ראש, שכל מעשה החקיקה הזה, יש לו משימה אחת: לתת סולם לראש הממשלה.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: אני אומר לכם שלא בטוח בכלל שאילו היה הדיון הזה על חוק ההמלצות מתקיים באווירה אחרת, בהקשרים אחרים, לא היינו מוצאים את עצמנו גם בתוך האופוזיציה במחלוקת.

איתן כבל: כי תפיסת הבסיס איננה מופרכת.

איתן כבל: היא איננה באה ממקום שבו אנחנו יכולים לומר: אין הנושא ראוי לדון בו.

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: עובדה היא שיש מדינות שהעסק הזה כן נדון.

איתן כבל: אבל הצקצוק, הציניות – מה העניין הזה?

איתן כבל: אני מתראיין בכלי תקשורת כאלה ואחרים.

איתן כבל: מה עכשיו אומרים לי?

איתן כבל: אתה יודע, הרי ממילא זה יעבור.

איתן כבל: למה אתם עושים את כל זה?

איתן כבל: אז אני אומר, החבר'ה האלה ששואלים אותי, שהם צעירים ברובם, הם לא יודעים שפעם היה תקליט, ולתקליט, בשונה מדיסק, יש שני צדדים.

איתן כבל: מה היה קורה אילו לא היינו עושים את כל המהלך הזה?

איתן כבל: מה היו אומרים עלינו?

איתן כבל: לא שווים; לא עושים את עבודתם; נפלו עוד לפני שהתחיל כל המאבק.

איתן כבל: ואני אומר לא בעניין הזה ולא בעניין הזה.

איתן כבל: חברות וחברים, קודם כול יואל חסון, יו"ר הסיעה, מרכז האופוזיציה, כך אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אתה יודע נאזם – אתה בקי בהלכות הכנסת – אירועים מן הסוג הזה היו בעבר עניין של יום ביומו כמעט.

איתן כבל: יום ביומו.

איתן כבל: אנחנו מתפעלים מהאירוע.

איתן כבל: הרצים יצאו דחופים לספר על האירוע הגדול של הפיליבסטר.

איתן כבל: בכל שנותיי בכנסת – אני רוצה להזכיר שתיקון סעיף 98 היה פועל יוצא מהפיליבסטרים השונים.

איתן כבל: הליכוד באמת הביא את זה בזמנו לכדי אומנות.

איתן כבל: השיא שטרם נשבר הוא של חבר הכנסת והשר לשעבר מיכאל איתן.

איתן כבל: כל הזמן ישבנו וניסינו למצוא – כל אחד, עד כמה הוא יצירתי.

איתן כבל: נכון, יושבים ומנסים להסביר לנו: רציני, לא רציני.

איתן כבל: אנחנו רציניים.

איתן כבל: מה הצקצוק הזה?

איתן כבל: אנחנו יושבים, נוגעים בדברים, עוסקים בהם.

איתן כבל: יש את השלב שבו אתה יכול להיות לגופו של עניין.

איתן כבל: אני לא משתגע על אלה שנכנסים עם חליפה למקלחת.

איתן כבל: הם כל כך עפים על עצמם, שהם מנופחים ברמות שקשה לדמיין אותן.

איתן כבל: הם אנשים רציניים.

איתן כבל: אני מציע שבבתים של אלה לא תהיה מצלמה נסתרת במקומות שהם מסתובבים.

איתן כבל: נראה אותם רזים מאוד בהתנהגות.

איתן כבל: אני תמיד מפחד מאלה שלוקחים את עצמם, לכאורה, כאילו, ברצינות רבה.

איתן כבל: זה מפחיד, זה מדאיג, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: זה באמת מפחיד ומדאיג.

איתן כבל: ולכן, בעניין הזה של חוק ההמלצות – גברתי השרה, לא רצינו להפריע לך.

איתן כבל: רציתי להגיד משפט להוא ששמעתי אותו בטלפון.

מירי רגב: שמעת אותו?

איתן כבל: כן.

מירי רגב: אולי תוכל לעזור לי לפתור את הבעיה.

איתן כבל: רק לפי מילות הקוד – – –

מירי רגב: מדובר בחבר טוב שלך – –

קריאה: איתן, אני רוצה תפילה בתימנית.

מירי רגב: – – אולי תעזור לי איתו.

איתן כבל: אפשר לנסות אחר כך, ננסה באמת לתת מענה.

איתן כבל: את יודעת שאני תמיד אשמח לעזור.

מירי רגב: אחלה.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה לכם – חבר הכנסת יוסי יונה, ברוך הבא בצל קורתנו – אני אומר לכם, בעניין הזה, אנחנו לא רק יכולים להרגיש, חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, באמת שלמים עם כל אשר אנחנו עושים.

איתן כבל: לא רק שאיננו מבקשים להתנצל, אלא אפשר שנטפח לעצמנו על השכם.

איתן כבל: אנחנו יודעים מה תהיה התוצאה בסוף.

איתן כבל: חד-משמעית.

איתן כבל: אנחנו נפסיד בהצבעה, למרות שברור לי שאילו ההצבעה תהיה הצבעה חשאית, יהיה רוב מכריע שיתנגד, מכל סיעות הבית – מהבית היהודי ועד מי שאתם לא רוצים.

איתן כבל: זה ברור לי, כי זה חוק לא אפוי; לידתו בחטא.

איתן כבל: אז יש לך את החי"ת, עכשיו מציירים בלונים ופונפונים מסביב, וסמיילי – לגוון את זה ולעשות את זה יפה.

איתן כבל: ואין יותר מקומם מהעניין הזה שבאים לספר לנו איך אנחנו, רחמנא לצלן, מבטלים תורה בוועדות.

איתן כבל: שומו שמיים.

איתן כבל: פרופ' יוסי יונה, חברי חבר הכנסת יוסי יונה, מבטלים את הוועדות.

איתן כבל: הרי אתה יודע מה יכולנו לעשות בשלושת הימים האלה: לעקור הרים ולטחון אותם זה בזה.

איתן כבל: בדיוק בשלושת הימים האלה.

איתן כבל: בדיוק התכוונה הקואליציה להביא את הרפורמות שעדיין לא ידענו כמוהן דווקא בשלושת הימים האלה, ואתה ואני אשמים שלא הצלחנו להביא לעם ישראל את הבשורה.

איתן כבל: נאמר את זה כך: יש ספר, הבשורה על פי ישו – ספר מומלץ לכל הדעות, אחד מהספרים המדהימים שיש, של סאראמאגו.

איתן כבל: מצד שני, יש את הבשורה על פי דודי, הבשורה על פי דודי, שאומר לנו איך אנחנו מבטלים תורה.

איתן כבל: ואתה יודע מה זה ביטול תורה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: פשפש ולא מצא יתלה בביטול תורה.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אזרחי ישראל נצמדו אל המרקעים, כי הבטיחו להם – חבר הכנסת מאיר כהן, שהוא אחרי סיגריה בטח.

מאיר כהן: לא.

איתן כבל: אה, ואללה, לא, ככה סתם.

מאיר כהן: פרי לא פה.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: זוהיר, בוקר טוב.

יצחק וקנין: זוהיר הוא מהוותיקים שפה.

יצחק וקנין: כבר זכה לשמוע הרבה נאומים היום.

איתן כבל: אני לא קבעתי מתי הגיע אדוני.

איתן כבל: אני בסך הכול אמרתי בצורה מנומסת ומכובדת בוקר טוב.

איתן כבל: למה לתת בי סימנים?

זוהיר בהלול: לא, אני רק אמרתי שאני התמוגגתי ממך בחוץ.

איתן כבל: זוהיר, זה בסדר-היום?

זוהיר בהלול: אין טענות.

איתן כבל: מה שאני בעצם אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: גם רויטל הגיעה, סגנית היושב-ראש.

איתן כבל: ראיתי כבר את רויטל קודם.

רויטל סויד: כן, התראינו קודם, היינו בוועדת הכספים.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: הייתה לנו חגיגה גם שם.

רויטל סויד: ראינו איך מעבירים כספים, איך יומיים לפני סוף שנה מגיעות העברות כספים.

איתן כבל: אני תמיד אומר, דרך אגב, אדוני היושב-ראש – תכף אתה ואני נשוחח על זה – איך נושאים פורצים ללוח; איך פתאום סוף השנה הגיע ולא ידעו את זה.

איתן כבל: זה היה סודי.

איתן כבל: חודש דצמבר בממשלה הוא חודש סודי.

איתן כבל: פקיד מסתכל – או שר – ואומר: וואו.

רויטל סויד: הפתיעו אותי.

איתן כבל: הפתיעו אותי.

איתן כבל: חודש דצמבר, חייבים להביא את הכול, ואם לא נביא את זה עד סוף השנה, שומו שמיים.

רויטל סויד: אני רוצה לתקן אותך: זה לא חודש דצמבר, זה חצי חודש דצמבר.

איתן כבל: קל וחומר שבקל וחומר.

איתן כבל: אם כבר, בואו נעשה הסטה לרגע.

איתן כבל: אם כבר עברנו, תרשי לי, כיוון שהרמת לי להנחתה, אז אני אפנה לאדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים עד סוף החודש הזה לאשר – –

יצחק וקנין: תקנות מועצת הלול.

איתן כבל: – – את תקנות מועצת הלול.

איתן כבל: ביצים.

חיים ילין: אוה, סוף-סוף מתחילים לדבר פה לעניין.

איתן כבל: ידעתי.

איתן כבל: מר ביצה.

איתן כבל: דרך אגב, אני רוצה לומר לך, חיים – – –

חיים ילין: אבל אתה יודע מה עשו מהחוק הזה.

חיים ילין: חביתה עשו ממנו.

איתן כבל: תכף נגיע לזה; אבל אני אומר לך, חיים ידידי – ותקן אותי, המומחה – אתה יודע, כשאתם בסופר או במכולת – ואני אומר את זה גם לאנשים שצופים בנו – כולם, איזה ביצים מחפשים?

איתן כבל: את האקסטרה-לארג', נכון?

יצחק וקנין: אני מגדל אותן.

איתן כבל: אבל האמת, אלה הביצים הכי פחות – – –

רויטל סויד: איתן, אתה יודע שהעוגות יוצאות הרבה יותר טובות, תפוחות, עם ביצי אקסטרה-לארג'.

איתן כבל: זה ברור, אבל גם הטעם שלהן.

איתן כבל: אני מכיר את אלה שיוצא להן לא בטן-גב אלא יוצא להן תפוחות, אבל אתה מרגיש שאתה אוכל ביצה.

איתן כבל: אתה מכיר את זה?

איתן כבל: אלוהים ישמור.

איתן כבל: ואתה עוד צריך לעשות את עצמך – – –

זוהיר בהלול: הפיליבסטר לא כולל גועל נפש.

חיים ילין: כבל, יתבעו אותך.

חיים ילין: מועצת הלול הולכת לתבוע אותך, תיזהר.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אני בעד, אני אוהב, אני רק רציתי להסב את תשומת הלב של האזרחים ושלכם – – –

זוהיר בהלול: עד עכשיו דיברת בטעם.

זוהיר בהלול: עכשיו אתה מקלקל את הטעם.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: אני מנסה להגיד לך נהפוך הוא.

איתן כבל: אני רוצה להזהיר.

איתן כבל: הטעם הכי טוב – הביצים הקטנות, כי הן יוצאות מהצעירות.

איתן כבל: אתה לא יודע, רוב הציבור לא יודע, שמתבצעת הנשרה.

איתן כבל: זאת אומרת, אחרי שהמטילה מסיימת את התקופה שלה שהיא מטילה – – –

זוהיר בהלול: עברנו לזואולוגיה.

איתן כבל: לא, באמת אני אומר לך, אנשים לא יודעים את זה.

איתן כבל: ואז מרעיבים אותן, הן משירות את כל הנוצות שלהן, כן כן, ואז כאילו למעשה מרמים אותן, כאילו מתחילים את התהליך מחדש.

רויטל סויד: את כל הידע הזה רכשת בוועדת הכלכלה?

איתן כבל: בין היתר.

איתן כבל: מכיר את זה גם מתקופות אחרות.

רויטל סויד: היו"ר וקנין אומר שהוא מגדל אותן.

איתן כבל: עסקתי בדברים האלה בעבר, אבל זה תמיד הצחיק אותי שאנשים מחפשים את האקסטרה-לארג'.

איתן כבל: זה ממש קטע.

איתן כבל: זה הביצים הטעימות, באופן טבעי.

איתן כבל: אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – דרך אגב, זו הייתה שעה קלה בבישול.

זוהיר בהלול: אבל הא-ראיה – שבבוקר בחרתי ביצה קטנה, והיא הייתה טעימה.

רויטל סויד: יש פה הסכמה.

איתן כבל: מה שאמרתי לך עכשיו, חברי זוהיר, זה לא – עכשיו אמרתי לך אמירה – האמת, אני מודה, אני מבשל ואוהב לבשל.

איתן כבל: אני יכול לתת מתכונים ואני יכול להזמין אותך.

איתן כבל: אני אזמין את הסיעה, יש לי כוונה להזמין את הסיעה, בעזרת השם, אליי הביתה, במסגרת הרצון שלנו להתלכד.

איתן כבל: לא משנה מה נגיד אחר כך.

יצחק וקנין: זה יהיה רגע של ליכוד.

איתן כבל: העיקר שנתלכד.

איתן כבל: אני אומר, אני לא ידעתי את כל זה.

איתן כבל: תמיד העדפתי, באופן טבעי, אתה יודע.

איתן כבל: אוקיי, רגע, זה היה 60 שניות על הביצה.

איתן כבל: אני רוצה לחזור לאדוני ולומר לך את הדבר הזה: אתה יודע, זה מקומם באופן שקשה לתאר אותו.

איתן כבל: אתה יודע את זה שכל שנה משרד החקלאות מחכה עד הדקה ה-90.

איתן כבל: עכשיו, אנחנו במצב, בפעם הנוכחית, לאור העובדה שיש כאן תהליך פרלמנטרי, שאין לנו אפשרות לדון, גם אם רוצים.

איתן כבל: נוצר מצב שבו בעצם ב-1 בחודש – שזה או-טו-טו – אין תקנות, והמשמעות היא – וכאן המשמעות המרכזית – שהשוק, יהיה בו כאוס.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: כי מה אלה התקנות?

רויטל סויד: בביצים?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: זה חיים ומוות של האנשים.

יצחק וקנין: דרך אגב, אני חייב להגיד שבאחת הפעמים בוועדה היה איזה כאוס.

יצחק וקנין: באתי ליושב-ראש הוועדה, לאיתן.

יצחק וקנין: אני אומר לו: איתן, עשה לי טובה, אתה חייב לגמור את זה עד 30.

יצחק וקנין: זה היה יום לפני כן.

יצחק וקנין: הוא כינס את הוועדה ב-18:00 ב-31 בדצמבר כדי לסיים, וסיימנו את זה בסביבות 24:00, בלילה.

איתן כבל: לפני שנתיים.

יצחק וקנין: נכון.

איתן כבל: ואני אומר לך, הפעם זה עוד יותר גרוע.

איתן כבל: יותר מזה – אני רוצה שתבינו: זה יכול לרסק את כל השוק.

רויטל סויד: למה?

איתן כבל: כי כבר היה אירוע – אני לא אומר את השם בקול – כי בעצם, מה התקנות קובעות?

איתן כבל: הן מסדירות את השוק.

איתן כבל: אלה שנמצאים לאורך הקו, בעיקר במערב הגליל, לאורך גבול הלבנון – זוהי מחייתם, מזה הם חיים.

איתן כבל: אני מאלה – ויודע את זה היושב-ראש – אני כל כך נלחם ונאבק, חיים ילין חברי, על שימור המשק המשפחתי.

יצחק וקנין: אמת.

איתן כבל: ואין להם שם ממה לחיות, באמת.

איתן כבל: אלה לא מילים גדולות.

איתן כבל: זו החקלאות הכמעט-יחידה שנותרה לאנשים הטובים האלה, ששמו את נפשם בכפם ומגינים בגופם – וזו איננה קלישאה – על גבולות ישראל.

איתן כבל: ובעצם מה שעלול לקרות – וזאת אולי תיאוריה, אבל היא כבר הייתה פעם אחת, וחייבים למצוא את הדרך לסגור אותה – שברגע ש-31 לחודש חולף, זה חטוף ככל יכולתך.

איתן כבל: יכול שיהיה מצב שיש כוחות שכבר הכינו את עצמם לאירוע הזה, ומשתלטים על המערכת, ובעצם עלולים לרסק לגמרי את השוק, עד פגיעה אנושה בו, ממש כך.

איתן כבל: עכשיו תבינו, זה שוק שנותן חיים למשפחות רבות שכמעט אין להן דרך אחרת להתפרנס.

איתן כבל: אולי אתם לא יודעים – צפוי מחסור לא קטן בביצים בתקופה הקרובה, גם עכשיו וגם לקראת פסח.

איתן כבל: פסח, אם אינני טועה, הפעם נופל בתקופת מרס.

יצחק וקנין: סוף מרס.

איתן כבל: סוף מרס.

זוהיר בהלול: בינתיים אנחנו מאבדים את הכינרת בדרך.

איתן כבל: מה שלא תלוי בנו – לא תלוי בנו, אבל פה אלה דברים שהם במו ידינו.

איתן כבל: אגיד לך עוד דבר – שוב, אנשים לא יודעים את זה: יש משבר בעולם.

איתן כבל: אני אספר לך עוד משהו, אלמד אתכם: יש את הביצים החומות, שהחרדים לא אוהבים אותן.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: הם מתבלבלים עם החמין.

איתן כבל: לא, לא, לא.

יצחק וקנין: לא, יש בהן יותר דם.

יצחק וקנין: יש בהן יותר שכיחות של דם.

איתן כבל: יש פה שתי נקודות: יש בהן יותר שכיחות של דם והן לא נראות בשיקוף.

איתן כבל: עכשיו, מה קורה?

איתן כבל: לי זה לא משנה, את יודעת; לרובנו; לא עד כדי כך – – –

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אנחנו מחמירים.

איתן כבל: לא, לא, גם אנחנו מחמירים בזה.

איתן כבל: גם אני.

איתן כבל: ברוב החברה הישראלית זה פחות מתכתב עם העניין הזה.

איתן כבל: בוודאי בחברות ודתות אחרות, אני אומר באופן עקרוני, הן לא משתגעות על זה.

זוהיר בהלול: איתן, אתה לא מאמין, בגרתי וזקנתי, מעולם לא שמעתי בארבע דקות דברים כל כך מהותיים על ביצים.

עודד פורר: חכה, זה רק ההתחלה.

עודד פורר: זה שלב א' של הביצים.

זוהיר בהלול: אתה נהנה.

איתן כבל: תשמע, לפחות שתצאו מפה עם תובנות, תחכימו.

זוהיר בהלול: שגם עודד יחכים ם.

זוהיר בהלול: אני מחכים.

עודד פורר: בפעם הבאה שאני אעשה חביתה, זה יהיה סיפור אחר לגמרי.

עודד פורר: החביתה כבר לא תהיה אותה חביתה.

איתן כבל: אתה יכול להגיד, עודד, את מה שאתה אומר, אבל תנסה לפעול – שלום, אדוני.

איתן כבל: מה שלום אדוני?

משולם נהרי: באתי לשמוע את המנגינות שלך.

איתן כבל: אתה עוד יודע לנגן?

איתן כבל: כן.

משולם נהרי: יודע.

משולם נהרי: אז בוא תגיד לנו את הפרק האחרון.

איתן כבל: הצלחה לא מעתיקים.

משולם נהרי: את הפרק האחרון.

משולם נהרי: תגיד אותו, אבל בעל פה.

איתן כבל: פעם ידעתי.

משולם נהרי: בעל פה.

משולם נהרי: אם לא בעל פה זה לא שווה כלום.

איתן כבל: פעם ידעתי.

איתן כבל: אומר לך – – –

יצחק וקנין: זה שיח תימנים.

איתן כבל: תשמע, חבר הכנסת נהרי, סגן השר, ברשותך, זה כמו שאני פעם ידעתי כמעט את כל תהילים בעל פה.

איתן כבל: השיא תמיד היה מי יודע את קי"ט, שבתימנית קוראים לזה ה"מת'אמנא" – נכון?

משולם נהרי: כן, בטח.

איתן כבל: וידעתי את כל קי"ט על פה.

משולם נהרי: "אשרי תמימי דרך".

יצחק וקנין: "אשרי תמימי דרך ההֹלכים בתורת השם".

איתן כבל: הו, סליחה, נכנס שר הבינוי והשיכון.

יואב גלנט: בן אדם אומר דברי תורה.

איתן כבל: תסלחו לי, אני מבקש מכולם, אתם לא חייבים לעמוד, אבל לעשות פנים רציניות.

חיים ילין: כבל, מותר לי להגיד משהו?

חיים ילין: כבל, היום, בדיוק היום לפני תשע שנים הוא היה אלוף פיקוד דרום.

חיים ילין: בשבת ב-11:00 – הפגזה מסיבית.

חיים ילין: הוא שלח את כל חיל האוויר להפגיז את כל מחסני הנשק של החמאס בעזה, וככה התחילה עופרת יצוקה, 25 יום.

חיים ילין: הינה הוא – תשע שנים בול היום.

יואב גלנט: מה שנכון – נכון.

איתן כבל: ואחר כך אני הייתי אצלו בביקור.

חיים ילין: 25 יום.

חיים ילין: בשבע דקות הוא כבר היה בצד השני של עזה, בחוף הים.

יצחק וקנין: רבותיי, החלטתם להפריע לאיתן?

עודד פורר: הוא היה בדיוק להסביר לי על החביתה.

עודד פורר: הוא היה באמצע ההסבר על החביתה.

איתן כבל: רבותיי, אפשר וועט קימען?

חיים ילין: תראה, יש לו 37 דקות בסך הכול.

חיים ילין: להפריע לו 30 שניות?

איתן כבל: זה בסדר גמור.

עודד פורר: אני מציע שתחזיר לו את הזמן.

יצחק וקנין: כמה שהוא ירצה.

איתן כבל: עודד פורר חברי, בלדבר אל תאיים עליי.

יצחק וקנין: מאיר, במרוקאית אומרים (אומר דברים במרוקנית.

יצחק וקנין: ) תשמע פתגם במרוקנית: (אומר במרוקנית ומתרגם:) מי שנותן לך את הפה – תן לו את האוזניים.

איתן כבל: נכון.

יחיאל חיליק בר: אבל מבקשים פה תרגום.

איתן כבל: הוא תרגם.

יצחק וקנין: תרגמתי.

איתן כבל: תשמע, אני רק רוצה לדעת, חיליק, שאתה מבין את המשמעות של זה שאתה יושב בכיסא שלי.

איתן כבל: לא כל אחד יכול להכיל אותי.

יחיאל חיליק בר: אני מרגיש את הכובד על הכתפיים ברגע זה.

יחיאל חיליק בר: תראה.

זוהיר בהלול: חוק הלאום כולל את השפה התימנית?

איתן כבל: תשמע, אנשים שואלים אותי – כבר אמרתי את זה אתמול – אנשים אומרים "הדתה" וזה.

איתן כבל: לצערי, יש גם הרבה בורות.

איתן כבל: אין דבר כזה, כשאתה מתפלל, אתה מתפלל בתימנית.

איתן כבל: אתה לא מתפלל במרוקאית.

איתן כבל: שפת הקודש היא שפת קודש, לא משנה איפה היא.

איתן כבל: כל אחד בא עם ההגייה שלו, עם האקצנט המיוחד לו.

איתן כבל: דרך אגב, יש גם בתוכנו, כמו בכל עדה ועדה – בתוך תימנים זה כבר הרבה מעבר לבלאדי או שאמי, אלא זה מהיכן הגעת – מההרים או מהמישור או מהעיר הגדולה, מהמושב או מהכפר.

מאיר כהן: אומרים עגות.

מאיר כהן: הייתה תקופה שדיברו בשפת המקור, לא השתמשו בעברית.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: זו שפת הקודש.

איתן כבל: יש תימנית, שזה נפרד.

רויטל סויד: רגע, גמרנו עם הביצים?

איתן כבל: אה, עוד לא סיימתי – שלום, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: איך שראיתי שזה אתה, באתי מייד לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע מתי בפעם האחרונה הייתי בשיעור תנ"ך?

יולי יואל אדלשטיין: אין לי זמן.

איתן כבל: אדוני, האמת היא שאני ממליץ.

איתן כבל: זו המלצה שלי אישית, דרך אגב.

איתן כבל: אומר היושב-ראש, כבוד היושב-ראש – הא-יושב-ראש, בה"א הידיעה – אומר לגבי תנ"ך, ואני אומר את זה לכולנו: מאוד מומלץ פעם בשבוע לקרוא פרק בתנ"ך.

איתן כבל: דרך אגב, תנ"ך תמיד אהבתי.

איתן כבל: תמיד קראתי.

איתן כבל: אפילו היה זמן בישיבה שרצו, ביקשו לשלוח אותי לחידון התנ"ך, בזמנו.

איתן כבל: העניין הוא שכל תקופה אתה קורא את התנ"ך בעיניים אחרות לגמרי.

איתן כבל: אני אומר לך את זה, חברתי רויטל סויד, שהמסלול שלי פחות או יותר דומה לשלך – את למדת באולפנת כפר פינס.

רויטל סויד: פלאפל דבורה.

איתן כבל: כן, שכל החבר'ה ממדרשת נועם היו מגיעים – לא אני – – –

רויטל סויד: לא הלכת לפלאפל דבורה?

איתן כבל: פלאפל דבורה זה עדיין לא לבוא לראות את הבנות בכפר פינס.

איתן כבל: אלה שתי נקודות שונות לחלוטין.

איתן כבל: אבל היו עושים את זה באמת בנועם, היו מגיעים עד העירוב.

זוהיר בהלול: איתן, שים לב מה האולפנה מייצרת.

איתן כבל: ברוך השם.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: שתדעו לכם, משפחתי ואני כל שבת בבוקר, אחרי ארוחת הבוקר, קוראים פרק בתנ"ך.

איתן כבל: דרך אגב, אני בדיוק מסיים את מלכים ב'.

איתן כבל: בשבת הקרובה, בעזרת השם אני מסיים את מלכים ב'.

איתן כבל: אני אומר לכם שזה פשוט מדהים, זוהיר, לקרוא את התנ"ך בעין של איש בוגר.

איתן כבל: יש פה אנשים, כולל אותי, שאוהבים מאוד ועוקבים אחרי משחקי הכס.

איתן כבל: אומר לכם: זה מחוויר, כשאתה באמת צולל לתוך העולמות האלה, ולראות איך זה התנהל.

איתן כבל: זה לפני אלפי שנים, אבל הדילמות הן כמעט דילמות כמו אלה שאנחנו מתמודדים איתן ממש בימים אלה.

חיים ילין: כבל, הכול נכתב.

חיים ילין: אנחנו מגלים את זה ומופתעים.

איתן כבל: אני אתן לך דוגמה.

איתן כבל: אני גר בראש העין.

איתן כבל: ברוך השם, אוהב את מקומי.

איתן כבל: מירי רגב הצטרפה אלינו, בטח אמרו: מה, ראש העין.

איתן כבל: היום עיר ואם – שודרגה בעקבות מירי, שנהייתה שרה.

יוסי יונה: – – –

איתן כבל: היא עסוקה, יש לה משבר שם.

מירי רגב: יש לך אנשים חשובים פה במליאה.

מירי רגב: הכי חשוב יושב לידך.

מירי רגב: מה אתם צריכים את השרה?

יולי יואל אדלשטיין: כרגע מדברת עם שר השיכון על עוד כמה פרויקטים בראש העין ואתה מפריע לה בשיחה.

איתן כבל: עזוב פרויקטים, היא מדברת איתו איך יוצאים מראש העין כשצריך לצאת בבוקר.

מירי רגב: בגלל הפקקים נתחיל לעשות – – –

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, שמעטים יודעים את זה – כל יום אנחנו נוסעים בכביש 5, כולל גברתי השרה, ויש את מחלף אבן העזר.

איתן כבל: זה בעצם המקום שמבדיל בין ראש העין, הכניסה המזרחית, יותר נכון צפונית, של ראש העין, בין ראש העין העתיקה לבין כפר קאסם.

איתן כבל: מעטים יודעים שבמקום הזה התחולל אחד הקרבות שבאמת סימנו יותר מכול – ארון ברית ה' נלקח במקום הזה.

איתן כבל: למעלה מ-30,000 מבני ישראל נהרגו בקרב הזה.

איתן כבל: למעלה מ-30,000.

איתן כבל: אתה יודע, מִספרים, דרך אגב – זוהיר, כשאתה קורא תנ"ך – בזבזו שם אנשים כמו – אדוני היושב-ראש, אין קרב – אתה לא יכול להגיד נהרגו בקרב שלושה, ארבעה, חמישה.

יולי יואל אדלשטיין: היה להם יועץ משפטי שתמיד היה אומר: זה לתכלית ראויה.

איתן כבל: שלום, שרן.

איתן כבל: לעונג לנו שהצטרפת.

יוסי יונה: חברי איתן כבל, אתה יכול להרחיב על התובנות שלך מבחינת ספר מלכים, השליטים – – –

איתן כבל: תכף אני אשוב לזה.

איתן כבל: אני רק מנסה לומר שכמעט כל מקום שאתה נוסע בו הוא חתיכת היסטוריה.

איתן כבל: זה אולי החלק הכי גדול בחיבור שלנו למקום הזה, ואני אומר את זה בלי לצקצק.

איתן כבל: בגלל זה אנחנו פה.

איתן כבל: אבל הקטע המדהים הוא שאתה רואה איך שליטים – איך הם מתנהגים; איך היועצים שלהם.

איתן כבל: הרי לא לחינם, אתה יודע, אנחנו מזכירים את עצת אחיתופל, שהפכה להיות – שרובנו, דרך אגב, מתייחסים אליה הפוך של הכוונה.

איתן כבל: שלום, גברתי שלי יחימוביץ.

איתן כבל: לעונג הוא לנו.

שלי יחימוביץ': באתי במיוחד לשמוע אותך.

איתן כבל: תודה, חבל שבאת בסוף.

מירי רגב: תראה איזה כבוד עשו לך.

מירי רגב: כולם באו לשמוע אותך.

מירי רגב: כבל, אתה היחידי שמעניין פה.

איתן כבל: את עכשיו מתרברבת כלפיי, אבל חצי מהזמן היית עסוקה באיזה משבר.

מירי רגב: אתה הרי יודע כמה אני מפרגנת לך.

שלי יחימוביץ': מפרגנת לך, מה אתה רוצה.

רויטל סויד: יש לה חלוקת קשב.

איתן כבל: אני נכנס לראש העין – אומרים לי: בדיוק הייתה מירי, דיברה עליך.

מירי רגב: בקפה, בקפה.

מירי רגב: בקפה בראש העין.

איתן כבל: חברות וחברים ואדוני היושב-ראש, יואל – אדוניי, דיברתי בשבחך קודם, כי – – –

יואל חסון: די, מספיק, אני לא יכול יותר.

יואל חסון: די, הרגת אותי כבר.

יואל חסון: אני לא יכול יותר.

מירי רגב: גם אני סופגת את זה פה – – –

איתן כבל: אני רוצה לגלות לך סוד: הרבה מהדברים הם לא בשבילך.

יואל חסון: שזה לא יהפוך גם להספד.

יואל חסון: אני דואג.

זוהיר בהלול: הוא לא מבין שיש צל"ש ויש צל"ג – ציון לגנאי.

איתן כבל: חס וחלילה.

איתן כבל: אני מדבר עכשיו ברצינות.

איתן כבל: אדוני הפרופסור יוסי יונה, חבר הכנסת, חשוב לי דווקא שהיושב-ראש הוא ראש הישיבה עכשיו.

איתן כבל: אני אומר את זה גם לשבחך בעניין הזה, שאפשרת לנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, יואל, ששמרת מספיק בשבילי, אז אני גם זכיתי קצת מן התהילה.

איתן כבל: חברים, יש לי מספיק לכולם.

איתן כבל: אבל אני אומר את זה לך באמת.

איתן כבל: שלי יחימוביץ, חברתי, את יודעת, אנחנו מדברים, עכשיו עשינו, היי, פיליבסטר.

איתן כבל: וואו.

איתן כבל: אני כבר ותיק.

איתן כבל: אני תמיד אומר: אני נראה טוב, אבל אני ותיק.

זוהיר בהלול: יהללך זר ולא פיך.

שלי יחימוביץ': לא, לא, לאיתן מותר.

איתן כבל: אח שלי, אין לי ברירה.

איתן כבל: מאיר, אין לי ברירה, חייבים להציג את המציאות.

איתן כבל: מישהו יכול להכחיש?

שלי יחימוביץ': אתה חייב להיות ישר.

איתן כבל: אני חייב להיות ישר עם עצמי.

איתן כבל: דרך אגב, אני עומד מול המראה ואני מתעקש לומר את זה.

איתן כבל: אבל אם אנחנו לרגע באים ומדברים על העניין הזה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, זה כלי פרלמנטרי לגיטימי.

איתן כבל: נכון שבעבר השתמשנו בו אולי יותר מדי, ולא לחינם תיקון 98 בא בדיוק כדי לסגור את היותר-מדי.

שלי יחימוביץ': אבל לא בשביל חוקים כאלה.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: בוודאי, גברתי.

איתן כבל: אמרתי את זה עוד בטרם נכנסנו לכל הסמטוחה הזאת.

איתן כבל: באתי ליועץ המשפטי של הכנסת ואמרתי לו: אדוני רק ידע – אני מניח שזה יגיע – יהיה מעניין אותי לראות איך אתה עושה, אם בכלל, 98 להצעת חוק פרטית שהיא לא היום הרת עולם, היום תעמיד במשפט.

איתן כבל: זה העניין, וזה לגיטימי, וכל המצקצקים האלה: מה, זה ממילא עובר, אפשר גם ללכת הביתה.

איתן כבל: הרי הכול עובר.

איתן כבל: ופתאום גם נזכרו, דרך אגב – גברתי לא הייתה כאן כשהזכרתי – אומרים: אתם יודעים מה היה אפשר לעשות בשלושת הימים האלה בוועדות?

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, בדיוק – – –

שלי יחימוביץ': נכון, צודקים.

שלי יחימוביץ': אל תביאו את החוק הזה ונעבוד.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אבל יותר מזה – הגיחוך שבעניין, שבדיוק בשלושת ימים האלה העולם היה משתנה, כי בדיוק בשלושת הימים האלה ישבו שרי הממשלה והרצים יצאו דחופים ליושב-ראש הכנסת להביא לו את התוכניות – – –

שלי יחימוביץ': את הבשורה.

איתן כבל: הבשורה.

איתן כבל: אמרתי קודם, יש את הבשורה על פי ישו, ועכשיו יש את הבשורה על פי דודי.

איתן כבל: ושנינו יודעים שזה לא.

איתן כבל: באמת, אני יכול לומר לכם, דווקא כשאנחנו יודעים שהתוצאה ידועה מראש, זה מוסיף כבוד.

איתן כבל: מאבק של אופוזיציה היא כמו תצרף; זה עוד לבנה ועוד לבנה ועוד לבנה.

איתן כבל: ככה זה עובד, ודרך אגב, הליכוד ידע לעשות לנו את זה מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: ועוד איך.

איתן כבל: ועוד איך.

יואל חסון: מי עשה פה את הפיליבסטר?

יואל חסון: מי המציא את הפיליבסטר?

איתן כבל: אמרתי.

יואל חסון: אה, אמרת את זה?

איתן כבל: יואל, אתה צריך לקרוא את הפרוטוקול.

שלי יחימוביץ': מיקי איתן, 11 שעות.

שלי יחימוביץ': ורובי ריבלין דיבר שלוש שעות על הכלב שלו סטפן.

איתן כבל: נכון, הייתי פה.

איתן כבל: שלוש שעות – מכל הזוויות.

איתן כבל: וטרינר לא היה מתאר את זה כפי שהנשיא תיאר את זה.

רויטל סויד: הכלב שרד את שלוש השעות האלה?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אללה ירחמו.

יחיאל חיליק בר: בסוף הנאום הכלב מת.

יחיאל חיליק בר: איתן, דברים לזכרו של סטפן.

יואל חסון: הוא לא הכיר אותו מספיק.

איתן כבל: לא הייתה לי איתו היכרות מוקדמת.

שלי יחימוביץ': הנשיא פשוט השווה את הנאמנות של סטפן לטבע האנושי של חבריו הפוליטיקאים.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אבל קודם כול, תראו, עצם העובדה שחברי האופוזיציה נמצאים כאן.

יוסי יונה: מתייצבים.

יוסי יונה: מתייצבים.

איתן כבל: מתייצבים, באים.

איתן כבל: הרצוג, יש גם לך זכות דיבור?

יצחק הרצוג: אני באתי לשמוע אותך.

מירי רגב: הוא כבר נאם.

מירי רגב: הוא בא רק בשבילך.

איתן כבל: אני מקווה שזה יבוא לידי ביטוי באחד הימים.

יצחק הרצוג: אולי באתי לשמוע הרצאה של יוסי יונה?

איתן כבל: אני מקווה שזה יבוא לידי ביטוי גם מהרצוג באחד הימים.

איתן כבל: הפסדתם הרבה חומר, אלה שלא היו כאן.

איתן כבל: אבל אדוני היושב-ראש, תרשו לי – – –

רויטל סויד: אתה חייב לסיים לנו רק את העניין עם הביצים החומות, כי אתה לא סיימת.

איתן כבל: נכון, נכון.

איתן כבל: אם אני לרגע חוזר להיות רציני ומקצועי בעניין הזה – – –

יצחק הרצוג: ממתי אתה רציני, כבל?

מאיר כהן: היה פיליבסטר בארצות הברית ב-1957 – סנטור מקרוליינה מדבר במשך 24 שעות על דוכן.

איתן כבל: באמת?

איתן כבל: מה זה, גוגל?

מאיר כהן: כן, הלכתי לבדוק.

מאיר כהן: תמיד חשבתי שפיליבסטר התחיל ממיקי איתן.

איתן כבל: בוא נהיה צנועים.

איתן כבל: אבל זה נכון, שמעתי, רק לא ידעתי.

איתן כבל: אולי אדוני יאמר בקול.

איתן כבל: מאיר, מי אתה אומר היה מר פיליבסטר הכי גדול?

מאיר כהן: סנטור ב-1957, בדיון על זכויות אזרח בדרום קרוליינה.

זוהיר בהלול: אתה יודע, אסוציאציה זה טוב, אבל אסוציאציה זה גם רע, כי התחלת לדבר על שני נושאים ולא סיימת אותם.

זוהיר בהלול: אחד זה הביצה, והדבר השני זה 30,000 בני ישראל שנהרגו בפאתי ראש העין.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: זה מה שאני אמרתי.

איתן כבל: אתה אולי היית קצת עסוק – – –

זוהיר בהלול: אני איתך.

איתן כבל: לא, לא, היית בשיחה, גם עם מאיר, בדיוק כשאני סגרתי את העניין הזה שבו ניסיתי לומר שהמלצתי לכל אחד מאיתנו לקרוא פרק בתנ"ך פעם בשבוע; זוהיר, גם אתה, זה מאלף.

זוהיר בהלול: אני למדתי.

איתן כבל: אני לא מדבר על התקופה שזה היה בכפייה, אני מדבר על כך שאתה עושה את זה – באמת, איך אומרים, חלפו להן השנים, ובכל תקופה האופן שבו אתה תופס את האירועים הוא אחר לגמרי.

איתן כבל: קראתי ארבע פעמים את מלחמות היהודים.

איתן כבל: דרך אגב, יש גם תרגום חדש.

איתן כבל: אני אומר כבר הרבה זמן שאני צריך לקנות את הספר עם התרגום החדש.

איתן כבל: אומרים שהוא מאלף.

איתן כבל: כל פעם זה תלוי בן כמה הייתי, מה הייתה הסביבה שבה הייתי ומה היה הנרטיב של החיים שלי באותה תקופה.

איתן כבל: זה מרתק.

איתן כבל: אותו הדבר תנ"ך.

איתן כבל: והיום, כשאני מסתכל על זה, כשאני אומר לך – וזה החיבור שלי לארץ הזאת; זה מה שמחבר אותי לכל מקום ומקום.

איתן כבל: בשבילי להסתובב בשומרון, באמת – ויצא לי להסתובב בדרכים פחות טובות ויותר טובות; אני רואה שֵם – אני מייד מחפש את ההקשר התנ"כי שלו.

איתן כבל: אין מה לעשות, יש הקשר, בגלל זה אנחנו פה.

איתן כבל: יש אחר כך את הוויכוח האחר, אבל זה כבר דיון פוליטי, ואין לי כוונה ואין לי רצון לגעת בדיון הזה, בוודאי לא לקלקל.

איתן כבל: אבל אדוני היושב-ראש, אני כן רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהגיד ולהמליץ לחברים שלי, כי בסוף בסוף בסוף הדברים שאני הולך לומר מתקשרים גם לאופן שבו הדברים מתנהלים פה, בתוכנו.

איתן כבל: אני לא יודע אם יצא לאדוני היושב-ראש, או לך, חברתי שרן השכל, ולאחרים, לראות את הסרט של רינו צרור "יהודים, פעם שלישית".

רויטל סויד: מטלטל.

יצחק הרצוג: זה סרט מדהים.

איתן כבל: אני אומר, גם מי שלא יסכים לתובנות העולות מתוך הסרט הזה – – –

רויטל סויד: נורת אזהרה רצינית מאוד.

רויטל סויד: מטלטל מאוד.

איתן כבל: זה סרט באמת מטלטל.

איתן כבל: מה המשמעות של "יהודים, פעם שלישית"?

איתן כבל: רינו צרור מתאר בעצם בסרטו את שתי התקופות שבהן אנחנו, כשעוד נקראנו בני ישראל – בית ראשון, בית שני, כשני עוגנים, ובעצם הקמת המדינה כעוגן שלישי.

איתן כבל: בשני העוגנים הראשונים הוא סופר כמה זמן בכל אחת מהתקופות אנחנו מדינה ריבונית, בהגדרה גם של היום וגם של אז, בוודאי; כמה זמן החזיקה – – –

רויטל סויד: כשריבונות נמדדת על פי שליטה עצמית, צבא – – –

איתן כבל: נכון – צבא, למי אתה משלם את המיסים, האם אתה כפוף למישהו או לא כפוף.

איתן כבל: ברוך השם, כמו היום.

איתן כבל: ברוך השם, ושזה לא ישתנה.

רויטל סויד: חברה מתפקדת, ללא שליטה.

יוסי יונה: יושרה ציבורית.

איתן כבל: בזה כבר אתה עולה למדרגה אחרת.

איתן כבל: אני אומר איך הוא נתן לזה והתייחס לזה מהזווית של מדע המדינה של היום – – –

מאיר כהן: פתאום אני מוצא את עצמי מוקף במחנה הציוני.

יצחק הרצוג: זה דווקא לא רע, אה?

איתן כבל: זה לא נורא.

איתן כבל: תראה, מאיר, מהטובים שבבנינו.

מאיר כהן: מהטובים ביותר.

איתן כבל: מאיר, אני רק רוצה להגיד לך, מאיר: יש רגעים, כשקורה לך אירוע, שאתה לא מבין את הכוח של זה.

איתן כבל: אתה תלך הביתה, תחשוב על העובדה הזאת – – –

מאיר כהן: אתה מיסטיקן.

איתן כבל: אתה מוקף בפרופסור ואלוף, מטובי בנינו, ומאחוריך סאלח סעד, שזה – בכלל, צריך להיזהר.

יוסי יונה: איתן, תגיד למאיר שהוא אחד מטובי בחורינו.

איתן כבל: אני חוזר פנימה לתוך התהליך הזה, והשאלה שהוא מעמיד לפתחנו היום:

איתן כבל: אם בפעם הראשונה – אומר רינו: בתוך 3,000 השנים שלנו, כמה פעמים היינו כפי שהיינו היום, כשאנחנו היום סוגרים 70 שנה, בעזרת השם?

איתן כבל: הוא אומר שבפעם הראשונה זה היה 80 שנה ובפעם השנייה – 66 שנה, ספור, בתוך כל אלפי השנים האלה, ברצף השנים, מה שאנחנו מגדירים ריבונות יהודית מלאה, על כל המשתמע מכך.

רויטל סויד: כמו שיש היום.

איתן כבל: כמו שיש היום, ברוך השם.

איתן כבל: מי שמתכתב עם ההיסטוריה היהודית לדורותיה וקורא אותה וחי אותה, שלא יתבלבל: הייתה מלכות יהודה ומלכות ישראל, אבל בחלק ניכר מהתקופות, שלי, הן היו בני חסות, פעם של היוונים – כל בית והתקופה שלו: בית ראשון – אשור, בבל, מצרים.

איתן כבל: אנשים לא יודעים כמה מצרים הייתה שחקן מרכזי בתקופת בית ראשון.

איתן כבל: אנחנו מכירים רק את הסיפורים של ספר שמות, בעיקר, אבל ברצף ההיסטורי, כשאתה נכנס פנימה – וזאת שאלה שהוא מניח אותה בענק לפתחנו.

איתן כבל: ואני אומר לך, ועזבי איפה אתה נמצא – שמאל, ימין, ימין, שמאל – זה מטלטל.

איתן כבל: כי מי ששברו את ההגמוניה של הריבונות היהודית ברצף ההיסטורי היו קודם כול היהודים, אדוני היושב-ראש, לא אויב מבחוץ.

איתן כבל: ורינו מניח את המצגת הזאת מולנו בצורה מאוד ישירה, מאוד בוטה.

איתן כבל: זה קרה בבית ראשון, ומי שמכיר ויודע – זה הגדיל עשות בבית שני.

איתן כבל: הרי כולם יודעים מי הביא את הרומאים לכאן: ריב בין יהודים על מלכות, חשובה ככל שתהיה.

איתן כבל: בסוף הפסדנו את כל עולמנו.

איתן כבל: וכשאני מסתכל ברצף ההיסטורי – אלוהים בשמיים עדי, כפי שאני נוהג לומר, אני אומר לכם שאני לא מפסיק לחשוב על העניין הזה: מה באמת אנחנו משאירים לבנינו, לנכדינו ולנינינו.

איתן כבל: אלה לא מילים גדולות, אדוני היושב-ראש, זה מחר בבוקר.

איתן כבל: ברצף ההיסטורי, כשאני מסתכל גם על עצמי, אתה לא הספקת לומר "בוקר טוב" ואתה כבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אל תזכירו.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני אומר את זה, זה נכון לכולנו.

זוהיר בהלול: לא הספקת לומר ג'ק – – –

איתן כבל: אני רציתי להשתמש במילה שמתכתבת עם המציאות של הסיפור.

איתן כבל: תאמין לי, ג'ק עלה לי בראש.

איתן כבל: אבל בשורה התחתונה, אם אתה רוצה למצוא מקבילה לג'ק זה גט – הקיצור הוא של המילה.

איתן כבל: לכן, מה שאני אומר – אדוני היושב-ראש, לך יש מעמד מרכזי בבית הזה, כי אלה הפנים.

איתן כבל: והעולם שאנחנו חיים בו היום הוא עולם הרשתות החברתיות.

איתן כבל: פעם כדי להעביר את ההודעה היו צריכים להדליק משואות; אדוני יודע איך היו מודיעים על החודש, מולד, לא מולד, סיפור – כל סיפור הדלקת המשואות ואיך מודיעים ואיך מעבירים ידיעות.

איתן כבל: ההוא רץ מרתון 42 קילומטר כדי למסור הודעה.

איתן כבל: היום – אני תמיד אומר עלינו, הפוליטיקאים, שהאזרחים יודעים עלינו לפעמים יותר ממה – הם כבר שמעו את זה ממישהו שקם לפנינו.

איתן כבל: והמשימה שעומדת בפני המנהיגות – ואתה חלק מהמנהיגות המרכזית היום; זו אחריות עצומה.

איתן כבל: כי בשאלת הוויכוח של ימין–שמאל, בסוף, אם חס וחלילה – ומי ערב לנו?

איתן כבל: האם אדוני יודע שיוון של אלכסנדר מוקדון הייתה הרבה יותר גדולה לתקופתה מאשר מעצמה כמו ארצות הברית?

איתן כבל: רומא הגדולה – לאין שיעור, חברי זוהיר בהלול.

איתן כבל: והיום אתה לומד אותם במקרה הטוב בספרי ההיסטוריה.

איתן כבל: נכון, ברוך השם שרדנו, וזה לא עניין של מה בכך, אבל העניין הזה, שאנחנו חושבים שזה תמיד יכול להימשך – אני לא יודע.

איתן כבל: יפה, יש מי שיאמר, עם בחירה.

איתן כבל: כמה אפשר לכדרר עם זה?

איתן כבל: ואני באמת אומר לך שאני מוטרד, וזה בעצם מה שרינו אומר, מעבר למחלוקות, מעבר לימין ושמאל, ארץ ישראל שלמה, ארץ ישראל כזאת, ארץ ישראל כזאת; בסוף צריך גם כן לנהל את העסק.

איתן כבל: ומה, אנחנו עושים את זה רק לעצמנו?

איתן כבל: אחרינו המבול, מה שיהיה יהיה?

איתן כבל: אנחנו עושים את הדברים כדי להשאיר לדורות אחרינו, ואם אנחנו לא יודעים לעמוד במשימה הזאת, נכשלנו.

איתן כבל: ומבחינתי, כישלון הוא גם איך אנחנו נותנים את זה, איך אנחנו מוסרים את זה.

איתן כבל: זה לא מספיק, אדוני היושב-ראש, לתת את זה.

איתן כבל: אפילו לא דומה האופן שבו נמסרה המדינה הזאת על ידי מקימיה למה שהיום, ברוך השם.

איתן כבל: ברוך השם.

איתן כבל: ואנחנו חייבים גם למצוא את נקודות האיזון בתוכנו.

איתן כבל: אדוני שומר מצוות, עד כמה שהוא יכול.

איתן כבל: ככה זה בחיים.

איתן כבל: אני לא מתיימר.

איתן כבל: אני למשל אוסף מצוות; אני לא מגדיר את עצמי לא חילוני, לא דתי.

איתן כבל: אני חושב שגם רויטל – היא יותר ממני.

איתן כבל: אני משתדל לאסוף מצוות.

איתן כבל: אבל הקרב הזה שמתחולל פה סביב ההגדרה, כל הזמן לתת אחד בשני סימנים, מטריף אותי.

איתן כבל: תשמע, בסוף בסוף הקבוצה השלישית שהולכת ומתפתחת פה, הקבוצה המסורתית, של שומרי המסורת, זו הקבוצה שתנצח, בעזרת השם, והיא שתכתיב את עוצמתנו במקום הזה.

איתן כבל: כי מה?

איתן כבל: אני אומר לך, בשורה התחתונה כולנו ניצחנו: החברה החרדית, שלא הייתה תקופה מעולם שהיו בה כל כך הרבה לומדי תורה כמו שיש בתקופתנו.

איתן כבל: אין, כולל אצל רבי עקיבא הגדול.

איתן כבל: מצד שני, גם החילוניות ניצחה, במידה רבה.

איתן כבל: אנשים לא יודעים.

איתן כבל: אני מסתכל על המקום שממנו באתי, רויטל, מראש העין.

איתן כבל: אספר לך: כילד גרתי, והוריי עדיין גרים, ברוך השם, סמוך למה שהייתה פעם הכניסה הישנה לראש העין.

איתן כבל: הייתי הולך אחר הצוהריים עם חבריי לבדוק שהחבל – היינו מחבללים את הכניסה שמכוניות לא תיכנסנה לראש העין.

איתן כבל: האם מישהו יכול להעלות בדעתו היום מצב שכזה, אדוני היושב-ראש?

איתן כבל: ברור לך שלא.

איתן כבל: זה אפילו לא עולה על הדעת בכל ראש העין הוותיקה, שבאמת, יש בה אנשי דת ומסורת מהוללים; גם בראש העין הוותיקה יש לא יותר משניים-שלושה, אולי חמישה רחובות שבאמת מי שייסע שם בשבת זה להכעיס לגמרי.

איתן כבל: ומצד שני, קמה קבוצה שלישית, שהיא בעצם מה שאני שואף שיהיה, שאלה הילדים שלי ודומים להם, שלא גדלים כבורים.

רויטל סויד: איתן, הבעיה לא בקבוצות, הבעיה בפילוג; הבעיה בשיח של חוסר קבלה האחד של השני.

רויטל סויד: זו לא בעיה של קבוצות.

רויטל סויד: כל אחד יכול לחשוב מה שהוא רוצה ולהתנהל איך שהוא רוצה.

איתן כבל: רויטל, ברור, לא רציתי עכשיו להעמיק.

איתן כבל: אני לא עוסק בהאשמה.

איתן כבל: אני רק אומר שהחברה הישראלית, יש בה את החבורה החרדית, יש בה את החילוניות – דרך אגב, חילוניות היא היום דת לכל דבר ועניין.

איתן כבל: היא דת, דת ככל הדתות.

איתן כבל: ואם אני רק מנסה לדבר על מזוזה או משהו – שומו שמיים.

איתן כבל: אצלי, בקהל המצביעים שלי, אני אומר "מזוזה" בשקט, שם את היד, שלא ישמעו אותי.

איתן כבל: וזה מטריף אותי.

איתן כבל: זה לא מתקבל על הדעת שכך אנחנו בוחנים וכך אנחנו קובעים את כללי המשחק והיחסים בינינו.

איתן כבל: וכל הסיפור הזה עכשיו – ואני אומר את זה גם לחבריי – סיפור המרכולים, באמת אני אומר את זה, רויטל, ואת יודעת להתכתב איתי בעניין הזה, אני בטוח.

איתן כבל: כל סיפור המרכולים – יש את התפיסה של שלי, שלי, שמדברת על השבת לא רק במושג – אין סטרטאפ יותר מדהים מהשבת, לא יעזור לאף אחד.

איתן כבל: למה כולנו מחכים?

איתן כבל: מתי כבר תגיע השבת; התחיל יום ראשון – אתה כבר רוצה להיות בשבת.

רויטל סויד: לא, אנחנו רוצים להוסיף עוד יום.

איתן כבל: ורוצים להוסיף עוד יום.

יואל חסון: איפה סילבן שלום?

יואל חסון: הבטיח לעשות את זה.

איתן כבל: ואני אומר את זה.

איתן כבל: אז לקחת את הדבר הזה, שכל אחד מאיתנו כל כך מחבק אותו – לא חייבים אפילו להסתכל על זה מנקודת מבט דתית דווקנית אלא גם מנקודת מבט – ואולי יש חלקים שאצלם זה בראש וראשונה – חברתית, סוציאלית מן המדרגה העליונה.

איתן כבל: אני אומר לכם, באמת, כשלפעמים אני הולך ומסתובב בשווקים פתוחים בשבת – ליבי ליבי.

איתן כבל: למה האנשים האלה – ושלא יבלבלו את המוח, גם כשאומרים לי: הם מקבלים שכר יותר גבוה; הם כולם "מתנדבים" לבוא ולעבוד בשבת.

איתן כבל: אני אומר את זה לא ממקום דתי בכלל, לא ממקום דתי, ממקום הכי חברתי, הכי עמוק שיש.

איתן כבל: אז אני לא באתי ואמרתי עכשיו: חברים, בואו נסגור.

איתן כבל: ממש לא.

איתן כבל: אבל אם יש רצון כן בין הצדדים, אפשר ועוד איך, אדוני היושב-ראש, להגיע לאיזונים.

איתן כבל: לא בשמיים היא.

איתן כבל: ועוד איך אפשר להגיע להבנות והסכמות.

איתן כבל: אבל כל אחד מן הצדדים משתמש היום בזה כקרדום לחפור בו.

איתן כבל: ובמידה רבה – אני אומר: אוי ואבוי אם היה נפתר עניין השבת.

איתן כבל: מה היו עושים?

יולי יואל אדלשטיין: אתה מרשה לי להתערב?

איתן כבל: בוודאי, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהייתי הראשון שהגיש את החוק של ימי ראשון ימי חופש, הלכתי לדבר עם הסיעות החרדיות והדתיות בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: פחדתי שיטרפדו לי את זה, יגידו: מה, זה מחקה את הנוצרים, וכן הלאה – לפני הרבה מאוד שנים, 15 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: ודווקא הם קיבלו את זה רגוע.

יולי יואל אדלשטיין: ואז הבנתי איפה הייתה הטעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: באתי להצבעה בקריאה טרומית וראיתי את כל סיעת שינוי מתייצבים להצביע נגד, ולא הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: רצתי אליהם, אמרתי: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: למה נגד?

יולי יואל אדלשטיין: זה יום ראשון.

יולי יואל אדלשטיין: אמרו לי בלי להתבלבל: יותר מדי טוב לדתיים.

יולי יואל אדלשטיין: ואז פתאום הבנתי בדיוק מה שאתה אמרת, אדוני – סליחה שהתערבתי בדבריך: אם ייקחו את מלחמות השבת, על מה נילחם?

יולי יואל אדלשטיין: אם כדורגל יהיה ביום ראשון, תיאטראות ביום ראשון וקניות ביום ראשון, על מה נילחם?

רויטל סויד: הינה, גם רבי ליצמן הגיע.

איתן כבל: ליצמן מתחמם על הקווים עכשיו בענייני שבת.

יעקב ליצמן: – – – ממשלה.

איתן כבל: ליצמן עכשיו נכנס עם החוק החדש שלו, אבל הוא לא מבין כמה זה חרב מתהפכת.

רויטל סויד: אהה.

יעקב ליצמן: לא.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי, ודאי.

שלי יחימוביץ': – – –

איתן כבל: ליצמן לא מבין כמה זה חרב מתהפכת, בראש ובראשונה על אלה שהוא מייצג אותם.

חיים ילין: אנחנו – – –

איתן כבל: כן, כן, גברתי.

קריאות: – – –

איתן כבל: לא פשוט.

איתן כבל: לא פשוט.

מירי רגב: צריך גם להגיד – – – גם תעודת בגרות, גם זה, גם תואר וגם – – – קשים.

איתן כבל: לא פשוט.

איתן כבל: וגם זקן.

שלי יחימוביץ': – – –

יעקב ליצמן: לא, לא, הם היום – יש – – – מה אתם רוצים?

חיים ילין: מה יש?

יולי יואל אדלשטיין: תהיה הסתייגות שכל שר בממשלה יהיה עם תואר אקדמי ושירות משמעותי בצה"ל.

יעקב ליצמן: – – –

שלי יחימוביץ': דרך אגב, אפשר לוותר על תואר ראשון ולהסתפק בתעודת בגרות.

שלי יחימוביץ': זה גם – – –

חיים ילין: – – – עם ישראל.

איתן כבל: נכון, גם.

איתן כבל: כן, גם בסדר.

קריאות: – – –

איתן כבל: ליצמן, אבל אנחנו חייבים לקבל גם את הלימוד לרבנות כתואר אקדמי.

יעקב ליצמן: למה, מותר – – –

איתן כבל: אם לא, לא תוכל להיות שר.

יעקב ליצמן: למה מותר ללפיד לעשות דירקטורים עם תואר, רק עם תואר?

יעקב ליצמן: למה ראש הממשלה לא צריך תואר?

קריאה: צודק.

מירי רגב: צודק במאה אחוז.

איתן כבל: אתה צודק במאה אחוז.

חיים ילין: לא, אבל לא רק תואר, כי דיברת גם על שירות משמעותי.

חיים ילין: אנחנו רוצים – – –

יעקב ליצמן: הוא היה כתב במחנה ואני – המודיע.

מירי רגב: דרך אגב, להמודיע יש יותר תפוצה מאשר לבמחנה.

איתן כבל: רגע, רגע, סליחה, אני רוצה – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: – – – שלהמודיע יש יותר תפוצה מאשר לבמחנה.

איתן כבל: סליחה, גברתי השרה, אני רוצה לחזור על ההכשרה הצבאית של ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה כתב לענייני ביטחון בהמודיע.

איתן כבל: ליצמן, אתה אומר שאתה עסקת בענייני ביטחון בהמודיע.

לאה פדידה: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת ליצמן, אני רק רוצה להבין, אתה היית כתב לענייני ביטחון בהמודיע, והוא היה כתב לענייני ביטחון – איפה?

מירי רגב: בבמחנה.

איתן כבל: אה, יפה.

מירי רגב: הוא לא כזה פארש.

איתן כבל: בסדר, אין פערים גדולים.

יואל חסון: איך לא סגרת אותו, ביבי.

קריאות: – – –

מירי רגב: לא סגרנו – – – היה שופר של הצבא כמו שצריך, מה אתה חושב?

יעקב ליצמן: אני יכול להתחרות איתו, המודיע, בביטחון, תאמין לי.

קריאה: עברת טקסט-טקסט – – –

יעקב ליצמן: הכתב בהמודיע הוא מיוחד, והוא מדווח על כל מה שקורה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם בתחום המודיעין, כתב בהמודיע הרבה יותר חזק מאשר בכל – – –

איתן כבל: ליצמן, לא, אבל רואים שאתה עדיין חזק בתחום.

חיים ילין: איתן, איתן, אבל אתה יודע מה החוק אומר?

חיים ילין: אין יותר בגדים שחורים.

חיים ילין: כולם ילכו עכשיו בירוק.

חיים ילין: הבגדים הירוקים הם מדי צה"ל, זהו.

איתן כבל: אבל, לא – – –

חיים ילין: אני בעד.

איתן כבל: גם אני.

חיים ילין: אני בעד.

איתן כבל: גם אני.

קריאה: פחות חם.

חיים ילין: – – – אני מצביע בעד החוק.

איתן כבל: אבל – סליחה, נכנס יואב קיש.

יואב קיש: אני, פשוט יש לי – – –

איתן כבל: יש לו הבהרה.

יואב קיש: יש לי הבהרה.

איתן כבל: אני כבר יודע על מה.

יואב קיש: ראשית, אני מתנצל שאני גומר את הזמן שלך, אתה יודע.

קריאות: – – –

יואל חסון: לא היה לו מספיק זמן.

מירי רגב: לא, אין לו, אין לו על מה לדבר.

מירי רגב: אין לו על מה לדבר – – – למלא את הזמן.

יואב קיש: לא, אני מציע שהיושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מתעקש להוסיף לו דקה, כי חבר הכנסת קיש מפריע.

מירי רגב: אין לו על מה לדבר.

רויטל סויד: מכלה את זמנו.

מירי רגב: מכלה את זמנו.

יעקב ליצמן: גם אני הפרעתי לו.

יואב קיש: עכשיו אני מרגיש הרבה יותר בנוח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יואב קיש: הייתה פה הבהרה.

יואב קיש: אני בטעות – ואני תמיד מודה בטעות – קראתי לסוודר, לאפודה של חבר הכנסת כבל אפודה ורודה, והתיקון שקיבלתי – זה צבע לילך.

איתן כבל: לילך.

יואב קיש: אז יפה מאוד.

איתן כבל: דרך אגב, אני אמרתי לו – הרי הוא טייס – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

איתן כבל: אמרתי, מזל שלא היו מלחמות בתקופתו, אם ככה הוא מזהה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: טייס עיוור צבעים.

איתן כבל: טייס עיוור צבעים זה בעייתי.

יולי יואל אדלשטיין: איך הוא יבדיל בין המדים – את מי הוא מפציץ בכלל?

יואב קיש: דרך אגב, היו מלחמות, אתה יודע, כאילו, אם כבר אנחנו – אתה יודע מה – – –

איתן כבל: אה, נו, באמת, להתחמק מ-762 זה נקרא מלחמה?

איתן כבל: נו, בחייאת דינכ.

יואב קיש: אחרי זה – – – לשנייה וזה.

איתן כבל: נו, באמת.

חיים ילין: כבל, אתה יודע מי ניצל מזה.

איתן כבל: נו?

חיים ילין: עוטף עזה.

חיים ילין: הוא עוד היה חושב שאנחנו עזה – – –

יואב קיש: תאמין לי, התקיפות שהכי פחדתי מהן זה התקיפות בעזה, ולא רק בגלל העוטף.

יואב קיש: גם בכלל – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, ברשותכם, תודה.

איתן כבל: נעמה לי חברת

איתן כבל: כם עד מאוד, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן כבל: ושמחתי גם שאדוני הגיע.

איתן כבל: ואני שמח גם שיואב ידידי הלך לעשות עבודת מחקר בעניין הצבעים.

איתן כבל: ויש כאן אורחים נכבדים, נאמר גם להם שלום, וצוהריים טובים כבר, ואני מקווה שיהיה לכם יום מהנה.

איתן כבל: ותודה, ושתהיה לנו באמת עבודה פורייה.

איתן כבל: היי, בבצ'יק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל ולכל מעריציו, כולל אותי, שהגיעו לשמוע את נאומו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: לרשותו של חבר הכנסת יוסי יונה עד שעה.

מירי רגב: אני לא מאמינה שדיברת שעה, כבל.

יוסי יונה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: איך הזמן טס כשנהנים, אה?

מירי רגב: דיברת שעה ולא אמרת כלום – – –

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי כנסת, חברות כנסת, השרה מירי רגב – ושיהיה יום טוב לכל האזרחים, לכל הצופים בבית.

יוסי יונה: היום אני אנצל את הבמה הזאת להעביר הרצאה, אדוני היושב-ראש, במתכונת אקדמית, שאליה הורגלתי שנים ארוכות.

יולי יואל אדלשטיין: 45 דקות, אבל, אדוני, שעה אקדמית.

יוסי יונה: שעה, אדוני.

יוסי יונה: עד 11:20.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לך יש שעה, אבל מתכונת אקדמית – –

יוסי יונה: אה, 45 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: – – מאז קומניוס זה 45 דקות.

יוסי יונה: אה, אוקיי, אז נעשה 45 הרצאה אקדמית, ו-15 דקות אנחנו נחזור לסורנו.

יוסי יונה: אם כן, ישנו דיאלוג מאוד מוכר וידוע לרבים מאיתנו שמתקיים בספר "המדינה" לאפלטון.

יוסי יונה: הדיאלוג נמצא בפרק הראשון של – –

יולי יואל אדלשטיין: "משל המערה", כן.

יוסי יונה: – – הספר – אדוני, יעקב, קיש, השר ליצמן, את תשומת ליבכם, בבקשה.

יואב קיש: כן.

יוסי יונה: אז אם כן, אני מתחיל ואומר לכבות את הטלפונים, בוודאי, כפי שאנחנו נוהגים לעשות במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי, ודאי.

יוסי יונה: בוודאי.

יוסי יונה: בסוף יכול מאוד להיות, אדוני, שגם נבקש מהאנשים להיבחן על החומר שאותו אנחנו מציגים.

יולי יואל אדלשטיין: זה במסגרת החוק של יעקב ליצמן – גם יצטרכו – –

יוסי יונה: יפה, נכון.

יוסי יונה: אנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – לעשות מחקר השוואתי בין אפלטון לאריסטו וכאלה.

יוסי יונה: בוודאי.

יוסי יונה: אנחנו משדרגים את הכנסת ומחייבים תארים אקדמיים.

יוסי יונה: ככל שמשרתו של האדם גבוהה יותר, אולי אנחנו נבקש – – –

רויטל סויד: אז אני מבינה שגם יהיה בוחן פתע, אולי.

יוסי יונה: כן, בהחלט.

יוסי יונה: אז כפי שאמרתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסוף.

יולי יואל אדלשטיין: את עולה אחריו אז תוכלי, כמו שאמרתי, לדבר על אריסטו ורמב"ם, ואז נעשה את ההשוואה.

יוסי יונה: כן, וחברתי רויטל המון פעמים ציינה בפניי שלא הייתה לה הזדמנות להשתתף בהרצאה אקדמית שאני נתתי, אז הינה, עכשיו אנחנו נעשה זאת.

רויטל סויד: מה שאמרתי הוא שאני שומעת אותך כל פעם מדבר, ואני אומרת:

רויטל סויד: אשרי הסטודנטים שלך שזכו לשמוע ממך באמת משנה סדורה.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו נשמע.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נשמע.

יוסי יונה: בואו נשמע.

יוסי יונה: אז בואו נשמע.

רויטל סויד: – – –

יוסי יונה: אז כפי שאמרתי, השר ליצמן, בבקשה, וחברים, חברי יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: כן, סליחה.

יוסי יונה: כפי שאמרתי, ישנו דיאלוג ידוע בספר "המדינה" לאפלטון, בפרק הראשון.

יוסי יונה: הספר הזה עוסק בשאלות מאוד מאוד חשובות, מאוד מהותיות, כגון מהו צדק, מהו שלטון צודק, מהי מדינה צודקת.

יוסי יונה: אז מדינה ופוליטיקה, אדוני היושב-ראש יודע שהם היו מושגים חופפים.

יוסי יונה: ביוונית פוליטאה בעצם זאת המסגרת – –

יולי יואל אדלשטיין: ביוונית זה פוליטאה.

יוסי יונה: – – המסגרת שבה מתנהלים החיים הציבוריים, ופוליטיקון – הכוונה היא לדבר שנוגע בענייניו של האזרח.

יוסי יונה: אם כן, אנחנו מדברים על הפוליטאה – מתי הפוליטאה הזאת היא צודקת, מהם התנאים לכך שהיא תהיה צודקת.

יוסי יונה: שנים ארוכות נהגתי ללמד את הדיאלוג הזה שמתקיים בספרו של אפלטון, "המדינה".

יוסי יונה: יש כאלה שטוענים שהדיאלוג הזה בספרו של אפלטון – מתקיים שם למעשה דיאלוג בין סוקרטס לבין בר-פלוגתא שלו שנקרא תרסימכוס – שהוא אחד מהביטויים הראשונים, שהטרים גם את כתיבתו של מקיאוולי, אדוני היושב-ראש, עד כדי כך.

יוסי יונה: אנשים שיקראו את הדיאלוג הזה בין סוקרטס לבין תרסימכוס יאמרו: אהה, הינה, אלה הם הניצנים של כתביו של מקיאוולי, ובמיוחד, כפי שרבים מכם יודעים, ספרו שנקרא "הנסיך".

יוסי יונה: ספרו של מקיאוולי "הנסיך" הוא למעשה ספר שמתמקד בסוגיה שנקראת אומנות השלטון – אומנות השלטון, שלטון לשם עצמו.

יוסי יונה: ואומנות השלטון על פי מקיאוולי – והספר בוודאי נכתב מאות בשנים לאחר כתביהם של סוקרטס ואפלטון; למעשה "הנסיך" נכתב במאה ה-16, או ליתר דיוק ב-1513 יצא לאור ספרו של מקיאוולי "הנסיך".

יוסי יונה: ויש שם, כפי שציינתי בנושא ההרצאה שלנו, הנחות יסוד של השלטון לשם שלטון.

יוסי יונה: אם כן, "הנסיך" עוסק – בראש ובראשונה הנחת היסוד היא כיצד משיגים שלטון וכיצד משמרים אותו.

יוסי יונה: זאת הנחת היסוד הבסיסית של מקיאוולי – כיצד משיגים שלטון וכיצד משמרים אותו.

יוסי יונה: הנחת היסוד השנייה של מקיאוולי:

יוסי יונה: אומנות השלטון אדישה לחלוטין לשיקולים מוסריים.

יוסי יונה: אדישה לחלוטין לשיקולים מוסריים.

יצחק הרצוג: זה נכון כאן.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יצחק הרצוג: מניסיון חיינו אנחנו יודעים שזה נכון.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: אז אם כן, אלה הן הסוגיות שבהן אנחנו עוסקים, חברי יצחק הרצוג.

יוסי יונה: ויש כאלה שאומרים שהחיבור של מקיאוולי "הנסיך" הוא הפעם הראשונה שבה נוסחה התפיסה הזאת של אומנות השלטון.

יוסי יונה: זאת אומרת, זאת הפעם הראשונה – או בשיח המודרני – שאנחנו תופסים את המדינה ואת הפעילות המדינתית כפעילות עצמאית שאינה משיקה לשיקולים של מוסר, ויש כאלה שאומרים שהינה בעצם התבססותם של מדעי המדינה כעיסוק עצמאי.

יוסי יונה: שתי ההנחות הללו – אומנות השלטון, האופן שבו אנחנו משיגים שלטון, והאופן שבו אנחנו משמרים שלטון, והנחת היסוד השנייה, כפי שאמרתי, שבעצם אומנות השלטון אדישה לשיקולי מוסר, ולכן, שם גם באה לידי ביטוי, באופן מדויק ומזוכך, אדוני היושב-ראש, האמרה שכולנו מכירים: המטרה – –

זוהיר בהלול: מקדשת את האמצעים.

יוסי יונה: – – שהיא בעצם השגת השלטון ושימורו, מקדשת את האמצעים.

יוסי יונה: פחות או יותר הנחות היסוד בחיבורו של מקיאוולי, "הנסיך".

יוסי יונה: ואנחנו חוזרים לאפלטון.

יוסי יונה: מעניין שהתפיסה הזאת של אומנות השלטון ככזאת קיבלה כבר ביטוי ב"המדינה" לאפלטון.

יוסי יונה: עכשיו, הבה נירגע.

יוסי יונה: אין כוונתי לומר שאפלטון עצמו אחז בתפיסה שכזאת.

יוסי יונה: להפך.

יוסי יונה: אפלטון, הייתה לו תפיסה שלמעשה כרכה באופן מהותי, אם תרצו, את המוסר ואת השלטון.

יוסי יונה: המושל האמיתי – וזה ציטוט פחות או יותר מדויק מדבריו של אפלטון: המושל האמיתי בתכלית, אדוני היושב-ראש, כך אומר אפלטון, אינו עשוי לבקש את תועלתו, אלא את תועלתו של הנתון למרותו.

יוסי יונה: שוב: המושל האמיתי אינו עשוי לבקש את תועלתו אלא את תועלתו של הנתון למרותו.

יוסי יונה: וכאשר אפלטון מביא את העמדה הזאת, מציג אותה בדיאלוג שציינתי לפני כן עם בר-הפלוגתא שלו – וזה אחד מיני בני-פלוגתא שבעצם נושאים ונותנים איתו על טבעו של השלטון ועל למי מועיל השלטון – הרי שהוא נתקל באתגור מצידו של תרסימכוס.

יוסי יונה: ויש כאלה שאומרים שבאתגור של תרסימכוס – ויש שם מונולוג מאוד יפה, מאוד מרתק, שכפי שאמרתי לפני כן ניתן לזהות בו את הניצנים של התפיסה המקיאווליסטית, במונולוג הזה.

יוסי יונה: אז ברשותכם, אנחנו נעשה מין דרש, ונקרא כמה קטעים מתוך "המדינה" לאפלטון, פרק ראשון, וראו או שמעו תכף, מייד, את האופן שבו תרסימכוס מגדיר את השלטון ואת מהות השלטון.

יוסי יונה: והינה, למעשה אפלטון משתמש בהמון אנלוגיות כדי להבהיר את עמדתו: האנלוגיה של הרפואה, האנלוגיה של קברניט – –

זוהיר בהלול: אנלוגי, לא דיאלוגי.

יוסי יונה: אנלוגיות.

יוסי יונה: – – מה תפקידו של קברניט השולט בספינתו, מה תפקידו של הרופא, הרופאה, מה תפקידו של הרועה ביחס לצאן, לצאנו, ומשם בוודאי הוא גוזר את האנלוגיה לגבי המושל, לגבי השליט.

יוסי יונה: והינה אחת מהאנלוגיות.

יוסי יונה: אומר לנו אפלטון: כפי שאנחנו מדברים על הקברניט, מדברים על הרופא או מדברים על הצאן, הוא אומר, אותו קברניט ומושל – הקברניט והמושל, קברניט שבאחריותו נתונה הספינה – אותו קברניט ומושל לא יבקש ולא יצווה את שמועיל לקברניט אלא של אלה שמפליגים בספינתו ונתונים למרותו.

יוסי יונה: רואים, זו העמדה שסוקרטס כאן מציג באופן מאוד ברור וחד-משמעי.

יוסי יונה: שוב, הקברניט לא יצווה את שמועיל לו אלא של זה שמפליג בספינתו וזה שנתון למרותו.

זוהיר בהלול: משרת את האחרים.

יוסי יונה: כן, חד-משמעית, זוהיר.

יוסי יונה: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, אם במקרה הזה תהיינה איזשהן שאלות הבהרה, לא נאומי נגד, אז אנחנו נאפשר לסטודנטים החביבים שיושבים כאן במליאה להעיר את הערותיהם, ואם ירצו לברר חלק מהסוגיות שלהם, בוודאי גם העיתונאים יכולים להעביר לנו באיזשהם פתקים: היי, הייתי צריך – לא הבנתי עד תום את הנקודה שאותה הצגת, אז בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לא חילקת את הטקסט לאנשים, פשוט, אז אני חושש שלא – – –

יוסי יונה: הטקסט, דרך אגב, משום שהטקסט הזה הוא קנוני והוא קלאסי, ניתן להעלות אותו, כל אחד בטלפון הנייד שלו או במחשב שלו, והטקסט יהיה נתון לפניו.

יוסי יונה: וכאן, באמת – דרך אגב, אני רואה את דבריך כנזיפה לעוזרים שלי.

יוסי יונה: בפעם הבאה – – –

יולי יואל אדלשטיין: פדגוגית, כן.

יוסי יונה: פדגוגית.

יוסי יונה: – – יש לחלק מבעוד מועד את הטקסט, כך שנוכל לעשות למידה משותפת, שיטתית, פורה וביקורתית יותר.

יוסי יונה: בהחלט, אני רושם זאת לפניי, וזה יהיה בפעם הבאה.

יוסי יונה: אז אם כן, חזרה לדיון שלנו בספרו של אפלטון.

יוסי יונה: אומר לנו אפלטון – סוקרטס – –

זוהיר בהלול: על הקברניט.

יוסי יונה: – – על הקברניט – והינה אנלוגיה לממשל – הוא אומר לנו: אם כן, אמרתי, כך כותב סוקרטס, אומר סוקרטס, אף בשום ממשלה אחרת לא יבקש ולא יצווה המושל באשר הוא מושל.

יוסי יונה: דרך אגב, מאוד מאוד חשובה האמירה הזאת שהם אומרים, "באשר הוא מושל", כי מה הכוונה כאן בדברים "באשר הוא מושל"?

יוסי יונה: בהגדרה המהותית של מה בעצם תפקידו של המושל, או מהי הפרקטיקה, מה מהותה של הפרקטיקה הזאת של המושלות, ולכן הוא אומר "באשר הוא מושל", כי יכול להיות שהוא פועל בחייו בפונקציות אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: בתוקף תפקידו כמושל הוא היה – – –

יוסי יונה: כן, אקס אופיציו, בדיוק.

יוסי יונה: אקס אופיציו, "באשר הוא מושל".

יוסי יונה: והוא אומר: בשום ממשלה אחרת לא יבקש ולא יצווה המושל באשר הוא מושל את תועלתו שלו, אלא זו של הנתון למרותו או שלצורכו הוא עוסק במלאכתו.

יוסי יונה: ובשוותו לעיניו את הלה, ואת שמועיל ונאות להלה, משמע לזה שנתון למרותו, יאמר את אשר יאמר ויעשה כל אשר יעשה.

זוהיר בהלול: אז הם היו תמימי דעים.

יוסי יונה: לא, תכף תראה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: דיאלוג.

יוסי יונה: בהחלט לא.

יוסי יונה: כפי שאומר אדוני היושב-ראש, הם לא היו תמימי דעים.

יוסי יונה: תרסימכוס, שמקשיב להגדרות הללו, המוזרות – לטענתו, לדעתו – ההזויות הללו, כיצד הוא משיב לאפלטון?

יוסי יונה: בלעג, בזלזול.

יוסי יונה: הוא אומר לו: הגד נא לי, סוקרטס, האם יש לך אומנת?

יוסי יונה: אומנת.

יוסי יונה: האם יש לך אומנת?

יוסי יונה: עונה סוקרטס: מה פירוש?

יוסי יונה: מה עכשיו קשר?

יוסי יונה: אנחנו מדברים על תפקידו של המושל.

יוסי יונה: אומנת?

יוסי יונה: וראו את הלעג של תרסימכוס.

יוסי יונה: הוא אומר לו: משום שהיא אינה שמה לב שיש לך נזלת, ואינה מקנחת את חוטמך אף על פי שאתה צריך לכך, שאף לא למדת אצלה להבחין בין צאן לבין הרועה.

יוסי יונה: לא למדת להבחין – רוצה לומר, מהו האינטרס של הרועה ומהם הצרכים של הצאן לא למדת להבחין.

יוסי יונה: וכאן, אם כן, מגיע המונולוג שמצוטט ברבים מספרי הפילוסופיה, כפי שאמרתי לפני כן, שעוסקים בפילוסופיה מדינית, ומצביעים עליו: אהה, הינה הניצנים לחשיבה המקיאווליסטית כפי שבאה לביטוי בדיאלוג המאוד-ידוע הזה בין סוקרטס לבין תרסימכוס.

יוסי יונה: הינה הוא.

יוסי יונה: שואל אותו סוקרטסס: למה אתה מתכוון שאין לי אומנת ואני לא יודע להבחין בין צאן לבין הרועה?

יוסי יונה: והוא אומר לו: משום שרועי הצאן מבקשים לדעתך את טובת הצאן או את טובת הבקר, ואינם משווים לעיניהם את טובת אדוניהם וטובת עצמם, אלא דבר אחר כאשר הם מפטמים את עדריהם ומטפלים בהם.

יוסי יונה: אתה באמת חושב שעניינו ומעייניו של הרועה נתונים לצאן ולא לדבר אחר?

יוסי יונה: וכן סבור אתה – והינה האנלוגיה, אדוני היושב-ראש, והינה האנלוגיה – וכי סבור אתה שהמושלים במדינות, אלה שלאמיתו של הדבר מושלים – וכאן הוא כותב "מושלים", כאילו לועג לו, שם את זה במירכאות, צריך לראות את תרסימכוס, "מושלים" – אינם חושבים על נתיניהם באותה כוונה שמתייחס האדם אל צאנו?

יוסי יונה: זאת אומרת, איך האדם מתייחס אל צאנו?

יוסי יונה: הוא מפטם אותו, הוא מאכיל אותו, הוא דואג לרווחתו של הצאן עד ליום השחיטה.

יוסי יונה: זאת אומרת, אין להתרשם מהדאגה שהרועה מפגין כלפי הצאן, משום שהצאן מבחינתו הוא אמצעי להתעשר, לרכוש כבוד, כוח.

יוסי יונה: והוא ממשיך ולועג: וכל כך התקדמת בסוגיה של מה שצודק ובלתי צודק, של צדקה ועוול, עד שאינך מבין כי הצדקה ומה שצודק הם לאמיתו של הדבר טובתו של האחר, כלומר, תועלתו של החזק יותר והמושל, והחיסרון של הנתין ושל זה שנתון למרותו.

יוסי יונה: הוא ממשיך ואומר ומביא דוגמאות כיצד הצדיק, או האזרח, לצורך העניין, יוצא תמיד נפסד ביחסי הגומלין בינו לבין המושל.

יוסי יונה: ניכנס לסוגיה פילוסופית מסוימת שאני חושב שצריך להציג אותה, והיא שקיים כשל לוגי בתפיסה הזאת של אפלטון.

יוסי יונה: ומה טבעו של הכשל הלוגי בתפיסתו של אפלטון?

יוסי יונה: אפלטון למעשה מקריס, אם תרצו – מהמילה קריסה – בין ההגדרה של תחום פעילות לבין המוטיבציה שמובילה את האדם לעסוק בו.

יוסי יונה: כלומר, אם אנחנו נגדיר מושלות ככזאת שתפקידה להנהיג עם ולקדם את רווחתו ואת ביטחונו, חושב סוקרטס שמניה וביה זו המוטיבציה שצריכה להדריך את האדם.

יוסי יונה: ולא כך הוא.

יוסי יונה: וזה בא לביטוי כמעט בכל – אפשר להגיד בכל תחומי החיים.

יוסי יונה: אין קשר בין מה שאנחנו יכולים לחשוב עליו כמהות של הפעילות, אם יש דבר כזה – והפוסט-מודרניסטים קוראים תיגר על המהות של הפעילות, יש מהויות, אין מהויות – לבין המוטיבציה שמובילה את האדם לנהוג או לקדם את הפעילות הזאת.

יוסי יונה: לדוגמה, אנחנו נאמר: מהי רפואה?

יוסי יונה: רפואה זאת בעצם פרקטיקה שנועדה לתת מזור למחלות.

יוסי יונה: האם ההגדרה של הפרקטיקה הזאת מחייבת את הרופא?

יוסי יונה: הוא יכול לומר: לא, אני עוסק בפרקטיקה הזו כדי להתעשר, כדי לרכוש וילה, כדי לרכוש כבוד, כדי לקדם אולי את הידע שלי בתחום הרפואי.

יוסי יונה: וזה אכן כשל לוגי.

יוסי יונה: דרך אגב, יש מאמר מאוד מפורסם, מאוד ידוע – סליחה, מאמר של פילוסוף מאוד ידוע, ולא מאמר כל כך מפורסם, של פילוסוף אנגלי בן ימינו שהלך לעולמו לפני מעל לעשור שנקרא ברנרד ויליאמס, שעסק במושג שוויון – On the Idea of Equality, על המושג שוויון – וגם שם הוא עוסק בסוגיה הזאת.

יוסי יונה: הוא אומר: לא רציונלי שאם הגדרתה של הרפואה היא לתת מזור למחלות, הרי האדם שזקוק לה לא יקבל אותה.

יוסי יונה: אולי לא מוסרי.

יוסי יונה: וגם פה צריכה לבוא עמדתו של האדם.

יוסי יונה: אנחנו פה, החברים מהסוציאל-הדמוקרטי אכן מאמינים שהקריטריון שמחייב את הקצאת שירותי הבריאות חייב להיות הצרכים הרפואיים של האדם.

יוסי יונה: אם תלכו – והאמת היא שיש דיון מדהים בסוגיה הזאת בין הליברטריאנים, ובין, אם תרצו, הקפיטליסטים הצרופים, שאומרים: מה פתאום, אדם עוסק במה שהוא עוסק במקרה הטוב כדי לממש את עצמו, ובמקרה הפחות-טוב כדי להגדיל את הונו, ואל תכפו עלינו הקצאה של שירות כזה או אחר על פי הצרכים.

יוסי יונה: הצרכים הם לא קריטריון.

יוסי יונה: אדרבה, יש כאלה שמרחיקים לכת ואומרים: הבה נחשוב על מקרה שהיפוכונדר מקבל שירותי רפואה שהוא לא צריך אותם.

יוסי יונה: הוא צריך אותם, אולי לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא באותה מידה.

יוסי יונה: – – לא באותה מידה, ואולי מסוג אחר של רפואה, אולי כדאי שהוא ילך לפסיכולוג; גם אז זו הגדרה מרחיבה, בוודאי, שמקובלת עלינו, של רפואה.

יוסי יונה: אבל הבעיה היא, אתם יודעים, שההיפוכונדר לא הולך לרפואה ולא מבקש סעד בגלל בעיות נפשיות, אלא המון פעמים בגלל בעיות פיזיות מדומיינות, ולכן יש כאן איזושהי סוגיה שאנחנו צריכים לברר אותה.

יוסי יונה: שלום לך, טלי.

טלי פלוסקוב: שלום וברכה.

יוסי יונה: אם כן, זו סוגיה באמת מאוד מאוד מעניינת ומאוד מרתקת בשיח הפילוסופי, שעוסק גם בשאלות שוויון ושל הקצאה של משאבים כאלה ואחרים.

יוסי יונה: במקרה הזה אנחנו חוזרים לעניין של המשילות, ומהו, כפי שאמרתי לפני כן, הפער שיכול להתהוות בין הגדרתה של משילות לבין המוטיבציה שמובילה את האדם, או את השליט, לרצות במשילות.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: וזה מביא אותנו לסוגיה שלנו, של שחיתות, באופן יותר ממוקד, אם תרצו.

יוסי יונה: ארגון השקיפות הבין-לאומי קובע מהי שחיתות.

יוסי יונה: אומר וקובע ארגון השקיפות הבין-לאומי: שחיתות היא קבלת החלטות שלא לטובת הציבור אלא כדי לשרת אינטרסים פרטיים.

יוסי יונה: שחיתות היא ניצול לרעה של משרה ציבורית או פרטית לרווח אישי.

יוסי יונה: זה כולל מעשי שוחד, מעילה, נפוטיזם או הכפפתה של מדיניות המדינה לקידום אינטרסים אישיים.

יוסי יונה: אבל בואו נעשה עוד איזושהי אתנחתה פילוסופית, וזה בהתייחס לדבריו של פילוסוף אחר, שזה הפילוסוף אריסטו, שהוא בעצם עושה הבחנות באשר לסוגי המוטיבציות שמובילות את בני האדם לפעול באופן כזה או אחר, וביניהם גם שליטים.

יוסי יונה: והוא עושה הבחנה בין מוטיבציות – רכישת כבוד, רכישת ממון, ורכישת הנאה.

יוסי יונה: ויש להוסיף על כך – ודווקא מפיו של פילוסוף חי וקיים, פילוסוף אמריקני, תומס נייגל, במאמר מאוד יפה; אדוני, אני ממליץ לכל הפוליטיקאים לקרוא את המאמר של תומס נייגל, שכותרתו היא Ruthlessness in Political Life .

יוסי יונה: זה לא Rootlessness, זה לא היעדר שורשים; זה Ruthlessness, היעדר עכבות.

יוסי יונה: זה שמו של המאמר – היעדר עכבות בחיים הפוליטיים.

יוסי יונה: ושם יש משפט מאוד יפה, שבאמת משך את תשומת ליבי, וזאת אחת המוטיבציות שאנחנו צריכים לחשוב עליהן כאשר אנחנו מדברים על מה מניע את האדם לרצות להיות שליט.

יוסי יונה: הוא יכול לרצות להיות שליט כי הוא חמדן, ואז באמצעות השלטון – אנחנו מכירים המון משטרים כאלה, אדוני היושב-ראש, ששליטים מתעשרים באופן דמיוני לאחר כמה שנים שהם בשלטון; יכול להיות שהוא רוצה כבוד; ויכול להיות, כמו שאומר תומס נייגל, וסלחו לי על האנגלית – מותר להגיד משפט באנגלית במליאת הכנסת, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: כציטוט, כן.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: הוא אומר – – –

ענת ברקו: היו"ר יתרגם לנו.

יוסי יונה: והוא אומר:

יוסי יונה: The exercise of political power is one of the most enjoyable of the human activities.

יוסי יונה: שימו לב, The exercise of political power is one of the most enjoyable of the human activities.

יוסי יונה: זאת אומרת שיש גם את העניין הזה – עצם ההנאה מהשימוש בכוח: שאני יכול לעקור הרים; שאני יכול, אם תרצו, כמצביא, להזיז גייסות; שאני יכול למנות ולפטר.

יוסי יונה: זאת אומרת, יכולה להיות גם המוטיבציה הזאת, אם כן, וכל מי שידו נגעה בפוליטיקה – וכולנו לא חסינים מפני הדבר הזה – יודעים היטב במה מדובר.

יוסי יונה: אז אם כן, אנחנו יכולים להתמקד בשני מופעים מבין המופעים השונים של השחיתות, או אם תרצו, נכון יותר, בשתי מוטיבציות מרכזיות של השחיתות כפי שהיא מתגלה לנו לעינינו המשתאות, הנדהמות, המתקוממות, כפי שזה קורה לנו פה בארץ ובמקומות אחרים – החמדנות; האנשים שבאים לכאן, ולא רק לכאן, אדוני היושב-ראש, כדי לעשות לביתם.

יוסי יונה: פעם נהגו להשתמש בביטוי הזה – כאשר אדם פרש ממשרה ציבורית, הוא אמר: שירתי את מדינתי בנאמנות ובמסירות רבה, וכעת אני פורש מתפקידי – –

יולי יואל אדלשטיין: לעשות לביתי.

יוסי יונה: – – כדי לעשות לביתי.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אומרים את זה ביום הכניסה לתפקיד.

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: אומר אדוני היושב-ראש, היום עושים זאת – לא כולם, חס וחלילה, שלא נפגע בכשרים; יש חברות וחברי כנסת פוליטיקאים שמיום היכנסם לכנסת באים ואומרים: זה הזמן לעשות לביתי.

יוסי יונה: ישנו מחקר שעוסק בהון המצטבר של חברי קונגרס וסנטורים בארצות הברית, בהון המצטבר מיום כניסתם לפוליטיקה ועד צאתם מהפוליטיקה.

יוסי יונה: אין שום דרך שהשכר הציבורי של הפוליטיקאי יכול לעשות אותו אדם מאוד מאוד אמיד.

יוסי יונה: אם הוא נכנס לבית הזה בשכר ציבורי, הוא לא יכול לגמור את תפקידו כמולטי-מיליונר.

יוסי יונה: הוא לא יכול.

יוסי יונה: ואם הוא גמר את תפקידו כמולטי-מיליונר יש שלדים בארון, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ולצערנו, יש המון פוליטיקאים אצלנו, כמו במדינות אחרות, שמסיימם את תפקידם או במהלך תפקידם הופכים להיות אנשים מאוד מאוד אמידים.

יוסי יונה: זה פרצופה המכוער של השחיתות ופרצופם המכוער של קשרי הון–שלטון.

יוסי יונה: וכפי שאמרתי לפני כן, שני המופעים הללו – חמדנות, greed, שאין לה גבולות, של עוד ועוד, והרצון בכוח, וכן, אם תרצו, כוח, כפי שאריסטו אומר – –

יולי יואל אדלשטיין: כבוד.

יוסי יונה: – – כבוד; אלה שני דברים שבעצם יש להם קשר אינטימי, הכבוד והכוח.

יוסי יונה: ולעיתים בוודאי אנחנו צריכים גם לומר: חמדנות, כוח, כבוד, ההנאה מהשימוש בכוח, יכולים בדמותו של אדם כזה או אחר לדור בכפיפה אחת.

יוסי יונה: יגיד מי שיגיד: אני גם רוצה כסף, ואני גם רוצה כוח, אני גם נהנה מהתפקיד שלי, ואני גם רוצה כבוד.

יוסי יונה: ואלה כל החולות הרעות שאנחנו כן מזהים אותן אצלנו.

יוסי יונה: מצאתי – מחכים לחילופי תפקיד?

יולי יואל אדלשטיין: כן, כי טלי ביקשה לשמוע את שארית ההרצאה.

יוסי יונה: אז בואי, טלי, אני מאוד שמח.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שבדרך לכאן אמרו לי: את מפסידה הרצאה של יוסי יונה שהיא מרתקת.

יולי יואל אדלשטיין: אז – – –

טלי פלוסקוב: אמרתי: אז אני באה לשמוע אותך.

יוסי יונה: לכבוד לי.

יוסי יונה: לכבוד לי, באמת.

יוסי יונה: תודה, טלי.

יוסי יונה: וכפי שאנחנו רואים, גברתי – בשלב הזה אנחנו מדברים על המופעים השונים של השחיתות; גם על המוטיבציה שלה וגם על המופעים שלה.

יוסי יונה: פוליטיקאי מושחת יכול להיות זה שכרוך בשחיתות כדי להגדיל את משאביו, את הונו הפרטי, או יכול להיות מושחת כאשר הוא נוהג בדרכים לא חוקיות כדי לשמר את שלטונו.

יוסי יונה: ויש לנו ציטוט מאוד יפה מסופר מאוד ידוע, ג'ון סטיינבק – שמן הסתם חלק ניכר מאיתנו מכיר אותו, האיש שכתב את הספר "ענבי זעם", "קדמת עדן", זוכה פרס נובל לספרות 1962, סופר אמריקני.

יוסי יונה: ואם יש לנו קצת זמן להגיד משפט או שניים על – –

טלי פלוסקוב: יש לך עוד כמעט חצי שעה.

יוסי יונה: כן, כן, יש לי עוד.

יוסי יונה: – – על פועלו, כי הסופר ג'ון סטיינבק כתב את ספרו "ענבי זעם" על שנות ה-30 בארצות הברית, ועל "קערת האבק", מה שנקרא, התקופה הזאת, ענני אבק, סערות אבק, שגרמו למאות אלפי אם לא למיליונים של אזרחים אמריקנים, משפחות אמריקניות, לנדוד ממקומם במרכז אמריקה אל מערבה של אמריקה, ועל התקופה המאוד-קשה בחייהם, על העושק, על העוני המאוד-רב.

יוסי יונה: אז זה, אם תרצו, במסגרת של מאמר מוסגר, נגיד, ספר נהדר, אחד מהספרים המרתקים, אלה שהטביעו בי את חותמם עוד כשהייתי נער וקראתי אותם, "ענבי זעם".

יוסי יונה: זה ספר שאם נער או נערה קוראים אותו, קשה לי מאוד לראות כיצד הם לא יגדלו להיות סוציאל-דמוקרטים, או כיצד הם לא יפתחו את המצפון שלהם ואת הרגישות החברתית שלהם.

יוסי יונה: אז זה כמאמר מוסגר.

יוסי יונה: אלה מכם שלא קראו את ג'ון סטיינבק, רוצו לספרייה, רכשו את הספר או שאלו אותו, "ענבי זעם".

יוסי יונה: אם כן, בכל זאת הזכרנו את שמו של ג'ון סטיינבק כדי להביא ציטוט מדבריו, והוא אומר כך: הכוח אינו משחית.

יוסי יונה: הוא אומר: הפחד מפני איבוד הכוח יכול להשחית.

יוסי יונה: שימו לב.

יוסי יונה: הוא אומר: הכוח אולי לא בהכרח משחית, אבל הפחד מפני איבוד הכוח יכול להשחית.

יוסי יונה: כלומר, כשהאדם חושש שמא הוא יאבד את כוחו הפוליטי, הוא עשוי, או אם תרצו עלול, להשתמש באמצעים בלתי לגליים, בלתי חוקיים, כדי לשמר את מעמדו.

יוסי יונה: הכוח, הוא אומר, לא בהכרח משחית, אלא הפחד מפני אובדנו של הכוח יכול להוביל להשחתה של בעל או בעלי הכוח.

יוסי יונה: יש כאלה שמקילים בחשיבותה של השחיתות – כן, הם מקילים, לכך התכוונתי; אומרים: אתם יודעים, כשאנחנו גודעים עצים נופלים שבבים.

יוסי יונה: מה קרה?

יוסי יונה: הפוליטיקאי הוא בן אדם טוב, הוא לקח קצת שבבים.

יוסי יונה: מה קרה?

יוסי יונה: ואפילו בימינו – ואני יכול רק ברמז לדבר על תקופות – ואת יודעת מה, גברתי היושבת-ראש, ללא קשר לימין–ושמאל, לעיתים הציבוריות הישראלית, לעיתים התקשורת הישראלית גילתה סובלנות ביחס לשחיתות שלטונית, כי אמרו: המנהיג הזה, הוא בלבד יכול להביא לתוצאה מיוחלת, רצויה, ולכן עצמו עין; מקרים שבהם אתרגו את המנהיג המושחת מתוך איזושהי מחשבה שלא כל כך נורא, מתוך, בואו נאמר, איזושהי תפיסה שניתן לכנות אותה תפיסה מאוד אינסטרומנטלית.

ענת ברקו: זה מה שמפלגת העבודה עשתה – לאתרג מנהיגים מושחתים.

חיים ילין: יוסי, הכול בסדר?

יוסי יונה: הכול בסדר.

ענת ברקו: מה שהיא עשתה.

יוסי יונה: הכול בסדר גמור.

ענת ברקו: זה מה שמפלגת העבודה עשתה לאורך הרבה מאוד זמן.

חיים ילין: סיפרתי איך דיברת ערבית כשהיית – – –

יוסי יונה: אתה זוכר?

יוסי יונה: אתה זוכר?

יוסי יונה: דיברנו ערבית.

חיים ילין: – – –

יוסי יונה: כן, כן.

טלי פלוסקוב: שמת לב, אדוני, שאתה נמצא כאן וכל הכנסת מדברת על מה קורה כאן, על מה אתה מדבר?

טלי פלוסקוב: גם חיים ילין הגיע בעקבות – גם אני הגעתי לכאן כי אמרו לי שיש פה הרצאה מאוד מעניינת.

חיים ילין: לא, מעבר להרצאה, תקשיבי, מי שלא שמע את פרופ' יונה, חבר הכנסת יונה, מדבר בערבית עם אנשים ממדינות שנקראות עוינות – – –

יצחק הרצוג: – – – ערבית.

חיים ילין: אף אחד לא מבין איך אפשר לעשות הסכם שלום – כי אם אנשים היו עושים את זה ולא פוליטיקאים, כבר מזמן היה שלום.

יוסי יונה: חיים, תודה, תודה.

יוסי יונה: באמת תודה רבה – – –

רויטל סויד: חיים, גם אני רוצה.

רויטל סויד: יוסי, גם אני רוצה להוסיף משהו, כי אני מקבלת סמ"סים מאימא שלי, שבאמת מקשיבה כבר ממש מתחילת ההרצאה, והיא אומרת שזה מרתק ושאתה עושה את זה בחן – וזה, דרך אגב, מראה שכולנו במשפחה חושבים כך.

רויטל סויד: והיא רצתה רק לומר לך – היא אומרת לי, אבל אני חושבת שחשוב שאתה תדע – שאתה ממש צודק לגבי הספר "ענבי זעם".

יוסי יונה: של סטיינבק.

רויטל סויד: כן, ממש צודק.

יוסי יונה: אני שמח לשמוע.

יוסי יונה: גברתי, ככל שירבו ההערות מהסוג הזה – אני לא אבקש תוספת זמן, כי בהחלט – – –

חיים ילין: גם לא תוספת משכורת – – –

יוסי יונה: גם לא.

יוסי יונה: אני ויתרתי, דרך אגב.

רויטל סויד: היא גם אמרה שאתה עושה את זה בחן, כי אתה קושר את זה למציאות של ימינו.

רויטל סויד: באמת, מאוד מתפעלת ממך.

יוסי יונה: תודה, רויטל.

יוסי יונה: ובהזדמנות הראשונה – בעצם, דווקא אני יכול לפנות אליה ישירות מכאן.

רויטל סויד: ברוריה, ברוריה.

יוסי יונה: ברוריה.

יוסי יונה: והמשפחה?

רויטל סויד: ברוריה מימון קסטל.

יוסי יונה: לברוריה מימון קסטל, על כך שהיא צופה בנו עכשיו מביתה ומרעיפה עלינו מחמאות, אז אני רוצה לומר לה תודה.

יוסי יונה: יתרה מזו, רויטל, עצם העובדה שאנשים יושבים בביתם וצופים בנו, בין שהם מחמיאים או לא מחמיאים לנו, זה גם מתקשר, את יודעת, להרצאה ולתחילת הדברים שאמרתי, על הפילוסופיה היוונית, השימוש שלה במושג פוליטאה או פוליטיקה ככזה שנוגע לחיים הציבוריים המשותפים שלנו; זה אחד הביטויים.

רויטל סויד: נכון.

יוסי יונה: ואני בטוח, אם אימך צופה באדיקות בערוצי הטלוויזיה, שמן הסתם היא עושה יותר כדי להביע את העניין שיש לה ואת המעורבות שיש לה בחיים הפוליטיים שלנו.

יוסי יונה: והערה לדבריה של חברתי ענת ברקו.

יוסי יונה: עד כה נתת את דעתך על כך – אני באמת הצגתי כאן תפיסה שבשלב הזה עדיין, את יודעת, דיברה על שלטון ועל שחיתות ובאופן אבסטרקטי, והיא נוגעת, שימי לב, לכל פוליטיקאי באשר הוא מושחת, ולא חשוב באיזה צד של המליאה הוא או היא יושבים.

יוסי יונה: אנחנו כאן יושבים – – –

ענת ברקו: אף אחד לא בעד שחיתות, זה ברור.

ענת ברקו: חברי פרופ' יונה, אף אחד כמובן לא בעד שחיתות, אבל ליצור מצג של שחיתות זה משהו אחד, ושחיתות זה משהו אחר.

ענת ברקו: אז אני אומרת – –

יוסי יונה: לא הבנתי את ההבחנה.

יוסי יונה: אני – – –

ענת ברקו: – – לא לאתרג, אפרופו – דיברת על אתרוג – וגם לא לקטרג.

ענת ברקו: צריך לתת לרשויות לעשות את העבודה שלהן.

יוסי יונה: למי?

ענת ברקו: לרשויות החוק, לעשות את העבודה שלהן.

יוסי יונה: וזו הנקודה החשובה.

ענת ברקו: בדיוק.

יוסי יונה: ענת ברקו אומרת: הבה ניתן לרשויות החוק לעשות את עבודתן.

יוסי יונה: שמעת, חברתי רויטל סויד?

רויטל סויד: כן, כן, אני שמחה.

יוסי יונה: וזה המאבק שלנו כאן, לא?

ענת ברקו: זה לא איזו תגלית – – –

יוסי יונה: מה טיבו של המאבק שלנו נגד חוק ההמלצות אם לא זה?

רויטל סויד: לא רק.

רויטל סויד: לא להסתיר את העבודה הזאת מהציבור.

יוסי יונה: מה טיבו של המאבק שלנו כאן, חברתי ענת ברקו, אם לא זה?

יוסי יונה: ודעתנו הנחרצת – –

ענת ברקו: שכל רשות תוכל לעשות את עבודתה.

יוסי יונה: – – והחד-משמעית היא שחלק מהחקיקות, לא כולן – כי את יודעת שכשיש כאן חקיקות שהן מועילות ומקדמות את העניין הציבורי כולנו איתכם, מצביעים איתכם – –

ענת ברקו: לא בהכרח.

יוסי יונה: – – ותומכים בכם.

יוסי יונה: בהכרח.

ענת ברקו: לא בהכרח.

רויטל סויד: עד כדי כך שלעיתים אפילו יש עלינו – – – למה אנחנו לכאורה מצביעים איתכם.

יוסי יונה: הלוואי שהקואליציה תהיה רגישה אלינו כמו שאנחנו רגישים – –

ענת ברקו: הקואליציה – – –

יוסי יונה: – – אליה כאשר עולים חוקים שעניינם טובתו של הציבור.

יוסי יונה: והמון פעמים העובדה שאתם לא מאפשרים לנו להעביר חוקים שמקדמים את עניינו של הציבור זה בגלל שזה בא מהאופוזיציה, וחס וחלילה שניתן להם קרדיט.

ענת ברקו: זאת הפוליטיקה, פרופ' יונה.

יוסי יונה: אה, אה, הינה, שמעתם?

ענת ברקו: אבל יש הרבה מאוד חוקים – – – אבל יש הרבה מאוד חוקים – –

יוסי יונה: אני אף פעם לא שמעתי, ענת – – –

ענת ברקו: – – טובים שעזרו לכם לקדם אותם כאן מהקואליציה.

יוסי יונה: ענת, אני חייב לומר – – –

ענת ברקו: עזרו לכם לעשות את זה.

יוסי יונה: אני חייב לומר שאני מתרשם – – –

ענת ברקו: אבל יש הרבה מאוד קשירת כתרים לא לכם – –

יוסי יונה: אני חייב לומר שאני מתרשם מכנותך.

יוסי יונה: אני חייב לומר, אני מתרשם מכנותך.

ענת ברקו: – – בכל מיני דברים.

ענת ברקו: אני רואה את זה יפה מאוד – דברים שלא עשיתם ואתם קושרים לעצמכם כתרים.

יוסי יונה: עכשיו, הינה כאן, הציבור כולו שמע את דברייך, כאשר אמרת: זו הפוליטיקה.

יוסי יונה: הקואליציה לא תיתן לאופוזיציה להעביר חוקים גם אם הם לטובת הציבור כי יש כאן מאבק על הקרדיטים.

רויטל סויד: בדיוק.

ענת ברקו: אמרתי שהקואליציה סייעה לכם, סייעה לכם להעביר חוקים לטובת הציבור.

ענת ברקו: ויש הרבה מאוד חוקים שבהם קשרתם לעצמכם כתרים לא לכם, כשהם היו כאן בחקיקה, ואז הקואליציה העבירה אותם.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: שמעתם?

ענת ברקו: בטח לטובת הציבור.

יוסי יונה: שמעתם מה חברתי ענת ברקו אמרה?

יוסי יונה: ואני חייב לומר לך, ענת חברתי, זו הודעה די מפלילה.

ענת ברקו: באמת?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: די.

יוסי יונה: את לא מסכימה?

רויטל סויד: אבל חברתי – אני בטוחה, כי אנחנו מכירים אותה וסומכים עליה – לא תוציא הבהרה אחרי כמה שעות, כמו שהיה בשבת לגבי – – –

ענת ברקו: איזו הבהרה את רוצה שאני אוציא?

יוסי יונה: כן, אני אומר, להגיד דבר כזה זה – – –

ענת ברקו: תגידי, אני עומדת אצלך למשפט?

רויטל סויד: – – –

ענת ברקו: איזו הבהרה?

ענת ברקו: אני – – –

יוסי יונה: פשוט העניין גובל בשערורייה.

ענת ברקו: איזו הבהרה את רוצה ממני?

רויטל סויד: – – –

יוסי יונה: אני לא זוכר – – –

רויטל סויד: אבל את לא מקשיבה.

ענת ברקו: איזו הבהרה?

ענת ברקו: אני אומרת שיש אופוזיציה ויש קואליציה – –

רויטל סויד: אבל את לא מקשיבה.

ענת ברקו: – – משחקים את המשחק כאן.

ענת ברקו: מה, מה ההצגה שלך?

יוסי יונה: אוקיי.

רויטל סויד: את תמיד כל כך אוהבת לצעוק.

ענת ברקו: מה ההיתממות הזאת?

רויטל סויד: את אף פעם לא מקשיבה.

רויטל סויד: אין לך יכולת להומור.

יוסי יונה: אני נאלץ לבקש מגברתי היושבת-ראש להגן עליי מפני הערות הביניים.

טלי פלוסקוב: אז בוא נסכם כך.

טלי פלוסקוב: בוא נסכם כך.

ענת ברקו: ההיתממות הזאת, הצביעות הזאת.

רויטל סויד: – – –

ענת ברקו: עוזרים לכם להעביר הצעות חוק.

טלי פלוסקוב: רבותיי, לפרופסור יונה נותרו 16 דקות.

ענת ברקו: עוזרים לכם להעביר הצעות חוק – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: – – ויש כאן מקרים של קשירת כתרים על חוקים שלא אתם העברתם – – –

רויטל סויד: מה – – – הצעות חוק.

טלי פלוסקוב: זאת ההבהרה, בעצם.

ענת ברקו: אני רואה את זה – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, אני מבינה למה את מגיבה.

ענת ברקו: הצהרות שטותיות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה למה את מגיבה, כי הזמינו את התגובה הזאת.

טלי פלוסקוב: אבל בואו, עכשיו אמרת את דברייך.

טלי פלוסקוב: שמענו.

ענת ברקו: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, פרופ' יונה, וגם רויטל, בואו נעשה את זה באמת כבמה של יונה ולא של מישהו אחר.

יוסי יונה: תודה, תודה, גברתי היושבת-ראש, שאת מגינה בחירוף נפש על זכותי להמשיך ולדבר.

טלי פלוסקוב: בוודאי, תמיד.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: בכל אופן, אני חייב לחזור ולומר – בלי תגובה, בבקשה, ענת ברקו, זה הזמן שלי – באמת הייתה כאן הצהרה שערורייתית בכך שנאמר באופן חד-משמעי שלעיתים הקואליציה לא תיתן לנו להעביר חוקים, כי יש כאן קרב על קרדיטים.

יוסי יונה: והינה, שוב אנחנו רואים כיצד העניין הציבורי – –

ענת ברקו: הקואליציה תעביר אותם בעצמה.

יוסי יונה: – – נדחק לקרן זווית, וזה דבר איום, איום ונורא.

ענת ברקו: חבר הכנסת יונה, כי הקואליציה מעבירה אותם בעצמה, לטובת אזרחי ישראל.

יוסי יונה: כן, כן.

טלי פלוסקוב: פרופ' יונה, אם אנחנו ניכנס – –

ענת ברקו: אז אפשר – – –

טלי פלוסקוב: – – לקדנציה הקודמת, אותו דבר היה עם המפלגות האחרות.

יוסי יונה: אני מוחה על כך – –

ענת ברקו: כן, אין חדש תחת השמש.

יוסי יונה: – – בין שזה קודמת ובין שזה עכשיו.

מאיר כהן: לא, לא, סליחה, סליחה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שברגע – – –

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, אם תתקני, תהיי, אני מבקש – – – זה לא נכון.

מאיר כהן: זה לא נכון.

מאיר כהן: אנחנו, הרי ישבתי שלושה חודשים בוועדת השרים.

מאיר כהן: ברוב המקרים היו דיונים עניינים.

מאיר כהן: נכון, היו מקרים שאכן – – –

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: וגם עכשיו יש מקרים שכן העבירו חוקים של האופוזיציה.

מאיר כהן: אבל אין בין זה – – –

ענת ברקו: העבירו חוקים, ברור שהעבירו.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני חושבת שדוד ביטן התנהג פה בצורה מאוד הוגנת גם כלפי האופוזיציה.

ענת ברקו: יכלו לא להעביר אף חוק שלכם, בעצם.

רויטל סויד: אנחנו מפספסים את ההרצאה.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

ענת ברקו: כולל חבר הכנסת ביטן – – –

יוסי יונה: גברתי.

טלי פלוסקוב: ולכן, בואו, סיימנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בהרצאה של פרופ' יונה.

ענת ברקו: אם הוא מתייחס אליי אני עונה, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: כן, כן.

טלי פלוסקוב: את צודקת, אבל גם בוא, פרופסור, אני מבקשת – –

ענת ברקו: אם אתה מתייחס אליי אני עונה לך, תביא את זה בחשבון, על חשבון הזמן שלך.

טלי פלוסקוב: – – תתמקד בהרצאה שלך ולא בחברי הכנסת.

יוסי יונה: כן, כן.

יוסי יונה: אני תמיד שמח ושש לדיאלוג פורה, הגם שלעיתים הוא נוטה להיות גם קצת, את יודעת – אנשים בסערת רגשות.

יוסי יונה: הכול בסדר.

יוסי יונה: אז אנחנו חוזרים, אם כן, לדברים, להרצאה.

יוסי יונה: וכפי שאמרתי לפני כן, אנחנו צריכים לגלות אפס סובלנות לשחיתות; לא לאתרג, לא מימין ולא משמאל.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כשאת מאתרגת, כשאת מציגה עמדה סובלנית, הרי זה כדור שלג.

יוסי יונה: הרי את מתחילה באיזושהי הנחה כזאת או אחרת, קטנה ככל שתהיה, ובסופו של דבר השחיתות פושה בכל המערכות השלטוניות, והדבר הזה מהווה אכן איום – –

ענת ברקו: ראינו את זה יופי במפלגת העבודה.

יוסי יונה: – – אסטרטגי על החברה.

יוסי יונה: ואין לנו בעיה, גם אני כחבר מפלגת העבודה, להכות על חטא על הדברים שנעשו בעבר.

יוסי יונה: ואני בין הראשונים לומר: לא בסדר.

יוסי יונה: אבל זה שלא היה בסדר זה לא נותן גושפנקה לכך שגם היום זה יקרה.

ענת ברקו: – – –

יוסי יונה: מאוד מאוד פשוט.

יוסי יונה: בכל אופן, אני חוזר ואומר: אפס סובלנות.

יוסי יונה: ולמה?

יוסי יונה: בגלל סיבות מאוד פשוטות.

יוסי יונה: הדוח של ה-OECD – גברתי היושבת-ראש, עד כמה אנחנו גאים, יש כאלה שאולי מצטערים, על כך שאנחנו כלולים בקהילת המדינות המפותחות, ה-OECD, משום שאז אנחנו צריכים להיות כפופים גם לסטנדרטים שלהם, ולעיתים הסטנדרטים שלהם – אולי לעיתים רבות, הסטנדרטים שלהם אינם מחמיאים לנו כל כך.

יוסי יונה: אבל נשים את זה בצד ונאמר משהו לגבי העמדה, או האזהרה, או האזהרות, אם תרצי, של ה-OECD ביחס לנושא של השחיתות.

יוסי יונה: הדוח קובע כי שחיתות מחבלת בהתפתחות כלכלית, חברתית ופוליטית בת-קיימא של החברה ושל המשק.

יוסי יונה: שחיתות פוגעת ביעילות ומגדילה אי-שוויון, כי בדרך כלל, אתם יודעים, כשיש שחיתות, מי נהנה ממנה?

יוסי יונה: זה לא אחד דלפון, דל ואביון שבעצם מצליח להזרים לאיזשהו חשבון בנק עלום, בג'רזי איילנד או אני לא יודע היכן, את הכספים שהוא מצליח לגזול מקופתו של הציבור; בדרך כלל אלו האנשים החזקים בפוליטיקה, ולכן באופן חד-משמעי, באופן עקבי, השחיתות גם מגדילה את האי-שוויון.

יוסי יונה: אין לראות בשחיתות שמן סיכה שאנחנו מכניסים לגלגלי המשק.

יוסי יונה: יש כאלה שאומרים: אתם יודעים, בואו ניתן פה קצת, ניתן שם קצת, כדי שהמערכות תעבודנה.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אפס סובלנות.

יוסי יונה: השחיתות מקלקלת את הכלכלה, משחיתה את העוסקים בה ומערערת את אמון הציבור במוסדות השלטון.

יוסי יונה: השחיתות, אם כבר מדברים על סרטנים – באופן אנלוגי ומטפורי על סרטנים – אז בוא נאמר שהשחיתות היא למעשה סרטן ששולח את גרורותיו לכל איבר מאיבריו של הגוף, ובמקרה הזה הוא שולח גרורותיו לכל תחום של החיים הציבוריים שלנו, אם למשרדי ממשלה ואם אם לשלטון המקומי.

יוסי יונה: ולכן, יש לעשות מאמץ למגר את התופעה הזאת, פשוט להעלים אותה מן העולם.

יוסי יונה: היא כמו טרמיטים, אם תרצו מטפורה אחרת, אלה מכם שעוסקים בחקלאות – איפה כאן חברי חיים ילין, איפה איתן ברושי ואיפה האחרים שעוסקים בחקלאות?

יוסי יונה: טרמיטים שנכנסים לתוך הגזע של העץ ובסופו של דבר גורמים לו לקרוס.

יוסי יונה: וזו למעשה הסכנה האסטרטגית, חברתי היושבת-ראש טלי פלוסקוב, על קיומה של המדינה.

יוסי יונה: דיבר כאן לפניי חברי איתן כבל על הפרקים המאוד-קצרים שבהם מלכות ישראל התקיימה עד לחורבן בית ראשון, ועד לחורבן בית שני, ובתקופת בית שני.

יוסי יונה: אנחנו, יש כאלה שאומרים ומשבחים, בתקופת הבית השלישי.

יוסי יונה: והבית השלישי – אני אומר באופן חד-משמעי – אינו מאוים על ידי אויבים מבחוץ.

יוסי יונה: אחד האיומים הגדולים ביותר – לא הבלעדי – הוא השחיתות שפושה בחיים הציבוריים שלנו.

יוסי יונה: וזה מחזיר אותי בסופו של דבר, גברתי, לחוק ההמלצות, שאינו אלא – ואני כך מכנה אותו פעמים רבות – חוק החרפה.

יוסי יונה: חוק ההמלצות הוא חוק החרפה.

יוסי יונה: גם אם הוא ישונה, וגם אם הוא לא יהיה רטרואקטיבי, וגם אם הוא לא יחול על ראש הממשלה – יש מכם אנשים שעוסקים בתחום האומנות?

יוסי יונה: מן הסתם יש.

יוסי יונה: יש צופים שצופים בנו ועוסקים בתחום האומנות?

יוסי יונה: מן הסתם יש.

יוסי יונה: ולמה אני מתכוון?

יוסי יונה: אין תמונה ללא מסגרת.

יוסי יונה: אין ציור ללא מסגרת.

יוסי יונה: והמון פעמים – מי שמבין באומנות – המסגרת קובעת, או למעשה היא חלק מהמשמעות של הציור.

יוסי יונה: את יודעת זאת, גברתי, נכון?

יוסי יונה: המסגרת.

יוסי יונה: ומהי האנלוגיה?

יוסי יונה: חוק שבא לעולם כאשר ראש ממשלת ישראל יוצא ונכנס, נכנס ויוצא בחדרי חקירות, זו המסגרת, והיא שבעצם מעידה על טיבו של החוק.

יוסי יונה: היא משפיעה על החוק.

יוסי יונה: תשנו אותו, תשכתבו אותו, תנסחו אותו מחדש – לא חשוב; באקלים הציבורי והפוליטי שבו אנחנו חיים כעת חוק ההמלצות, גם אם ישונה באופן כזה או אחר, הוא חוק שקשור בטבורו עם השחיתות הפושה בחברה הישראלית ובחיים הציבוריים שלנו; הוא קשור בחקירות שמתקיימות נגד ראש הממשלה, שריו והאנשים האחרים.

יוסי יונה: לא ניתן להפריד.

יוסי יונה: ולכן, כשהציבור יוצא בהמוניו, הוא יודע למה הוא יוצא בהמוניו – כי הוא אומר שהחוק הזה משקף את האווירה, כי החוק הזה משקף את הסלחנות, כי החוק הזה בעצם נועד לתת הגנה למושחתים, גם אם אחד מסעיפיו, כזה או אחר, לא יעשה זאת, ולכן הוא חוק שחייב להיעלם מן העולם.

יוסי יונה: חוק שבא בחטא לעולם, וטוב שהוא ייעלם מן העולם.

יוסי יונה: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: מאוד יכול להיות שאנחנו כאנשי האופוזיציה, אם היינו מקיאווליסטים – כי דיברנו המון על מקיאוולי – אם היינו אינסטרומנטליסטים, היינו אומרים: אתם יודעים מה, שיעבור החוק.

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: כי זה אות קלון עליכם, כי זה אות קלון על הממשלה, כי הציבור צופה בכם ואומר: היום, היום עבר חוק החרפה.

יוסי יונה: ומאוד יכול להיות שזה יסייע לנו, לאופוזיציה, אם החוק הזה יעבור, כי זה מציג אתכם בקלונכם.

יוסי יונה: ואם היינו ציניים, ואם היינו מקיאווליסטים, היינו אומרים: בוא וניתן לחוק לעבור.

יוסי יונה: בוא וניתן להם לדרדר את עצמם אל תהומות שלא נודעו עד היום בפוליטיקה הישראלית.

יוסי יונה: בוא ניתן להם.

יוסי יונה: הם עושים עבורנו את העבודה, והם עושים אותה כל כך טוב.

יוסי יונה: כל אלה שצופים בטלוויזיה ורואים – ובאמת, העיניים נדהמות, מתקוממות – את החקירות הרבות, שר יוצא ושר נכנס, וחוק ההמלצות בהקשר הזה של שר יוצא ושר נכנס בחדרי החקירות.

יוסי יונה: כבר זה, כבר בעניין של נראות, גברתי היושבת-ראש, לו היו עוסקים רק בנראות, ולו הייתי חבר כנסת מספסלי הקואליציה, הייתי מתחנן, הייתי מפציר, הייתי מבקש, הייתי דורש מחבר הכנסת ביטן: בוא נסיר את החוק הזה, בוא נעיף אותו לכל הרוחות, כי זה עושה לנו נזק.

יוסי יונה: בוא נעיף אותו, כי הוא עושה לנו נזק.

יוסי יונה: אבל ישנה כאן איזושהי עיקשות, שמשולבת באיזשהו רהב, שמשולבת באיזושהי תפיסה שאומרת: למה אנחנו מעבירים אותו?

יוסי יונה: המענה יהיה: כי אנחנו יכולים.

יוסי יונה: אנחנו יכולים.

יוסי יונה: אני זוכר, היה לנו ילד בריון, רויטל חברתי, היה לנו ילד בריון בשכונה, והוא נהג להכות ילדים מתי שבא לו.

יוסי יונה: ואז אבא של אחת מהילדות שקיבלה ממנו, מהילד הזה, סטירה, או מכה מאוד מאוד קשה, בא אליו ואמר לו: למה אתה מרביץ לילדה שלי?

יוסי יונה: את יודעת מה התשובה שלו הייתה?

יוסי יונה: ככה.

יוסי יונה: ככה.

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: כי אני יכול.

יוסי יונה: ואלה באמת חלק מהחוקים ההזויים שאנחנו מתבקשים להעביר.

יוסי יונה: למה מעבירים אותם?

רויטל סויד: כי הם יכולים.

יוסי יונה: כי הם יכולים.

רויטל סויד: בדיוק.

יוסי יונה: אבל הציבור צופה, והציבור יודע, והציבור רושם.

יוסי יונה: רושם.

מאיר כהן: הכול צפוי – מהמילה "צופה" – והרשות נתונה.

יוסי יונה: והרשות נתונה.

קריאה: נטויה – – –

יוסי יונה: נטויה, נתונה – יעקב, ראית, לרגע אמרת משהו אחר וקיבלנו את סמכותך ללא ערעור, וזאת בשל הכבוד הרב שאנחנו רוחשים לך, וכבוד שבא מעצם העובדה שידיעותיך מפליגות בתחום הזה.

יוסי יונה: והרשות נתונה.

יוסי יונה: סיכמנו שהרשות נתונה.

יוסי יונה: אז אם כן, אני רוצה לסכם את דבריי, שחלקם הגדול, הראשוני, היה הרצאה שנשענה על המקורות הפילוסופיים.

יוסי יונה: הזכרנו את אפלטון, הזכרנו את סוקרטס, הזכרנו את אריסטו, הזכרנו את ג'ון סטיינבק והזכרנו את מקיאוולי – – –

מאיר כהן: ואת מרגי.

יוסי יונה: ואת מרגי.

יעקב מרגי: בשורה אחת – – –

טלי פלוסקוב: איזה כבוד, מה?

יוסי יונה: בכבוד רב, חברי יעקב מרגי.

יוסי יונה: אבל האזכור של האנשים החכמים הללו, מאיר, לא היה כדי להרשים את הצופים, בין שהם יושבים כאן או בבית.

יוסי יונה: הוא נועד לבוא ולומר שאנשים על פני דורות רבים ידעו לאבחן היטב, ידעו להגדיר היטב מה תפקידם של המושלים, של פוליטיקאים, וידעו להבחין היטב מהן המוטיבציות והחסרונות שיכולים לגרום לפוליטיקאים לבגוד בתפקידם.

יוסי יונה: אני רוצה לחזור לדברי הפתיחה, ואיתם אני אסיים מייד את הדברים: המושל האמיתי, המושל האמיתי בתכלית, אינו עשוי לבקש את תועלתו שלו אלא את תועלתו של הנתון למרותו.

יוסי יונה: ויגיד הציבור הישראלי, ויגידו הצופים, כאשר הם מתבוננים בנעשה, כאשר הם מתבוננים בהתנהלותו של ראש הממשלה ושל שריו, האם ההתנהגות שלהם כרוכה בחיפוש התועלת האישית שלהם או שהיא מקדמת אינטרס ציבורי.

יוסי יונה: יאמר הציבור מה טבעו של המושל, של המושלים בנו היום, ואין לי ספק שהם יכולים לדעת והם יכולים לקבוע, על בסיס התובנות של הפילוסופים הגדולים שמלווים אותנו מקדמת דנא ועד לימינו שלנו, מתי המושל כושל, מתי הוא מושחת ומתי הוא אכן פועל לתועלתו של הציבור.

יוסי יונה: התשובה ידועה, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: שמענו הרבה דברים מעניינים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: פנו אליי הרבה אנשים בווטסאפ ואמרו: גם אנחנו מקשיבים.

רויטל סויד: גם אנחנו מקשיבים.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: חנין, את אחרי רויטל.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, השרה, חבריי חברי הכנסת, אני כבר דיברתי ארוכות על חוק ההמלצות, וגם ניהלתי את הישיבה פה בליל יום שני-שלישי, מ-01:00 ועד 05:30, ואני עולה עכשיו לדבר על משהו שאני חושבת שראוי שהציבור ידע וייחשף אליו, בפרט לנוכח מה שאנחנו עוברים בימים האלה.

רויטל סויד: גברתי שרת התרבות, אני חושבת שאת תשמחי מאוד לשמוע, כי גם לך יש חלק בנושא.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, השבוע הממשלה קיבלה הצעת מחליטים להקים ולקדם מיזם חינוכי, תרבותי, לאומי, להנצחת מורשתו של נשיא המדינה החמישי יצחק נבון.

רויטל סויד: הכול התחיל כאשר פנה אליי בתחילת השנה ארז נבון ושיתף אותי – עכשיו כמעט שנתיים לפטירתו של הנשיא נבון – ושיתף אותי בכך שהם מעוניינים להקים אתר מורשת או מקום מורשת להנצחת פועלו של הנשיא החמישי נבון.

רויטל סויד: הוא סיפר לי איך כשהוא היה מתקשר לאביו והיה אומר לו: אבא, מה נשמע?

רויטל סויד: ממש בשנים האחרונות שלו, לא רק כילד, אביו היה אומר לו: תשמע, תראה מה קורה במדינה.

רויטל סויד: והוא אומר לו: אבא, אני התקשרתי לשאול מה שלומך, לא מה שלום המדינה.

רויטל סויד: והוא אמר לו: אבל המדינה מדאיגה אותי, ושלומי שלי הפרטי עובר דרך שלום המדינה.

רויטל סויד: זו התמצית של מיהו, מהותו של יצחק נבון, זיכרונו לברכה, שהיה לא רק חבר כנסת וסגן ראש הממשלה והנשיא החמישי ולאחר מכן גם שר החינוך, אלא אילו פעלים חשובים היו לו – הסולידריות בעם, האחדות בין השבטים השונים, הדגשת מורשת יהדות ספרד ושימור שפת הלדינו.

רויטל סויד: לא בכדי הוא נקרא נשיא העם; הוא היה חלק מהעם, חיבר בין כולם.

רויטל סויד: הוא עבר וחרש את הארץ והוא תרם כל כך הרבה לתרבות.

רויטל סויד: הוא גם היה סופר ומחזאי, והמחזה בוסתן ספרדי הוא המחזה הכי אטרקטיבי, שהועלה הכי הרבה פעמים.

רויטל סויד: היום הוא גם בהבימה, אבל בכלל.

מירי רגב: וגם מגיע לפריפריה וגם מגיע ליהודה ושומרון.

רויטל סויד: לכל מקום.

רויטל סויד: זה המחזה הכי נשמע.

רויטל סויד: אתם יודעים שזכיתי להיות עכשיו באחת ההצגות, ולאחר מכן עמדנו עם השחקנים.

רויטל סויד: סיפרה זוגתו כיצד כשהוא נפטר – זה היה ערב שבת – כשהנשיא לשעבר נבון נפטר היה זה ערב שבת, ובערב שבת ולא מפנים את הנפטר מביתו.

רויטל סויד: כך, במוצאי שבת הגיעו חברה קדישא כדי לקחת את הנשיא נבון.

רויטל סויד: עמדו כל משפחתו, הקיפו אותו ושרו לו את השיר אדיו קרידה, את שיר הפרידה, אחד השירים בלדינו, שגם מככב במחזה בוסתן ספרדי.

רויטל סויד: וכך היה שהגשנו אני וחברתי חברת הכנסת שולי מועלם הצעת חוק.

רויטל סויד: הצעת החוק שהגשנו הייתה הצעת חוק המרכז להנצחת מורשתו של הנשיא יצחק נבון.

רויטל סויד: הגשנו אותה, והצטרפו אליה חברי כנסת מכל סיעות הבית; קונסנזוס כל כך רחב על הנשיא שלנו, נשיא שחתר ללכידות חברתית וסולידריות, קירוב לבבות בין העדות ובין הדתות, בדאגה לשכבות החלשות.

רויטל סויד: אחרי שהוא סיים את תפקידו כנשיא והיה שר החינוך, הוא הנהיג לראשונה את מסעות הנוער לפולין, מסעות הנוער שאפשרו הטמעה של הזוועה שהייתה שחווה העם היהודי באירופה, ולאחר מכן אנחנו יודעים שגם בצפון אפריקה.

רויטל סויד: את פרויקט סל התרבות הוא הנהיג, הנשיא נבון.

רויטל סויד: ויותר מכך, הוא גם הביא – וזאת עוד הרבה לפני שהיה לנשיא – למבצע ביעור הבערות כאשר דאג ללימוד העברית למבוגרים.

רויטל סויד: את יודעת, גברתי היושבת-ראש, כמה חשוב ללמד את העברית לעולים החדשים.

רויטל סויד: תארי לעצמך שזה פרויקט שהוא הנהיג עוד בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה.

רויטל סויד: אני רוצה לברך על העובדה שהשבוע עברה הצעת מחליטים בממשלה שתאפשר להקים בנאות קדומים, המקום שבו הוא גם ראה ערך – אגב, הוא הקים אותו ב-1968 כי הוא חשב כמה חשוב שכל אזרחי מדינת ישראל יכירו את הצמחים הייחודיים שיש למדינת ישראל, את הצמחים שהיו בתנ"ך, את סיפורי התנ"ך.

רויטל סויד: אפשר לברך את השרים שהמשרדים שלהם תרמו, כל אחד, ובראשם השר משה כחלון, שתרם 32 מיליון שקלים.

רויטל סויד: זה התחיל בהצעת החוק שהגשנו אני וחברתי חברת הכנסת מועלם, ובסוף עבר למיזם ממשלתי, כי מה שחשוב היום זה באמת להכיר את המורשת.

רויטל סויד: אני רוצה לסיים במשפט אחד, יפה כל כך, היום יותר מתמיד, לימים אלה, ובפרט לנוכח חוק ההמלצות: "היכולת שלנו לקיים דו-שיח בין המחנות השונים תקבע את חוסננו הפנימי"; "חרדה אמיתית אופפת את הציבור, אני מאמין שרובו הגדול מבקש בכל ליבו לראות יותר סובלנות הדדית ויותר ריסון עצמי".

רויטל סויד: דבריו של הנשיא נבון, כמו גם מורשתו וכמו גם האחדות שהוא שאף אליה, נכונים היום, יפים היום שבעתיים, יותר מהימים שבהם הוא אמר אותם.

רויטל סויד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות הכנסת, יוסי יונה, בעשרות שעות הפיליבסטר, עשרות, שבהן ראו לנכון לקרוא הודעות ווטסאפ, חלק גדול דיבורי סרק, אף אחד מהאופוזיציה לא ראה לנכון במהלך כל השעות האלה להתייחס, ולו לרגע קטן, בכמה דקות, למה שקורה מסביב.

חנין זועבי: אף אחד לא מצא לנכון להזכיר שבשלושת השבועות האחרונים פצעו חיילים אלפי פלסטינים, רצחו 15 פלסטינים, עצרו 585 פלסטינים, ובהם 184 ילדים ו-11 נשים.

חנין זועבי: יוסי יונה, חבר הכנסת, כל מה שמתרחש מסביבך – אתה נאמת פה, וחברי האופוזיציה שלך נאמו פה, בלי להזכיר את השחיתות האמיתית, בלי להזכיר פשעים שהם יותר מושחתים, יותר מסוכנים, יותר מאיימים, גם עליך, מאשר השחיתות שדיברת עליה.

חנין זועבי: צבא יורה למוות בקטוע רגליים.

חנין זועבי: רויטל, את אמורה לשבת ולהקשיב לדברים האלה.

רויטל סויד: – – – אני צריכה לשמוע – – –

חנין זועבי: חייל מבצע ירי למוות – –

ענת ברקו: את רוצה לדבר על הרצח של משפחת סלומון – – –

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – בקטוע רגליים מצויד בדגל.

קריאות: – – – את לא יכולה לדבר ככה על הצבא שלנו.

חנין זועבי: חבר הכנסת יוסי יונה, חברי הכנסת מהאופוזיציה, זה לא שווה מילה אחת מתוך עשרות שעות של דיבורים?

ענת ברקו: – – – במדינה אחרת את היית – – –

קריאות: – – –

חנין זועבי: חיילים – – אני מבקשת מכבוד היושבת-ראש להגן עליי.

ענת ברקו: – – –

מירי רגב: מי שלא חייב לשמוע שיצא מהמליאה.

חנין זועבי: – – נכנסים לבתים של – –

ענת ברקו: נכנסים לבתים להגן על אזרחי ישראל, כולל את.

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – של נערות – – – לוקחים אותן מהבית כאשר שעות בודדות – – – רוצחים את בן דוד של – – –

ענת ברקו: – – –

טלי פלוסקוב: ענת ברקו.

קריאות: – – –

חנין זועבי: זה לא משהו שמסכן את החיים שלנו פה, חברי האופוזיציה?

רויטל סויד: את מדברת על חיילי צה"ל, הצבא הכי מוסרי.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

חנין זועבי: זה לא מסוכן; השחיתות מסוכנת.

חנין זועבי: הרג בני אדם לא מסוכן?

חנין זועבי: גירוש אנשים מהבתים שלהם זה לא מסוכן?

מירי רגב: – – –

חנין זועבי: לגנוב, לשדוד אדמות, זה לא מסוכן?

מירי רגב: – – – טרוריסטית – – –

חנין זועבי: אני מבקשת, כבוד היושבת-ראש, שאת תוסיפי לי את כל הדקות.

טלי פלוסקוב: אני אוסיף לך.

קריאות: – – –

חנין זועבי: מרב מיכאלי, לתמוך בחוק שנותן פריבילגיות לחיילים זה לא מסכן את הדמוקרטיה, חברת הכנסת מרב מיכאלי?

חנין זועבי: זה לא מסוכן, מרב?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, פעם שנייה.

ענת ברקו: – – – אלה הטרוריסטים – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, אפשר להסכים, אפשר לא להסכים, אבל אני מבקשת שלא להפריע.

טלי פלוסקוב: אמרת את דברייך, שמענו, תודה.

חנין זועבי: ילדים עצורים זה לא מסוכן?

חנין זועבי: זה לא מקומם אתכם?

חנין זועבי: להרוג את סמי אל-ג'אער בנגב ולהכריח – –

ענת ברקו: להרוג חייל בערד זה לא מקומם אותך?

חנין זועבי: – – להכריח את אבא שלו להרוס את הבית שלו, זה לא מסוכן לדמוקרטיה, זה לא רלוונטי לדמוקרטיה, כי דמוקרטיה היא עריצות הרוב.

ענת ברקו: – – –

טלי פלוסקוב: ענת, אני אבקש ממך לנוח בחוץ?

טלי פלוסקוב: לא נעים לי, בבקשה.

חנין זועבי: אתם מבינים את הדמוקרטיה בדיוק כמו שהימין מבין אותה, חברי הכנסת.

חנין זועבי: עריצות הרוב – ככה גם אתם מבינים את הדמוקרטיה.

חנין זועבי: אתם לא מבינים את הדמוקרטיה כלהגן על זכויות אדם.

מאיר כהן: העריצים אצל ערביי ארץ ישראל זה אתם, שאתם מובילים אותם לקיצוניות חסרת תקדים.

חנין זועבי: אתם לא מתקוממים נגד חוקים שגוזלים אדמות – –

מאיר כהן: אתם העריצים.

חנין זועבי: – – שרוצחים ילדים – – –

מאיר כהן: לא ראיתי אותך נוסעת לערד להתנצל על רצח של חייל.

מאיר כהן: לא נסעתם.

מאיר כהן: ביקשתי ממכם לנסוע להתנצל.

מאיר כהן: לא נסעתם.

חנין זועבי: אתה לא יכול לדבר דקה, דקה, על נערים שנהרגים.

חנין זועבי: תקשיב לי, תקשיב לי.

חנין זועבי: מאיר, תקשיב לי.

חנין זועבי: אתה אף פעם לא דיברת דקה, אף פעם, על ילדים בני 12 שנה ו-11 שנה שנהרגים.

מירי רגב: – – –

קריאות: – – – הילדים שאתם מסיתים – – –

חנין זועבי: אתה לא אמרת אף פעם שילדים עם אבנים לא מסכנים – –

ענת ברקו: אתם שולחים ילדים – – –

חנין זועבי: – – ילדים עם אבנים לא מסוכנים.

קריאות: – – –

חנין זועבי: אתה לא יוצא נגד המשוואה הזאת.

מאיר כהן: אלה לא הדוגמאות שאת צריכה להביא.

מאיר כהן: את לא דיברת אף פעם על ערבים שנכנסו למסגד ורצחו שוטרים.

מאיר כהן: למה לא שמעתי אותך מדברת?

מאיר כהן: את בוחרת על מה את רוצה לדבר.

חנין זועבי: אתה תקשיב לי, תקשיב לתשובה – שאלת.

חנין זועבי: למה לשוטרים להיכנס למסגד?

חנין זועבי: למה השוטרים צריכים להיכנס לכנסייה?

מירי רגב: – – –

חנין זועבי: למה השוטרים צריכים להיכנס לבית כנסת?

חנין זועבי: זה לא המקום שלהם.

ענת ברקו: זה לא המקום שלהם – – –

חנין זועבי: מקומות קדושים הם לא מקומות שנכנסים אליהם שוטרים, יוסי יונה וחבר הכנסת מאיר כהן.

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: אתם אופוזיציה, אתם?

חנין זועבי: אתם, שתומכים בחוקים של הקואליציה, עכשיו מתקוממים.

חנין זועבי: מול ילדים וילדות – לא מתקוממים; מול חוק של שחיתות אתם כן מתקוממים.

חנין זועבי: מול בני אדם שנהרגים – לא מתקוממים; מול חוק כזה – כן מתקוממים.

חנין זועבי: פתאום אתם מגינים על זכויות אדם.

ענת ברקו: – – – הרוצחים שאת תומכת בהם.

חנין זועבי: זה פתטי, זה עצוב.

חנין זועבי: זה אומנם מה שיש לנו באופוזיציה – –

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: – – זה מה שיש לנו – יש לנו פיליבסטר, יש לנו את היכולת לנאום, את היכולת לדבר.

חנין זועבי: יותר טוב לדבר עם כיסאות ריקים, יותר טוב מאשר האופוזיציה הזאת.

חנין זועבי: זה מה שיש לנו – פיליבסטר, לדבר.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: מלחמה בגזענות היא מעשה ולא דיבורים.

חנין זועבי: מלחמה באפרטהייד זה לא דיבורים.

חנין זועבי: מלחמה במשטר שגוזל זכויות אדם זה לא דיבורים ולא פיליבסטר.

חנין זועבי: זה לא לתמוך בחוקים גזעניים.

חנין זועבי: זה לא לתמוך בחוקים נגד בני אדם.

חנין זועבי: זו האופוזיציה.

חנין זועבי: אתם לא יודעים מה זה אופוזיציה.

חנין זועבי: יותר טוב כיסאות ריקים מאשר כיסאות עם אופוזיציה כזאת.

חנין זועבי: אומלל – דוחים הצבעה לכמה שעות.

חנין זועבי: יש דברים שהם מסוכנים יותר, ואופוזיציה צריכה – אני אוהבת את המליאה ריקה.

חנין זועבי: אני מתה על המליאה ריקה כזאת.

חנין זועבי: אני לא אוהבת – – –

אורן אסף חזן: אנחנו לא נפקיר את המליאה בידיים של מחבלת מרמרה בוגדת שכמותך.

אורן אסף חזן: אל תדאגי.

חנין זועבי: בין האופוזיציה הזאת לבין מוסר אין כל קשר.

אורן אסף חזן: יאללה יאללה, ברא – – –

חנין זועבי: אתם מתחרים עם הימין מי יהיה יותר גזעני.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: את צריכה להפסיק לתמוך בטרור – – – זה מה שאת צריכה.

חנין זועבי: אני לא חושבת אותך – אני לא מחשיבה אותך בכלל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן.

חנין זועבי: היומרנות של האופוזיציה – –

אורן אסף חזן: לתולעת קטנה כמוך – – – בושה וחרפה – – –

חנין זועבי: – – להציג שיח מוסרי ושיח דמוקרטי אינה יותר מיריקה בפרצופה של הדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

חנין זועבי: האופוזיציה הזאת יורקת בפרצופה של הדמוקרטיה.

חנין זועבי: הם מבזים את הדמוקרטיה – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבינה שאתה שומע – זכותה בדקות שלה – – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שלא להפריע.

אורן אסף חזן: – – – למחבלת של המרמרה.

חנין זועבי: – – הם לא מכבדים את הדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: יאללה, תיסעי לאיזה אונייה ותטבעי יחד איתה.

אורן אסף חזן: יאללה.

חנין זועבי: הם גדולים במבחנים הכי פשוטים והם קטנים במבחנים הענקיים.

חנין זועבי: אתם קטנים, האופוזיציה הזאת שלא נמצאת, במבחנים הגדולים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אורן – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: – – אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

חנין זועבי: במבחנים האמיתיים הם קטנים.

חנין זועבי: הם נפלו פעם אחרי פעם בכל מבחן אמיתי של הדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: אסור להפקיר את המליאה לפושעת הזאת, למחבלת הזאת, לתומכת הטרור הזאת.

אורן אסף חזן: אנשים שומעים את הבל פיה, את השקרים שלה, את ההסתה שלה – – –

חנין זועבי: האופוזיציה הזאת יותר צבועה מהימין.

חנין זועבי: הם אלה שמציגים – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – מצג שווא של דמוקרטיה.

חנין זועבי: האופוזיציה הזאת רוצה להרוויח מכל העולמות – – –

אורן אסף חזן: – – – אנחנו נכבוש, אנחנו נכבוש עוד פעם ונכבוש עוד פעם – – – נעשה לך ולכל החברים המחבלים שלך בית ספר – – –

חנין זועבי: אני רוצה שאת תגני עליי, היושבת-ראש.

חנין זועבי: אני רוצה שתוסיפי לי זמן – – –

טלי פלוסקוב: אני אוסיף לך זמן.

אורן אסף חזן: – – – ברא, זהו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, או שאני קוראת אותך לסדר פעם שלישית או שאתה תצא.

אורן אסף חזן: לא קראתי לי – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני כבר אמרתי פעם שנייה.

אורן אסף חזן: אני לא שמעתי.

טלי פלוסקוב: אני מציעה לך לצאת החוצה, לנוח שתי דקות ואחר כך לחזור.

אורן אסף חזן: לא, אני לא – אני אפקיר את המליאה למחבלת הזאת?

טלי פלוסקוב: אז אדוני, אני כן קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני אפקיר את המליאה לבוגדת הזאת, הפושעת הזאת?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעזור לחבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: לא, את הצעת לי ואני אמרתי שאני לא מפקיר.

אורן אסף חזן: ענית לך על שאלתך.

טלי פלוסקוב: אמרתי שאני קוראת אותך לסדר.

טלי פלוסקוב: אתה שומע רק את עצמך.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר.

אורן אסף חזן: מה, בשתי דקות פעם שלישית?

טלי פלוסקוב: אתה היית צריך להקשיב למה שאני אמרתי.

אורן אסף חזן: אני לא יכול להקשיב כשאני שומע את הפה הג'ורה שלה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אורן אסף חזן: המחבלת הזאת.

אורן אסף חזן: אל תדאגי – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אולי תתאוורר, תשתה כוס קפה.

אורן אסף חזן: פעם אחת אמרת לי – – – אנחנו תמיד ננצח.

חנין זועבי: אטלע ברא.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

טלי פלוסקוב: )

חנין זועבי: אני צריכה עוד דקה, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עוד דקה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: בין האופוזיציה הזאת לבין המוסר אין כל קשר.

חנין זועבי: הם מתחרים בימין.

חנין זועבי: הם יותר צבועים מהימין, כי הם רוצים ליהנות מכל העולמות – גם להיות גזענים ליברליים וגם לשמור על משטר של דיכוי; גם להיות בעלי image, תדמית, של רודפי שלום וגם לתמוך בחוקי אפרטהייד; גם להיות בעלי תדמית של שומרי זכויות המיעוטים – ואנחנו לא מיעוטים, אנחנו ילידים, וזו המולדת שלנו – וגם לתמוך בחוקים של גירוש.

חנין זועבי: כן, אין סתירה.

חנין זועבי: הם לא רק צבועים – הם איבדו את הקשר עם המציאות, הם איבדו גם את הקשר עם המוסר וההיגיון, כי יש מבחנים אמיתיים לדמוקרטיה, ובהם אתם, האופוזיציה, נפלתם.

ירון מזוז: את בושה לכנסת ישראל.

ירון מזוז: תרדי.

חנין זועבי: אתם לא יכולים לבנות על תחושה של נאורות.

ירון מזוז: את בושה – – – לעלות כך בכנסת ישראל – – –

אורן אסף חזן: יאללה, נגמר הזמן, היושבת-ראש.

אורן אסף חזן: נגמר לה הזמן – – – קישטה.

אורן אסף חזן: קישטה מהדוכן.

ירון מזוז: ברא.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: בזכויות אדם, בדמוקרטיה, מלחמה היא מלחמה נגד פשעי מלחמה; היא מלחמה נגד כיבוש; היא מלחמה נגד מצור; היא מלחמה נגד גירוש בני אדם; היא מלחמה נגד רצח הפלסטינים.

חנין זועבי: זו המלחמה האמיתית של הדמוקרטיה ושל האנושות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום יש לי וידוי כואב: גם אני מפלה.

מיכל בירן: אני יודעת שאסור.

מיכל בירן: אני יודעת שזה לא בסדר.

מיכל בירן: לפעמים אני לא ישנה בגלל זה בלילה, מתהפכת מצד לצד.

מיכל בירן: ייסורי מצפון טורדים את מנוחתי, כי עם יד על הלב, אני יודעת שזה לא בסדר וכולם אמורים להיות שווים.

מיכל בירן: בכל זאת, 17 שנים גדלתי בנוער העובד והלומד לאורו של עקרון שוויון ערך האדם, כלומר שונים – אבל שווים; כל אחד עם הטוויסט שלו, אבל שווים בערכם.

מיכל בירן: אבל בשנים האחרונות התגנבו למחשבותיי מחשבות כפירה בַּעיקר.

מיכל בירן: אני לא יודעת אם זה בגלל הגיל, אולי בגלל הכנסת, אולי סתם דברים משתנים עם השנים, אבל מתבשלת בי הכרה תקופה ארוכה, והגיע הזמן לשים את זה על השולחן ולהגיד את האמת: אין מה לעשות, יש הבדלים וצריך להכיר בהם.

מיכל בירן: יש כאלה שבפרונט, ויש כאלה שתמיד נדחקים לאחור, וזה לא בכדי.

מיכל בירן: אני לא יכולה לשאת את זה יותר, אני פשוט אוציא את זה החוצה: אני מפלה חמוצים.

מיכל בירן: כשאומרים לי חמוצים, אני ישר חושבת על המלפפון החמוץ.

מיכל בירן: נכון שיש עוד מלבדו.

מיכל בירן: בתכלס, יש כל כך הרבה ירקות שמחמיצים וכל כך הרבה סוגי חמוצים: כרוב וגזר, סלק, לפת, כרובית, דובדבנים.

מיכל בירן: זה אפילו חוצה יבשות ותרבויות: יש הקימצ'י הקוריאני, את הטורשי העיראקי, ואצל הרומנים אפילו הגדילו לעשות ומחמיצים אבטיח ומגישים את זה כמאכל חגיגי לאירוח, שזה – אני מודה, ובלי להעליב אף אחד – נפלא מבינתי.

מיכל בירן: אבל אין מה לעשות, העם החליט מזמן שמלפפונים חמוצים זה הכי טעים שיש.

מיכל בירן: יאללה יאללה, דובדבן בחומץ, מה נשמע?

מיכל בירן: שוו בדמיונכם, האם אפשר לשים דובדבן בחומץ בחצי פיתה עם חומוס כזה שכבר התחיל להתקשות, כמו שהיינו עושים במסיבות ימי הולדת ביסודי, כמו שאפשר לשים ככה את המלפפון החמוץ?

לאה פדידה: אנחנו מרגישים את הטעם, מיכל.

מיכל בירן: נכון, כל כך מוחשי, כי מלפפון חמוץ זה הטעם של הילדות שלנו.

מיכל בירן: וכל אלה שנזעקים על אפליה – מה הם רוצים, שנשים איזה גזר חמוץ בפיתה?

מיכל בירן: איזה כרוב חמוץ בחצי מנה פלאפל?

מיכל בירן: רחמנא ליצלן.

מיכל בירן: גם בואו, צריך לשמור על המסורת, צריך להקפיד על הערכים שכולנו גדלנו עליהם, ובגלל זה, כאן אין מה לעשות – יזעזעו הטהרנים – האפליה מוצדקת.

מיכל בירן: האם ידעתם?

מיכל בירן: בישראל שוק המלפפונים החמוצים מגלגל כ-300 מיליון שקלים בשנה.

מיכל בירן: מוכרים אותם או בקופסאות שימורים או בקופסאות פלסטיק.

מיכל בירן: אבל המורשת של המלפפונים החמוצים התחילה לפני אלפי שנים.

מיכל בירן: ארכיאולוגים ואנתרופולוגים סבורים כי בני מסופוטמיה היו הראשונים שהחמיצו מלפפונים, בערך ב-2400 לפני הספירה, כמעט לפני 5,000 שנה.

מיכל בירן: המלפפונים החמוצים היו מוכרים גם לתושבי יוון העתיקה, ובתור מי שהיה בעצמו מראשוני החמוצים הביקורתיים בתולדות האנושות, בטח לא תתפלאו שגם אריסטו היה חובב של מלפפונים חמוצים.

מיכל בירן: בתור פולנייה, אי-אפשר שלא להתייחס לתקופה שבה ישבנו בחושך.

מיכל בירן: עוד באירופה סבלנו מהחורפים הארוכים והקרים, והחורפים הקשים הללו חייבו אותנו בטקטיקות הישרדות שכללו החמצת מלפפונים כצידה לקראת החורף הארוך.

מיכל בירן: תחשבו מה זה מסורת שבה היו לנו רק מלפפונים חמוצים לאכול ושמרנו עליהם בקנאות רבה.

מיכל בירן: אז מה קרה?

מיכל בירן: עכשיו, כשיש מקפיא, צריך לזרוק את כל המסורת לפח?

מיכל בירן: קצת טכנולוגיה ושוכחים מאיפה באנו?

מיכל בירן: אנחנו יודעים כבר שבנושאים אחרים אנחנו שומרים באדיקות על מסורת בית אבא.

מיכל בירן: אפילו כשיש כבר סמארטפון או מכונית או מעלית, אנחנו לא מוותרים, ונצמדים למוכר והאהוב.

מיכל בירן: ההחמצה בסופו של דבר היא פלא.

מיכל בירן: היא שהופכת את המלפפון – שדוגרי, הוא תפל, פרח קיר שנמצא שם בסלט ליד העגבנייה – למה שאנחנו קוראים "מלפפון חמוץ"; חס וחלילה שנקרא לו מלפפון כבוש, מסיבות מובנות.

מיכל בירן: אז ככה, כמו כל הוויכוחים בהיסטוריה, גם כאן יש שתי אסכולות: מלפפונים בחומץ ומלפפונים במלח.

לאה פדידה: יש מתכון בסוף?

מיכל בירן: יש מתכון בסוף, חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: אז אני מקשיבה.

מיכל בירן: כמו שאמרתי, כמו הוויכוחים הגדולים בהיסטוריה, כמו התומכים של טראמפ ששברו את הראש ולא הצליחו להבין איך מישהו שפוי בדעתו יכול להצביע להילרי, ומי שהצביע להילרי לא הבין איך מישהו לעזאזל יכול לבחור בטראמפ, תהום פעורה בין חובבי המלפפונים בחומץ לבין מעריצי המלפפון המלוח.

מיכל בירן: וכדי להסביר את בסיס המחלוקת אני חייבת להסביר לכם איך זה עובד: מטרתה העיקרית של ההחמצה היא לשמר את מרבית הרכיבים המזינים תוך הפיכתו לאכיל לזמן רב מהרגיל.

מיכל בירן: תהליך ההחמצה מלווה גם בשינויי טעם וריח אופייניים, והיא נעשית בעיקר בתהליך תסיסה שאותו מבצעים מיקרואורגניזמים.

מיכל בירן: זאת אומרת, אתם מבינים, לוקחים משהו, ויש בו תהליכים שתוססים מבפנים.

מיכל בירן: לא רואים את זה בהתחלה, אבל התהליכים האלה הולכים ומתגברים עד שמביאים אותנו למציאות אחרת לגמרי.

מיכל בירן: ואני אגלה לכם עוד סוד: גם בין המלפפונים אני מפלה.

מיכל בירן: אני אישית חובבת מלפפונים במלח.

מיכל בירן: והינה, הגיע המתכון למלפפונים במלח.

מיכל בירן: כמה מצרכים ועשר דקות של עבודה.

מיכל בירן: תרשמו: צריך למצוא צנצנת גדולה שיכולה להכיל קילו מלפפונים.

מיכל בירן: בקנייה בוחרים אותם ישרים – כי אתם יודעים איך זה, כשמתחילים קצת עקום, זה רק הולך ומחמיר בהמשך – ושווים בגודלם.

מיכל בירן: דוחפים אותם טוב-טוב עד שממלאים ככה את הצנצנת יפה-יפה.

מיכל בירן: את הצנצנת, שוב, מעקרים במים רותחים, כדי שלא יהיו לנו שם מי שלא אמור להיות, ורוחצים היטב את המלפפונים; מסדרים אותם יפה יפה בגובה עד שאין מקום.

מיכל בירן: שמים כמה שיני שום – ארבע-חמש, תלוי בטעם – ואז בכלי אחר ממיסים שתי כפות של מלח גס בליטר מים.

מיכל בירן: לוקחים שמיר יפה, סוגרים את הצרור ומשתמשים בו כפקק לצנצנת.

מיכל בירן: ממלאים מים כמה שנכנס עד למעלה, סוגרים את המכסה ומשאירים.

מיכל בירן: בקיץ, תתפלאו, כמו מחאות, יותר קל להתסיס.

מיכל בירן: בקיץ זה לוקח יומיים; בחורף זה יכול לקחת גם ארבעה ימים.

מיכל בירן: כמו מלחמות וכמו מחאות – יותר קשה בחורף.

מיכל בירן: מציעה לכם לאכול מלפפונים חמוצים.

מיכל בירן: לפי מחקרים, מזונות שהותססו באופן טבעי, כמו מלפפון חמוץ, מפחיתים דיכאון וחרדה.

מיכל בירן: אז בפעם הבאה שמישהו מסוים קורא לאנשים מסוימים "חמוצים", תגידו: תודה על המחמאה.

מיכל בירן: ובתיאבון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: למדנו על המלפפונים.

טלי פלוסקוב: מעניין.

לאה פדידה: אנחנו הולכים לקנות צנצנת, כבוד היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: השרה מירי רגב מבקשת.

טלי פלוסקוב: יש אפשרות לתת לשרה נוספת עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחרי זה – נחמן שי.

דוד אמסלם: היא תוכל אחר כך לעלות ולסכם?

טלי פלוסקוב: בעיקרון יש אפשרות לשר – – –

דוד אמסלם: – – –

טלי פלוסקוב: היא כשרה נוספת כרגע.

מירי רגב: – – –

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, אם תצטרכי לסכם, שלא תשתמשי באפשרות שלך עכשיו.

מירי רגב: אז אני לא – – –

טלי פלוסקוב: לא, אנחנו נוכל לתת לך.

טלי פלוסקוב: אם יהיה שר אחר – – –

מירי רגב: – – –

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: מקובל?

טלי פלוסקוב: אז תזמינו את נחמן שי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הוא חשב שהשרה עולה.

טלי פלוסקוב: זה תורו.

דוד אמסלם: – – –

טלי פלוסקוב: היא יכולה כשר נוסף, אבל היא לא תוכל לסכם.

טלי פלוסקוב: זה בסדר?

טלי פלוסקוב: אז בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת שוב, נחמן, הייתה פה דקה של הבהרה.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, גברתי, לרשותך.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושבת-ראש.

מירי רגב: חבריי חברי הכנסת, בלית ברירה הייתי צריכה להישאר ולשמוע את הדברים המזוויעים של חברת הכנסת זועבי, כי הייתי שרה תורנית.

מירי רגב: היא יכולה להרשות לעצמה להחליט מתי לצאת ומתי לא, וזה כנראה חלק מהעונש שלנו, שיש לנו סוסים טרויאניים כאלה, כמוה, כאן בכנסת.

מירי רגב: אז אני רוצה להגיד שלושה דברים קצרים: הראשון – את, חברת הכנסת זועבי, וחברייך הערבים שנמצאים כאן בכנסת, צריכים כל בוקר לעלות כאן לכנסת ולהגיד: מברוכ, שוקרן, תודה רבה לחברה הישראלית ולמדינת ישראל שמכבדים את המיעוטים כמו שהמדינה הזאת מכבדת את המיעוטים כאן, בארץ הזאת, כמו שהמדינה הזאת רוצה לחיות כאן בשלום עם המיעוטים.

מירי רגב: רק מה, המדינה הזאת מבקשת שאת וחברייך תהיו נאמנים למדינה הזאת, ולא תסיתו נגד המדינה הזאת, ולא תהיו סוסים טרויאניים במדינה הזאת.

מירי רגב: את התרגלת, יחד עם החברים שלך, בשארה ואחרים, לפעול נגד המדינה, ליהנות מהמדינה, ובכספי המדינה לנסוע בכל העולם ולעשות דה-לגיטימציה למדינה.

מירי רגב: רק במדינה כמו שלנו זה יכול להיות.

מירי רגב: ולכן, העובדה שאת כאן – זה כתם על הדמוקרטיה הישראלית.

מירי רגב: היית צריכה לעלות שוב למרמרה, לנסוע רחוק מפה, וכמו שאמרתי אז: רוחי לעזה, יא חאינה.

מירי רגב: תחזרי לעזה, יא בוגדת.

מירי רגב: נראה מה יש שם בעזה, איך יתייחסו אלייך בעזה, אם ייתנו לך בכלל לדבר ואם ייתנו לך מקום, ואם תוכלי להגיד את הדברים השקריים שאת אומרת כאן ובכל מקום אחר שאת מופיעה בו בשם מדינת ישראל.

מירי רגב: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד לך: אל תגידי ותעזי להגיד מילה רעה אחת על חיילי צה"ל.

מירי רגב: יש לנו את הצבא המוסרי ביותר בעולם.

מירי רגב: עושים טעויות – כן, החיילים גם משלמים עליהן, אבל יש לנו צבא מוסרי.

מירי רגב: אתם שולחים את הילדים שלכם להתאבד, להיהרג.

מירי רגב: אתם אוהבי מוות, לא אוהבי חיים כמונו.

מירי רגב: לכן, לכי תלמדי מהי חברה דמוקרטית לפני שאת בכלל מעיזה לעלות לכאן ולהגיד את השטויות ואת השקרים שאת מחייבת אותנו לשמוע.

טלי פלוסקוב: תודה לשרה מירי רגב.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד 20 דקות.

נחמן שי: תודה לך, גברתי.

נחמן שי: חבריי וחברותיי חברי הכנסת שנמצאות ונמצאים בקו הראשון של המאבק הפרלמנטרי שלנו בשניים וחצי הימים האחרונים, בשתי היממות האחרונות, התלבטתי מה עוד להוסיף לדיון הזה, ששמענו בו כל כך הרבה דברים, והחלטתי לקחת כמה מהיסודות של עבודת הדוקטורט שלי, שעוסקת בנושאים שהם לכאורה רחוקים מהעניין שאנחנו מטפלים בו, אבל מהר מאוד גיליתי שהחיים לא נגמרים כמובן באקדמיה, ומה שאנחנו עושים עכשיו מתאים באופן די מדויק לנושא שדנתי וחקרתי בו לאורך שנים אחדות, ונקרא דיפלומטיה ציבורית בעת לחימה בעצימות נמוכה.

נחמן שי: אני אביא בפניכם, חבריי וחברותיי, כמה ממונחי היסוד – כי לא נוכל להרחיב ב-20 דקות, זה לא זמן רב מדי – כדי שלפחות הצופים והצופות, וגם חברי הכנסת כאן במליאה, יכירו את הסוגיה ויבינו שאנחנו עוסקים פה היום בכנסת בלחימה בעצימות נמוכה.

נחמן שי: מהי אותה לחימה בעצימות נמוכה?

נחמן שי: זהו סוג המלחמות שאנחנו נלחמים בימים אלה.

נחמן שי: גם בעולם וגם ביחסים בינינו לבין שכנינו אנחנו נלחמים מלחמות בעצימות נמוכה.

נחמן שי: זאת אומרת, עידן המלחמות הגדולות עבר מן העולם – גם מלחמות העולם שאנחנו זוכרים, מלחמות אפילו קצת יותר קטנות – והן התחלפו במלחמות מסוג גרילה וטרור, שנמשכות זמן ארוך, הן לא מוגבלות בזמן, הן לא מסתיימות אפילו לא בסדר גודל של שנים.

נחמן שי: לעומת זאת, הנזק וההשפעה שלהן, האפקטים שלהן, נמשכים והולכים לאורך תקופה ארוכה מאוד.

נחמן שי: כלומר, במקום איזשהו פיצוץ גדול אנחנו רואים מה שפעם קראו לו "מלחמת חפירות", לאורך זמן ארוך מאוד.

נחמן שי: מה הקשר למלחמה בעצימות נמוכה?

נחמן שי: אני כל פעם אביא לכם את ההשוואה.

נחמן שי: הקשר הוא שגם אנחנו, בעבודה הפרלמנטרית שלנו, כולל בשלוש היממות האחרונות, משהו שאפשר היה לסיים אותו בהצבעה – לא.

נחמן שי: אנחנו עוברים פה ממוצב למוצב, מנקודה לנקודה, מנושא לנושא, חופרים ומעמיקים ומגיעים עד למקומות הפנימיים ביותר, כדי שנוכל להגיע בקצה הדרך לניצחון ולהכרעה.

נחמן שי: אבל זה בקצה הדרך, כי מהיציאה למלחמה הזאת בעצימות נמוכה ועד הניצחון עוד דרך ארוכה מחכה לפנינו.

נחמן שי: איך נלחמים בלחימה בעצימות נמוכה ומהם הכלים שאנחנו מביאים למאבק הזה, הכל-כך מיוחד?

נחמן שי: זו המלחמה של ימינו.

נחמן שי: הייתי לוקח אתכם לשני עולמות שאפשר לומר שהם חוצים את כל ההיסטוריה האנושית: האחד – מלחמה, והשני – משא ומתן מדיני, או אם תרצו, המתח שבין עוצמה, שהיא כוח, לבין דיפלומטיה.

נחמן שי: בעולם הראשון נלחמים פיזית, וגם מתים, ובעולם השני מדברים, מנהלים משא ומתן.

נחמן שי: בעולם הראשון אפשר להכריע, אבל גם בעולם השני אפשר להגיע להישגים.

נחמן שי: בדרך כלל נוצר, לאורך אלפי שנות ההיסטוריה האנושית, שילוב בין שתי השיטות האלה: המלחמה מובילה למשא ומתן מדיני שחותם את המלחמה ומבטיח שלפחות לתקופה מסוימת לא תהיינה עוד מלחמות.

נחמן שי: אבל, צריך לזכור, גם משא ומתן מדיני שנכשל יכול להוביל לסוג של מלחמות.

נחמן שי: כלומר, מלחמה מובילה למשא ומתן מדיני, ומשא ומתן מדיני עשוי גם הוא, במקום שהוא נכשל, להוביל למלחמה.

נחמן שי: עוד פעם, זה תואם את מציאות היחסים בינינו לבין הפלסטינים ובינינו לבין שכנינו.

נחמן שי: במקום שאנחנו מדברים איתם בדרך כלל לא פורצות מלחמות; במקום שאנחנו לא מדברים איתם באות המלחמות.

נחמן שי: אבל המלחמה לא מסתיימת אם לא יהיה משא ומתן ואם לא יהיו איזשהן הבנות, ואפילו מסמכים, שיחתמו את המלחמה הזאת.

נחמן שי: הכוח מצד אחד והדיפלומטיה מצד שני, יש להם מונחים מודרניים מקבילים: האחד נקרא עוצמה רכה – זו הדיפלומטיה, והשני נקרא עוצמה קשה – זה הכוח.

נחמן שי: אז אותו מתח שקיים בין כוח לבין דיפלומטיה, בין עוצמה לבין דיפלומטיה, תרגם את עצמו, או העביר את עצמו במאה ה-21, למתח שבין עוצמה רכה לעוצמה קשה.

נחמן שי: כאן אני חושב שאנחנו יכולים לראות את ההבדלים העמוקים בינינו, המפלגה שאני משתייך אליה, לבין המפלגות שיושבות בצד השני של האולם הזה.

נחמן שי: המפלגות שלנו – אני יכול לדבר על המחנה הציוני-העבודה – מפלגה שמבליטה את הערכים, ואת האידיאולוגיה, ואת ההיסטוריה, ואת השורשים שלה, כי אלה הנכסים האמיתיים והמהותיים בעולם של העוצמה הרכה: ההיסטוריה שלנו, מאין הגענו, איך קמה המפלגה – אנחנו מדברים על עשרות שנים לאחור, עוד לפני קום המדינה – איך היא מגבשת את ערכי היסוד שלה, איך היא מחפשת ומוצאת את הערכים האלה, שבאים לידי ביטוי במאבק לעצמאות, בהקמת המדינה ובהנחת היסודות אחר כך למדינת ישראל.

נחמן שי: וזה בשלב מסוים, גם לפי הכרעת הרוב, נעצר, ואנחנו חוזרים או הולכים למקום שאנחנו יושבים בו היום, עם חריגים.

נחמן שי: מולנו נמצאות מפלגות שהמוקד שלהן – בעיקר בפעילות השוטפת, הייתי אומר – הוא הכוח.

נחמן שי: הן אומרות לעצמן: הערכים שלכם יפים מאוד, אבל אנחנו נציג לעומתם כוח.

נחמן שי: ומהו הכוח במונחים פרלמנטריים?

נחמן שי: הרוב.

נחמן שי: הן אומרות: אתם יכולים לדבר איתנו על צדק חברתי, על שוויון, על מצוקה, על צורך לטפל במוחלשים, האזרחים הוותיקים – אנחנו הולכים לשנות את זה לאזרחים בכירים; אני זורק לך רעיון, עוד נדבר על זה, גברתי, נחשוב על זה ביחד, בכירים במקום ותיקים; זה רק מאמר מוסגר – וילדים, שרק אתמול שמענו שעל פי הדוח של המועצה לשלום הילד שליש מילדי ישראל הם מתחת לקו העוני, וכדומה.

נחמן שי: אלה הקבוצות שאנחנו מרגישים שיש לנו אחריות כלפיהן מתוקף אותו מונח שנשחק עד דוק של סולידריות חברתית.

נחמן שי: אנחנו רואים את עצמנו בתוך העולם של הערכים, ואנחנו מנסים להקנות אותם לסביבה, גם במקום הזה, אבל יותר מזה – בציבור הרחב.

נחמן שי: למה אבי גבאי מתרוצץ יום ולילה בכל פינות הארץ, איתנו ובלעדינו, והוא מנסה לרכוש לבבות כשהוא מציג את הערכים שלנו ואומר לציבור הרחב: אלה הערכים שאנחנו מאמינים שצריכים להוביל את מדינת ישראל?

נחמן שי: מולנו נמצאים המנופים של הכוח, של העוצמה הקשה, כפי שקוראים להם בעולם של הדיפלומטיה הציבורית.

נחמן שי: עוצמה קשה – כלומר לנו יש את המנגנון, לנו יש את האנשים, לנו יש את הממשלה, לנו יש את הוועדות שיש לנו רוב בהן, ולנו יש את מספר המנדטים היותר גדול בכנסת.

נחמן שי: ולכן, גם אם אתם צודקים – הם לא יגידו, אבל אנחנו יודעים – והביקורת שלכם באמת נוגעת ופוגעת בנקודות הנכונות, בסופו של דבר הרוב מכריע את המיעוט – וזה, כפי שיגיד לכם כל אחד, כולל השופטים שיושבים בגבעה הסמוכה אלינו, גם בדמוקרטיה זה לא שלטון הרוב.

נחמן שי: בכל מקום, כשהרוב מעביר את החלטותיו, דעותיו, עמדותיו וכדומה, הוא מסתכל על המיעוט, והוא חייב, חייב, לכבד את זכויות המיעוט, את מעמדם של המיעוטים – מה שלמשל לא עושה חוק הלאום שעכשיו מתגלגל, והוא דוגמה לחוק כזה, אבל גם חוק ההמלצות, וחוק המרכולים, וחוק כזה וחוק כזה וחוק כזה.

נחמן שי: חבורת החוקים שעברה ועוברת לאחרונה היא ביטוי לכוח, לעוצמה, לעוצמה קשה, ומולה אנחנו מציבים את העוצמה הרכה.

נחמן שי: יש עוד מונח שחשוב שנזכור אותו, גם בהקשר הפרלמנטרי, וזה מונח הא-סימטריה.

נחמן שי: יש א-סימטריה בכוחות שנלחמים בעצימות נמוכה, ויש א-סימטריה בסוג המאבק שאנחנו מנהלים פה, כי בסופו של דבר המאבק הזה, אמרתי לכם, מתרגם את היחסים בין הגדול לבין הקטן יותר; בין החזק לבין החזק פחות.

נחמן שי: היום זה סוג הלחימה המודרנית בין שני כוחות: אחד שהוא המדינה, שעל פניה היא חזקה, והגורמים – לצורך העניין הזה הלוחמים של הגרילה והטרור וכן האלה; לא שאני מזדהה תמיד עם המאבק שלהם, אבל הם הצד החלש.

נחמן שי: במלחמה א-סימטרית לא תמיד הצד החזק מנצח.

נחמן שי: לא תמיד הוא מצליח להביא לידי ביטוי את יכולותיו.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: זאת שאלה גדולה, כי אתה אומר שיש פה 65 חברי כנסת ופה יש 55 חברי כנסת – הלוא ברור שכל פעם שנרים ידיים ננצח אתכם.

נחמן שי: אבל הינה, כאן אני לוקח אתכם מחוץ לעולם של המלחמה עצמה, אל המקומות האחרים.

נחמן שי: מסתבר שבעולם החדש, שבו מתנהלת הדיפלומטיה הציבורית החדשה, יש שחקנים חדשים, והם שינו את כללי המשחק.

נחמן שי: גורם אחד הוא התקשורת.

נחמן שי: התקשורת שפעם, בימים קודמים, עבדה בשירות המדינה ושירתה אותה, והעבירה את המסרים שלה לציבור, ובדרך כלל מלמעלה ללמטה – התקשורת השתנתה לחלוטין.

נחמן שי: כל אחד שמקיף אותי פה, כולל חברים וחברות שיושבים ביציע, כי כל אחד מהם מחזיק טלפון סלולרי ביד, יודע שבאמצעות הטלפון הזה התהפכה פירמידת התקשורת: לא עוד מלמעלה למטה, אלא מלמטה למעלה.

נחמן שי: אנחנו מסוגלים, עם המכשירים האלה שלנו, להתכתב כל אחד עם חבריו, ליצור מאסות של השפעה ולהביא לידי שינוי פוליטי על ידי זה שלא רק שאנחנו לא מקבלים את המסרים שמעבירים אלינו, אלא אנחנו מעבירים את המסרים האלה החוצה.

נחמן שי: התקשורת היא אחד משני השחקנים החדשים בעולם החדש, זה שאני מדבר עליו, ומי שיודע להשתמש בתקשורת יכול לצבור הישגים גדולים – ואני חושב שאנחנו יודעים, ואנחנו מסוגלים, ואנחנו עושים את זה, למרבה התסכול של חברינו, שמאשימים את התקשורת שהיא שמאלנית, היא פה, היא שם.

נחמן שי: לא, ידידי דודי אמסלם, צריך לדעת איך לעבוד עם התקשורת ואיך להסתייע בתקשורת, ואפילו, אם תרצו, להפעיל את התקשורת.

נחמן שי: אז חלק מהתקשורת היא תקשורת ממוסדת, אבל חלק מהתקשורת היא האנשים שנמצאים פה.

נחמן שי: הם תקשורת, לצורך העניין, כי כל אחד מהם הוא גם עיתונאי שיודע לכתוב, גם עיתונאי שיודע לצלם, גם עיתונאי שיודע לעשות פוסטים, גם עיתונאי שיודע לעשות כתבות טלוויזיה – הכול.

נחמן שי: היום כל המדיומים האלה מתנקזים למכשיר הקטן הזה.

נחמן שי: בעוד 50 שנה אני לא יודע מה יהיה פה; אני חושש מאוד שאני לא אהיה פה, בטח לא בבית הזה.

נחמן שי: מעניין מה יהיו המכשירים הבאים.

נחמן שי: אני בטוח שהמהפכות הטכנולוגיות האלה יימשכו, כי הטכנולוגיה מעצבת את חיינו.

נחמן שי: השחקן השני שצריך להביא בחשבון הוא מה שנקרא Non-Government Organizations – הארגונים הלא-ממשלתיים.

נחמן שי: זו תופעה חדשה לגמרי, שלפני 20 או 30 שנה הייתה בחיתוליה, ועכשיו היא צומחת והולכת, והיא כוללת ארגונים שפועלים מחוץ למערכת הממשלתית אבל מסוגלים להשפיע על המערכת הממשלתית, בשתי דרכים: האחת – באמצעות זה שהם עושים את העבודה שלהם; השנייה – הם משפיעים על הפעילות הממשלתית.

נחמן שי: העולם היום מלא ארגונים כאלה, והודות לאותם שינויים טכנולוגיים הם גם צוברים הרבה יותר כוח מאשר היה להם, כי הם יכולים להגיע להרבה אנשים במדינות שונות, באזורים גיאוגרפיים שונים, ולחבר אותם ביחד סביב רעיון מסוים.

נחמן שי: גם את זה אנחנו מבינים.

נחמן שי: כי אמרתי לכם קודם: אם לכאורה אנחנו חסרי אונים עם x מנדטים פה, אבל x פלוס עשרה פה – בכל הצבעה שהיא, כאילו המאבק אבוד, אז אנחנו מוסיפים למאבק שלנו את השחקנים החדשים, שיכולים לתמוך בו מבחוץ ולסייע לו להכפיל ולשכפל את כוחו.

נחמן שי: את זה עושים גם השחקנים או המשתתפים בלחימה בעצימות נמוכה; עושה את זה הצד החלש בלחימה בעצימות נמוכה.

נחמן שי: הוא מבין שהוא לא יכול להתמודד עם הכוחות של המדינה, כי תמיד הם יהיו יותר גדולים ויותר חזקים, יותר מפותחים ויותר טכנולוגיים וכו' וכו' וכו', אז הוא אומר: רק רגע, אולי אני אגייס מכפילי כוח, כמו הטכנולוגיות שמקדמות את הרעיונות שלי, כמו התקשורת – בעיקר התקשורת החדשה, שאני יכול להפיץ את מסרים שלי להמוני אנשים ברשתות החדשות – ועם הארגונים הלא-ממשלתיים, שהופכים להיות למוקדי כוח.

נחמן שי: אנחנו מדברים בכלל עכשיו על זה שיש מערכת של מדינות ויש מערכת שהיא חוץ-מדינתית, מחוץ למדינות, שהיא על-מדינתית, שמחברת אנשים מיבשות שונות, ממדינות שונות, מאזורים שונים, הופכת אותם לארגונים שיש מכנה משותף גדול ביניהם, והם נכנסים ומשפיעים יותר מהמדינות.

נחמן שי: למה אני מתכוון?

נחמן שי: נגיד ארגון כמו אמנסטי – בסך הכול ארגון, אבל לאמנסטי יש כוח והשפעה ואמצעים יותר מאשר למדינות.

נחמן שי: זה סוג השחקנים החדשים שיש במלחמה הזאת.

נחמן שי: תראו, אני יכול להמשיך, ורק נתתי לכם כמה מונחי יסוד בלחימה בעצימות נמוכה ואיך אני מתרגם את הסוג הזה של הלחימה לעולם הפוליטי, לעולם הפרלמנטרי שלנו.

נחמן שי: אבל אני רוצה לסיים – כי הזמן שעומד לרשותי הוא קצר ביותר – במונחים של הכרעה וניצחון.

נחמן שי: אין הכרעה וניצחון במלחמות הממושכות האלה.

נחמן שי: פעם היו תמונות, היו מניפים דגל לבן – היו יודעים: האויב הוכרע.

נחמן שי: זה לא עובד כך יותר.

נחמן שי: יש כבר אפקטים, ויש המשכיות, וכל אחד רואה במה שקרה בקצה הדרך את הניצחון שלו.

נחמן שי: זה תלוי בפרשנות, זה תלוי בתודעה, כי אתם זוכרים, בסוף המלחמה היא על התודעה – איך היא נתפסת.

נחמן שי: אז אני רוצה להגיד לכם, כשאנחנו מתקרבים – מתקרבים, זה יכול להיות עניין של עוד כמה שעות – לסוף המירוץ הזה של, במירכאות, "הדיבורים הבלתי-פוסקים", אנחנו יכולים לומר שייתכן מאוד שבהצבעה שתגיע בעוד כמה שעות, בהצבעות שתהיינה, נפסיד.

נחמן שי: זה קורה, אנחנו מפסידים ברוב ההצבעות.

נחמן שי: זה לא אומר שאנחנו לא מנצחים.

נחמן שי: כי אני אומר: בתפיסתי, ובגישה שלי, וביכולת שלי להשפיע לאורך זמן רב – כי אמרתי לכם, המאבק הוא מאבק בעצימות נמוכה, הוא נמשך לאורך זמן, הזמן הוא הגורם הדומיננטי – גם אם טכנית ההצבעה היום אחר הצוהריים או מחר תסתיים בהפסד, לכאורה, אנחנו ניקח מפה תחושה של ניצחון, על שהצלחנו להביא לכך שהמאבק שלנו קיבל חשיפה, שמעו אותו, ראו אותו, הבינו אותו, והרבה אנשים שאולי לא היו חלק מהמאבק הזה הופכים לחלק ממנו; נראה אותם בהפגנות, נראה אותם באירועים פומביים, נראה אותם ונפגוש אותם ברשתות כשאנחנו מדברים איתם.

נחמן שי: כלומר, הניצחון וההכרעה הם לא מיידיים, הם בסופו של דבר יגיעו, ואני מאמין באמת ובתמים שהם יהיו איתנו.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: אני רואה שלרשותך יש חצי שעה, 30 דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, 30 דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בעיצומו של מאבק בכנסת.

איציק שמולי: כמובן, מפלגות האופוזיציה מובילות מאבק שהוא לא רק מאבק על חוק אחד.

איציק שמולי: היום – בעצם בימים האחרונים, בלילות האחרונים – אנחנו נאבקים בעיקר נגד מה שקרוי חוק ההמלצות, חוק להשתקת המשטרה, אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שהחוק הזה מגיע והוא חלק אחד מתוך מסכת שלמה של חוקים, אסופה של חוקים ומהלכים שנועדה להשיג דבר אחד: לכופף את שלטון החוק ואת הדמוקרטיה במדינת ישראל, להלך אימים על שומרי הסף, וכל זה בעבור דבר אחד: הישרדות פוליטית.

איציק שמולי: וזה דבר שהוא מסוכן מאוד.

איציק שמולי: התעוזה הזאת, המהלכים הללו, שתכליתם בסופו של דבר – שהם נועדו לשרת אך ורק את הישרדותו הפוליטית של ראש הממשלה – הם כמעט חסרי תקדים בבית הזה, באופן שבו הם נעשים, בבוטות ובבריונות שבהן הם נעשים.

איציק שמולי: אנחנו עשינו ונעשה כל מאמץ כדי לבלום אותם, גם כאן וייתכן שגם בשדות נוספים, דוגמת בית המשפט, כי אנחנו מאמינים שיש מקום, בהחלט, לוויכוחים הנוקבים והאדירים שהיו ויהיו תמיד בין כל חלקי הבית, בין ימין לשמאל, על כל תפיסת העולם, על עניינים ועל נושאים בתחום המדיני והחברתי, על עניינים ונושאים בתחום החברתי והכלכלי, אבל על דבר אחד אסור שתהיה מחלוקת: על המלחמה בשחיתות ועל הצורך להיאבק בשחיתות.

איציק שמולי: אנחנו אומרים בקול ברור, גם בהפגנות: לראש הממשלה נתניהו עומדת, כמו לכל אזרח, חזקת החפות.

איציק שמולי: מה שלא עומד לו זה החזקה והזכות להלך אימים על שומרי הסף, לעשות דה-לגיטימציה, הוא ובאמצעות שליחיו, למשטרה, לפרקליטות.

איציק שמולי: זה דבר חמור מאוד.

איציק שמולי: מה המסר שמעביר ראש הממשלה לאחרון הפושעים במדינת ישראל כאשר הוא בא ואומר בנאומו ההיסטרי והנמוך מהשבוע שעבר: המלצות המשטרה – איך הוא עושה ככה עם היד – זה כלום, זה שום דבר, אז המליצו?

איציק שמולי: בסופו של דבר, העבודה הרצינית והיסודית שמבצעת המשטרה כחלק מגורמי האכיפה והשמירה על שלטון החוק במדינת ישראל – אין לה תחליף.

איציק שמולי: יש לנו משטרה אחת, יש לנו פרקליטות אחת, יש לנו מערכת בתי משפט אחת, וברגע שהפוליטיקאים – שהבכיר בהם בבית הזה מתנסח באופן הזה, מתנגש בבתי המשפט, מהלך אימים על המפכ"ל – כל יום מגיעה לפה איזו הצעה הזויה חדשה: להוריד את שכר המפכ"ל, להוריד את התנאים של השוטרים.

איציק שמולי: עכשיו מגיע חוק להשתיק את ההמלצות של המשטרה.

איציק שמולי: בסופו של דבר יש פה רק שאלה אחת שצריכה להישאל: אם אין מה להסתיר, למה כל כך רוצים להשתיק?

איציק שמולי: בסופו של דבר, אנחנו בעד זה שהרשויות ימשיכו לבצע את עבודתן כפי שהיא התבצעה עד כה.

איציק שמולי: נכון, יש דברים שצריכים להיות מתוקנים, תמיד יש דברים שצריכים לתקן, אבל אי-אפשר להתעלם – אנחנו לא כולנו מטומטמים – בסוף, העיתוי הוא עיתוי מוזר.

איציק שמולי: אני מאמין לחברי דודי אמסלם שבאמת הנקודה הזאת כואבת לו, וזו עובדה באמת שהוא הביא את הצעת החוק הזאת כבר כשהוא הגיע לכנסת – לפני שנה וחצי או שנתיים, הוא אמר.

איציק שמולי: אבל, בסופו של דבר המוטיבציה, המוטיבציה היא כל כך גדולה לקדם את הצעת החוק בעת הזאת, דווקא בתקופה שבה ראש הממשלה חשוד בחשדות כל כך חמורים ונמצא בחקירות.

איציק שמולי: אתם יודעים, כולנו מקדמים הצעות חוק, אבל בסופו של דבר אחד הפקטורים שקובע הכי הרבה אם הצעת החוק תקודם או לא זה כמובן, כמובן, מידת המוטיבציה וההסכמה שאתה משיג בתוך הממשלה.

איציק שמולי: ואפשר לחשוב שמדובר באחד מעשרת הדברים הדחופים ביותר במדינת ישראל.

איציק שמולי: ממש.

איציק שמולי: אם מישהו היה נקלע לאולם הזה, הוא היה אומר: תגידו, הכול מושלם במדינת ישראל שאין לכם במה להתעסק חוץ מההישרדות של הקואליציה והניסיון למלט את ראש הממשלה מהחקירות ומהחשדות?

איציק שמולי: יש לנו מצב יוצא דופן מתמשך בדרום.

איציק שמולי: האזרחים בדרום הארץ סובלים ממה שקרוי, בטעות, טפטוף.

איציק שמולי: במסגרת הטפטוף הזה הם מוצאים את עצמם אחת לכמה זמן, כל הזמן, לא מסוגלים לנהל שגרת חיים נורמלית.

איציק שמולי: ובמקום שהכנסת הזאת והממשלה הזאת לא יישנו ימים ולילות כדי לספק להם מענה ראוי – אני זוכר עוד את האמירות של שר הביטחון, איך הוא אמר, איך הוא לעג לממשלה הקודמת, שמפגיזים דיונות של חול כדי להרתיע את החמאס.

איציק שמולי: ומה מפגיזים עכשיו?

איציק שמולי: יש איזשהו שדרוג בעלילה – במקום דיונות של חול כנראה שמפגיזים עכשיו מחסנים ריקים.

איציק שמולי: רק לפני כשבועיים אירחנו פה, בדיון קורע לב, את משפחות גולדין ושאול, שבאו ואמרו בתוקף לכלל חברי הכנסת:

איציק שמולי: אתם לא עושים די לשחרר את הילדים שלנו.

איציק שמולי: אתם לא עושים די לקיים את החובה של "שבו בנים לגבולם".

איציק שמולי: במדינה מתוקנת, מה שהכנסת הזאת הייתה עושה השבוע זה לא לישון שבוע, אולי גם לא לישון שבועיים, ולקיים דיון נוקב, וחמור, ורציני, ויסודי, על מה אנחנו יכולים לעשות אחרת, מה אנחנו יכולים לעשות יותר כדי לזרז את המהלך של החזרת הבנים הביתה.

איציק שמולי: האחריות הזאת – האתגר הזה הוא לא אתגר פרטי של שתי המשפחות הללו; האתגר הזה לאומי, והחובה הזאת היא חובה לאומית.

איציק שמולי: אחרת, מה שחלילה עלול לקרות, זה רגע לפני שאנחנו מסתערים בסדיר ובמילואים, תקנן בנו המחשבה ההרסנית של מה יקרה אם – האם המדינה באמת תעשה את הכול.

איציק שמולי: כשאנחנו מסתכלים היום בחבר'ה מהמכינות הקדם-צבאיות, שנכחו באותו בדיון – הם שואלים אותנו את השאלות האלה.

איציק שמולי: ולנוכח הפצע הפתוח הזה אנחנו לא מסוגלים לתת להם תשובה ברורה, אמיתית, שאנחנו מאמינים בה עד הסוף.

איציק שמולי: וזו רק דוגמה אחת.

איציק שמולי: אתמול, רק אתמול, פורסם דוח המועצה לשלום הילד, שמראה פעם נוספת, באופן לא מפתיע, איך הגענו למצב שבו כמעט 900,000 ילדים במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: גם על זה הכנסת יכולה הייתה לעשות דיון נוקב ורציני וארוך השבוע, דיון מתמשך, ללא שינה; דיון שבו אחת ולתמיד היינו מתמודדים עם האבסורד הלא-נורמלי הזה, שמדינת ישראל היא מדינה חזקה, עם כלכלה חזקה, מדינה שמוכרת בכל העולם כסטרטאפ ניישן, מוכרת בזכות היצירתיות שלה, התעוזה שלה, היכולת שלה לפרוץ גבולות.

איציק שמולי: כשאתם פותחים את הספרים של ה-OECD אתם מגלים כלכלה מנצחת, כלכלה עם אבטלה נמוכה, כלכלה עם החזר גבוה של החוב הלאומי, כלכלה שהצמיחה בה, אפילו הצמיחה בה בשנים האחרונות הייתה סבירה, לפעמים אפילו גבוהה, בטח ביחס למדינות אחרות.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר הבעיה היא שיש מעט מאוד ישראלים ששמעו על אותה הצלחה ושמרגישים חלק ממנה.

איציק שמולי: אפשר לדבר על הצמיחה, אפשר לדבר על המקרו.

איציק שמולי: איפה זה בא לידי ביטוי בשכר של העובדים במיקרו?

איציק שמולי: השכר החציוני במשק הישראלי הוא כ-6,000 שקל; 15% מהעובדים הם עובדי קבלן; 30% מהשכירים במשק מחליפים את מקום עבודתם כל שנה.

איציק שמולי: רק תחשבו, תדמיינו, מה זה עושה לשכר.

איציק שמולי: ומדברים איתנו על כלכלה מנצחת.

איציק שמולי: מדברים איתנו על זה שמדינת ישראל מפליאה להחזיר את החוב הלאומי שלה, כנראה בצורה טובה ביותר, בשיעור הגבוה ביותר, בעולם המערבי; בטח בין הגבוהים, אבל אני חושב שזה במקום הראשון.

איציק שמולי: נו, ומה המחיר?

איציק שמולי: בדיוק כמו כלכלה של בית.

איציק שמולי: בוא נתחיל מנקודת המוצא: חובות חייבים להחזיר, והחוב הזה של מאות מיליארדי שקלים, החוב הלאומי שלנו, הוא בוודאי אתגר לאומי שאנחנו מתמודדים איתו כבר הרבה מאוד שנים, וגם נתמודד איתו בעתיד.

איציק שמולי: אבל כמו בסיפור של משק בית, יש trade off בין הקצב שבו אתה מחזיר את החוב הלאומי שלך, או את החוב הביתי שלך, ובין מה שאתה מספק למשפחה כדי שהיא תוכל להחזיק את הראש מעל המים, כי ברור שככל שתחזיר בקצב גבוה יותר, כך זה יבוא על חשבון הצרכים של ההווה.

איציק שמולי: וכך אנחנו מקבלים באמת אבסורד שנורא קשה להסביר אותו, שכן אנחנו כלכלה חזקה מאוד, מחזירים בקצב גבוה מאוד את החוב הלאומי, ומצד שני מרעיבים, פשוט מרעיבים, את השירותים האזרחיים שלנו, את השירותים החברתיים.

איציק שמולי: אנחנו חוגגים השנה 70 שנה להקמת המדינה.

איציק שמולי: המדינה הזאת הוקמה קודם כול על בסיס הערך של סולידריות חברתית, על בסיס העיקרון שכל ישראל ערבים זה לזה, שאם קורה לי משהו תמיד יהיה ישראלי אחד לפחות שלא ייתן לי ליפול.

איציק שמולי: ובאותה מדינה, אחרי 70 שנה, הגענו למקום הראשון בשיעורי העוני בכל מדינות המערב.

איציק שמולי: מדינת ישראל היא גם באחד המקומות הגבוהים ביותר, הגבוהים ביותר, מבחינת הפערים החברתיים שבה, ואחת הסיבות המרכזיות לכך זו ההרעבה השיטתית של השירותים החברתיים.

איציק שמולי: זו חוכמה קטנה מאוד, קטנה מאוד, לבוא לאזרחים ולהגיד להם, לבשר להם, שאתה מוריד מיסים, ומצד שני, בחודש ינואר או בפברואר הם מרגישים שהם חטפו אותה או בצמצום או בייקור של השירותים החברתיים שהם היו רגילים לקבל עד כה.

איציק שמולי: זה יכול לבוא לידי ביטוי בהעלאת תעריפים של שירותים ציבוריים; זה יכול לבוא לידי ביטוי בכך ששירותים אלמנטריים, אלמנטריים, במערכת הבריאות, כמו הסיעוד וכמו טיפולי שיניים, לא נכללים, או נכללים באופן חלקי, בתוך סל הבריאות, וזה נמשך בכך שבעצם הדרישה להשתתפויות עצמיות בתוך מערכת הבריאות, למשל, היא דרישה שאי-אפשר לעמוד בה.

איציק שמולי: בגלל זה אנחנו מקבלים תוצאה של אלפי, לפעמים גם אולי עשרות אלפי, אנשים מבוגרים במדינת ישראל שפשוט מוותרים על תרופה או על טיפול רפואי.

איציק שמולי: ואחד הדברים המכעיסים ביותר, גברתי היושבת-ראש, זה העובדה – את מכירה את הנושא הזה היטב, של האוכלוסייה המבוגרת – שכשאתה בא ביוזמה שנועדה להקל על אותה אוכלוסייה, למשל העלאת הקצבאות – ויש כבר על השולחן הצעה של המעסיקים הפרטיים, שהם לא חייבים לעשות את זה, הם לא חייבים לעשות את זה, אבל הם באים ואומרים לממשלה: אנחנו מוכנים לממן מחצית העלות של להעלות את הקצבאות של הזקנים, והממשלה באמת צריכה להיות גם מנותקת וגם מטומטמת כדי לא לקבל את ההצעה הזאת.

איציק שמולי: זו הצעת סוף עונה, מה שנקרא, ובכל זאת, אנחנו רואים שזה בכלל לא נמצא על סדר-היום.

איציק שמולי: באים ואומרים לנו: תגידו, אתם השתגעתם?

איציק שמולי: מאיפה נביא את הכסף?

איציק שמולי: אבל כאשר הולכים ומורידים מס חברות בשיעורים פנטסטיים מהיום למחר, אף אחד לא שואל: מאיפה נפצה על אובדן ההכנסה?

איציק שמולי: כאשר נותנים לחברת טבע הטבות מס מופלגות בשיעורים דמיוניים של 6–8 מיליארד שקל בשנה, אף אחד לא פוצה פה ואף אחד לא מצפצף.

איציק שמולי: וכדי שלא יובן לא נכון, אנחנו בעד לתת הטבות מס, אבל אנחנו נגד הפקרות.

איציק שמולי: כי מה שקורה במדינת ישראל – ואת זה לא רק אנחנו אומרים, את זה כתב גם מבקר המדינה – שמדינת ישראל נותנת הטבות מס והיא לא שואלת מה היא מקבלת בתמורה; היא לא שמה יעדים, היא לא שמה מטרות; היא לא טורחת לבדוק מה קורה בכל שנה מחדש – הרי זו לא הטבה חד-פעמית, זו הטבה שנתית; היא לא טורחת לבדוק מה קורה עם זה, והיא בטח לא טורחת לשנות את זה כאשר ברור שחברה כמו טבע לא מגדילה במשך השנים את שיעורי ההעסקה, ולפחות באופן מוצהר היא אמרה שכך יהיה.

איציק שמולי: על דברים האלה, במקומות האלה, אנחנו לא שומעים אף אחד בממשלה קם ואומר שזו הפקרות, אבל כאשר אתה בא עם יוזמות חברתיות, לנסות להקל במעט על אזרחים שהם אי-שם בישראל האחרת, שלא תמיד הם מוכרים וידועים בבית הזה, אז אומרים לך שזה חסר אחריות ושזה עולה הרבה כסף.

איציק שמולי: נכון, זה עולה כסף, אבל לא הכול עניין של כסף.

איציק שמולי: זה קודם כול עניין של סדרי עדיפויות, כי בתקציב מדינה של 430 מיליארד שקל, כמדומני, לבוא בכל שנה מחדש ולהגיד לאותן אוכלוסיות: אין לנו כסף בשבילכן, אנחנו לא יכולים לעזור לכן – זה אומר שאותן האוכלוסיות גם לא נמצאות על המפה מבחינתה של הממשלה.

איציק שמולי: אחד המאבקים הקשים ביותר – אני רוצה לנצל את העובדה שברגעים אלו ממש ועדת סל הבריאות יושבת על המדוכה, ואני לא מקנא בהם; בחלק מההחלטות שלהם הם יחליטו מי לחיים ומי למוות, או אם ננסח את זה בשפה יותר מעודנת, למי ניתן יהיה לעזור ולמי קצת פחות.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, אנחנו נמצאים במקום שבו, למרות הגידול בתקציב סל הבריאות, עדיין אנחנו רואים בשנה הזאת אפילו ילדים, ילדים חולי ניוון שרירים – שהמחלה הזאת היא קטלנית עבורם, גם ב-SMA וגם בדושן – שצריכים לצאת לרחובות ולהיאבק ולהגיע לכאן, לכנסת, כדי להיאבק על המובן מאליו, לקבל תרופה שתציל את החיים שלהם.

איציק שמולי: לפני כשנה פותחה התרופה, שמה שהיא עושה – לא רק שהיא עוצרת את התקדמות המחלה, היא גם מחזירה תפקודים שאבדו.

איילת נחמיאס ורבין: פרח לב הזהב ממש.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, בעוד שמדינות אחרות, כמו צרפת, אנגליה, יפן, לקחו באופן מיידי את הפיתוח הזה והכניסו אותו לסל הבריאות והתחילו לספק את התרופה לילדים, כאן, במדינת ישראל, יש זמן.

איציק שמולי: ילדים יכולים למות, חס וחלילה, ולא בוער שום דבר.

איציק שמולי: וזאת מציאות שאין לה מקום, כי 2 מיליון שקל, במונחים של מדינה, להציל חיים של ילד, זה שום דבר.

איציק שמולי: במונחים של משפחה זו משימה שהיא כמעט בלתי אפשרית.

איציק שמולי: וכדי להוסיף חטא על פשע, באה מדינת ישראל ועוד מעיזה לגבות מע"מ על תרומות – על תרופות, יותר נכון, שהמשפחות מצליחות לרכוש מכספי תרומות.

איציק שמולי: 4 מיליון שקל בשנה בדושן ו-2 מיליון שקל בשנה ב-SMA; חלק מההורים מנסים, ובחלק מהמקרים גם מצליחים, לרכוש את התרופה מעבר לים ולספק אותה לילדים פה.

איציק שמולי: וכדי להכביד עליהם מדינת ישראל באה ואומרת: גם על הדבר הזה אני אגבה מכם מע"מ, 17%, או תלוי בשיעור הקיים, וזה דבר שהוא באמת לא הגיוני.

איציק שמולי: אז גם על הדברים האלה יכולנו היום לקיים כאן דיון, במליאה, באמת לעשות דיון של שבוע, שבועיים, לא ללכת לישון עד שאחרון הילדים יקבל את התרופה; עד שנדע שאחרון הקשישים הסיעודיים מקבל רשת הגנה ושלא יכו אותו יותר בבית אבות.

איציק שמולי: אבל אנחנו לא עושים את זה.

איציק שמולי: כל מה שאנחנו עושים בימים האחרונים זה דבר אחד: לנסות לבלום מצד אחד, או לקדם מצד אחר, איזושהי חומת הגנה מלאכותית שתעניק כיפת ברזל גם למשפחות הפשע וגם לפוליטיקאים שסרחו.

איציק שמולי: ובעניין הזה של טוהר המידות לא צריך להיות, אסור שיהיה, הבדל בין נבחרי הציבור ובין אזרחים מהיישוב.

איציק שמולי: בסופו של דבר, הניסיון הזה להשתיק את המשטרה ולמנוע ממנה להגיד את האמת שלה זה מכה אנושה לא רק לשלטון החוק, זה מכה אנושה מבחינה חברתית, מבחינה מוסרית, ויכול להיות גם נקודה שלא תהיה ממנה חזרה.

איציק שמולי: אנחנו לא מוכנים להתקפל בפני הניסיונות הללו, שנועדו בסופו של דבר לעשות דבר אחד – למלט את ראש הממשלה, לנסות למלט אותו, מהחשדות ומהחקירות; לנסות ליצור איזושהי אווירה שהכול בסדר.

איציק שמולי: אנחנו רוצים מערכת פוליטית נקייה משחיתות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת חיים ילין, זה מאוד מפריע.

טלי פלוסקוב: האולם ריק, וקשה מאוד לבן אדם כאן להתרכז.

טלי פלוסקוב: אנחנו נבקש גם מגברתי השרה.

טלי פלוסקוב: זה מאוד מפריע לו להתרכז, אז בבקשה, קצת בשקט.

איציק שמולי: אנחנו באים ודורשים דבר אחד: אנחנו רוצים מערכת פוליטית נקייה, אנחנו רוצים מערכת פוליטית שבאמת טובת הציבור תהיה לנגד העיניים שלה, וזה לא יותר מדי לבקש.

איציק שמולי: למעשה, פעם ניקיון כפיים לא היה דבר להתגאות בו, זה היה דבר טריוויאלי; זה היה כמעט non-issue ברזומה של פוליטיקאי.

איציק שמולי: היום, בגלל שהשחיתות מקיפה אותנו כמעט בכל מקום, זה כבר נהיה דבר להתפאר בו, וזה דבר מאוד מאוד מסוכן.

איציק שמולי: אנחנו אומרים בצורה ברורה: אנחנו, יש לנו שאיפות מאוד מאוד ברורות וכוונות מאוד מאוד ברורות – להחליף את הממשלה הרעה הזאת, מכיוון שאנחנו חושבים שהיא מובילה את מדינת ישראל לכיוונים לא רצויים, גם בתחום המדיני, גם בתחום החברתי, ובוודאי ובוודאי בתחום הדמוקרטי והאזרחי, עם כל מסע הרדיפה הזה, השיטתי.

איציק שמולי: הרי כשאין תוצאות וכשאי-אפשר להשיג הישגים, מה עושים?

איציק שמולי: בכל יום מחדש מעמידים אויבים מדומים מבפנים כי להסיט אליהם את כל האש.

איציק שמולי: פעם זה עמותות השמאל, ופעם זה בית המשפט העליון, ופעם זה הציבור הערבי, ופעם זה התקשורת, והכול כדי לחפות על דבר אחד – על חוסר האונים ואוזלת היד וחוסר ההישגים של הממשלה.

איציק שמולי: ואנחנו באים ואומרים בצורה ברורה: כן, אנחנו רוצים להחליף את השלטון – ואנחנו רוצים לעשות את זה בקלפי, לא בחדר החקירות – אבל אנחנו לא ניתן ולא נאפשר לאף אחד להלך אימים על שלטון החוק, לנסות לקעקע אותו, לכרסם בו.

איציק שמולי: לא ניתן לאף אחד להלך אימים על המשטרה, על הפרקליטות, על כל מי שבא ומבצע את מלאכתו.

איציק שמולי: אגב, אותם אנשים, ראוי להזכיר – המפכ"ל, היועץ המשפטי לממשלה – לא השמאל מינה אותם; אלה היו מינויים על דעתו ובברכתו של ראש הממשלה, ואנחנו סומכים עליהם באופן מוחלט, ואנחנו ניאבק לתת להם את כל המרחב לבצע את עבודתם המקצועית, להפעיל את שיקול הדעת הנכון ולקבל בסוף את ההחלטה האמיתית והנכונה שתיראה להם.

איציק שמולי: אבל ברור שכאשר באופן שיטתי חברים בכירים מתוך מפלגת השלטון, לרבות ראש הממשלה, מנסים להטיל דופי, מנסים לבצע דה-לגיטימציה להחלטות ולהמלצות שככל הנראה בוא יבואו, זה דבר מסוכן, זה דבר חמור מאוד.

איציק שמולי: כנראה שראש הממשלה מבין משהו ויודע משהו; אחרת, כפי שאמרתי קודם, לא היה מה להסתיר ולא היה במה להילחם ולשם מה להילחם.

איציק שמולי: כנראה שראש הממשלה, בדרכו החוצה מלשכת ראש הממשלה, מוכן לשרוף את המועדון, מוכן לחצות כל גבול וכל קו, העיקר להאריך בעוד חמש דקות, בעוד יומיים, את ישיבתו בלשכת ראש הממשלה.

איציק שמולי: והמחירים שנגבים מהחברה הישראלית, לרבות הפוליטיקה הישראלית, הם מחירים כבדים מאוד, מכיוון שהתפיסה שמתקבעת היא תפיסה כזאת שבעצם הציבור עלול חלילה לפקפק, או לחשוד, או עלול להתערער האמון שלו בכל המערכת הפוליטית, וזה לא נכון.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה, גברתי היושבת-ראש, שאנחנו נצליח בסופו של דבר כאן, בכנסת, לבלום את כל היוזמות המטורפות האלה.

איציק שמולי: אני מאחל לעצמנו, כמעט בפתחה של שנה אזרחית חדשה, גברתי היושבת-ראש, שאנחנו נדע ככנסת להתרכז, להתמקד ולקדם מהלכים שמשרתים את טובתה של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית כולה, ולא עסוקים אך ורק בהישרדותה של הממשלה.

איציק שמולי: אני מקווה שאנחנו נדע בפתחה של השנה הקרובה לקיים במליאה לילות לבנים עבור מטרות נעלות – עבור החזרת הבנים, עבור עצירת הטפטופים, עבור היחלצותה של מדינת ישראל מהבידוד הבין-לאומי שאליו היא נקלעה – – –

ענת ברקו: ממש בידוד.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: אני, חברת הכנסת ברקו – – –

ענת ברקו: אנחנו ממש גלמודים.

איציק שמולי: חברת הכנסת ברקו, אני התרשמתי פחות מהצילומים של ראש הממשלה באפריקה ובמקומות נוספים.

איציק שמולי: את יודעת, אני הסתכלתי על דבר אחד – אני הסתכלתי על לוח ההצבעה בסופו של דבר באו"ם.

איציק שמולי: מילא, את יודעת, ממדינות מסוימות לא היה לנו ציפיות, זה נכון.

איציק שמולי: אבל ראש הממשלה ביקר – – –

ענת ברקו: אז לא להיפגש איתן, אתה צודק – – –

איציק שמולי: ראש הממשלה ביקר איזה חמש פעמים במוסקבה, נפגש פעמיים עם מנהיגי סין, עם הודו, הצטלם עם שישה נשיאים אפריקאים, ומה קיבלנו בסופו של דבר?

ענת ברקו: עדיף לא לעשות את זה.

איציק שמולי: עדיף להגיד את האמת, זה מה שעדיף.

ענת ברקו: עדיף לא לעשות את זה.

איציק שמולי: עדיף להגיד את האמת.

איציק שמולי: עדיף לעשות את זה ולהגיד את האמת – שלא תהיה שום התקדמות של מדינת ישראל במישור הבין-לאומי – –

ענת ברקו: עדיף לא להיפגש, לא לדבר ולא להזמין ביקורים.

ענת ברקו: בידוד בין-לאומי.

איציק שמולי: – – כל עוד לא תהיה התקדמות עם השכנים שלנו והגעה להסדר שלום עם הפלסטינים.

איציק שמולי: זאת האמת ואין בלתה.

ענת ברקו: מה אתה – – –

איציק שמולי: אני, כמוך, התרגשתי מאוד – – –

ענת ברקו: חנין זועבי – – –

איציק שמולי: אני, כמוך, התרגשתי מאוד מההצהרה של הנשיא טראמפ לגבי ירושלים.

איציק שמולי: אני חושב שההכרה הזאת היא הכרה שהיא חשובה, הכרה חשובה מאוד, שבסופו של דבר מתארת את המציאות ההיסטורית של הקשר העמוק בין העם היהודי לבין ירושלים, אבל אני חושב שאסור לעצור כאן.

איציק שמולי: עכשיו הגיעה העת מבחינתו של הנשיא טראמפ – ואני חושב שזה ישרת את טובתה של מדינת ישראל – לשים על השולחן את מה שהוא מכנה ה-ultimate deal.

איציק שמולי: בסופו של דבר, אין לאן לברוח, חברת הכנסת ברקו.

איציק שמולי: בסופו של דבר, גם הנשיא טראמפ אמר שההעדפה שלו כנשיא ארצות הברית היא ללכת לפתרון של שתי מדינות לשני עמים, בהנחה שזה מה שירצו גם הצדדים.

איציק שמולי: ורק כדי טיפה – אני מקווה שזה לא יצנן לך את ההתלהבות – לא במקרה הנשיא טראמפ לא הגדיר את הגבולות של העיר ירושלים – – –

ענת ברקו: מאה אחוז.

ענת ברקו: אני מוכנה שנזדכה על שפרעם ועל כפר עקב.

ענת ברקו: אין לי שום בעיה עם זה.

איציק שמולי: זו התקדמות, זו התקדמות אדירה – – –

ענת ברקו: זו לא התקדמות.

ענת ברקו: אני אומרת את זה מעל כל במה.

איציק שמולי: זו התקדמות אדירה מכיוונה של מפלגת השלטון, כי בעניין הזה אתם קצת חיים בפיצול אישיות – יום אחד ראש הממשלה אומר כך ויום אחד אחרת; חלק מחברי המפלגה שלך אומרים כך וחלק אחרת.

איציק שמולי: אז זו באמת התקדמות.

איציק שמולי: אבל את יודעת מה?

איציק שמולי: נסיים בזה, חברת הכנסת ברקו: הלוואי שנוכל לעשות פה לילות לבנים ולהתווכח על זה, ולא על חוק מושחת שכל תכליתו בעולם היא לספק חומת הגנה מלאכותית לראש הממשלה.

איציק שמולי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד 20 דקות.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שזה לא יהיה סוד שאני אומר שחוק ההמלצות הוא חוק מושחת – נכון, נחמן?

נחמן שי: זה גם מקורי, כמעט לא שמעתי את זה.

עמר בר-לב: כן, כן.

עמר בר-לב: רבים לפניי אמרו זאת.

עמר בר-לב: אבל אני כן רוצה לספר לכם סיפור קצר.

עמר בר-לב: אותו יום שני, יום שני הראשון שהחוק הזה הגיע לוועדת הכנסת לדיון בו – זה שהיה אחרי ההפגנה הגדולה הראשונה בתל אביב – יצאתי מהכנסת ופגשתי את רוני בר-און, רוני בר-און, שהיה חבר כנסת מטעם הליכוד, חבר כנסת מטעם קדימה, היה שר האוצר.

עמר בר-לב: אנחנו נפגשים במגרש החניה ואז רוני – שאני פוגש אותו, דרך אגב, מדי שבת בבוקר על חוף הים – אומר לי: בוא נתערב שביבי יתקפל ועד הערב הוא יבטל את החוק הזה.

עמר בר-לב: זה היה ביום שני בבוקר.

עמר בר-לב: ביום שני אחר הצוהריים שמענו כולנו שבאמת ביבי ראש הממשלה הודיע שהוא מוציא את עצמו מהחוק, והחוק יימשך, אבל לא יעסוק לא בראש הממשלה ולא בחקירות שכבר נפתחו.

עמר בר-לב: מעניין.

עמר בר-לב: אמר לי רוני בר-און: תשמע, אני מכיר אותו.

עמר בר-לב: ברגע הקריטי, הפחדן הזה מתקפל.

עמר בר-לב: והינה, הוא התקפל, כנראה לנוכח ההפגנה הראשונה שהייתה ברוטשילד.

עמר בר-לב: ועכשיו נשאלת השאלה: הלוא כל מטרת החוק הייתה לתת כרית ביטחון לראש הממשלה.

עמר בר-לב: נשאלת השאלה: למה ממשיכים עם החוק הזה?

עמר בר-לב: לכאורה התשובה היא ברורה.

עמר בר-לב: היא מחולקת לשניים: מצד אחד, חבר הכנסת דודי אמסלם, שהגיש את הצעת החוק – הוא טוען שהצעת החוק לא קשורה בכלל לראש הממשלה, היא הצעת חוק שצריך לעשות אותה והיא נכונה בכל מזג אוויר, ולכן, יש כאן איזשהו מאבק על כבודו של דודי אמסלם והכבוד של הליכוד ושל כל הקואליציה, שהינה – אם עכשיו הם יעצרו את החוק, אז זה יוכיח שכל מטרתו של החוק הייתה להגן על ראש הממשלה, וכמובן, הם לא רוצים לעשות את זה.

עמר בר-לב: אבל לנוכח הציניות הפוליטית, אני יכול להבין את הגישה הזאת.

עמר בר-לב: אבל נשאלת שאלה אחרת: אוקיי, אז הם, בגלל הציניות הפוליטית, מרגישים שהם חייבים להעביר את החוק הזה, אבל הם היו יכולים להעביר אותו עוד שבוע, עוד שבועיים.

עמר בר-לב: מה הדחיפות ומה הבהילות?

עמר בר-לב: וכאן מגיעה הקונספירציה.

עמר בר-לב: ייתכן שמישהו בליכוד, אם זה דודי אמסלם, אם זה ראש הממשלה עצמו, יודע שאו-טו-טו, בזמן הקרוב, תיפתח חקירה חדשה נגד מי מראשי הליכוד – אולי זה נגד ראש הממשלה, אולי זה דודי אמסלם, אולי זה מישהו אחר – כי אחרת אין שום הסבר לבהילות הזאת וללחץ להעביר את החוק הזה דווקא עכשיו, תחת כל המגבלות האלה.

עמר בר-לב: ואני מנסה לחשוב אם יכולה להיות סיבה אחרת שבגללה כל כך דחוף.

עמר בר-לב: אולי, אדוני היושב-ראש, אולי לך יש איזה רמז למה כל כך דחוף להעביר דווקא עכשיו את החוק הזה, ולא כמו חוקים אחרים, שהם, גם חוקים שהם לא בעייתיים, מוגשים בסדר דין הרבה יותר נורמלי וארוך?

עמר בר-לב: ושוב, הסיבה היחידה – – –

ישראל אייכלר: אם שאלת אותי, לא צריך לנחש, רק צריך לקרוא עיתונים ולראות את דוברי המשטרה, הרשמיים והלא-רשמיים, מודיעים שתוך שבוע, שבועיים יהיו המלצות ותהיה רעידת אדמה ויהיו בחירות.

עמר בר-לב: כן, אבל אמר ראש הממשלה שכבר ההמלצות, גם אם תהיינה – והוא כבר מבין שתהיינה – הן לא קשורות אליו.

ישראל אייכלר: נכון.

עמר בר-לב: אז מדוע יש לחץ לעשות את זה דווקא עכשיו?

עמר בר-לב: החשש שלי הוא שאולי יש חקירות שבשלב זה הן עדיין חקירות חשאיות, שהנוגעים בדבר יודעים שאותן חקירות הולכות להבשיל ולהפוך לגלויות, ולכן הם רוצים להספיק להעביר את החוק הזה, שלפחות לאותן חקירות עתידיות – החוק הזה יתפוס.

עמר בר-לב: לא יודע, אבל את זה אנחנו נראה בשבועות הקרובים, אם זה קורה או לא קורה.

עמר בר-לב: אני ראיתי אתמול בערוץ 2 כתבה, אפשר לומר על הדלפות מהקבינט המדיני-ביטחוני, שעל פי ההדלפה גורמי הביטחון במדינת ישראל אמרו לחברי הקבינט: שימו לב, מצד אחד, לחמאס אין שום אינטרס לפתוח במלחמה נגד מדינת ישראל – אין לו שום אינטרס בטווח הקרוב, אני לא מדבר על הטווח הארוך; ברור שהם לא הפכו לציונים.

עמר בר-לב: מצד שני, המצוקה הכלכלית והמצוקה ההומניטרית והאנושית ברצועת עזה יכולות לגרום לחמאס, בניגוד אפילו לאינטרסים שלו, לפתוח במלחמה נגד מדינת ישראל.

עמר בר-לב: וראה זה פלא, לפחות לפי ערוץ 2, חברי הקבינט ממש התפלאו, כאילו – בוקר טוב, גילו להם משהו חדש, והתחילו לשאול: רגע, אז מה אנחנו יכולים לעשות?

עמר בר-לב: רעיון כזה, רעיון אחר.

עמר בר-לב: אגב, באותו שבוע, בתחילת השבוע, היה ראש השב"כ בישיבת ועדת חוץ וביטחון, ובחלק הגלוי של הישיבה, בפני התקשורת, הוא אמר שמצד אחד אין באמת שום אינטרס אסטרטגי לחמאס לפתוח במלחמה, ומצד שני המצב הוא מאוד מאוד שברירי, וכתוצאה מכל מיני סיבות – מצוקות, מיס-קלקולציה כזאת או אחרת – עלול החמאס לפתוח באש, כי הוא מרגיש – הוא, החמאס – שהגב שלו צמוד לקיר ואין לו מה לעשות.

עמר בר-לב: אני יכול לספר לכם שהמידע הזה שמעבירה מערכת הביטחון לקבינט זה לא דבר חדש.

עמר בר-לב: לפחות בשנתיים האחרונות, באופן עקבי, העמדה של מערכת הביטחון היא כזאת, והיא מתריעה על המצוקה ההומניטרית ברצועת עזה.

עמר בר-לב: וגם על זה אני יכול להגיד: בוקר טוב.

עמר בר-לב: יש דוח שהוציא האו"ם: רצועת עזה בשנת 2020, והדוח הזה אומר שהולך להיות משבר הומניטרי ברצועת עזה.

עמר בר-לב: ומה זה משבר הומניטרי?

עמר בר-לב: הוא יכול לקרות.

עמר בר-לב: כבר עכשיו כמובן יש שם משבר מאוד מאוד קשה, אבל תארו לכם אם כתוצאה מהמים שלא ראויים לשתייה ברצועת עזה, תתפתח שם מגפה ופתאום נעמוד מול סיטואציה שעשרות ילדים, מבוגרים וזקנים מתים מדי יום ברצועה כתוצאה מהמים הרעילים שהם שותים.

עמר בר-לב: דוח האו"ם אמר שאנחנו הולכים לשם – אנחנו הולכים לשם בעיניים פקוחות.

עמר בר-לב: ולכן, נשאלת השאלה: הלוא ברור שברגע שזה יקרה זה יתפוצץ לנו בפנים, כי את מי יאשימו?

עמר בר-לב: יאשימו אותנו, כי העולם לא רואה אותנו כמו שאנחנו, רוב הישראלים, רואים: יצאנו מרצועת עזה, אין לנו תביעות טריטוריאליות, אין לנו תביעות דתיות, יצאנו, מה רוצים מאיתנו?

עמר בר-לב: אבל זה לא משנה – זה לא משנה אם העולם צודק או העולם לא צודק.

עמר בר-לב: בסופו של דבר, העולם והמערכת הבין-לאומית, היא המערכת הבין-לאומית, וברגע שהאסון הזה יתרחש ברצועת עזה יסתכלו עלינו, ו-600 או 700 המשאיות שאנחנו מאפשרים להכניס לרצועה מדי יום לא יהיו עלי התאנה שלנו, ויבואו אלינו בטענות.

עמר בר-לב: ואני אומר, אני אומר כאן:

עמר בר-לב: התפקיד שלנו הוא לא לפתור את הבעיה ההומניטרית ברצועת עזה, אבל התפקיד שלנו הוא לאפשר אותו, ובוודאי לא להתנגד לפעולות הומניטריות כאלה ואחרות שיתחילו ליצור מקומות עבודה, יתחילו ליצור תעסוקה, יתחילו ליצור כלכלה שתאפשר ליושבי הרצועה לחיות – הייתי רוצה לומר: לחיות בכבוד, אבל בוא נאמר:

עמר בר-לב: לחיות – ושבאמת אותו אסון הומניטרי לא יתפוצץ להם ולא יתפוצץ לנו בפנים.

ישראל אייכלר: קודם כול, אדוני הנואם, אני מאוד שמח שאתה מדבר על דברים מאוד חשובים, כי אומרים ברדיו שכל היום מקשקשים שטויות.

ישראל אייכלר: עכשיו אתה מדבר על נושאים מאוד מאוד חשובים.

ישראל אייכלר: ואני שואל אותך: אין חכם כבעל הניסיון – מה התשובה שלך לתמונה שאתה הצגת עכשיו?

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: זה כאילו הזמנתי את השאלה הזאת.

ישראל אייכלר: לא, לא הזמנת.

עמר בר-לב: לא, אני יודע, אבל באמת תודה רבה.

עמר בר-לב: אני אגיד לך ככה: בספטמבר 2014 ראש הממשלה ביבי נתניהו, מעל בימת האו"ם, אחרי מבצע צוק איתן, אמר: יש הזדמנות – יש שינויים במזרח התיכון, יש אינטרסים משותפים של ישראל, של מצרים, של סעודיה, של המפרציות, של הרשות הפלסטינית, יש לנו אינטרסים משותפים בכל הקשור במה שקשור ברצועת עזה, ובוא נראה איך אנחנו משלבים את ההזדמנות הזאת והאינטרסים האלה ומנצלים אותם.

עמר בר-לב: באותו זמן, במהלך צוק איתן, באו שרי החוץ של האיחוד האירופי ואמרו:

עמר בר-לב: לדעתנו – דעת שרי החוץ של האיחוד האירופי – הפתרון ארוך הטווח ברצועת עזה זה פירוז תמורת פיתוח.

עמר בר-לב: ואני אומר: בוא ניקח את הרעיון הזה – שחברת הכנסת ציפי לבני הובילה אותו אז בממשלת נתניהו, והיא בטוח יכולה לספר על זה ממקור ראשון הרבה יותר טוב ממני, על היוזמה הזאת, ועל זה שנתניהו דחה את היוזמה הזאת; יותר מזה, הוא דחה את היוזמה הזאת, וגם שרים, היום, בתוך הממשלה שלו, אם זה השר ישראל כץ, אם זה מהבית היהודי, מיושב-ראש הבית היהודי, ושרים אחרים, מבינים שהדבר היחידי שיכול למנוע את ההתפוצצות הזאת ברצועת עזה זה לאפשר, או הייתי אומר לא להתנגד, לאיזשהו מתן תקווה להם.

עמר בר-לב: ולכן, הייתי אומר שהשלב הראשון זה מה שחברת הכנסת ציפי לבני בזמנו, כשהייתה בממשלה, ניסתה להוביל – החלטה של מועצת הביטחון שתאמר:

עמר בר-לב: כן, היעד ארוך הטווח ברצועת עזה זה פירוז תמורת פיתוח.

עמר בר-לב: אז תגידו לי: טוב, זו עוד החלטה של מועצת הביטחון.

עמר בר-לב: אבל אני חושב שברגע שהמערכת הבין-לאומית אומרת שזה היעד ארוך הטווח, זה מאוד מאוד חשוב – וזה כולל, לדעתי, נמל עמוק מים ברצועת עזה, שדה תעופה בין-לאומי ברצועת עזה.

עמר בר-לב: ואני רוצה להזכיר למי שאולי שכח שעל פי הסכם אוסלו היה לפלסטינים שדה תעופה ברצועת עזה, שדה תעופה בין-לאומי, וברגע שהם הפרו את הסכמי הביטחון, בשתי דקות שני מטוסי F-16 – ואם אני טועה זה היה ארבעה מטוסי F-16 – עברו ובעצם חיסלו וסגרו את נמל התעופה הזה.

עמר בר-לב: אז לכן, כל הקלפים הם בידיים שלנו.

עמר בר-לב: לבנות נמל ימי זה סיפור של ארבע-חמש-שש שנים; לעצור נמל כזה מתפקוד, אם הם לא פועלים על פי עקרונות ביטחון שאנחנו מגדירים מראש, זה שוב ארבע עד שש דקות של רביעיית מטוסי F-16, או זוג מטוסי F-35.

עמר בר-לב: ותאמין לי, אדוני היושב-ראש, בזה אני מבין.

עמר בר-לב: לכן אני אומר: כל הרעיון הוא לבנות תהליך – אף אחד מאיתנו לא משלה את עצמו שמחר החמאס יתפרק מנשקו, אבל לבנות תהליך שייתן להם איזושהי תקווה, שייתן להם מקומות עבודה.

עמר בר-לב: ואולי, אולי – אולי צריך בשביל זה אופטימיות, אבל להפסיד, אין מה להפסיד – בזכות זה הם ישנו את דפוס מחשבתם, לא בגלל שהם יהפכו לציונים, והם לא יכירו במדינת ישראל, אבל הם יבינו שאין להם אינטרס לצאת כנגדנו, לא לירות קסאמים ולא לחפור מנהרות.

עמר בר-לב: ועל זה, אדוני היושב-ראש, לפני כבר, אני חושב, קרוב לשנתיים, הוצאתי איזשהו מתווה רעיוני מה נכון לעשות בעקבות מבצע צוק איתן ברצועת עזה, ופשוט לנצל את ההזדמנות הזאת.

עמר בר-לב: כי שוב, החלטת מועצת ביטחון – אחרי זה לתכנן נמל ושדה תעופה זה גם סיפור של איזה שנה או משהו כזה, ואחרי זה להתחיל לבנות.

עמר בר-לב: וכמובן, אם אנחנו ננסה להשיג הכול ביום הראשון אז זה לא ילך, אבל אם אנחנו נבנה תהליך שגם הפלסטינים שם יראו שיש להם יתרונות גדולים כתוצאה מהתהליך הזה, יש סיכוי.

עמר בר-לב: ואם אני טועה, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, אם אני טועה – מה הפסדנו?

עמר בר-לב: אנחנו בדיוק במקום שאנחנו נמצאים בו עכשיו.

עמר בר-לב: ממש לא הפסדנו שום דבר.

עמר בר-לב: וזה חוזר לנקודה המרכזית – – –

זוהיר בהלול: תודה שזה כבוד גדול להיות בנשיאות עם כבוד הרב.

עמר בר-לב: ברור, זה כבוד גדול, וזו פעם ראשונה – אני לא ציינתי – זו פעם ראשונה שנפלה בחלקי הזכות לדבר מעל הדוכן כשכבוד הרב ממלא את תפקיד סגן יושב-ראש הכנסת, אז גם בעניין הזה ברכות, וסליחה על חוסר הנימוס שלי.

עמר בר-לב: ברכות.

ישראל אייכלר: בסדר גמור.

ישראל אייכלר: אתה יודע שאין מקרה בעולם.

ישראל אייכלר: פשוט רציתי לשמוע דברים של טעם, דברים בנושאים העומדים ברומו של עולם, ולא דיבורי סרק, והינה, זכיתי שאתה עלית והייתה לי הזדמנות לשמוע לפחות תוכנית.

ישראל אייכלר: אבל אתה יודע מה אומרים ביידיש על התוכנית שלך?

עמר בר-לב: מה?

ישראל אייכלר: אינשאללה.

עמר בר-לב: נכון, נכון, נכון.

עמר בר-לב: אבל תראה, זה בדיוק כל העניין – אם אנחנו לא ננסה, אז שום דבר לא יקרה.

עמר בר-לב: וזה חוזר לכל נושא היוזמה, שהממשלה הזאת, בראשות ראש הממשלה, בעשר השנים האחרונות, בוודאי בנושא הביטחוני-מדיני, הוא אוחז בקרנות המזבח; הוא חושב שאם אנחנו לא נעשה שום דבר אז המצב יהיה יותר טוב.

עמר בר-לב: אבל אנחנו רואים שהמצב לא יותר טוב.

עמר בר-לב: אז פה יש אינתיפאדה ראשונה, ואחרי זה שנייה, ואחרי זה אינתיפאדת הבודדים, ועוד גל של מבצעים בדרום, ועוד קסאמים שיורים עלינו, וזה כבר לא משנה.

עמר בר-לב: אבל ברור לנו שאם לא ננסה לשבור את כללי המשחק, אם לא ננסה לשבור את כללי המשחק ולבנות כללי משחק אחרים, זה לא ישתנה, כי הגלים האלה הולכים ובאים, וכל פעם הם נעשים יותר גבוהים.

עמר בר-לב: וברור לכולם, גם מההתעצמות של החמאס – על החיזבאללה בכלל לא דיברתי – שהגל הבא שיהיה, וזה לא משנה אם הגל הבא יהיה בעוד חודשיים או יהיה בעוד שנתיים וחודשיים, הוא יהיה הרבה יותר גבוה.

עמר בר-לב: אבל אם אנחנו לא ננסה לשנות את המציאות – ומתי אתה משנה את המציאות?

עמר בר-לב: אתה משנה את המציאות כשאתה חזק, והיום מדינת ישראל היא כלכלית חזקה, היא ביטחונית חזקה, וזה הזמן לשנות.

עמר בר-לב: בחיים הקודמים שלי הייתי בעולם ההייטק, ושם, חברות הייטק חיות על גיוס כספים.

עמר בר-לב: עכשיו, מתי אתה הולך לגייס כסף?

עמר בר-לב: לא כשאתה צריך אותו; כשאתה לא צריך אותו.

עמר בר-לב: וזאת הטעות של חלק מחברות ההייטק, שהן מגיעות כשכבר אין להן שקל לשלם משכורות – אז הן באות לבנק או אז הן באות למשקיעים, ואז הבנקים אומרים להם: חפשו אותי.

עמר בר-לב: אתה צריך לגייס את הכסף בזמן שאתה חזק.

עמר בר-לב: אותו דבר מדינת ישראל.

עמר בר-לב: מדינת ישראל היא חזקה, היא עוצמתית מכל הבחינות – לא מהבחינה החברתית, כן?

עמר בר-לב: שלא ניסחף, אבל זה הזמן, זה הזמן ליזום, לעשות מהלכים ולנסות לשנות את המציאות.

עמר בר-לב: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, כמה פעמים שאלו אותי: בוא תספר איזה משהו אישי על עצמך שאנשים לא יודעים, אז אני אספר שני סיפורים.

עמר בר-לב: אחד, בגיל שנתיים, אנחנו גרים פה בירושלים, אנחנו על המרפסת, אימא שלי, אני ואיזו תינוקת חביבה ונחמדה.

עמר בר-לב: אני רוצה להרשים את התינוקת, ובזמן שאימא שלי מסתכלת לכיוון אחד אני עולה על המעקה וקופץ מקומה שנייה.

זוהיר בהלול: מי קופץ?

עמר בר-לב: אני.

עמר בר-לב: החלק הכבד אצלי זה הראש, אז לכן הראש במדרכה, ואז אתם שואלים: מה קרה?

עמר בר-לב: המדרכה נשברה.

ציפי לבני: החלק היפה – שנתת להם הסבר שרצית להרשים את התינוקת, ולא הסברים סואיסידליים כאלה.

עמר בר-לב: את זה אימא שלי מספרת.

עמר בר-לב: להגיד שאני זוכר את זה?

עמר בר-לב: לא ממש אני זוכר את זה.

עמר בר-לב: ועכשיו הסיפור השני.

עמר בר-לב: שרת המשפטים כאן, נכון?

עמר בר-לב: אז זה מכוון גם אלייך.

עמר בר-לב: היה בזמנו בטלוויזיה, בתוכניות, ששאלו מרואיינים: תביאו משפט אמת ומשפט שקר.

עמר בר-לב: שרת המשפטים, את מקשיבה?

עמר בר-לב: משפט אמת ומשפט שקר.

עמר בר-לב: את זוכרת שהיו תוכניות בטלוויזיה שאת המרואיינים שאלו משפט אמת ושקר, והקהל או המראיין היה צריך לנחש מה האמת ומה השקר?

עמר בר-לב: אז אני אתן שני משפטים ואתם תנסו לנחש מה משפט האמת ומה משפט השקר.

מרב מיכאלי: מעולה.

עמר בר-לב: יפה.

עמר בר-לב: אז המשפט הראשון זה שאני החייל הישראלי שצעד הכי הרבה קילומטרים מעבר לגבול.

מרב מיכאלי: נשמע לי נכון.

עמר בר-לב: שצעד ברגל הכי הרבה קילומטרים מעבר לגבול.

ציפי לבני: רגע, אז אתה אומר שני משפטים?

עמר בר-לב: שני משפטים.

מרב מיכאלי: כן, אחד אמת, אחד שקר.

עמר בר-לב: המשפט השני: אני חייל שהיה בשבוע אחד בשלוש מדינות ערב.

מרב מיכאלי: זה גם נשמע לי נכון.

עמר בר-לב: עכשיו תחליטו מה נכון ומה לא.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, עוד פעם.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, מהתחלה.

מרב מיכאלי: אחד – הוא החייל שהכי – – –

איילת נחמיאס ורבין: מהתחלה.

איילת נחמיאס ורבין: פיליבסטר זה פיליבסטר – מההתחלה.

עמר בר-לב: אחד – אני החייל הישראלי שהלך ברגל הכי הרבה קילומטרים מעבר לגבול.

ציפי לבני: אני הולכת על השני.

איילת נחמיאס ורבין: אני כמעט בטוחה שזה זה.

מרב מיכאלי: תשמעי את השני.

ציפי לבני: אני הולכת על השני.

עמר בר-לב: השני – שבשבוע אחד הייתי בשלוש מדינות ערב.

זוהיר בהלול: השני, השני.

מרב מיכאלי: השני, השני אמת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת ששניהם.

איילת נחמיאס ורבין: שניהם.

עמר בר-לב: אז הינה, כבר יצרתי עניין.

עמר בר-לב: כן, זוהיר, אתה, מה אתה אומר?

זוהיר בהלול: השני.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שניהם.

עמר בר-לב: השני.

עמר בר-לב: טוב, אז אני לא אתן לכם את התשובה.

איילת נחמיאס ורבין: מה?

מרב מיכאלי: מה?

עמר בר-לב: אני לא נותן לכם את התשובה.

זוהיר בהלול: זה לא פייר.

עמר בר-לב: אני לא אתן לכם את התשובה עכשיו.

מרב מיכאלי: מה?

מרב מיכאלי: אבל – – –

ישראל אייכלר: יכול להיות ששניהם נכונים?

עמר בר-לב: הכול יכול להיות בעולם שלנו.

ישראל אייכלר: אז לא חייב להיות שהכול שקר.

עמר בר-לב: אני לא יודע.

מרב מיכאלי: אייכלר, תתחדש.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני אמרתי שניהם, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: ברור ששניהם.

ישראל אייכלר: אז כנראה ששניהם נכונים.

מרב מיכאלי: אייכלר, תתחדש.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: הייתה לנו פה הרצאה מרתקת.

מרב מיכאלי: מה, זהו?

מרב מיכאלי: ככה?

איילת נחמיאס ורבין: ככה אתה עוזב אותנו?

ישראל אייכלר: לא, יש עוד הרבה חברים.

ישראל אייכלר: יש לכם עוד זמן, עד מחר בבוקר.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

ישראל אייכלר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת טלב אבו עראר.

ישראל אייכלר: יש לך עשר דקות, ובימים האלה עשר דקות זה ממש רגע, כמימרא.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בימים האלה, כולל היום, כולל מחר, אולי, כל המדינה עסוקה בחוק ההמלצות ובמיגור השחיתות במדינה הזאת, אבל לי, באופן מיוחד, מה שמעסיק אותי מעבר לחוק ההמלצות הוא נושא הריסת הבתים שהייתה היום בנגב, במגזר הבדואי.

טלב אבו עראר: לא יכול להיות שנראה יום בלי הריסת בתים.

טלב אבו עראר: זה נובע מכל מיני גורמים שממשיכים, מכובדי היושב-ראש, מנהלים מסע הכפשה על שמם של הבדואים, שהם שודדי קרקעות, או פולשים, או יש כאלה שאולי אומרים שהם מהגרים.

טלב אבו עראר: ואנחנו, כערבים בדואים בנגב, היינו בארץ, נולדנו בארץ הזאת, נולדנו באדמה הזאת, וחיינו עליה לפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: לאורך כל ההיסטוריה של הערבים הבדואים הייתה החקלאות דרך חשובה עבור השבטים והמשפחות, כי היא מקור פרנסה של כלל התושבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: היבולים גם חיוניים לבריאות הכלכלית של המדינה ושל כל האוכלוסייה.

טלב אבו עראר: באים ומשמידים את היבולים שהבדואים עשו על אדמותיהם.

טלב אבו עראר: אבל מאידך גיסא, חוות בודד, חוות הבודדים שם בנגב – מכשירים אותן מהרגע הראשון, מהיום הראשון, כי הם שייכים ליהודי, לבן – יותר לבן ממני, יותר חתיך ממני, אולי אני שחום.

טלב אבו עראר: לו מכשירים את החווה, שיושבת על מאות דונמים, מחברים אותו לחשמל, למים, לכל השירותים.

טלב אבו עראר: אבל הבדואי שחי במדבר לא קיבל המון מהתענוגות הללו זה 70 שנה, מאז קום המדינה, וכנראה שהנישול הוא שמעוור את עיני הממשלה הזאת – הממשלה הקיצונית, הגזענית – או שהשנאה בתוכה היא המניע לכך, השנאה כלפי ערבים או כלפי הבדואים.

טלב אבו עראר: תור הזהב, מכובדי היושב-ראש, של החקלאות, כבר איננו מסיבות רבות – פוליטיקה חשוכה.

טלב אבו עראר: שר החקלאות, שהוא אחראי למגזר הבדואי בנגב – הרי שר החקלאות, אני יכול לקרוא לו ראש הממשלה של הבדואים.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: דרכו עוברים כל הדברים; כל המשרדים הממשלתיים, בתיאום עם אורי אריאל, עושים, מבצעים ומעבירים אפילו תקציבים.

טלב אבו עראר: רק דרכו.

טלב אבו עראר: הוא אפילו מזמין אותם אחד-אחד, שר-שר, לנגב, כדי להראות להם ולהציג בפניהם את התוכנית לנישול מהקרקעות, איפה הוא רוצה לעקור יישובים בדואיים וליישב במקומם יישובים יהודיים.

טלב אבו עראר: ואני, כאן, רוצה לשאול: האם הזכות החינמית להקמת חוות בודד היא שונה מאדם לאדם?

טלב אבו עראר: הרי גם הבדואי הוא אזרח במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: למה הבדואי לא רשאי לבית מינימלי, לקורת גג?

טלב אבו עראר: קורת גג, זכות הדיור, היא זכותו של כל אזרח.

טלב אבו עראר: למה במדינה הזאת, שהגיע הזמן שהיא תפסיק לקרוא לעצמה מדינה דמוקרטית – היא מדינה דמוקרטית, נכון, ליהודים, לא לבדואים, לא לערבים.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: באים להרוס ביתו של בדואי, של ערבי בדואי, ומשאירים אותו בלי קורת גג.

טלב אבו עראר: ילדים, זקנים, אנשים חולים, אפילו פעוטים ופעוטות, נשארים בלי בית, בלי ליווי פסיכולוגי, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: אם היו הורסים בית למשפחה במגזר היהודי – האם באמת ירשו לעצמו להשאיר את המשפחה הזאת, חברי זוהיר בהלול – – –

זוהיר בהלול: תאר לעצמך כמה הקול שלך חשוב בזכויות האלה.

זוהיר בהלול: תאמין לי, הקול שלך מאוד חשוב בזכויות האנושיות האלה.

טלב אבו עראר: ולכן, האם באמת יעזבו, או יפקירו, או ישאירו את המשפחה הזאת בלי קורת גג, בלי אפילו שירות פסיכולוגי?

טלב אבו עראר: הרי יש השפעה נפשית על האדם, על הילד, על האישה, על הזקנה, ואף אחד לא הסתכל עליהם.

טלב אבו עראר: בלי ליווי.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, זה מלמד על הרבה דברים אצל האזרח הבדואי בנגב.

טלב אבו עראר: זה ממש פוגע בביטחונו האישי, פוגע במחייתו, בזכות הדיור שלו.

טלב אבו עראר: זה פוגע גם באמון בין הבדואי לבין המדינה.

טלב אבו עראר: איך ירגיש הערבי הבדואי שהורסים לו את הבית ועוזבים אותו ומשאירים אותו כך?

טלב אבו עראר: גם למדינה אין מה להציע, דרך אגב; אין פתרונות.

טלב אבו עראר: אין לה מה להציע.

טלב אבו עראר: רק הורסים בית או עוקרים יישוב, בלי להציע פתרון.

טלב אבו עראר: איך אפשר להמשיך במצב הזה?

טלב אבו עראר: איך אפשר?

ישראל אייכלר: סליחה, אין להם עורך דין ללכת לבג"ץ?

ישראל אייכלר: לבית משפט?

ישראל אייכלר: שום דבר?

טלב אבו עראר: אדוני, עם כל הכבוד, למרות שאני עורך דין, המערכת המשפטית, כל הערכאות בבתי המשפט לא עזרו, כי כולם מגויסים, או נכנעו כבר למדיניות הממשלות המתחלפות, מאז קום המדינה ועד היום.

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: הבדואי שיש לו אדמה ויש לו את הזכות על הקרקע ניגש לבית המשפט – בית המשפט לא עוזר לו.

ישראל אייכלר: גם לא לבדואים?

טלב אבו עראר: גם לא לבדואים.

טלב אבו עראר: אתה יכול לבדוק את זה.

טלב אבו עראר: הרבה פסקי דין.

טלב אבו עראר: ומהרגע הראשון שהבדואים עתרו לבתי המשפט, ידעו שבית המשפט – לא כמו שלמדנו, חברי זוהיר בהלול, באזרחות, במדיניות, שהמערכת המשפטית נפרדת, ניטרלית לחלוטין.

טלב אבו עראר: אני אומר שזה לא נכון.

טלב אבו עראר: בכלל לא נכון.

זוהיר בהלול: הפרדת רשויות, לכאורה.

טלב אבו עראר: לכאורה.

ישראל אייכלר: אבל הם אומרים שהם מגינים על מיעוטים, על אנשים.

טלב אבו עראר: איפה?

טלב אבו עראר: תראה לי רק פסיקה אחת שהשאירה בדואי על אדמתו, למרות שהאבא שלו והסבא שלו לפני קום המדינה הייתה האדמה שלו.

טלב אבו עראר: הורסים לו את הבית היום בטענה שהוא בלי היתר, בית לא חוקי.

טלב אבו עראר: איזה בית לא חוקי?

טלב אבו עראר: ממי אני אבקש היתר, היתר בנייה?

טלב אבו עראר: ממי?

טלב אבו עראר: מהמדינה?

טלב אבו עראר: המדינה לא נותנת, כדי להרוס.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אני חושב ומאמין שהבדואי הוא אזרח מדינת ישראל, והוא זכאי להכרה ביישוב שלו.

טלב אבו עראר: הרי ישנם יישובים שיושבים בהם, חיים בהם, אלפי בני אדם בדואים, והם ראויים להכרה.

טלב אבו עראר: למה המדינה לא רואה שהם ראויים להכרה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: לא רק שלא מכירים ביישובים האלה, אלא גם לא נותנים להם זכויות בסיסיות.

טלב אבו עראר: איפה?

טלב אבו עראר: איך אפשר שמדינת ישראל היא היחידה בעולם שמכירה באזרח היהודי, בעמר בר-לב, ובטלב לא מכירה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: היא מכירה באייכלר ובטלב לא.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: ובסעיד לא.

טלב אבו עראר: למה?

עמר בר-לב: מי לא מכיר אותך?

טלב אבו עראר: מה?

עמר בר-לב: מי לא מכיר אותך?

טלב אבו עראר: אדוני, אני מייצג את הבדואים, את הערבים בנגב.

טלב אבו עראר: אני מתכוון ל-100,000 בני אדם שהמדינה לא מכירה בהם מאז קומה עד היום.

טלב אבו עראר: זו בושה וחרפה.

טלב אבו עראר: אנחנו מדברים על השחיתות של נתניהו ועל חוק ההמלצות, שזה בא לפגוע בתפקודה של המשטרה, בסדר?

טלב אבו עראר: אבל למה לא דיברתם גם – אל תהיו צבועים – גם באופוזיציה, כשביקשתי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית כדי לבדוק את השטח מקרוב – – –

אלעזר שטרן: במה היא לא מכירה?

עמר בר-לב: תן לנו להבין מה אתה אומר.

טלב אבו עראר: גם סירבתם, התנגדתם.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה התנגדתם להקים ועדת חקירה פרלמנטרית שתבדוק את מה שביקשתי, את מה שאמרתי?

טלב אבו עראר: אתם סירבתם.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: ברחתם.

טלב אבו עראר: עמר בר-לב, המפלגה שלך ברחה, יצאה מהאולם, וגם יש עתיד יצאו.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: להגיע לחקר האמת, ולבדוק מקרוב, ולהיכנס ליישובים ולראות את מצבם של התושבים, האזרחים הבדואים – סירבתם לזה.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: כי כולכם מעוניינים – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אבו עראר – – –

טלב אבו עראר: – – שכך המצב יימשך.

טלב אבו עראר: אבל יהיו לזה תופעות שליליות; יהיו תוצאות שאף אחד מכם לא רוצה אותן.

טלב אבו עראר: אנחנו לא יכולים בהנהגה הבדואית להמשיך – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת טלב, תגיד את המשפט לסיכום.

טלב אבו עראר: משפט סיום.

טלב אבו עראר: – – להמשיך לשלוט בצעירים הבדואים, ואתה יודע בדיוק מה מתרחש שם.

טלב אבו עראר: תודה רבה, מכובדי היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזמין את חבר הכנסת חיים ילין.

ישראל אייכלר: חיים ילין, יש לך חצי שעה.

ישראל אייכלר: תוכל ללמד אותנו קצת ספניולית בחצי שעה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום בדיוק לפני תשע שנים פרצה מלחמת עופרת יצוקה.

חיים ילין: אני לא סתם אומר את הדברים האלה, כי כשהפוליטיקאים מדברים, בואו נבין בדיוק לאן זה מוביל.

חיים ילין: אני אומר לכם שהמלחמה הזאת הייתה צריכה להתחיל שבועיים לפני זה.

חיים ילין: מישהו הוציא והדליף מוועדת חוץ וביטחון שאנחנו הולכים לצאת למלחמה.

חיים ילין: מה קרה?

חיים ילין: כל המחבלים נכנסו לבונקרים.

חיים ילין: זהו, נגמר, אין מלחמה.

חיים ילין: אמיתי, זה לא סתם.

חיים ילין: אותנו הפגיזו, ומדינת ישראל לא עושה כלום.

חיים ילין: שבועיים לאחר מכן, יום שבת, 11:00 בדיוק, בשבת ב-11:00, בבוקר, האדמה רעדה.

חיים ילין: מי שלא חווה ומי שלא היה שם לא יכול להבין על מה אני מדבר.

חיים ילין: כשאני אומר "האדמה רעדה", זה ששום דבר לא נשאר במקום.

חיים ילין: צה"ל וחיל האוויר הפגיזו את כל מחסני התחמושת ואת הטילים שהיה ידוע מבחינת מודיעין שהם לטווח ארוך, אז לא רק הפצצות של חיל האוויר, אלא ערבוב בטילים שהתפוצצו.

חיים ילין: ואם אנחנו ככה חווינו, אני לא רוצה לחשוב מה גם שם חפים מפשע חוו.

חיים ילין: אבל זה היה פשוט מלחמה, והיא נמשכה 25 יום.

חיים ילין: האלוף גלנט, שהיה אלוף פיקוד הדרום – היום שר השיכון – היה אחראי למבצע.

חיים ילין: האמינו לי, אחרי דקות בודדות – אני לא יכול לספור – כבר היה צילום של צה"ל על חוף הים.

חיים ילין: לא ידעו מה זה מנהרות, או בואו נגיד כך, התעלמו מאיום המנהרות, כי בדרך כלל זה מה שאנחנו אוהבים לעשות: אם זה לא בעיה אסטרטגית ואם זה לא מאיים עלינו עכשיו, אז יש לנו זמן, אנחנו יכולים להמשיך.

חיים ילין: אין שום בעיה.

חיים ילין: הצד השני של המטבע זה הצד של האזרחים בעוטף עזה.

חיים ילין: ואללה, 25 יום.

חיים ילין: פעם ראשונה מלחמה מאוד ארוכה.

חיים ילין: מפגיזים אותנו, והעורף הופך להיות חזית.

חיים ילין: נכון שעברנו את לבנון השנייה, שגם הייתה אירוע לא פשוט, אבל כאן בעופרת יצוקה בפעם הראשונה אנחנו יוזמים לצורך הגנת היישוב והאזרחים, יוזמים מכה מקדימה.

חיים ילין: 48 שעות לאחר הפסקת האש – הפסקת אש חתומה של כל הצדדים – מגיעה הפגזה נוראית מרצועת עזה למועצה אזורית אשכול.

חיים ילין: אצלי, בכל אופן, חרות הנושא של הפסקת אש.

חיים ילין: תזכרו את זה, כי נדבר על זה גם בעניין צוק איתן.

חיים ילין: תראו, את הסיפור הזה אני מעולם לא סיפרתי.

חיים ילין: הוא לא סודי, אבל אף פעם – גם את העיתונות זה לא עניין.

חיים ילין: אבל אתם יכולים להבין לפי החוויות ולפי מה שאנחנו עברנו למה קיבלנו את ההחלטות קיבלנו יותר מאוחר.

חיים ילין: ממשלת ישראל מגיעה ואומרת לי: אדוני היקר – אני מזכיר לכם, זה היה אולמרט – לא נמגן את עצמנו לדעת – 1.

חיים ילין: 2.

חיים ילין: השלום בפתח.

חיים ילין: כיסחנו להם את הצורה.

חיים ילין: זהו, עכשיו נקצץ לכם בכל ההטבות.

חיים ילין: ממש ככה.

חיים ילין: ואני אומר: רגע, אנשים יושבים בירושלים.

חיים ילין: הם לא מבינים שבצד השני – אוקיי, חטפו מכה, אבל הם לא נכנעים כל כך בקלות?

חיים ילין: זה מין תפיסה אליטיסטית, שלא מבינים שאנחנו חיים בשכונה קשה, אבל צריך להבין גם מי השכנים שלנו בשביל להבין שבמכה כזאת לא – במיוחד שטמון בפנים טרור ואידיאולוגיה התומכת בטרור.

חיים ילין: אתה לא שובר אותם ככה.

חיים ילין: בהפסקת האש אנחנו חטפנו, ונפגע בית ביש"ע, נשרף, והמשפחה לא ידעה לאיפה לחזור.

חיים ילין: ואומרים לי: הפסקת אש.

חיים ילין: ואנחנו ממשיכים.

חיים ילין: תוך כדי זה אנחנו גם בונים את בית הספר הממוגן הראשון בעוטף עזה, תוך כדי הלחימה.

חיים ילין: חברים יקרים, בתשעה חודשים בנינו בית ספר.

חיים ילין: כשאני שומע כמה זמן לוקח היום לבנות בית ספר, ולבנות ולבנות ולבנות, אני אומר: אנחנו, במקום להתקדם, הולכים אחורה.

חיים ילין: שנתיים-שלוש של שקט יחסי, ואנחנו מחפשים את הדרך כראשי מועצות איך לקדם את ההתיישבות ואיך להמשיך לקדם את האזור כולו.

חיים ילין: ואז ממשיכים להפגיז אותנו.

חיים ילין: הפעם נכנס הנשק החדש, שזה ה-120 מילימטר, פצצות מרגמה של 120 מילימטר – נשק קטלני שאנחנו לא הכרנו, וגם אין צבע אדום כלפיו.

חיים ילין: למה אני מספר על ה-120?

חיים ילין: כי היום, כשעושים עסקאות נשק עם העולם, צריך להבין בדיוק מה המשמעות.

חיים ילין: ה-120 מילימטר זה נשק שאנחנו לימדנו את האיראנים לבנות, לייצר.

קריאה: – – –

חיים ילין: כן.

חיים ילין: היה שלום בינינו.

חיים ילין: סולל בונה סלל כבישים באיראן, ומקורות היו שם, וסולתם היה שם, וכל המפעלים הצבאיים היו שם, ולימדנו אותם – לימדנו אותם בסופו של דבר לייצר פצצות מרגמה שהיום, היום הן פוגעות בנו, כבר פוגעות תקופה ארוכה, אבל שנבין בדיוק.

חיים ילין: כשיש צוללות למצרים וכשיש נשק למדינות אחרות – הם כולם אנשים טובים, כולן מדינות שיש להן הסכמי שלום.

חיים ילין: המזרח התיכון זה שכונה בעייתית: היום הם פה – מחר הם שם.

חיים ילין: ואנחנו נכנסים למבצע עמוד ענן – קוראים לזה מבצע, וזה בעצם המבצע היחיד, כי היתר זה מלחמות – 20,000 חיילים מגויסים, מילואים על הגדרות, רוצים להיכנס.

חיים ילין: אנחנו כבר מצאנו מנהרות ואנחנו כבר יודעים שיש מנהרות.

חיים ילין: היה אפשר באומץ, כשכולם כבר מגויסים, להיכנס ולהשמיד אותן.

חיים ילין: 1.

חיים ילין: לא ידעו איפה הן; 2.

חיים ילין: לא ידעו איך להשמיד אותן; 3.

חיים ילין: לא נכנסו.

חיים ילין: המלחמה במשך שמונה ימים התבססה על ירי טילים אלינו וחיל האוויר שהפגיז אותם.

חיים ילין: למה אני מספר את זה?

חיים ילין: כשכבר ידענו שיש מנהרות ואנחנו מצאנו אותן – אנחנו זה החקלאים.

חיים ילין: החקלאים מצאו את המנהרות בגלל שהיה גשם והן התמוטטו.

חיים ילין: לאט-לאט הם כבר שיפרו אותן, בנו בבטון בפנים, ועשו מפעלי בטון בשביל לבנות את המנהרות שלהם.

חיים ילין: וכך עמוד ענן דילג.

חיים ילין: אבל עמוד ענן, כמו הרבה מאוד דברים, זה מבצע או מלחמה מתוך מלחמה ארוכה, מלחמת התשה.

חיים ילין: חברים יקרים, אני רוצה לשים את זה פעם אחת על השולחן: בין רצועת עזה, בין החמאס למדינת ישראל, יש מלחמת התשה.

חיים ילין: גם עכשיו שאומרים לנו: יש שקט יחסי.

חיים ילין: זה חלק מהפסקת האש במלחמת ההתשה שהתחילה באפריל 2000 בפצמ"ר הראשון, בפצצת מרגמה שהתפוצצה בנחל עוז, והיא מתקיימת יותר ל-17 שנה.

זוהיר בהלול: אבל לפני רגע אמרת שאפשר לנצח בצבא, אבל אי-אפשר לנצח בצבא את האידיאולוגיה שלהם.

חיים ילין: לא רק אני אומר את זה.

חיים ילין: אני אומר את הדברים כמו שהם, כי גם בצבא יודעים שטרור שהוא טרור אידיאולוגי מבחינתם, אתה לא משמיד רק בכוח, אלא במה שנקרא גם במוח.

חיים ילין: אנחנו נגיע בסוף – תראה, ידידי, יש עוד 20 דקות, אני רק בעמוד ענן.

חיים ילין: אני אומר לך שבסוף אתה תבין בדיוק.

חיים ילין: אני מוביל את כל הדיון הזה בשביל להבין שכבר עשינו את הכול; כל הגנרלים עשו הכול, וכל הממשלות עשו את הכול.

חיים ילין: עדיין לא עשו את מה שצריך לעשות בסוף, בסוף התהליך.

חיים ילין: אני לא אומר שכל מה שנעשה לא נכון; אני אומר שאנחנו בתוך תהליך.

חיים ילין: אני קורא לזה מלחמת התשה.

חיים ילין: בתוך המלחמה הזאת יש תן וקח, ויש הרבה מאוד שינויים גם בתוך הרצועה, גם בתוך העוטף.

ישראל אייכלר: חיים, מותר לי לשאול אותך שאלה?

חיים ילין: בבקשה.

ישראל אייכלר: במשפט הראשון אמרת דבר נוראי.

ישראל אייכלר: בהיסטוריה העולמית, אם מישהו היה מדליף סוד מדינה שגורם להזזת הכוחות או לאי-הזזת הכוחות או לבריחת האויב, זה בגידה.

ישראל אייכלר: האם מישהו נחקר על ההדלפה הנוראה שדיברת עליה?

חיים ילין: אדוני היקר, אני מודיע לך.

חיים ילין: אתה יכול לחפש, כולל עיתונות, כולל הכול, מה שאני אומר אחד על אחד.

חיים ילין: אני לא יודע אם נחקרו או לא נחקרו.

חיים ילין: זה לא התפקיד שלי כראש מועצה – אז; לשעבר.

חיים ילין: אבל אני אומר לך: כן.

ישראל אייכלר: זה פשע לאומי?

חיים ילין: אני לא סתם אומר וטוען שחלק מאוד גדול מהמידע שעובר תמורת חשיפה תקשורתית בא מוועדת חוץ וביטחון.

ישראל אייכלר: אבל דבר כזה?

ישראל אייכלר: זה פשע.

ישראל אייכלר: זה פשע – – –

חיים ילין: ידידי היקר, כשאומרים לי – ואני חדש בכנסת: אתה חייב להיכנס לשם, ואתה חייב להיכנס לוועדה הזאת, ואתה חייב small talk עם העיתונאים בשביל שהם יבינו, ותמורת זה תקבל, תבין איך יש מסחור פה של מידע.

חיים ילין: אני לא מגלה כלום לאף אחד.

חיים ילין: אלה הן העובדות.

ישראל אייכלר: אני יודע.

חיים ילין: כל מי שלא מבין את זה – אז הוא לא מבין את זה.

חיים ילין: אני אומר איפה הגבול.

חיים ילין: הגבול הוא מאוד פשוט: חיי אדם.

חיים ילין: ברגע שעוברים את זה, אני חושב שצריך חקירה, ואני גם חושב שבסופו של דבר צריך להעמיד לדין את האנשים האלה.

חיים ילין: אף אחד לא יודע מי הם, אבל אני מודיע לך חגיגית שבמשך שבועיים חיכו לעיתוי בדיוק איך להפגיז אותם – שהם יצאו מהאדמה, מתחת לאדמה.

חיים ילין: זה בדיוק מה שקרה.

חיים ילין: סיימנו את עמוד ענן.

חיים ילין: כל הזמן אנחנו מתלבטים: מצד אחד, אנחנו רוצים לפתח את ההתיישבות; אנחנו רוצים להמשיך את "דרום אדום" ושכל התיירים וכל האזרחים יבואו אלינו, יכירו, שתהיה לנו גאווה.

חיים ילין: יש את המתח הזה בין איך להילחם מול הקסאמים, מול הטרור, ובין זה שצריך להביא את האזרחים.

חיים ילין: כל הזמן זה נמצא ברקע ובתודעה.

חיים ילין: ב-2012 וב-2013 אנחנו מוצאים ארבע מנהרות, שלוש מתוכן ליד אותן מנהרות שעכשיו מצאו, עשויות מבטון.

חיים ילין: אני זוכר שהטלפון הראשון שלי היה לרון חולדאי.

חיים ילין: אמרתי לו: שמע, ידידי, מצאנו את פרויקט הרכבת הקלה מתחת לאדמה.

חיים ילין: אני חושב שאם נביא את הפועלים האלה, אתה לא צריך יותר מדי.

חיים ילין: אתה – יש לך רכבת תחתית.

חיים ילין: לא סינים ולא כלום.

חיים ילין: עם כפיות, עם כפיות הם חופרים.

זוהיר בהלול: לא צריך סינים.

חיים ילין: האמינו לי, כשאתה נמצא בפנים אתה מבין את הפרויקט הזה.

חיים ילין: עוד מעט, כשנדבר על ירי הטילים האחרון – למה הוא בוצע ולמה אני חושב שהוא בוצע – אז אנחנו נבין בדיוק מה הנשק הזה, כמה אסטרטגי הוא לחמאס וכמה אסטרטגי הוא לטרור.

חיים ילין: אבל החיים נמשכים וצריך להקים יישובים.

חיים ילין: אנחנו כל הזמן בשני תפקידים.

חיים ילין: תפקיד אחד הוא של ראש מועצה רגיל, ראש עיר: צריך לאסוף אשפה, לתת חינוך, לתת רווחה, צריך לתת הכול.

חיים ילין: מצד שני – היום שלנו נחלק ליום אזרחי וליום ביטחוני: ישיבות באוגדת עזה וישיבות עם כל השרים שמגיעים לביקור.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם שהייתה תמיכה, וחיבוק מאוד גדול מהרבה מאוד שרים ומממשלות.

חיים ילין: ואם יש דבר יפה שהצלחנו לעשות בעוטף עזה – העוטף תמיד לא היה עם שייכות פוליטית; העוטף היה של כל מדינת ישראל.

חיים ילין: לכן, גם השרים הגיעו מכל הסיעות, גם כשהייתה ממשלת אחדות לאומית, גם כשהיו קואליציה של מפלגת עבודה וליכוד.

חיים ילין: כולם הגיעו.

חיים ילין: כך עברנו גם את עמוד ענן, ולאט-לאט אנחנו מתחילים להבין שהאיום הבא הוא איום המנהרות.

חיים ילין: תוך כדי, אני חייב להגיד לכם את זה פה, מתחילים לפתח בצד השני את נושא הרחפנים.

חיים ילין: זאת אומרת, כששואלים אותי: תשמיד עכשיו את המנהרות.

חיים ילין: מה האיום הבא?

חיים ילין: אני אומר לכם דוגרי: איום הרחפנים מרחף מעלינו.

חיים ילין: האם צריך להתכונן?

חיים ילין: כן.

חיים ילין: האם ממשלת ישראל והקבינט עשו בשכל ששמו את זה על סדר-היום?

חיים ילין: מצוין.

חיים ילין: אולי בפעם הראשונה אנחנו לא ניסע לכבות את השרפה עם הסופר-טנקר – אולי בפעם הראשונה אנחנו נמנע את השרפה עצמה; אולי נמנע את האיום על זה על ידי זה שברגע שאתה יודע שיש לך את האנטי-וירוס נגד הווירוס אז נורא קל לנצח.

חיים ילין: זה חלק מלהרוג אידיאולוגיה, זוהיר בהלול.

חיים ילין: ברגע שאתה מתיש את הטרור והוא יודע, הוא נכנס לדיכאון שהוא לא מסוגל לייצר את מה שהוא רוצה, ולאוכלוסייה ברצועת עזה לא טוב, והם מתנגדים לטרור כדרך טרור – אתה מתחיל לא רק לנצח את הטרור, גם את האידיאולוגיה שתומכת בטרור.

חיים ילין: לאט-לאט אני אוביל אותך ואתה תבין בדיוק איפה נמצא הסדק ואיפה אנחנו צריכים להיכנס.

חיים ילין: אנחנו מגיעים עכשיו לתקופה שלפני צוק איתן.

חיים ילין: במשך עשרה ימים מפגיזים את מועצה אזורית אשכול.

חיים ילין: מדינת ישראל לא עושה כלום.

חיים ילין: אני אומר לכם, אפילו תגובה לא הייתה.

חיים ילין: אפילו תגובה לא הייתה.

חיים ילין: אני זוכר את התקופה הזאת כאחת התקופות הקשות ביותר, כי מצד אחד, התושבים אומרים: מה אתה עושה למען ביטחוננו?

חיים ילין: התקשורת – לא מעניין אותה בכלל מה שקורה, וצה"ל לא מגן עלינו, כי אין להם הוראות מהקבינט ומהממשלה איך להגיב.

חיים ילין: ביום הרביעי של ההפגזות מפגיזים בין חמישה לשבעה יישובים בו-זמנית.

חיים ילין: אני כבר יודע שזה החמאס ואני כבר יודע שהולכים להיכנס.

חיים ילין: איך יודעים שזה החמאס?

חיים ילין: הרי אין לי מודיעין – כי אנחנו יודעים איך הוא יורה, והם היחידים שיודעים איך לירות.

חיים ילין: הג'יהאדיסטים – אנחנו יודעים איך הם יורים: הם יורים רק ליישוב אחד, נקודה אחת.

חיים ילין: החמאס יודע לירות בו-זמנית להרבה מאוד, כולל פצמ"רים, כולל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: והוא גם יודע לירות לטווח ארוך; הוא יודע, יש לו את כל הטכנולוגיה, כולל המפעלים שמייצרים את הטילים בתוך רצועת עזה.

חיים ילין: ולא קורה כלום.

חיים ילין: האמינו לי: כמות הטלפונים שאני הרמתי גם לשר הביטחון וגם לראש הממשלה – ללא תגובה.

חיים ילין: זה, אני אומר לכם, לא נעים.

חיים ילין: תושבים באו אליי כאילו אני אחראי לעצור את כל הטילים, כאילו שאני לא נלחם למענם.

חיים ילין: זאת כבר המלחמה השלישית, אני מזכיר לכם, בין ההסלמות, ובין נגמ"שים שנכנסים ממצרים, דרך דאע"ש – כל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: ברגע זה ממש קורה משהו שהוא תפנית.

חיים ילין: אומנם מגויסים חיילי מילואים.

חיים ילין: ביום 8 ביולי 2014 יוצאים ממנהרת סופה 12 מחבלים.

חיים ילין: עדיין שום דבר לא קרה, אבל ברגע שהסרטון מופיע בתקשורת והציבור מבין מה המשמעות של איום המנהרות, אני יוצא לתקשורת ואני אומר: לא מפקירים את אזרחי עוטף עזה מול המנהרות.

חיים ילין: באותו רגע חל שינוי בעמדת הקבינט, וכל חיילי המילואים מתחילים להתאמן לכניסה קרקעית.

חיים ילין: היו המון דיבורים: ייקח לנו יומיים, ייקח לנו שבוע, ייקח לנו שבועיים.

חיים ילין: חברים יקרים, המחלה האליטיסטית, שחושבת שאנחנו יודעים לעשות הכול, ומצוין, והצד השני לא שווה דבר, היא האויב מספר אחת שלנו.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה כמו שזה – כי אנחנו לא ידענו להשמיד את המנהרות, ואנחנו גם לא ידענו לאתר את כולן; ידענו על מספר מסוים.

חיים ילין: בסופו של דבר היו מעל 30.

חיים ילין: במשך כל הלחימה הזאת הגנו חיילי צה"ל בגופם האמיתי, בגופם – בין המחבלים שיצאו מהמנהרות ובין ההתיישבות שהייתה – – –

ישראל אייכלר: סליחה.

ישראל אייכלר: שם בצד ימין, יש פה נאום מרתק, כדאי לכם לשמוע.

חיים ילין: מה שמעניין בדבר הזה – שהבית היהודי יושב בצד של החמוצים, וגם השתלט על סיעת יש עתיד.

חיים ילין: תסתכלו מאחור, זה ממש מעניין, אה, שולי?

חיים ילין: השתלטתם, הבית היהודי, על יש עתיד שם, אבל את יודעת שזה אגף החמוצים.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה של כולנו היא שבכל עתיד שיהיה יהיה לכולנו בית יהודי.

חיים ילין: נכון, אני מסכים איתך – –

אילן גילאון: – – – לנו בית – – –

חיים ילין: – – אני רק חייב להגיד לך – בית יהודי לאומי ושוויוני, כי יש לנו גם מיעוט פה; ודמוקרטי.

שולי מועלם-רפאלי: אין דת שהביאה לאומיות ושוויון וערכים ראויים יותר מהיהדות.

שולי מועלם-רפאלי: שלום, אני הולכת להחליף בגדים.

חיים ילין: שולי, את צודקת.

חיים ילין: שולי, בסדר.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך שהיית באגף החמוצים.

חיים ילין: היית באגף החמוצים.

חיים ילין: ברוכה הבאה, זה הכול.

שולי מועלם-רפאלי: ברוכים הנמצאים.

שלי יחימוביץ': חיים, תראה, ראינו שאין אף אחד מהסיעה שלך – התכנסנו מייד כדי לתת לך – – –

חיים ילין: לא, אלעזר היה איתי.

חיים ילין: שולי, את באמת בסדר גמור.

חיים ילין: אני גם יודע וקראתי שאת גם יודעת להקשיב ולכתוב בו-זמנית, כי את אישה.

שלי יחימוביץ': אכן, אני מודה.

זוהיר בהלול: שלי – שולי אמרת.

זוהיר בהלול: בלבלת, העייפות נותנת את אותותיה.

חיים ילין: אמרתי שלי, לא שולי.

חיים ילין: אה, סליחה.

שלי יחימוביץ': לא נורא, לא נורא.

שלי יחימוביץ': גברים – קשה להם להתרכז.

חיים ילין: הינה, עכשיו שלי תגיד: גברים – הם מייד מאבדים את הריכוז.

חיים ילין: אנחנו נכנסים לצוק איתן.

חיים ילין: חשוב שאנחנו נבין: צריך להכין את המועצות.

חיים ילין: אנחנו נכנסים ללחימה של 60 יום.

חיים ילין: אין אח ורע במדינת ישראל למלחמה כל כך ארוכה זולת מלחמת השחרור.

חיים ילין: אין מלחמה כזאת שהחזית היא העורף – או העורף הוא החזית, תקראו לזה איך שאתם רוצים – ואין גבורה יותר גדולה מזו של חיילי צה"ל שהגנו על היישובים.

חיים ילין: אתם זוכרים שדיברתי איתכם בתחילת הנאום שלי על התודעה שלי, שאני לא סומך לא על החמאס ולא על הטרור שהם יכבדו את הפסקות האש?

חיים ילין: כי הרי אחרי עופרת יצוקה, 48 שעות לאחר מכן, הם ירו עלינו.

חיים ילין: במשך צוק איתן היו 12 הפסקות אש – אני באופן אישי התנגדתי לכולן – הפסקות אש הומניטריות.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם שהחמאס לאורך כל הדרך לא כיבד אפילו אחת מהן למען האזרחים והתושבים שלהם.

חיים ילין: אחת.

חיים ילין: ואני ידעתי את זה.

חיים ילין: אבל הדבר הכי קשה בהפסקות האש היה שהתושבים שיצאו מהבתים שלהם למקומות אחרים עם הילדים שלהם, שהתפנו כי לא רצו להיות בקו הקדמי, חוזרים הביתה בגלל הפסקת אש.

חיים ילין: אתם יודעים מה המשמעות שלא מכבדים הפסקת אש – להרים עוד פעם?

חיים ילין: כי אתה כל הזמן צריך שהאוכלוסייה תהיה במתח.

חיים ילין: מצד אחד, צריך לדעת לדבר.

חיים ילין: זו שפה אזרחית.

חיים ילין: מצד שני, צה"ל מדבר במושגים צבאיים: השמדנו את המנהרות שנכנסו לקיבוץ עין השלושה, נירים, כיסופים.

חיים ילין: ריבונו של עולם, אפילו בבארי.

חיים ילין: איך אתם מוציאים הודעות כאלה לתקשורת כאשר המנהרות נמצאות שלושה קילומטר ושני קילומטר מהיישובים?

חיים ילין: הן חוצות בסדר גודל של 500-400 מטר את הגבול.

חיים ילין: הרי בסוף אנחנו צריכים לשקם את האזור, אנחנו נצטרך ליישב אותו.

חיים ילין: לא יכול להיות שאתם מורידים ככה את המורל ומפחידים את האנשים.

חיים ילין: חלק אינטגרלי של ראש רשות בעוטף עזה זה לדעת לתרגם את השפה הצה"לית לשפה אזרחית שמובנת, ולא כל הזמן להסתער ולכבוש את היעדים.

חיים ילין: זו לא שפה אזרחית.

חיים ילין: וזה התפקיד שלנו.

חיים ילין: אז בתודעה התנגדנו להפסקות אש – אני באופן אישי, ושמעתם למה.

חיים ילין: ומה קרה בהפסקות אש?

חיים ילין: אני אגיד לכם מה קרה.

חיים ילין: הפסקת אש אחת שכולכם זוכרים אותה – בעצם כל תושבי נחל עוז חוזרים הביתה, והם מתחילים להפגיז, ודניאל טרגרמן נהרג.

חיים ילין: בתודעה, בתוך הפסקת אש, כשהרמטכ"ל אומר: זה הפסקת אש – עוד הכלניות יפרחו; המשפחות חוזרות הביתה.

חיים ילין: אני לא רציתי שיחזרו.

חיים ילין: מה אני יכול לעשות אחרי דבר כזה?

חיים ילין: הפסקה שנייה או אחרונה – ברפיח, נמצאים שם חיילי גבעתי.

חיים ילין: יש הפסקת אש, יוצאים מהמנהרה – מתחילים לירות.

חיים ילין: אני לא רוצה להסביר לכם עכשיו איך זה נגמר, כי עד היום אנחנו מחפשים את הגופות, ועד היום המשפחות דורשות את הגופות, ועד היום מתנהל משא ומתן מאחורי הקלעים שהוא הזוי לחלוטין.

חיים ילין: הזוי לחלוטין.

חיים ילין: תראו, אני אגיד לכם משהו שאני אומר תמיד, בכל מקום שאני נמצא:

חיים ילין: היהדות מכבדת וצמאה לחיים; היא דת של חיים; הצלת נפש אחת – הצלת עולם ומלואו.

חיים ילין: הטרור לא מכבד את החיים.

חיים ילין: הוא מוכן גם שחפים מפשע ייהרגו, למען הטרור ולמען התפיסה האידיאולוגית שלהם.

חיים ילין: אין דת, לא יכול להיות שיש דת, שאומרת שהרג זאת מצווה.

חיים ילין: לא יכול להיות דבר כזה.

חיים ילין: דת זה משהו שצריך בעצם לבוא בצורה רוחנית, לרומם את האנשים, לא להרוג אותם.

חיים ילין: זה לא נתפס.

חיים ילין: אני רואה את הדיונים ואני שומע גם את הקולות.

חיים ילין: מצוק איתן, שלקח כל כך הרבה זמן להשמיד את המנהרות – לקח אחד אנחנו צריכים ללמוד: אין שום דבר מובן מאליו, ואנחנו לא יודעים שום דבר על שום נשק שיכול להיות.

חיים ילין: אנחנו צריכים להתכונן לרע מכול ואנחנו חייבים להכין את התסריט הגרוע ביותר.

חיים ילין: תוך כדי הלחימה, כשאני נמצא הרבה בסורוקה, ביקשתי ישיבה עם משרד ראש הממשלה על תוכנית שיקום של עוטף עזה – שיקום בתשתיות, צמיחה דמוגרפית, להביא עוד תושבים ולפתח ולעשות ולעשות ולעשות.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי זה חיים, ואנחנו רוצים חיים.

חיים ילין: אני רוצה לתת פה, על במה זו במליאה, מילה אחת לראש הממשלה – ראש הממשלה שאני הכרתי במשך צוק איתן, ראש ממשלה שאמר ללוקר המנכ"ל: מה שהם רוצים, הם יקבלו.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה פה.

חיים ילין: בנימין נתניהו – אני לא בא לבקר אותו על הלחימה ואיך הוא ניהל את המלחמה; בהחלטה שלו שהוא נותן לעוטף עזה את התקציבים לשיקום ולפיתוח – ואני אומר לכם שהוא היה בלחץ מאשדוד ומאשקלון, ומכולם היה בלחץ.

חיים ילין: הוא עושה בישיבת הממשלה בספטמבר 2014, שהוא מזמן את כל ראשי המועצות לשם, קיצוץ רוחב של 2% – זה לא מעט כסף, מי שהיום כבר נמצא פה ומבין את זה – כדי להעביר כספים לעוטף עזה ולמשרד הביטחון.

חיים ילין: הוא מתעקש שזה יהיה כמה שיותר מהר, כי הוא יודע איזה לחץ פוליטי יופעל עליו ועל כולם מהערים שסביבם ושהן לא עוטף עזה.

חיים ילין: ואני נמצא בממשלה, בדיון הממשלתי.

חיים ילין: בפעם הראשונה מזמינים מחוף אשקלון.

חיים ילין: החלטת ממשלה יוצאת לדרך.

חיים ילין: אומרים לי כולם: תגיד לי, אבל אתה אופוזיציה.

חיים ילין: איך אתה מפרגן?

ישראל אייכלר: עלול לעלות לך ביוקר.

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: איך אתה מפרגן לבנימין נתניהו?

חיים ילין: אמרתי: אני לעולם לא עושה מניפולציות פוליטיות על בן אדם שבאמת עזר.

חיים ילין: ובנימין נתניהו עזר.

חיים ילין: אני גם צריך לציין, כבוד היושב-ראש, שמי שחתם על הצ'ק היה יאיר לפיד.

חיים ילין: אם כבר אנחנו עושים – מה?

רויטל סויד: עכשיו הבנו את הרצף.

ישראל אייכלר: הוא תיקן, הוא תיקן.

חיים ילין: אני לא תיקנתי, אני אומר את האמת כמו שהיא.

חיים ילין: ואני ראיתי שם מה המשמעות של קיצוץ רוחבי.

חיים ילין: זה היה מאוד לא נעים.

חיים ילין: כששר רווחה צריך לקום ולהגיד: כן, והוא יודע בדיוק מה המשמעות, ושר החינוך צריך לקום, כולם, ויש עתיד באותה תקופה – לא פשוט.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, לכו היום לעוטף עזה.

חיים ילין: לכו היום, תראו אם מישהו מכם יכול לקנות מגרש ויכול להיקלט שם.

חיים ילין: כל מרכז הארץ נקלט שם.

חיים ילין: זו הצלחה של אותה תוכנית; זאת ההצלחה של ראשי מועצות שנמצאים שם ועושים עבודה נאמנה.

חיים ילין: ובהחלט הוכח לממשלת ישראל שברגע ששמים את התקציב במקום הנכון, והם סומכים על השלטון המקומי שהם יבצעו את המשימה, יהיה שקט, שקט אזרחי.

חיים ילין: עכשיו, אני חייב לך, זוהיר בהלול, את הפואנטה האחרונה, ומה כן צריך לעשות בתוך רצועת עזה.

חיים ילין: אי לכך שאמרנו שזאת אידיאולוגיה ואי לכך שאמרנו שיש מצוקה נוראה בתוך רצועת עזה, יש אסטרטגיה מאוד ברורה.

חיים ילין: אני קורא לזה "חוכמה ביטחונית"; זה לא רק כוח ביטחוני, זו חוכמה ביטחונית.

חיים ילין: זה לפצל את הטרור, לשים אותו, לא רק לבנות את הקיר התת-קרקעי נגד מנהרות – לבנות קיר לגובה, שישים את המחבלים מצד אחד ואת האזרחים מצד שני – למה?

חיים ילין: כי הטרור רוצה לחדור לתוך האזרחים – ולפתח את התעשייה האזרחית שם, שהיא לא יכולה להיות הייטק, היא חייבת להיות לואוטק, כי אנחנו חייבים כמה שיותר ידיים עובדות, וצריך אחד במשפחה.

חיים ילין: אני אומר לכם ש-50,000 מקומות עבודה, כולל עד 5,000 עובדים שעבדו פעם בתוך עוטף עזה, עובדים עזתים במקום העובדים הזרים, ישנו את פני הכלכלה ברצועת עזה, בתפיסה שאני יוצא ממנה ובאה ואומרת חד-משמעית: ככל שיהיה להם יותר טוב יהיה יותר רע לטרור.

חיים ילין: ואפשר לנצח במלחמה הזאת בלי לירות כדור אחד.

חיים ילין: צריך לצורך זה, כבוד היושב-ראש – ואני מסיים – לקחת את כל המדינות הערביות המתונות, לגייס אותן ללחץ, שבסופו של דבר, החמאס, אם הוא רוצה להמשיך בטרור הוא יחטוף בראש, ואם הוא יהפוך להיות מדיני – כי הוא גם מפחד לאבד את השלטון – אז יהיה לו שיתוף פעולה מלא מול כל המדינות הערביות שישימו שם את הכסף.

חיים ילין: היום 800 משאיות עוברות שם, הטרור ממשיך, המנהרות ממשיכות, אבל כבוד היושב-ראש, אנחנו נגמור את הנשק האסטרטגי שלהם, והירי האחרון – והבטחתי שזה המשפט האחרון – הירי האחרון שבא מרצועת עזה – אומנם חלק טוענים ירושלים; האמן לי, לא ירושלים.

חיים ילין: הם מתוסכלים שהנשק שהם בנו אותו במשך שנים הולך ונעלם לחלוטין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: בנימה אופטימית של התוכנית התעשייתית, בדיוק טוב לסיים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

ישראל אייכלר: עכשיו אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אילן גילאון, מרצ.

ישראל אייכלר: יש לך 15 דקות, לרשותך.

אילן גילאון: כבוד היושב-ראש, מברוכ.

אילן גילאון: זו הופעת הבכורה שלי יחד איתך.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אילן גילאון: ווס הרצעך?

ישראל אייכלר: ברוך השם יום-יום.

אילן גילאון: הינה, עכשיו אתם יכולים.

אילן גילאון: למה אתם לא דורשים מבנימין נתניהו שהיידיש תהפוך לשפה רשמית בכנסת?

אילן גילאון: זו ההזדמנות.

ישראל אייכלר: רעיון טוב.

אילן גילאון: תחשוב על זה.

אילן גילאון: הוא נעתר לכל תביעה ולכל עניין, אז זו לא תהיה בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – שראש הממשלה יעשה בגרות ביידיש.

אילן גילאון: ביידיש, נכון, חמש יחידות.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: יכול להיות רעיון טוב.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אילן גילאון: גם זה נכון.

אילן גילאון: ריבה במקום ליבה, ליבה, לייבה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים כאן ומדברים את עצמנו.

אילן גילאון: זה ריטואל מעניין, אבל לא היינו צריכים להגיע עד הלום.

אילן גילאון: אתמול דיברתי על המושג של למנות פרנס על הציבור, ולא ממנים פרנס על הציבור אלא אם כן קופת שרצים מוטלת מעל ראשו, ואני כמובן מתקומם ומתנגד בכלל לתפיסת העולם הזאת.

אילן גילאון: אבל יש המשך לדבר הזה – שאם הוא סורח, הוא צריך לשוב אחורנית, ללכת במקרה הזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך מה הרעיון: שהוא לא יגיע לידי גאווה.

ישראל אייכלר: יש אנשים שאין להם קופה של שרצים, אבל הם מאוד שחצנים ולא – – –

אילן גילאון: כן, כן.

אילן גילאון: הבעיה אצלנו היא שזה בא מכל הכיוונים – הם גם שחצנים, גם היבריס, וגם לוקחים מן הקופה הציבורית, וגם מרשים לעצמם גם זה וגם זה וגם זה, ואת הגרוע מכולם.

אילן גילאון: היום אני רוצה לבקש לדבר איתך, אדוני, על שימוש נלוז ושימוש לשווא במושגים שאין להם שום כיסוי, דווקא היום, שדומה שזה עידן של ליקוי מאורות.

אילן גילאון: סליחה, גברתי השרה, לי יש הפרעות קשב וריכוז, אם אפשר לנהל את השיחה בחוץ.

אילן גילאון: תודה.

חיים ילין: – – –

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אשתי תמיד אומרת, חיים, יהודית אומרת לי: גברים לא מסוגלים לעשות שני דברים בבת אחת, ואתה אפילו אחד לא.

אילן גילאון: אז אני מורגל לעניין הזה.

אילן גילאון: אבל הפעם אני בהחלט רוצה לדבר על השימוש הנלוז במושגים גבוהים גבוהים, כמו שנאמר, הפטריוטיזם כמפלטו של כל מנוול.

אילן גילאון: הייתי חושב שלו הנביא עמוס – האורים ותומים שלי, אגב, בכל תפיסותיי הסוציאליסטיות, הסוציאליסט הראשון בעיניי – היה חי היום, היה מכנה את התקופה הזאת כתקופה של פרות הבשן, יותר מכל תקופה של פרות הבשן.

אילן גילאון: מושגים כמו מסורת ישראל, מדינה יהודית – אז אני רוצה לומר לך, אדוני:

אילן גילאון: מסורת ישראל – להסתכל אל תוכה ולבחור ממנה את הדברים הטובים, ואני כבן חורין מול מורשתי, כי כמובן, אני אתאיסט ואינני מאמין באלוהים במובן הקלאסי של המילה – – –

ישראל אייכלר: לפחות אל תגיד את זה כשאני יושב פה.

אילן גילאון: לא, מותר להגיד את זה.

אילן גילאון: עדיין, החוק עוד לא נכנס.

ישראל אייכלר: לא, כתוב: אין אדם משים עצמו רשע.

ישראל אייכלר: בשבילי אתה צדיק, ואני לא רוצה – – –

אילן גילאון: לא, לא, לא.

אילן גילאון: אל תעשה לי את זה.

אילן גילאון: זה עלול להזיק באיזשהו מקום.

אילן גילאון: תעשה לי טובה, אני לא צדיק ולא בן צדיק, ואני מאמין שאלוהים זה האנרגיה החיובית של כל בני האדם והסולידריות ביניהם; זה האלוהים האמיתי שאני יכול להאמין בו.

אילן גילאון: ולכן, תפיסת עולם סולידרית היא הבעיה המרכזית כאן – האופן שבו אנחנו מסתכלים על זולתנו, ובעיקר על פרנסי הציבור.

אילן גילאון: זה מזכיר את אותו איש שהגיע לעיירה היהודית וחיפש את הגבאי – אתה מכיר את זה – ואז הוא שואל: איפה הגבאי גר?

אילן גילאון: אז הוא אומר לו: מי, המנוול הזה?

אילן גילאון: הגנב הזה?

אילן גילאון: תלך ישר, אחרי זה שמאלה, תעלה למעלה, תמצא אותו.

אילן גילאון: הוא הולך ישר ושמאלה, ואז הוא פוגש עוד אדם בדרך, ואומר: סליחה, איפה גר כאן הגבאי?

אילן גילאון: אז הוא אומר: מי, החלאה?

אילן גילאון: המושחת?

אילן גילאון: האדם שטומן את ידו בקופה הציבורית וכו'?

אילן גילאון: תעלה לקומה שלישית, תמצא אותו.

אילן גילאון: הוא דופק בדלת – פותח לו הגבאי, אומר לו: אתה הגבאי?

אילן גילאון: הוא אומר: כן, זה אני.

אילן גילאון: הוא אומר: תגיד, איך זה להיות גבאי?

אילן גילאון: הוא אומר לו: תראה, המשכורת לא משהו, אבל כבוד – הרבה אנשים נותנים לך.

אילן גילאון: וזה מזכיר אולי מציאות מסוימת כאן, שבתוכה אנחנו חיים, ועל כן אני רוצה לומר שכאשר אני מדבר על מורשת ישראל, כבן חורין מול המורשת שלי – ואני בוחר את מורשת ישראל כי אין לי עוד סט של חיים לחפש במורשת אחרת, לכך נועדתי, זה מה שקיבלתי; סארטר אומר שאתה מה שאתה ומה שאחרים אומרים שאתה – אז אני עומד כבן חורין מול מורשתי, ואז אני בוחר לי את עמוס בתור המנחה העיקרי.

אילן גילאון: עמוס הוא כל תפיסתי ההומניסטית, הסוציאליסטית; עמוס זה הנביא שאצלנו בין החבר'ה קוראים לו עמוס, כדי לבטא יותר חברות אליו.

אילן גילאון: הוא מדבר על תפיסת עולם שתהיה מושתתת על חלוקה אחרת של העושר הציבורי, שתהפוך את פירמידת העושר הלאומי, שתהיה יותר אחראית; תפיסת עולם שמושתתת על צדק צדק תרדוף, ולא תעשוק גר ויתום ואלמנה; שהיא מדברת על: "שמעו הדבר הזה פרות הבשן אשר בהר שֹמרון העֹשקות דלים הרצצות אביונים" השוכבים על מיטות שן וסורחים על ערשותם ואוכלים כרים מצאן ועגלים מתוך מרבק.

אילן גילאון: שנאו רע ועשו טוב – – –

ישראל אייכלר: סרוחים על מיטותיהם.

אילן גילאון: מיטותיהם – כך אמרתי, לא?

ישראל אייכלר: לא, אמרת סורחים.

ישראל אייכלר: זה סרוחים.

אילן גילאון: סרוחים, סליחה.

אילן גילאון: באמת מתנצל.

אילן גילאון: וכאשר אני מנסה בקליפת אגוז להסתכל בהתפתחות של סיפור הנכים, למשל, שהיום לחוק שהעברנו כאן במליאת הכנסת בקריאה טרומית מלאה שנה, ועדיין שום דבר לא קרה, ותסתכלו על החוק הזה שאנחנו דנים בו היום – בערב זה ייגמר – אני בעצם לא יכול להכחיש: פרות הבשן השבעות האלה מול אנשים אחרים, שעדיין קצבתם 2,342 שקלים.

אילן גילאון: כל הסיפור הזה מתפתח ל-dead end, ואנשים מסבכים אותו ומסבכים אותו ומוסיפים עליו, בסופו של דבר, רק כדי להיות פרות בשן – לחלק כמה שפחות לכמה שיותר.

אילן גילאון: ואני אומר לך, אדוני, שעוני זה חלוקה לא נכונה של עושר.

אילן גילאון: לא יעזרו הסופרלטיבים החברתיים וכמה אתה חברתי וחברותי.

אילן גילאון: לא יעזור שום דבר.

אילן גילאון: וכאן, על הדבר הזה צריך ללכת בחלוקה של הגינות – לא של חמלה, חס וחלילה.

אילן גילאון: אנשים מוגבלים, בתור משל, אינם נאבקים את מאבקם.

אילן גילאון: הם נאבקים היום את מלחמת השחרור של כל המקופחים וכל העשוקים, אותו מעמד שאני אקרא לו היום "המעמד החרדתי", כי אם אני אקרא לו מעמד הפועלים זה ייראה אולי קצת אנכרוניסטי.

אילן גילאון: אותו מעמד חרדתי, שהוא חרד לקיומו הפיזי, היומיומי, כל הזמן – וזו מנת חלקו של כל אדם וכל אחד מאיתנו במעמד הביניים, ובוודאי בחלשים ביותר.

אילן גילאון: ואני אומר: בעניין הזה החלוקה צריכה להיות הוגנת, צודקת.

אילן גילאון: ולכל כלכלה, אדוני, כך למדתי, יש שלושה ממדים: יש תשתיות, שהן הכי חשובות.

אילן גילאון: אלה הכלים שהמדינה נותנת לאדם כדי להתקדם, נותנת לו מנופים כדי לצאת מתוך מצוקתו, מתוך דור שני, שלישי, רביעי לעוני – זה חינוך, בריאות, תעסוקה, קורת גג, תחבורה טובה, יעילה, זמינה, זולה, שאנשים יוכלו להגיע לכל מקום; מה שהייתי קורא לו: נגישות.

אילן גילאון: בכלל, בעיניי, כמי שעוסק בנגישות, נגישות זה פוסט-סוציאליזם – בתור סוציאליסט אורתופדי אני אומר לך.

אילן גילאון: נגישות זה בדיוק הנקודה שמגדירה את תפקידי החברה, ותפקידיה של החברה זה להנגיש, ותפקידו של הפרט זה לגשת.

אילן גילאון: ובחברה שאני רוצה לחיות בה ועמוס הנביא רצה לחיות בה, של לא תעשוק גר ויתום ואלמנה, הפירוש של הדבר הזה אומר שכל אדם, מנקודת – – –

ישראל אייכלר: סליחה, סליחה, למען הידע שלי, הנגישות זה חלק מקרל מרקס, והגל?

אילן גילאון: לא.

ישראל אייכלר: לא, זה חידוש שלך.

אילן גילאון: הנגישות זה טול קורה מפני עיוור – אה, חידוש שלי, יכול להיות שזה חידוש שלי.

אילן גילאון: זאת הפרשנות שלי.

אילן גילאון: בתקופה של קרל מרקס לא בטוח שהייתה נגישות, אבל – –

ישראל אייכלר: יפה מאוד.

ישראל אייכלר: חידשת משהו בסוציאליזם.

אילן גילאון: – – אבל תראה, גם בתקופה של הנביא עמוס לא הייתה נגישות, ובכל זאת, הפרשנות העכשווית היום היא לאפשר לכל אחד, מן המקום שבו הוא נמצא – –

ישראל אייכלר: בסדר גמור.

אילן גילאון: – – עם היכולות שהוא יכול להביא איתו, להגיע למחוז חפצו, מכובד ועצמאי, ובמילים אחרות – לחוות את עיקר חוויית חייו, אדוני – – –

ישראל אייכלר: אני מוסיף לך למה שאתה אומר: "הנה ימים באים נאֻם ה' ונִגש חורש בקֹצר ודֹרך ענבים במֹשך הזרע והטיפו ההרים עסיס וכל הגבעות תתמוגגנה", אומר הנביא עמוס.

ישראל אייכלר: יש לך את הנגישות.

אילן גילאון: יופי, יופי חי, יופי חי, הינה הנגישות, מצאת אותה.

אילן גילאון: אבל הנגישות היא בדיוק הפירוש שכל אדם זכאי להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי – אני מדגיש, מכובד ועצמאי – מן המקום שבו הוא נמצא, ובעיקר – לחוות את עיקר חוויית חייו ללא מלחמה מתמדת על המובן מאליו.

אילן גילאון: למה אני לוקח את הנכים בקליפת אגוז בתור דוגמה?

אילן גילאון: משום שהדבר הזה, אסור היה שיקרה.

אילן גילאון: אסור היה בכלל שתהיה מציאות שבה צריך להביא הצעת חוק פרטית כדי להתקין את קצבת הנכות שנגזלה מהם ב-2003, כאשר הצמידו את קצבתם למדד יוקר המחיה.

אילן גילאון: אסור היה שהם ינהלו מאבק על הדבר הזה.

אילן גילאון: זאת הייתה צריכה להיות החלטה אוניברסלית, אחראית וסולידרית של ממשלה.

אילן גילאון: זאת האמת.

אילן גילאון: ולכן אנחנו יותר מדי כאן עוסקים בלתקן את המובן מאליו, ואנשים צריכים להיאבק, מלבד המאבק היומיומי שיש לכל אחד מהם – הורים לילדים, חולים על ילדיהם, ואדוני יודע וער גם לסיפור של SMA, של דושן, של ילדי הדסה ואחרים.

אילן גילאון: למה אנחנו צריכים להשית עליהם את המלחמות הללו?

אילן גילאון: זו חברה לא הוגנת, לא צודקת, ואין לה שום קשר למסורת ישראל, אדוני.

אילן גילאון: שום קשר למסורת ישראל.

אילן גילאון: היא סותרת את מסורת ישראל במובן שאני מבין.

אילן גילאון: הנביא השני, אדוני, הוא חלק בלתי נפרד, כי אני תמיד רגיל – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אמרה לי: בקטע החברתי אני איתך.

אילן גילאון: הכול הקטע החברתי.

אילן גילאון: תראה מה שקרה: אלמלא הקדוש ברוך הוא היה שכחן – מה לעשות, הוא שכח – הוא היה נותן משאבים בלתי מוגבלים בעולם, והיה נותן עצים בלי סוף, ומים בלי סוף, ושמיים בלי סוף.

אילן גילאון: אף אחד לא היה רב על שום דבר, כי היה לכולם מספיק וגם לא היה צריך להחליט מי יקבל כמה ולמה.

אילן גילאון: אבל זה לא היה כך, ולכן אני לא מפריד את החלוקה החברתית; הכול חברתי, הכול חלוקות.

אילן גילאון: לו הייתה אדמה בלי סוף, גם הפלסטינים ואנחנו לא היינו רבים על אותה כברת ארץ.

אילן גילאון: ועל כן, בתור אדם שאוהב את ארץ ישראל השלמה – אני אומר, יותר מאשר מתנחלים רבים – אני עד כדי כך אוהב אותה שאני מוכן להסתפק בחלק ממנה, כי אני מבין הבנה עמוקה שהארץ הזאת היא לעם שלי שחזר למולדתו אחרי אלפיים שנה ולאלה שחיו כאן לדורותיהם.

אילן גילאון: ועד שבעיית הזהות הלאומית של הפלסטינים לא תיפתר בדיוק כמו ששלנו נפתרה ב-48', אנחנו לא נוכל להגיע לשום בסיס ולשום השלמה.

אילן גילאון: וההפך מזה.

אילן גילאון: אני אומר לכל אלה שרוצים לתת לצה"ל לנצח, חס וחלילה – כי אני מאלה שחושבים שעדיף שצה"ל ינצח תמיד – במלחמה העתידית זו איננה יכולה להיות תשתית לזה שצה"ל ינצח בעתיד.

אילן גילאון: זאת מלחמה שאיננו יכולים לנצח בה, כאשר אנחנו נלחמים בעם שלא רוצה את השלטון שלנו, שהוא עם כבוש.

אילן גילאון: אין ניצחון לחיילים בשום פנים ואופן מול נערות בנות 16 שמכות אותם בסטירות.

אילן גילאון: זה נגמר בסופו של דבר במפח נפש ובהפסד.

אילן גילאון: ולכן אני אומר: הפשרה היא הנכונה.

אילן גילאון: וארץ ישראל השלמה תמיד תהיה קיימת, רק שהיא תהיה קיימת במסגרת שתי ישויות שונות.

אילן גילאון: כן, אני מאמין שכל אדם יכול להתפלל בכל מקום.

אילן גילאון: אדוני, אני מאמין שגם אתה, לו אנחנו היינו נולדים לפני העידן שיצרו או הקימו את המדינות ואת הדתות, אולי היינו מוותרים על כל הרעיון הזה, כי זה דבר שמפריד בין בני אדם, ובאינטרסים הבסיסיים שלהם – האינטרס הבסיסי ביותר של בני אדם הוא להרבות שמחה ולהעמיד חיים ולהאריך ימים ככל שניתן.

אילן גילאון: אני – את יודעת, חברת הכנסת אורלי לוי, הברכה הכי חזקה שאני מברך אנשים, ואפילו נערים צעירים: הלוואי שתהיו סבים וסבתות.

אילן גילאון: זאת הברכה האמיתית שצריך לברך אנשים.

אילן גילאון: ולכן, מי שחפץ חיים, אדוני, הולך לפשרה.

אילן גילאון: והנביא השלישי, שהוא אחד הנביאים, בעיניי, אצלנו קוראים לזה המגניבים ביותר – יש כאלה שאומרים שהוא היה לוקח ציפרלקס, אבל אני לא מתערב על זה – זה היה ירמיהו, שאמר: מאסתי בזבכחם, בגדול.

אילן גילאון: אני אדייק בציטוט, אבל בעצם: עוולותיכם היו לי לזרא.

אילן גילאון: הנקודה היא לא הפולחן.

אילן גילאון: כל אחד רשאי ללכת בפולחן שלו באופן עצמאי לגמרי, וכל אחד מכבד את פולחנו של זולתו.

אילן גילאון: אנ,י בתור שמאלן, אני אומר לך שזה העיקר של השמאלנות – לקחת ולהכיר באדם כתכלית הכול ולכבד אותו בכל דרך.

אילן גילאון: אני יודע שבתוך מחננו יש אנשים שקשה להם בדבר הזה, אבל אני חושב שהדבר העיקרי בתוך השמאלנות זה להיות עיוור לדת, צבע, מין, גזע, קבוצה, נטייה, ולשפוט אנשים רק על פי מעשיהם ועל פי מעשיהם בלבד.

אילן גילאון: והינה לך שלושת הנביאים הללו, אדוני, שמדברים על חלוקת העושר מחדש, וחלוקת הארץ מחדש, וחלוקת הדת והמדינה מחדש, כדי לכבד גם את הדת וגם את האנשים.

אילן גילאון: הם צריכים להיות בעצם התשתית שעליה חברת המופת, האור לגויים, הזרקור לגויים, הפנס לגויים, צריכה ללכת, כי אחרת לא נוכל להיות חברת מופת כזאת, והוגנת וצודקת ואחראית ומחלקת.

אילן גילאון: ולכן שומה עלינו – לא יודע מי יהיה הבא בשלטון, כי אמרתי: יותר מכל דבר אחר, בבסיס עומדת הגישה האינסטרומנטלית אל האנשים שהיום מושלת בכיפה, של סוכני מכירות ופרזנטורים ואקזיטורים, אנשים שחושבים שהם יותר חשובים מן העבודה שהם צריכים לבצע, וזה סימן ההיכר שלהם בתור אנשי ציבור.

אילן גילאון: זאת אומרת, הם לא זוכרים שהם נשלחו לכאן כדי להיות מלצרים ציבוריים, אלא הם צריכים קודם כול לשרת את עצמם.

אילן גילאון: היום אנחנו עוסקים שלושה ימים במין דיון כזה, בחוק ההמלצות.

אילן גילאון: ולכן, המלצתי לכם, חברים צעירים – כי בכם נתונה כל התקווה, בעצם, כי אתם תהיו תנועת התיקון שתתקן במאה השנים הבאות את כל מה שהתקלקל אצלנו במאה השנים הקודמות – אתם תלכו במאה השנים הבאות, בניגוד למה שהזקן בן-גוריון אמר: ממעמד לעם, אתם תובילו אותנו מעם למעמד שלוקח לעצמו בחזרה את מדינתו.

אילן גילאון: ואם יש כיבוש אחד – אני מסיים, זה המשפט האחרון.

אילן גילאון: אתה אומר שאתה נותן לי עוד זמן פציעות על משהו, אבל הבנתי שתרמת לי רק ציטוט.

אילן גילאון: אז הינה משפט אחרון: נדמה לי שאם יש כיבוש אחד שהוא קדוש וצריך לכבוש אותו, זה שאזרחי מדינת ישראל יכבשו לעצמם את מדינתם מחדש וישחררו אותה מידיהם של האינטרסנטים והקופונרים והבנקים וחברות הביטוח, סרסורי כוח האדם והנדל"ן, וכל אלה שהיום מושלים בכיפה ונעזרים בממשלה הרעה הזאת כדי למשול.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אילן גילאון: חלוקה של פחות ליותר ויותר לפחות.

אילן גילאון: צריך להפוך.

ישראל אייכלר: תודה רבה, תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

ישראל אייכלר: אני חייב לומר לך, קודם כול, כשאמרתי שאתה צדיק התכוונתי לפעולות והמעשים שעשית, גם באשדוד, ואתה עושה היום למען העניים והמסכנים והחולים.

ישראל אייכלר: אבל יש מושג – – –

אורלי לוי אבקסיס: צדיק מהשורש צדק.

ישראל אייכלר: נכון.

ישראל אייכלר: אבל יש נקודה שנקראת המבדיל בין קודש לחול.

ישראל אייכלר: כשאתה מדבר על ירמיהו ועמוס, זה קודש קודשים, ואסור לערב מושגים של חול וכל מיני ביטויים כאלה – – –

אילן גילאון: – – –

ישראל אייכלר: ועוד משפט אחד אני אומר לך, אילן: גם אשדוד מוזכרת בעמוס.

ישראל אייכלר: תסתכל על מה שהוא אומר על אשדוד.

אילן גילאון: נו, למה אתה חושב שאני בחרתי להיות שם?

ישראל אייכלר: כן, כי אתה חי באשדוד.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לסיים במשפט שאומר הנביא עמוס, משפט הסיום שלו: "ושבתי את שְבות עמי ישראל ובנו ערים נשמות וישבו ונטעו כרמים ושתו את יינם ועשו גנות ואכלו את פריהם.

ישראל אייכלר: ונטעתים על אדמתם ולא ינתשו עוד מעל אדמתם אשר נתתי להם אמר ה' אלקיך".

ישראל אייכלר: תודה רבה.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: בסדר גמור.

ישראל אייכלר: השלמתי לך.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו נזמין את חבר הכנסת סעיד אלחרומי מהרשימה המשותפת.

ישראל אייכלר: בכבוד, 30 דקות יש לך.

ישראל אייכלר: בהצלחה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעירים האורחים ביציע שהגיעו היום ומשקיפים על הפעילות של הפרלמנט ועל מה שקורה בתוך האולם הרחב הזה, אנחנו כבר יומיים, כמו שאמר חברי, כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, אנחנו מתעסקים בחוק שעדיף שלא היה בא לבית הזה; שלא היינו יושבים כאן ומדברים שעות על גבי שעות כדי להעביר מסר לאזרחי המדינה שהחוק הזה והמבול של החקיקה שמובילה הקואליציה בעצם הביאו אותנו באופוזיציה לעשות את הפיליבסטר הזה; כדי שאולי המסר הזה יגיע, והזעקה, מרוב שאנחנו נמצאים תחת מטר של חוקים ספק גזעניים, ספק חוקים שמצדדים בפעילות של שחיתות ושל שמירה על מעמדם של אנשים מסוימים.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, בדמוקרטיה, יש כל מיני מדינות שמתיימרות להיות דמוקרטיות ומתיימרות להיות עם חוקה ועם חוקים דמוקרטיים, אבל לאט-לאט מדינות כאלה נהפכות לדיקטטורות, והן נהפכות לדיקטטורות בעצם במעבר חלק מדמוקרטיה שכולם התחילו וכולם מחאו לה כפיים בתחילת הדרך.

סעיד אלחרומי: וזה קורה כאשר אנחנו וכאשר החברה וכאשר האליטה הפוליטית לאט-לאט מתכווצת, ובעצם קבוצה קטנה או אדם אחד שולט בעניינים בסופו של דבר, וכל הסביבה שלו רוקדת לפי הלחן של אותו אדם, ולאט-לאט זה מחלחל גם לשאר המערכות של המדינה.

סעיד אלחרומי: כשאנחנו מפחידים את המשטרה – למרות שאני לא חסיד, כפי שידוע, ואנחנו במגזר הערבי סבלנו המון מהתנהלות המשטרה, ואני תכף אדבר על כמה מהנושאים האלה.

סעיד אלחרומי: אבל חשוב מאוד שיהיו כמה גופים, גופי יסוד וגופים מוצקים, במדינה נורמטיבית, מדינה שכולנו חותרים לחיות בה בשוויון, לחיות תחת מטריה של חוק, וחוקה שתכבד את המיעוט, תכבד את החלש, תכבד את האנשים שבעצם חלק מהפוליטיקאים לא רואים אותם, הם שקופים מבחינתם.

סעיד אלחרומי: הגופים האלה – גופי האכיפה, גופי המשפט, בית המשפט העליון, המשטרה, הפרקליטות – גופים כאלה בעצם עושים את האיזונים בין הגחמות והרצון של השליט, של המפלגה השולטת, של הקואליציה השולטת, לבין הצרכים של האזרחים, הצרכים של שאר החברה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, אנחנו, כחברה ערבית, ברור לנו שהמספר שלנו במדינה – אנחנו כמעט מיליון וחצי היום, אנחנו 20%.

סעיד אלחרומי: לפני שאני וחבריי הגענו והשתתפנו בבחירות לכנסת – אנחנו יודעים שלבד אנחנו לא יכולים לשנות חוקים.

סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים את זה, והיה הכי קל מבחינתנו ומבחינתי להגיד: אתם יודעים מה, אני לא יכול לבד כמיעוט לשנות חוקים, אז אני לא משתתף במשחק הזה.

סעיד אלחרומי: אז אני יושב בצד ואני מבקר את הממשלה ואני מבקר כל החלטה של ממשלה.

סעיד אלחרומי: ואללה, הכי טוב, משהו נחמד – אתה רק מבקר את האחר ויוצא ידי חובה.

סעיד אלחרומי: אבל לא.

סעיד אלחרומי: ישבו רוב-רובם של ערביי ישראל ואמרו: אנחנו כן משתתפים בדמוקרטיה הישראלית, אנחנו כן רוצים להגיע לפרלמנט, להגיע לכנסת ולנסות להשפיע משם, למרות שההשפעה הזאת היא מינורית – ההשפעה הזאת היא מינורית, וגם האזרחים ששולחים אותנו מדברים איתנו יום-יום על זה.

סעיד אלחרומי: ברגעים מסוימים אנחנו אפילו מהרהרים אם אנחנו נמשיך במשחק הזה, בשותפות הזאת, או לא; נקבל החלטה גורפת, קולקטיבית, של החברה הערבית שאנחנו לא משתתפים.

סעיד אלחרומי: וזה דבר לא פשוט, וההתלבטות היא קשה מאוד.

סעיד אלחרומי: וכאדם שהיה לפחות עשר שנים מזכ"ל של מפלגה עיקרית בחברה הערבית, המון התלבטנו בנושא הזה.

ישראל אייכלר: איזו מפלגה?

סעיד אלחרומי: מפלגת רע"ם, הרשימה הערבית המאוחדת.

סעיד אלחרומי: התלבטנו המון בסוגיה הזאת, אבל הרוב במדינה צריך להפנים שאי-אפשר, אי-אפשר להמשיך במגמה הזאת.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת גילאון, כולם שומעים את השיחה שלך.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת גילאון.

סעיד אלחרומי: אני לא יודע, בגלל שאני בדואי ומהדרום הוא עכשיו מפריע לי?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת גילאון – – –

קריאות: אילן, אילן, אילן גילאון.

ישראל אייכלר: הוא לא שומע, יש לו אוזניות.

איילת נחמיאס ורבין: אילן, אילן גילאון.

ישראל אייכלר: אילן, כל העם שומע את שיחת הטלפון שלך.

סעיד אלחרומי: ולכן הציפייה שלנו היא שהרוב – לפחות מי שמפנים את הדברים, את הזעקה שלנו – באמת יגיע להבנה שהמצב הזה לא יכול להימשך, המצב שאנחנו מיעוט ומדינת ישראל חיה ללא חוקה.

סעיד אלחרומי: כמובן שזה אחד הדברים שאנחנו, ערביי ישראל, דורשים, וכן מעודדים ללכת לכיוון הזה, כי בדרך כלל כשיש חוקה למדינה, היא בעצם שומרת בעיקר על הזכויות של המיעוטים, ויש לנו המון דוגמאות.

סעיד אלחרומי: בישראל, אתם כולם יודעים, יש לנו חוקי-יסוד, ומתוך חוקי-היסוד נגזרת בעצם החקיקה, ולא תהיה התנגשות בין חוקי-היסוד לבין החקיקה; למשל, חוק שאנחנו דנים בו – שלא תהיה סתירה בינו לבין חוק כבוד האדם וחירותו וכו' וכו'.

סעיד אלחרומי: אבל זה לא יכול להימשך ככה, וזה לא יכול לבוא במקום חוקה שתשמור על הזכויות של המיעוט, על הזכויות של האנשים שאומרים מראש:

סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים שאנחנו לבדנו לא יכולים לשנות דבר.

ישראל אייכלר: אתה יכול להסכים לחוקה שלא יהיה כתוב שם שהאזרחים הערבים – שהמדינה היא רב-לאומית?

סעיד אלחרומי: אני מסכים לחוקה שתשמור על הזכויות שלי, על השוויון שלי, ותכיר בי כלאום שותף בארץ הזאת.

סעיד אלחרומי: אני מסכים לחוקה שתגיד שיש לנו לאום שהוא מיעוט, הלאום הערבי, שתשמור לי על השפה הערבית, תשמור לי על המעמד שלי, על התרבות שלי.

סעיד אלחרומי: וזה נושא גדול שאפשר לשבת ולהתווכח עליו.

ישראל אייכלר: כן, אבל דיברת על חוקה.

ישראל אייכלר: צריך להביא בחשבון מה יכתבו שם.

סעיד אלחרומי: בדיוק.

סעיד אלחרומי: ולכן אני אומר את זה, ולכן אני מעלה את הסוגיה הזאת, וחשוב שנדבר ונחשוב על זה ביחד.

סעיד אלחרומי: חברות וחברי הכנסת, המגזר הערבי, יש בו המון נושאים שיש בהם חולי; חלק – יש בהם מחסור, חלק – בעיות שנמשכות המון שנים.

סעיד אלחרומי: אבל אני רוצה להתמקד בעשר הדקות הבאות בנושא הנגב, בנושא האוכלוסייה הבדואית בנגב.

סעיד אלחרומי: כשאני אומר להתמקד שם – בעצם לספר את הסיפור של אוכלוסייה חלשה, של אוכלוסייה שבעצם מרגישה קיפוח ומרגישה ניכור מצד המדינה כלפי אוכלוסייה שמעולם לא הייתה אויבת, לא של המדינה ולא של היהודים שגרים בנגב לצד האוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: אחרי 48' נשארו בעצם כ-11,000 תושבים בדואים בנגב, והמדינה תחת השלטון הצבאי דחסה אותם והובילה אותם לאזור שנקרא אזור הסייג, שזה בעצם בין קו באר שבע ומצפה רמון לקו באר שבע וערד.

סעיד אלחרומי: רוב האוכלוסייה נאספה במשולש הזה, חוץ מבודדים שהיו בכיוון של רהט.

סעיד אלחרומי: כמובן שחלק מהם, נאמר להם: בתוך שבועיים-שלושה, חודש-חודשיים, אתם תחזרו לאדמות שלכם.

סעיד אלחרומי: אני מדבר על התושבים שהיו בנגב המערבי.

סעיד אלחרומי: וחלק מהתושבים נשארו – אלה שהיו באזור הסייג, ממזרח לבאר שבע, כמו היישובים בתל שבע, אבו תלול, אל-פורעה, יישובי ביר אל-משאש ועוד כמה יישובים שנשארו במקומם ובעצם על אותן אדמות שחיו מאות שנים, על האדמות האלה.

סעיד אלחרומי: כל התקופה של השלטון הצבאי, בעצם גם האוכלוסייה לא הייתה במצב של להיאבק וגם המדינה השאירה אותם לחיות את החיים התרבותיים הנורמטיביים שלהם ולא התערבה ולא נכנסה להם לתוך החיים היומיומיים שלהם.

סעיד אלחרומי: הפרנסה היחידה באותה תקופה הייתה גידול עדרים וגידול בעלי חיים, ומהם כל המשפחות בעצם התפרנסו.

סעיד אלחרומי: חלק עבדו במפעלים שהתחילו לקום בדרום בשנות ה-60, בשנות ה-50.

ישראל אייכלר: אדוני, מישהו אפילו חלם לגייר אותם.

ישראל אייכלר: שמעת על דבר כזה?

סעיד אלחרומי: אני לא שמעתי, כי אני נולדתי שנים רבות אחרי זה.

ישראל אייכלר: נדמה לי שליצחק בן-צבי היה איזה רעיון – – –

סעיד אלחרומי: לגייר את הבדואים.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: רצו לשלב אותם כל כך, שעשו להם אפילו גיור.

סעיד אלחרומי: אבל תסתכל, אדוני היושב-ראש, מה קרה בשנים שאחרי זה, איך הפכנו בשנים האחרונות – המתח הנוראי שקיים היום באוויר בנגב, בין שתי האוכלוסיות.

סעיד אלחרומי: בסוף הממשל הצבאי, בסוף שנות ה-60, המדינה החליטה להסדיר ולהכיר בכמה יישובים שהיו שם.

סעיד אלחרומי: היישוב הראשון היה תל שבע, בשנת 1965, ואחריו היה היישוב רהט.

סעיד אלחרומי: אבל כל הזמן, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הממשלה לא השתמשה בכוח להעביר את הבדואים לתוך היישובים המוכרים.

סעיד אלחרומי: אמרה להם: תשמעו, אנחנו כאן מסדירים יישוב, יש תכנון של יישוב, יש פיתוח, ואתם – תיכנסו.

סעיד אלחרומי: מי שרוצה להישאר בחיים התרבותיים שבהם חי מאות שנים, שיישאר; מי שרוצה את הקדמה, שילך ליישובים האלה.

סעיד אלחרומי: אכן, היישובים האלה עם הזמן לאט-לאט התמלאו.

סעיד אלחרומי: אבל נשארה קבוצה ביישובים הלא-מוכרים שלא הגיעה ליישובים האלה.

סעיד אלחרומי: זה הדבר הנורמטיבי בכל החברות – אי-אפשר לכפות פתרונות בכוח.

סעיד אלחרומי: בשנות ה-90, אחרי שהיו לנו כבר שבעה יישובים – רהט, חורה, לקיה, כסייפה, ערערה בנגב, שגב שלום ותל שבע – האנשים בכפרים הלא-מוכרים התחילו לבקש המועט שבמועט: לבקש מים לכפרים האלה, לבקש קצת מהזכויות שמגיעות לתושבי הנגב.

סעיד אלחרומי: ואז, אדוני היושב-ראש, התחילה המלחמה הנגדית.

סעיד אלחרומי: והמלחמה הנגדית התחילה בכמה מישורים, ועד היום אנחנו סובלים מהם, והם אפילו עם הזמן – זה כמו כדור שלג שמתגלגל.

סעיד אלחרומי: מאז שנות ה-90, בעצם עם הקמתה של המועצה לכפרים הלא-מוכרים, התחיל גל, מצד הבנייה – גל ההריסות.

סעיד אלחרומי: הרי ידוע שהבדואים בכפרים הלא-מוכרים, אין להם גוף שיבקשו ממנו רישיון והיתר בנייה.

סעיד אלחרומי: זה לא דבר שבא בהפתעה.

סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים שיישוב לא מוכר כמו ואדי א-נעם, ששם גרים 15,000 תושבים – ברור שמי שבונה שם צריף, הוא יבנה ללא היתר.

סעיד אלחרומי: זאת לא חוכמה גדולה להבין את זה וזאת לא חכמה גדולה להגיד שהוא נבנה באופן בלתי חוקי.

סעיד אלחרומי: הפתרון שם הוא לא לחפש את השחור והלבן.

סעיד אלחרומי: ומי כמונו ומי כמו מדינת ישראל ואנשים שמובילים את המדינה צריכים לחשוב מחוץ לקופסה.

סעיד אלחרומי: לא צריך תמיד – כמו שעושים בחלק מהמקומות לסוס: עושים לו ככה, מכסים את העיניים שלו כדי שילך רק בכיוון אחד.

סעיד אלחרומי: צריך לחשוב מחוץ לקופסה.

סעיד אלחרומי: למה לקחת את כל האוכלוסייה הבדואית ולהוביל לעוינות שקיימת היום, כאשר אנחנו דורשים מהם לבנות, או בעצם לא לבנות את בתיהם בכפרים הלא-מוכרים, ומצד שני, אין שום גוף שייתן היתרי בנייה וייתן פתרונות?

סעיד אלחרומי: היישובים האלה, אדוני היושב-ראש, לא נמצאים על המפה בכלל, כך שמתכנן ערים שיושב בתל אביב או במקום בארץ, מקום ממוזג – כשהוא פותח את המפה ורוצה לתכנן כביש בנגב, הוא מתכנן; על המפה לא נמצא כלום, ואז הוא מתכנן.

סעיד אלחרומי: וכאשר מגיעים לביצוע פתאום יש יישוב, פתאום יש אלפי אנשים שיושבים שם.

סעיד אלחרומי: פתאום מתעוררת הסוגיה איך נסדיר את האוכלוסייה הבדואית – ולמה הם יושבים שם בכלל?

סעיד אלחרומי: האנשים החלשים, שעשרות בשנים יושבים שם, שהמדינה לא הכירה בהם, לא נתנה להם את הזכויות ולא פיתחה את היישוב שלהם – פתאום הם האשמים.

סעיד אלחרומי: פתאום האנשים האלה – כי מישהו, מתכנן, ישב ותכנן את הכביש, והוא לא הביא בחשבון שיש שם יישוב.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לספר, אדוני היושב-ראש, על שלושה יישובים, בקצרה, שאעביר את המסר הזה.

סעיד אלחרומי: אני אתחיל ביישוב ששם קרה האסון בתחילת השנה – האסון שבו נהרג יעקוב אבו אלקיעאן ונהרג גם השוטר שהשתתף בפעילות המשטרתית שם.

סעיד אלחרומי: היישוב אום אל-חיראן, חבריי חברי הכנסת, זה יישוב שעבר מסכת התעללות בלתי נורמלית.

סעיד אלחרומי: היישוב הזה, שבט אבו אלקיעאן גרו לפני 1948 באדמתם צפונית לעיר רהט, באזור שהיום הוא בין בית קמה לבין המושב שנמצא מערבית לרהט.

סעיד אלחרומי: המושל הצבאי ביקש מהם לעבור למקום אחר באופן זמני, לשישה חודשים, ואכן העבירו אותם למקום מסוים בנגב.

סעיד אלחרומי: כמה שנים אחרי זה אמרו לנו: חבר'ה, גם המקום הזה לא הכי נוח, אנחנו מעבירים אתכם – לאזור שבו הם נמצאים היום.

סעיד אלחרומי: בשנת 1956 הועבר היישוב אום אל-חיראן למקום שבו הוא נמצא היום.

סעיד אלחרומי: אמרו להם: אתם יכולים לשבת כאן, ואתם יכולים לחיות את החיים הבדואיים שלכם בסגנון החיים הבדואי שלכם.

סעיד אלחרומי: אתם יכולים לגדל את העדרים שלכם, אתם יכולים להתפתח באזור הזה.

סעיד אלחרומי: הם נשארו, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – מאז 1956 אום אל-חיראן נמצאת באותו מקום.

סעיד אלחרומי: בשנת 1997, נדמה לי, קרה אסון נוראי.

סעיד אלחרומי: הם יושבים על צלע הר שלידו יש ואדי מאוד – שבתקופת החורף יש שם שיטפון גדול – ושתי ילדות נפלו לוואדי וקרה אסון ושתי הילדות טבעו.

סעיד אלחרומי: באותה תקופה – – –

ישראל אייכלר: אתם מפריעים לחבר הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אני יודע שמסעוד וגילאון, ככה, לא מחשיבים אותי, בגלל שאני דרומי, ככה, ורוצים להפריע לי לדבר.

קריאה: חבר הכנסת אלחרומי, אתה מדבר מדהים.

קריאה: רק תביא משהו מתוק, כי – – – להחזיק בזמן הנאום – – –

אילן גילאון: אנחנו איתך, לא נשאיר אותך לרגע.

ישראל אייכלר: לא ניתן – – –

סעיד אלחרומי: כאשר הבנות האלה טבעו באום אל-חיראן הגיע אריאל שרון, בזמנו, הגיע לאום אל-חיראן, ומה הוא אמר לתושבים שם?

סעיד אלחרומי: אמר להם: תבנו בתים מבטון, תיצקו בטון, תבנו בתים חזקים.

סעיד אלחרומי: אני לא רוצה שהוואדי של חיראן – יקרה האסון כזה עוד פעם.

סעיד אלחרומי: ואכן, נבנה מספר לא מועט של בתים באום אל-חיראן.

סעיד אלחרומי: בשנת 2002, נדמה לי, 2002, 2003, הייתה ועדה ממשלתית שהמליצה להכיר באום אל-חיראן.

סעיד אלחרומי: בד בבד התחילה המדינה לתכנן יישוב חדש – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ברושי, אנחנו שומעים את השיחה.

סעיד אלחרומי: – – התחילה המדינה לתכנן יישוב חדש שנקרא חירן.

סעיד אלחרומי: בכל השטח העצום שנמצא באזור – אני מכיר את האזור הזה כמו את כף יד שלי, חברי וחברות הכנסת – לא מצאו מקום לתכנן את היישוב היהודי חירן אלא על השטח של אום אל-חיראן.

סעיד אלחרומי: אין.

סעיד אלחרומי: בנגב יש 13 מיליון דונם, והמתכננים הנחמדים האלה לא מצאו מקום בעולם, בכל הנגב העצום הזה, לתכנן יישוב ליהודים אלא על יישוב אום אל-חיראן.

סעיד אלחרומי: מאז, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חייהם של תושבי אום אל-חיראן אינם חיים.

סעיד אלחרומי: חיי האימהות שם, הילדים – המאבק היומיומי על הקיום, על חיים נורמטיביים, הפך להיות שגרת חייהם של תושבי אום אל-חיראן.

סעיד אלחרומי: הלכו לבתי משפט.

סעיד אלחרומי: מובן מאליו שהחוק הישראלי איננו מכיר בחזקה על הקרקע הזאת.

סעיד אלחרומי: בית המשפט העליון אמר שהם מחזיקים בקרקע ברשות, זאת אומרת, שיש רשות ממשלתית שהביאה אותם למקום הזה.

סעיד אלחרומי: אבל מה אומרת הרשות הממשלתית עכשיו?

סעיד אלחרומי: היא אומרת: אחרי 60 שנה אני החלטתי; אני הריבון; אני הממשלה.

סעיד אלחרומי: אנו עכשיו רוצים לקחת את אום אל-חיראן ולדחוף אותם לעוד שכונה בחורה; לא לשמר את חיי הקהילה ולא לשמר את החיים של הקבוצה הזאת, שחיה עשרות בשנים ביחד ואת אופן החיים שבו הם חיים.

סעיד אלחרומי: אני אתקדם הלאה עם הסיפור של היישוב הזה.

סעיד אלחרומי: בשנים האחרונות התחילה המדינה להלחיץ אותם באמצעות גוף שהקימה המדינה, שבזמנו נקרא מינהלת הבדואים; היום הוא ככה השתדרג וקוראים לו הרשות להסדרת התיישבות הבדואים.

סעיד אלחרומי: התחילה מסכת – חלק באיום, חלק בביטוי – והגענו ללילה העצוב, ללילה שכולנו רוצים למחוק אותו מהזיכרון שלנו כבדואים וכאזרחי המדינה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שגם מקבלי החלטות רצו שהלילה הזה לא יהיה.

סעיד אלחרומי: עד 24:00, בלילה, אדוני היושב-ראש, היה מסע ומתן.

סעיד אלחרומי: חבר הכנסת איימן עודה, שהיה שם, היה בדו-שיח עם שר או שניים, במשא ומתן, כדי שאולי, אולי נגיע להסכמות.

סעיד אלחרומי: ב-05:00, לפנות בוקר, יחידה של המשטרה מגיעה למקום הזה.

סעיד אלחרומי: אני לא יודע עם איזה מטען נפשי, רגשי, הגיעו השוטרים לשם, אבל הם הגיעו למקום הזה.

ישראל אייכלר: אני ממש מתפלא שדווקא באגף שם, של הרשימה המשותפת, מפריעים.

סעיד אלחרומי: יעקוב אבו אלקיעאן הוא מורה ומחנך.

ישראל אייכלר: זה המקום שלכם, לא?

ישראל אייכלר: איפה מזכיר הסיעה שלכם?

ישראל אייכלר: תוציא את האנשים, שלא יפריעו לחבר הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לגלות כאן סוד – שיעקוב אבו אלקיעאן הוא חבר אישי שלי.

סעיד אלחרומי: המורה והמחנך שנהרג באותו בוקר, שנורה על ידי השוטרים, הוא חבר אישי שלי.

סעיד אלחרומי: הוא לא רצה לראות את ההרס של הבית שלו; לקח את כל הדברים, הכניס אותם לרכב שלו, לג'יפ שלו, ויצא משם.

סעיד אלחרומי: שאר הסיפור, אדוני היושב-ראש – כולם דיברו עליו.

סעיד אלחרומי: יעקוב נורה ונהרג.

סעיד אלחרומי: הרכב הידרדר, פגע בשוטר, וגם השוטר נהרג, ואף אחד עד עכשיו לא שילם את המחיר.

סעיד אלחרומי: קרה אסון שם.

סעיד אלחרומי: אף אחד.

סעיד אלחרומי: זה חצי שעה, מה שקרה; החקירה עדיין נמשכת, מסעוד, ואולי היא תימשך.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא יודעים עד מתי, אבל אני אומר לכם שההרגשה שלי ושל תושבי הנגב שאף אחד שגרם את האסון הזה – כולם יצאו נקיים.

סעיד אלחרומי: זאת ההרגשה שלנו.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שההרגשה הזאת תתבדה.

סעיד אלחרומי: היישוב השני שאני רוצה לדבר עליו – דרך אגב, אום אל-חיראן, רק לפני חודש – לוחצים אותם ורוצים להעביר אותם מאום אל-חיראן למקום לא-מוסדר אחר, ליד חורה.

סעיד אלחרומי: ואללה, למה?

סעיד אלחרומי: למה אם אתה מקים יישוב יהודי – אתה יודע מה?

סעיד אלחרומי: או שיהיה יישוב משותף, ויש לנו הרבה יישובים משותפים בארץ, או שיהיו שני יישובים ביחד, אחד ליד השני.

סעיד אלחרומי: אתה יודע מה?

סעיד אלחרומי: האישה מאום אל-חיראן, אבו אלקיעאן, היא לא נחמדה?

סעיד אלחרומי: היא לא יפה מספיק?

סעיד אלחרומי: תעשה גדר.

סעיד אלחרומי: אני מסכים לזה.

סעיד אלחרומי: אבל לקחת אותם, לעקור אותם משם כדי להקים יישוב חדש, אני חושב שזה אות קין על פנינו, על פני החברה הישראלית כולה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, היישוב השני שאני רוצה לדבר עליו בקצת הזמן שנשאר לי זה ואדי א-נעם.

סעיד אלחרומי: הסיפור של ואדי א-נעם הוא סיפור דומה לזה של אום אל-חיראן, רק שוואדי א-נעם – יש שם בערך 15,000 תושבים.

סעיד אלחרומי: הוא לא מוכר.

סעיד אלחרומי: על המפה הם שקופים, תושבי ואדי א-נעם; הם לא מוכרים.

סעיד אלחרומי: יש שם בית ספר – אני לא יודע אם הוא אפילו נמצא על המפה, אבל יש שם שני בתי ספר שהם בקרוונים שעומדים להתפורר, והעכברים מתרוצצים בין הגבס לבין הקיר החיצוני.

סעיד אלחרומי: דרך אגב, אני למדתי מכיתה א' עד כיתה ו', נדמה לי, באותו בית ספר.

סעיד אלחרומי: עדיין הוא באותו מקום.

סעיד אלחרומי: אפילו להרחיב לא מוכנים.

סעיד אלחרומי: כל הזמן המדינה התעקשה להעביר את ואדי א-נעם, על 15,000 תושביו, לשגב שלום.

סעיד אלחרומי: שגב שלום – שם הייתי ראש מועצה – בזמנו ב-2007 שגב שלום היו 7,000 תושבים, ורצו להביא 14,000 או 13,000 ל-8,000.

סעיד אלחרומי: למה?

סעיד אלחרומי: יש מחסור בשטח?

סעיד אלחרומי: לא.

סעיד אלחרומי: יש מחסור במחשבה נכונה.

סעיד אלחרומי: יש מחסור בהבנה בזכויות אדם, זכויות בסיסיות של אדם; הבנה שיש חיי קהילה, שיש חיי קולקטיב של תושבי ואדי א-נעם, וצריכים לתת להם את הפתרונות, לאנשים האלה.

סעיד אלחרומי: 30 שנה, מאז 1985, רצו להעביר את בתי הספר של ואדי א-נעם לשגב שלום.

סעיד אלחרומי: התושבים בוואדי א-נעם שבתו חודשיים.

סעיד אלחרומי: אפילו בנו אוהל והביאו את הילדים ולימדו אותם באוהל בשנת 1985.

סעיד אלחרומי: באותה תקופה הייתי בכיתה ח', נדמה לי.

סעיד אלחרומי: לימדו אותם באוהל, והחזיקו מעמד שם.

סעיד אלחרומי: היום, אחרי מאבק, רק בשבוע שעבר הואילה המדינה לבנות שם בית ספר תיכון ל-15,000 תושבים בוואדי א-נעם.

סעיד אלחרומי: תארו לעצמכם, תארו לעצמכם שלפני 30 שנה המדינה הייתה מכירה בוואדי א-נעם – איפה היינו מאז ועד היום: איך הייתה מתפתחת החברה של ואדי א-נעם; מה היה קורה לאלפי ועשרות אלפי האנשים שנמצאים שם; מה היה קורה לבת שהמשפחה הנשירה אותה, לא רצתה שהיא תגיע ללמוד תיכון במקום אחר, אם היה תיכון לפני עשרות שנים בוואדי א-נעם.

ישראל אייכלר: כבר בנו את בית הספר או שרק החליטו עליו?

סעיד אלחרומי: לא, רק החליטו.

סעיד אלחרומי: אינשאללה, אני מקווה שלא יבוא איזשהו פקיד ויחליט אחרת.

סעיד אלחרומי: אינשאללה.

סעיד אלחרומי: החבר'ה של ואדי א-נעם, דרך אגב, מתכוונים לשחוט גמל כשיבנו את בית הספר.

סעיד אלחרומי: אנחנו נזמין גם את המליאה – לחגיגה הזאת נזמין את המליאה.

סעיד אלחרומי: אבל, חברים – – –

ישראל אייכלר: כי אני מכיר הרבה בתי ספר בקרוונים במגזר החרדי שמבטיחים לבנות בתי ספר, וזה עוד הרבה הרבה זמן, לכן שאלתי.

ישראל אייכלר: חשבתי שאמרת שכבר בנו.

סעיד אלחרומי: לפחות על המיקום – הייתה הסכמה על המיקום.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, בכך שהפתרון בסוגיה הבדואית הוא לא פתרון שחור ולבן.

סעיד אלחרומי: מי שמחכה לחוקי או לא חוקי לא יגיע לשום מקום.

סעיד אלחרומי: אנחנו הבדואים – התושבים יישארו במקומם.

סעיד אלחרומי: גם אם המדינה תהרוס כל יום 100 בתים הם יישארו במקומם, והמדינה מבחינתה רק תגביר את הניכור של האוכלוסייה הבדואית, של הצעירים הבדואים, של עשרות אלפי – – –

ישראל אייכלר: משפט סיכום, כן?

סעיד אלחרומי: משפט סיכום.

סעיד אלחרומי: אני אומר, כפי שאמרתי בנאום הבכורה שלי, שאין מנוס מהידברות.

סעיד אלחרומי: תפסיקו את הכוחניות.

סעיד אלחרומי: בואו נשב יישוב-יישוב ונגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: תודה, כבודו.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

ישראל אייכלר: עכשיו אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מהמחנה הציוני.

ישראל אייכלר: יש לרשותך 40 דקות.

ישראל אייכלר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: ברכותיי על הישיבה הראשונה שאתה מנהל.

איילת נחמיאס ורבין: זה פיתוח המיומנויות מהר, אבל ממילא הן ישנן אצל אדוני, אז הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לברך את חבריי לאופוזיציה על כך שהם עומדים במשימה כפי שהתחייבנו וכפי שהבטחנו.

איילת נחמיאס ורבין: הקואליציה מסתובבת כאן ואומרת ומשרדת לציבור איזה מין תשדורת כזאת שאנחנו – האופוזיציה בעצם אשמה בכך שלא דנים בנושאים החשובים ולא דנים במתווה הנכים וכל מיני דברים מהסוג הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אז למען הסר ספק, הממשלה אומנם אישרה איזשהו מתווה לנכים ביום ראשון, אבל לא הניחה שום חקיקה בעניין הזה, כך שחשוב שהציבור ידע את האמת: לא האופוזיציה דוחה, אלא האופוזיציה היא שגרמה לכך שהממשלה נדרשה באמת למתווה הנכים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד משהו גם לחבריי מהקואליציה, שיום אחד יהיו באופוזיציה – אמן, אמן, אמן, כן יהי רצון: תזכרו את הרגע הזה המכונן הזה שאנחנו פה במליאה בשעות הארוכות האלה, משום שכשאתם תהיו אופוזיציה ואתם תרצו להילחם על מה שחשוב לכם, גם אתם תרצו לעשות פיליבסטר.

איילת נחמיאס ורבין: וללכת ולעקוץ את האופוזיציה על זה שהיא עושה את מה שמחויב ממנה, שהיא נלחמת על חוקים שנראים לה בעייתיים, חמורים, מושחתים – כל מה שאמר כאן חברי האדיר מיקי לוי לאורך שמונה שעות – אני אומרת לכם, תזכרו את הרגעים המכוננים האלה שבהם אתם מאשימים אותנו בכל מיני דברים, משום שיום אחד זה יהיה אתם.

איילת נחמיאס ורבין: ככה אנחנו אומרים לפעמים לעצמנו כשאנחנו תומכים בחקיקה שהקואליציה מביאה, כי אנחנו אומרים לעצמנו: היא חקיקה שמשרתת את הציבור, היא חשובה, אנחנו נהיה שם, למרות שאולי לפעמים בעיני הציבור שבחר בנו אנחנו צריכים תמיד ללכת נגד הקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: הגישה, בוודאי של הסיעה שלי אבל גם של סיעות אחרות בבית, היא גישה שונה לחלוטין – היא גישה ממלכתית; היא גישה שאומרת:

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לעשות מה שטוב לציבור.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, כל העקיצות האלה הן מאוד מאוד מיותרות.

איילת נחמיאס ורבין: וחשוב לי להגיד באמת לציבור, בשעה הזאת, שאני לא יודעת כבר כמה שעות – איבדתי את הספירה – אנחנו בתוך הפיליבסטר: אנחנו נמצאים כאן כי הממשלה מנסה להעביר חקיקה מאוד מאוד בעייתית, והיא מנסה להעביר אותה במהירות, בדיוק כמו את חוק מסורת ישראל, את חוק המרכולים, את חוק הלאום בשבוע הבא.

איילת נחמיאס ורבין: היא מתעסקת בכל מה שחשוב לה, להישרדות שלה, ולא לציבור הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, במה אני הייתי מתעסקת אילו היינו הקואליציה בעת הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להקריא בפניך את השנתון הסטטיסטי של המועצה הלאומית לשלום הילד שפורסם השבוע.

איילת נחמיאס ורבין: ולמה אני עושה את זה?

איילת נחמיאס ורבין: א.

איילת נחמיאס ורבין: כי דיברתי הרבה מאוד על חוק ההמלצות; ב', חבריי דיברו הרבה מאוד על חוק ההמלצות, ואני רוצה לתת המלצה משלי לממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: וההמלצה שלי היא להתעמק בדוח הזה של המועצה לשלום הילד ולנסות להבין ממנו מה צריך לעשות כדי שלא כל ילד שלישי במדינת ישראל יהיה ילד רעב.

איילת נחמיאס ורבין: שלשום, נדמה לי – או אתמול, אני כבר לא זוכרת, איבדתי את הזמן – אמרתי לך: הבושה והחמלה יצאו דרך שער פלומבו, ואנחנו צריכים לתפוס אותן בחזרה ולהכניס אותן לכאן.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם שכשאני התעמקתי בדוח, בשנתון הסטטיסטי של המועצה לשלום הילד – ובגלל זה החלטתי להקדיש לו את הנאום הזה – אמרתי לעצמי: מישהו כאן באמת נרדם בשמירה.

איילת נחמיאס ורבין: הנתונים הם נתונים מאוד מאוד בעייתיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתף את הציבור הישראלי גם בנתונים הסטנדרטיים: בסוף שנת 206 חיו בישראל 2 מיליון ו-851,911 ילדים, שמהווים 33% מכלל האוכלוסייה, לעומת 34% בשנת 2000.

איילת נחמיאס ורבין: למרות המספר הגדל של ילדים בישראל, נמשכת מגמת הירידה, שאנחנו עדים לה כבר משנות ה-70, בשיעור שהם מהווים בכלל האוכלוסייה, זאת אומרת, הגידול הטבעי בישראל יורד, לא עולה, בניגוד למה שאנחנו חושבים; בשנת 1970 אוכלוסיית הילדים הייתה 39% מכלל אוכלוסיית ישראל, ובשנת 2016 רק 33%.

איילת נחמיאס ורבין: ויעניין אתכם בוודאי לשמוע שהירידה הזאת חלה בכל קבוצות הדת.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 נולדו 181,405 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: זהו דווקא גידול של 55% בשני העשורים האחרונים, בהשוואה ל-116,866 ילדים שנולדו בישראל בשנת 1995.

איילת נחמיאס ורבין: 70% מהילדים שנולדו בישראל בשנת 2016 היו יהודים.

ישראל אייכלר: אם היית מורידה את הילודה במגזר החרדי, המצב היה הרבה הרבה יותר גרוע.

איילת נחמיאס ורבין: היה יותר גרוע?

ישראל אייכלר: אם היית מורידה – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, חכה, ידידי, אנחנו נגיע גם למגזרים.

איילת נחמיאס ורבין: בשנים 2000–2016 עלה במקצת מספר הילדים הממוצע במשפחה ועמד על 2.4 – לאחר מגמת הירידה שהיינו עדים לה בין שנת 1980 לשנת 2000.

איילת נחמיאס ורבין: ל-83% מהמשפחות יש עד שלושה ילדים; ל-17% מהמשפחות יש ארבעה ילדים ויותר; בשנת 2016 היו 200,547 משפחות מרובות ילדים, כלומר ארבעה ילדים פלוס, ובשנת 2000 עמד מספרן רק על 150,399 משפחות.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, המספר של המשפחות מרובות הילדים גדל ב-33%.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לך משהו, אדוני היושב-ראש:

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שחלק גדול מהילדים האלה גדלים דווקא בשכבות הסוציו-אקונומיות היותר-גבוהות.

איילת נחמיאס ורבין: גם שם אתה רואה עלייה – מעבר משניים-שלושה ילדים הקלאסי לארבעה ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 היו 50,032 משפחות עם שישה ילדים ויותר.

איילת נחמיאס ורבין: השיעור של המשפחות האלה ירד דווקא, מ-7% ל-4%.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016, 9% מכלל הילדים בישראל חיו במשפחות שבראשן הורה עצמאי – מה שאנחנו קוראים חד-הורי כאן, בכנסת – לעומת 7% בשנת 1995.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיע לקטע הקשה באמת.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה עוד הרבה נתונים קשים, אבל אני רוצה לדבר על העוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על העוני, כי לפני שלושה שבועות, אם אינני טועה, פורסם דוח העוני, ונדמה לי שחלק מהנתונים שם נראו קצת יותר טובים, קצת יותר אופטימיים – פה ושם ירידה של 1.5%, פה ושם 3%.

איילת נחמיאס ורבין: אבל עכשיו אנחנו נדבר על ילדים עניים במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, כי ילדים עניים במדינת ישראל הם ילדים שלא עניים רק היום.

איילת נחמיאס ורבין: על פי כל המחקרים האקדמיים, ילדים שהם עניים היום יהיו עניים גם כמבוגרים.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שנקרא העוני הבין-דורי.

איילת נחמיאס ורבין: תחזיק חזק, אדוני היושב-ראש, הטיסה הזאת הולכת להיות קשה.

איילת נחמיאס ורבין: 881,369 ילדים חיו בעוני בשנת 2016.

איילת נחמיאס ורבין: זה כמעט מיליון ילדים, גברתי מזכירת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016, 31.2% מהילדים בישראל – כמעט כל ילד שלישי – חיו מתחת לקו העוני.

איילת נחמיאס ורבין: במהלך העשור שחלף שיעור הילדים העניים נע בממוצע סביב ה-33%.

איילת נחמיאס ורבין: אחד מכל חמישה ילדים יהודים חי מתחת לקו העוני, שזה 21.2%.

איילת נחמיאס ורבין: מתוך הילדים היהודים, כמעט שניים מכל שלושה ילדים חרדים, אדוני היושב-ראש, חיים מתחת לקו העוני – 58.7%.

איילת נחמיאס ורבין: שניים מכל שלושה ילדים חרדים.

איילת נחמיאס ורבין: תחולת העוני בקרב ילדים בחברה החרדית גדולה כמעט פי שלושה מתחולת העוני בכלל הילדים היהודים.

איילת נחמיאס ורבין: שניים מכל שלושה ילדים ערבים, אדוני היושב-ראש, חיים מתחת לקו העוני – 62%.

איילת נחמיאס ורבין: תחולת העוני בקרב משפחות ערביות עם ילדים גדלה מ-53% בשנת 2000 ל-62% ב-2016.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שאלה נתונים איומים.

איילת נחמיאס ורבין: ככל שמספר הילדים במשפחה גדול יותר – זה ודאי לא יפתיע אותך – כך גדלה תחולת העוני של המשפחות; 50% מהמשפחות שבהן למעלה מארבעה ילדים – זה כמובן סותר את מה שאמרתי קודם, שהרבה משפחות עם ארבעה ילדים ויותר דווקא נמצאות בסוציו-אקונומי הגבוה, אבל זה לא לגמרי סותר, כי זה יכול להיות גם וגם, כי זה עדיין רק 50%, תודה לאל, ושלא יהיה יותר – ו-64% מהמשפחות שבהן למעלה מחמישה ילדים, לאחר תשלומי העברות ומיסים, אחרי שהמדינה נתנה את הדגים, חיות מתחת לקו העוני; אחרי הבטחת הכנסה, אחרי מס הכנסה שלילי.

ישראל אייכלר: זה הכול יוקר המחיה, אגב, זה לא בגלל – יוקר המחיה השתנה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, זה גם יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא רק יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שזה גם יוקר המחיה.

ישראל אייכלר: לא, זה בעיקר יוקר המחיה.

ישראל אייכלר: כי אם תחזרי ליוקר המחיה שלפני כמה שנים, מ-880,000 הילדים העניים, מחציתם לא היו מתחת לקו העוני.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מסכימה איתך על מחצית, אני מוכנה להסכים איתך שאולי 150,000 ילדים היו, וזה הרבה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שזה דיון חשוב, הוא חשוב לעבודה שלנו כאן בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסוף, בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, הגענו לכאן, עובדתית – למעלה מ-881,000 ילדים מתחת לקו העוני.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 – וזה חשוב לשמוע – רק 11% מכלל הילדים העניים נחלצו מהעוני הודות לתשלומי ההעברה, לעומת 29% בשנת 2000, כלומר 11% לעומת 29%, 17 שנים אחורה.

איילת נחמיאס ורבין: מאז 2000 בולטת מאוד השחיקה ביכולתם של תשלומי ההעברה והמיסים לצמצם את ממדי העוני.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, העלייה ביוקר המחיה התחילה בערך 7-6 שנים יותר מאוחר, ולכן הנתון הזה כל כך חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: 26% מהמשפחות שבראשן הורה עצמאי – שוב, חד-הורי, מה שאנחנו מכנים – חיות מתחת לקו העוני.

איילת נחמיאס ורבין: קצבאות הביטוח הלאומי, דווקא בעניין הזה, הצליחו לצמצם את העוני במשפחות האלה ב-36% יותר מבכל סוגי המשפחות האחרות, כלומר בוודאי שיש ציבורים שבהם תשלומי ההעברה עוזרים.

איילת נחמיאס ורבין: למען הסר ספק, אני לא נגד תשלומי העברה, כמובן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק חושבת שאנחנו צריכים להבין מה המשמעות של תשלומי ההעברה האלה.

ישראל אייכלר: את מדברת על חד-הוריים.

איילת נחמיאס ורבין: על חד-הוריות, כן.

איילת נחמיאס ורבין: בדוח הם קוראים לזה "הורה עצמאי".

ישראל אייכלר: אבל במשפחות הגדולות, שיש שני בני זוג, אין הטבה בתשלומי ההעברה, ואין לזה השפעה, לכן, שם רק יוקר המחיה יקבע.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: ועדיין אני אומרת לך, בגלל שאנחנו מדברים על משנת 2000 עד שנת 2017, אני טוענת שיוקר המחיה השפיע, אבל הוא לא הגורם היחיד שהשפיע.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאני טוענת.

איילת נחמיאס ורבין: בולטים הפערים הגדולים בתחולת העוני בקרב ילדים בין המחוזות השונים – אדוני היושב-ראש, הקשב שלך חשוב עכשיו: 53% במחוז ירושלים; 37% ממחוז הצפון – כמעט פי שניים מאלה שבמחוז תל אביב; בתל אביב זה 19%, ובמחוז מרכז זה 14%.

איילת נחמיאס ורבין: אין לי כאן הנתון על מחוז דרום, ואני מניחה שגם שם הנתון לא אופטימי במיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: 53% בעירנו בירתנו ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני טוענת פה מאז הצהרתו של טראמפ – ובקו ישיר הפיטורים הקשים בטבע וסגירת המפעלים כאן – שעיר בירה, אין לה משמעות אם לא מתנהגים אליה כאילו היא עיר בירה.

איילת נחמיאס ורבין: נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני רוצה, ברשותך, אחרי הנתונים הקשים האלה של העוני, לחבר אותך לתעסוקת ילדים וכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מקריאה – שוב, אני רוצה להגיד, אני לא מקריאה את כל הנתונים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקריאה את הנתונים שבעיניי היו צריכים למנוע מאיתנו שינה בלילות האלה, ולא חוק ההמלצות.

איילת נחמיאס ורבין: 414,000 בני נוער בגיל 15–17 עבדו במהלך שנת 2016.

איילת נחמיאס ורבין: והינה הנתון החשוב: בין השנים 2011 ו-2016 גדל חלקם של בני ה-15–17 העובדים בקרב בני גילם – 6% לעומת 10% – לאחר ירידה מתמדת שנצפתה מאז 1995, כלומר, יותר בני נוער נאלצים לצאת לעבוד כדי לעזור בכלכלת הבית.

איילת נחמיאס ורבין: אין פה שאלה בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 נפתחו 1,454 תיקים בעניין הפרת זכויות של ילדים ובני נוער בעקבות פנייתם להסתדרות הנוער העובד והלומד.

איילת נחמיאס ורבין: הפניות השכיחות – כמה לא מפתיע – התייחסו לשכר ולזכויות הסוציאליות.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממשיכה הלאה, לא כי זה לא חשוב, לא כי יתר הנתונים לא חשובים, אלא משום שאני רוצה לנסות להספיק את כל מה שאפשר.

ישראל אייכלר: מה שאת אומרת זה בעצם שיש עבדות של ילדים במדינה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: תראה, אני רוצה מאוד מאוד להיזהר, אבל 414,000 בני נוער זה המון, זה מספר אדיר.

ישראל אייכלר: בשנות ה-50, בימי העלייה, לא היו צריכים כל כך הרבה נערים לצאת לעבודה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מספר אדיר, זה מספר אדיר.

איילת נחמיאס ורבין: זה מספר שבאמת באמת היה צריך לטלטל פה את הבית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני עוברת לחינוך, כי צריך לזכור משהו: בסוף, כשאנחנו מסתכלים על שוויון הזדמנויות אנחנו צריכים לזכור איפה הוא מתחיל.

איילת נחמיאס ורבין: שוויון הזדמנויות מתחיל בשני מקומות: הוא מתחיל בתזונה של הילדים – שגם שם, צריך להגיד, אנחנו יודעים שבשכבות החלשות התזונה היא לא טובה – ואנחנו צריכים לדבר על חינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אם לילדים אין חינוך, לא יהיה שוויון הזדמנויות.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת תשע"ז, שזה 2016/17, למדו 2 מיליון ו-290,514 ילדים במערכת החינוך, 76% מהם בחינוך היהודי, 24% בחינוך הערבי.

איילת נחמיאס ורבין: בתשע"ז, שוב, שנת 2016/17 – אנחנו יודעים ששנת הלימודים חולשת על שתי השנים – רק 23% מהילדים עד גיל שלוש, אדוני היושב-ראש, שהו במסגרות חינוך לגיל הרך המפוקחות על ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

איילת נחמיאס ורבין: 77% מהילדים שהו במסגרות פרטיות שאינן מפוקחות או בבית.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין מה המשמעות של הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אין לנו שליטה על מעונות שאינם מפוקחים, אין לנו, וככה אנחנו כל פעם נדהמים לראות סיפור חדש: פה אנחנו רואים מטפלות שמתעללות, ופה אנחנו רואים ילדים שקשורים לכיסא ההאכלה שלהם במשך ימים ולילות.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין, זאת המשמעות.

איילת נחמיאס ורבין: המדינה לא בונה יותר מעונות, וחמור מכך – היא לא מאפשרת להעסיק את המטפלות והסייעות במשכורות ראויות, כך שאלה לא רוצות לבוא לעבוד במקצוע הזה, שבעיניי הוא מקצוע נאצל, מה השאלה בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זאת המשמעות, צריך להבין.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שבין השנים תשע"ב ותשע"ו, כלומר בין 2011 ל-2016, גדל מספר הילדים בגיל שלוש-ארבע הלומדים בגני ילדים בפיקוח משרד החינוך ב-29%.

איילת נחמיאס ורבין: את זה אני חושבת שאפשר לייחס לדוח טרכטנברג בנושא גיל חובה מגיל שלוש.

ישראל אייכלר: בניית המעונות והגנים.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: קיים פער של כ-20% בין תלמידי כיתות י"ב הזכאים לתעודות בגרות לבין אחוז העומדים בדרישות הסף של האוניברסיטאות, זאת אומרת שלמרות שיש ילדים שזכאים לבגרות, הם לא יכולים להתקבל לאוניברסיטה, ומתקשים אחר כך להשתלב גם בחיים המקצועיים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד, אני חושבת שאקדמיה זה דבר מאוד חשוב, אבל אקדמיזציית-יתר לא אחת גורמת לבעיות.

איילת נחמיאס ורבין: יש אנשים שלא רוצים ללכת ללמוד באוניברסיטה, ולטעמי, ישראל לא טרחה להשקיע ביצירת מסגרות שרלוונטיות ומתאימות לכל מיני אנשים שהיו מעדיפים שלא ללכת ללמוד באוניברסיטה והיו מעדיפים לרכוש מקצוע.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מטפלים בדבר הזה, והתוצאה היא בסופו של דבר – אתם זוכרים את הילד העני שלא היה לו מה לאכול, אותו ילד עני שהלך לבית ספר רעב, אותו ילד עני שאמרנו שהוא יישאר בעוני הבין-דורי?

איילת נחמיאס ורבין: זה אותו ילד שלא יתקבל גם לאוניברסיטה.

איילת נחמיאס ורבין: אני עוברת לנתון שהוא לא קל, למרות שהוא נשמע מאוד קטן, מאוד נמוך יחסית לכל עשרות האחוזים שמניתי בנתונים: 3% בממוצע מהתלמידים דיווחו על הימנעות מהגעה לבית הספר מחשש לפגיעה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין: 3% מהמספרים שמנינו – אנחנו דיברנו קודם על 2.3 מיליון ילדים שמגיעים למערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נדבר על זה שמדובר, כמובן, יותר על בתי ספר יסודיים, אבל זה עדיין מספר מאוד גדול, אלה מספרים מאוד מאוד גדולים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על לפחות 100,000 תלמידים שדיווחו על כך שהם חוששים להגיע מטעמים של היפגעות.

ישראל אייכלר: 3% זה 100,000?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: תעשה 1% מ-3 מיליון – כמה זה 1%?

איילת נחמיאס ורבין: ואני הורדתי עוד, הורדתי עוד, כדי שזה יהיה רק תלמידי בתי ספר, שזה בערך מיליון.

איילת נחמיאס ורבין: זה בערך מיליון.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על ילדים עם מוגבלות, ברשותך.

איילת נחמיאס ורבין: 13% מהילדים בישראל הם בעלי מוגבלות כלשהי – 365,000 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: 9% מהם בעלי מוגבלות חמורה.

איילת נחמיאס ורבין: יותר נכון – ילדים עם מוגבלות.

איילת נחמיאס ורבין: הם משתמשים פה במונח הלא-נכון, "בעלי מוגבלות".

איילת נחמיאס ורבין: הם לא הבעלים של המוגבלות, אלא יש להם מוגבלות.

איילת נחמיאס ורבין: מאז 1995 ועד 2016 גדל פי שלושה ויותר שיעורם של הילדים המקבלים קצבת ילד נכה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על 5.3 ל-1,000, לעומת היום – 18.3 ל-1,000 ילדים.

ישראל אייכלר: את רוצה להגיד שהילדים נהיו יותר חולים ונכים בשנים האחרונות – –

איילת נחמיאס ורבין: אני תכף אשתף אותך בעוד נתונים – –

ישראל אייכלר: – – או שמישהו נותן אישורים?

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת – תראה, אני תכף אדבר איתך על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מדבר איתי על אישורים מזויפים.

איילת נחמיאס ורבין: אני תכף אדבר איתך על זה, כשנסיים את הנתונים – – –

ישראל אייכלר: לא מזויפים.

ישראל אייכלר: הגדרות מאוד – – –

איילת נחמיאס ורבין: תראה, אני רוצה תכף לדבר איתך על הנושא של ילדים חולים, כי אני חושבת שאדוני גם השתתף בוועדות החינוך – הינה, יושב כאן חבר הכנסת מרגי, ואנחנו עוסקים הרבה מאוד בנושא של חינוך ילדים חולים בביתם, ואנחנו רואים שיש עלייה דרמטית במספר הילדים שזקוקים לחינוך בבית.

איילת נחמיאס ורבין: רק 21% מהילדים עם המוגבלות החמורה בישראל קיבלו ב-2016 קצבת ילד נכה, למרות הגידול המתמיד בחלקם מאז 1995; 85,226 תלמידים למדו בחינוך המיוחד בשנת הלימודים 2015/16, לעומת 61,811 בשנת 2009/10.

איילת נחמיאס ורבין: 120,375 תלמידים מתוכם היו זכאים לסל שילוב – צריך להגיד שסל שילוב זה מאוד חשוב, זאת דווקא עלייה חיובית – לעומת 98,312.

איילת נחמיאס ורבין: יש 47,000 ילדים שעברו ועדת השמה, לעומת 33,000.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, זה משנת 2009/10 עד שנת 2015/16.

איילת נחמיאס ורבין: תראה איזו עלייה זאת.

איילת נחמיאס ורבין: 8% מהתלמידים שוועדת ההשמה קיבלה החלטה בעניינם שולבו בחינוך רגיל, ו-91% הושמו בחינוך המיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני מגיעה תכף לרגישות למזון.

איילת נחמיאס ורבין: למה זה קשור?

איילת נחמיאס ורבין: כי מספר הסייעות שנדרשות היום במערכת החינוך בגלל תופעות שאנחנו לא היינו רגילים להן עלה באופן דרמטי, ואין לתאר את שיעור הגידול – אנחנו רואים את זה בתחילת השנה, כשמספר הפניות אלינו הוא מטורף.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, הפניות נערמות.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו רואים איזה ילדים – תבין משהו, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מדברים על רגישות סתם, אלרגיה קלה; אנחנו מדברים על ילדים שאם הם למשל נחשפים לסומסום הם חוטפים מה שנקרא התקף אנפילקטי ויכולים להיות בסכנת חיים.

איילת נחמיאס ורבין: אין דרך אחרת להגדיר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני טיפלתי בשנה האחרונה בילדים שאלרגיים למשל ל-20 דברים: הם אלרגיים לסומסום, הם אלרגיים לאבק, הם אלרגיים לבוטנים, הם אלרגיים לחלב, ואי-אפשר לתאר מה נדרש – ופה צריך להגיד, מערכת החינוך פה נדרשת להתארגנות לגמרי לגמרי אחרת ממה שהיא הייתה מורגלת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל במענה על שאלתך מקודם – כן, התשובה היא שכנראה יש יותר ילדים שסובלים מבעיות בריאות ומתופעות שלא היינו רגילים להן.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שהיום אנחנו יודעים שיש יותר ילדים עם סוכרת – ותכף אני אגיע לנתונים של השמנה, ועסקנו בסימון מזון עד שבוע שעבר, אז אנחנו נראה את הנתונים על ההשמנה – אז התשובה היא שכן, יש יותר ילדים שחולים במחלות שלא היו פעם.

איילת נחמיאס ורבין: אז יש יותר ילדים שחולים בסוכרת, ויש יותר ילדים שסובלים מצליאק, שזאת תסמונת של רגישות לגלוטן, ואתה רואה ילדים שסובלים גם מסוכרת וגם מצליאק.

איילת נחמיאס ורבין: אני שאלתי, אגב, את מי שעומדת בראש ארגון האלרגולוגים הישראלי, פרופ' ננסי – שכחתי את שמה, ואני מתנצלת בפניה – שאלתי אותה אם היא יודעת איך הגענו למצב שיש יותר ילדים אלרגיים בישראל, והם לא יודעים עדיין להסביר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בערך 10% מהאוכלוסייה סובלים מאלרגיה, ואחוז ניכר מתוך ה-10% האלה סובלים מאלרגיה גבוהה למזון שגורמת לסכנת חיים.

איילת נחמיאס ורבין: אז 2,359 ילדים אושפזו בגין תגובה אנפילקטית בשנת 2016, לעומת רק 1,442 ב-2010.

איילת נחמיאס ורבין: זו עלייה של כמעט 1,000 ילדים; זו עלייה של 900 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת תשע"ז הוגשו 3,299 בקשות לסייעות רפואיות בחינוך הרגיל – פי ארבעה ממספר הבקשות שהוגשו בשנת תשע"א, שהיה רק 843 אז.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים פה – – –

ישראל אייכלר: זה בדרך כלל לחולי סוכרת, נכון?

ישראל אייכלר: הסייעת המיוחדת – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: סייעת יכולה להיות לכמה וכמה תופעות: היא יכולה להיות לסוכרת עד גיל – הצלחנו להעלות את הגיל לפני שנתיים, אז עד גיל עשר; זה יכול להיות לאלרגיה – וגם לאלרגיה הם לא תמיד מקבלים את כל השעות שהם זקוקים להן.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, הרבה פעמים ההורים נאלצים להוציא אותם באמצע יום הלימודים, משום שאם הם ייחשפו בטעות למשהו מסוגי המזון האלה הם חס וחלילה בוודאי יזדקקו לאשפוז.

ישראל אייכלר: כן, אבל הבקשה לסייעת מיוחדת לתלמיד או לתלמידה, זה בדרך כלל כדי שלא יהיה היפו לחולי סוכרת.

איילת נחמיאס ורבין: זה סוכרת – לא, מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: רוב הילדים היום מסתובבים עם משאבה.

ישראל אייכלר: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: כשלפני שנתיים נדרשנו לשאלה אם ילדים בני תשע יכולים לדאוג לווסת את האינסולין שלהם, התשובה הייתה: מובן שלא, לכן אנחנו הצלחנו להעלות את גיל הילדים שזקוקים לסייעת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל תדע לך, הסייעות לאלרגיה זה לא פחות חשוב, כי ילד למשל נחשף לקרדית האבק, יש לו בעיה עם אבק בכיתה, הוא נחשף לאבק – הוא מגיע לבית חולים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין את המשמעות.

איילת נחמיאס ורבין: משהו קורה.

איילת נחמיאס ורבין: משהו קורה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על ילדים נפגעי עבירה, כי אני חושבת שזה עניין מאוד רגיש וחשוב.

איילת נחמיאס ורבין: מאז 2006 ועד 2016 גדל מספרם של התיקים – הפליליים, כמובן – שנפתחו בגין פגיעה בקטינים, מ-14,513 תיקים ל-17,445 תיקים.

איילת נחמיאס ורבין: בכל השנים מספר התיקים בגין עבירות נגד קטינים מחוץ למשפחה היה גדול ממספר התיקים שנפתחו בגין עבירות שבוצעו בתוך המשפחה.

איילת נחמיאס ורבין: 57% מהתיקים שנפתחו בגין עבירות נגד ילדים בתוך המשפחה נסגרו – נתון מאוד מדאיג בעיניי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, מישהו מפחד.

איילת נחמיאס ורבין: 57% מהתיקים.

איילת נחמיאס ורבין: 81% מהתיקים שנפתחו בגין עבירות נגד ילדים מחוץ למשפחה נסגרו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, שהשבוע ניהלתי בוועדה לזכויות הילד – בזכותה של חברת הכנסת שאשא ביטון, שעומדת בראשות הוועדה; היא אפשרה לי לנהל דיון קשה ביותר בנושא של פדופיליה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד לך שזה מזעזע, איך הנתונים הולכים וגדלים, ואתה רואה כמה תיקים נסגרים בגלל תקלות בחקירה: מחיקת דיסק קשיח של מחשב, ילד שלא היה אפשר לחקור אותו – – –

אורלי לוי אבקסיס: אין להם נתונים כמה לא מגיעים לכתב אישום בגלל זיהום חקירה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אין נתונים – – – אין על מה לעבוד.

איילת נחמיאס ורבין: זה מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: זה מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: אני שאלתי מספרים, ושאלתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת אבקסיס, אני רוצה להגיד לך שאני אמרתי: זה לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: את יודעת איפה אנחנו נתקלות בזה תמיד?

איילת נחמיאס ורבין: כשמדובר בילדים ובנשים.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר לתאר – אין תיעוד של העבירות.

איילת נחמיאס ורבין: אין תיעוד.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר לעצמך – אתה שואל את הפרקליטות: תאמרי לי, כמה תיקים נסגרו בגלל בעיה בחומר החקירה?

איילת נחמיאס ורבין: לא בגלל שילד הוא קטן מדי ולא היה אפשר לחקור אותו, שזו בעיה מסוג אחר לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: לא – – – את הזמן – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על זיהום חקירה, בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה פשוט נחשף לדברים שהם מזעזעים, ואז אתה אומר לעצמך: תראה, מספר התיקים הפליליים – חברת הכנסת אבקסיס – מספר התיקים הפליליים שנפתחו בגין עבירות מין כלפי קטינים גדל מ-2011 עד 2016 מ-2,003 ל-2,514.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, מספר התיקים יותר גדול, כלומר יש יותר קטינים, על פניו, שמתלוננים או שההורים שלהם דוחקים בהם להתלונן, אבל בסוף בסוף בסוף התיקים נסגרים, ואתה פשוט לא מצליח להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, צריך להגיד עוד נתון מזעזע: בין 2010 ל-2016 חלה עלייה באחוז התיקים שנפתחו בגין עבירות מין נגד קטינים במוסדות חינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להזכיר פה את האירוע הנוראי שאירע בבית ספר בצפון תל אביב, שבו מורה בשם שאול שמאי ניצל ילדות בכיתה.

איילת נחמיאס ורבין: אני בקשר עם ההורים מדי שבוע, אדוני היושב-ראש, ואני פשוט לא מצליחה להבין איך העניין הזה טופל.

איילת נחמיאס ורבין: גם ההורים בעצמם אומרים: תראי, המורה נראה לנו מורה מאוד טוב, וגם אנחנו ביקשנו להשאיר אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מרגע שזה התגלה, ב-7 ביוני 2017 – אי-אפשר לתאר איזו רשלנות בטיפול.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לך, חבר הכנסת מרגי, שעזרת לי לקיים דיון מאוד קשה בוועדת החינוך בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פשוט לא מצליחים להבין איזה אירוע היה שם.

איילת נחמיאס ורבין: וחברת הכנסת אבקסיס, הוא היה חסום במערכת של משרד החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – היום אני כבר יודעת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני העברתי, יחד עם מי שהוא היום שר, יריב לוין, את אי-העסקת – – – במוסד חינוך – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – בכל מוסד שיש בו נגיעה – – – החוק הזה לא נאכף במקרה שלו.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני – – –

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אגיד לך, אני אגלה לך סוד: אני הצלחתי קצת לחפור.

איילת נחמיאס ורבין: כנראה, כנראה התקלה הגדולה הייתה – ואני עוד לא יודעת להגיד את זה לאשורו, אבל הייתה תקלה – הוא היה חסום במערכת אחת ופתוח במערכת שנייה.

איילת נחמיאס ורבין: והמערכות האלה – זה עולם המחשב; אנחנו הולכים לדיגיטלי, דיגיטלי, דיגיטלי, מהעולם האנלוגי.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים אני אומרת: חסר לנו קצת העיפרון והנייר.

איילת נחמיאס ורבין: המערכות לא היו מחוברות ביניהן, ולכן לא הייתה בעיה לעקוף את המערכת, כי המערכת של התשלומים – במערכת התשלומים הוא לא היה חסום.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להאמין.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, הייתה לו עבירה קודמת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר לעצמך: זה לא יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: – – – לפי החוק אז לא הוא היה מועסק שם.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר לעצמך: צריך להבין מה קורה פה, כי בסוף יש ילדות קטנות – שהיו בכיתה ב', עכשיו הן בכיתה ג' – שאת האירוע הזה הן כנראה לא ישכחו לעולם.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט נורא ואיום.

איילת נחמיאס ורבין: אני אעבור לילדים בסיכון.

איילת נחמיאס ורבין: גם זה נושא שחברת הכנסת אבקסיס התמחתה בו, צריך לומר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאחלת לך שתהיי מומחית לדברים אחרים, יותר טובים, אבל הילדים בסיכון – – –

אורלי לוי אבקסיס: שלא נזדקק להם.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, שלא נזדקק למומחים לילדים בסיכון.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק מה שהתכוונתי לומר.

איילת נחמיאס ורבין: בתחילת 2016 היו מוכרים לשירותי הרווחה 438,963 ילדים, שמהווים כ-15% מכלל הילדים בישראל – עלייה, אדוני היושב-ראש, של 55% מאז שנת 2000, שאז היו מוכרים למערכת רק 200,417 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, מצד אחד אתה יכול להגיד לעצמך – – –

מרב מיכאלי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יקירה, אני אשים משקפיים, כי את יודעת שאחרת אני לא שומעת.

מרב מיכאלי: אני אומרת שנתתי את כל הנתונים האלה מהדוח, וזה פשוט מוציא מהדעת.

מרב מיכאלי: ועוד לא הגעת לאובדנות, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: חכי, לאובדנות עוד לא הגעתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך שאני לא ידעתי שזה מה שעשית אתמול, ואני שמחה, משום שהדוח הזה, ראוי שהוא יוקרא כאן שוב ושוב ושוב ושוב.

מרב מיכאלי: חד-משמעית.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם: איך זה יכול להיות?

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לך שאני יצאתי מהנאום שלי כל כך עצובה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

מרב מיכאלי: פשוט כל כך עצובה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: מצד אחד אני אומרת לעצמי, העלייה במספרים, אילו היא הייתה מדברת על עלייה בדיווח – יש לזה חשיבות.

איילת נחמיאס ורבין: יש לזה חשיבות.

מרב מיכאלי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת שהאנשים, המורים, העובדים הסוציאליים – הסביבה שמחויבת לדווח מדווחת יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אי-אפשר להסביר את העלייה בנתון הזה רק בזה, וזאת הבעיה הגדולה.

מרב מיכאלי: ממש.

מרב מיכאלי: ואגב, התאבדות את לא יכולה להסביר בדיווח.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

מרב מיכאלי: ילדות וילדים שמגיעים למיון בגלל שהם ניסו להתאבד – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

מרב מיכאלי: – – אין לזה קשר לדיווח.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, חכי, אני אגיע לאובדנות, וחשוב לי שתהיי פה, כי אני רוצה שתשמעי מה אני אומרת בנושא אובדנות.

מרב מיכאלי: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: מספרם של הילדים המצויים בסיכון משפחתי ישיר גדל מאז 2000 יותר מפי שניים והגיע בתחילת 2016 ל-367,440.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 הופנו 48,203 דיווחים חדשים על קטינים לטיפולם של עובדים סוציאליים לחוק הנוער; זאת עלייה של 9.6% משנת 2015.

איילת נחמיאס ורבין: טוב שהגעת, חבר הכנסת חיליק בר, כי ברוך השם, ממש לא מזמן נולדה לך ילדה קטנטונת, ומזלך ומזלנו כולנו שהילדים שלך, חס וחלילה, לעולם לא יהיו בדוח הזה – –

יחיאל חיליק בר: אמן ואמן.

איילת נחמיאס ורבין: – – ולא הילדים של אף אחד בכלל.

יחיאל חיליק בר: של אף אחד, של אף אחד.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני רציתי פשוט לציין את כניסתו.

איילת נחמיאס ורבין: סיבות הדיווח השכיחות ביותר היו הזנחה – 31%, התעללות פיזית – 28%, והתעללות מינית – 12%.

איילת נחמיאס ורבין: 72% מהילדים בסיכון נפגעו בידי אחראי מתוך המשפחה.

איילת נחמיאס ורבין: 72%.

איילת נחמיאס ורבין: תהדהדו את זה: 72% מהילדים שנפגעו נפגעו בידי מי שאחראי להם.

איילת נחמיאס ורבין: 72% נפגעו בידי אנשים שהיו אמורים לדאוג רק לרווחתם, לדאוג לאוכל שלהם, לדאוג למדור שלהם, לדאוג למלבוש שלהם, לדאוג לאהבה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: 72%.

איילת נחמיאס ורבין: איך אפשר לישון בלילה אחרי זה?

איילת נחמיאס ורבין: חוק המלצות או לא חוק המלצות – תעשו כבר משהו בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שהיום הפגיעות ברשת והעבירות ברשת הולכות וגדלות.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, חברת הכנסת אבקסיס, זה חלק מהמורכבות שמתלווה גם לעבירות הפדופיליה.

איילת נחמיאס ורבין: ודווקא בעניין הזה הייתה צריכה להיעשות עבודה הרבה יותר משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: כי כשאתה רואה שהקימו את מערך מאור אבל הוא עדיין לא מבצעי, אתה אומר לעצמך: עם כל הכבוד, למה בדיוק אתם מחכים?

איילת נחמיאס ורבין: זה כסף קטן במונחים של המשרד לביטחון הפנים.

איילת נחמיאס ורבין: למה לעזאזל אתם מחכים?

איילת נחמיאס ורבין: יושב בן אדם שנראה מאוד מרשים – גם מפקד יחידת צור של השב"ס נראה איש איכותי, וגם מי שאמור להיות אחראי להקמת המעון נראה איש מאוד ראוי ורציני, חברת הכנסת מיכאלי.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה אומר לעצמך: איך זה יכול להיות שלא עוזרים להם להפוך את המערך הזה למבצעי יותר מהר?

מרב מיכאלי: במקרה שלי זה איך את אומרת לעצמך יותר.

איילת נחמיאס ורבין: זה איך את אומרת לעצמך.

איילת נחמיאס ורבין: אז גם אני – איך את אומרת לעצמך, וגם איך אתה אומר לעצמך?

איילת נחמיאס ורבין: אני פשוט לא מבינה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, 11% מההורים בכלל לא יודעים אם הילדים שלהם נפגעו ברשת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה פה להגיד לאלה מחברותיי שיש להם ילדים צעירים: לא מזמן הבן הגדול שלי יונתן גילה שהסתכלתי לו בווטסאפ.

איילת נחמיאס ורבין: האמת היא שהסתכלתי לו באופן מקרי, אבל אז כבר שוטטתי במרחבים, והוא מאוד כעס עליי.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אמרתי לו: תקשיב לי, ותקשיב לי טוב, אדוני הנכבד.

איילת נחמיאס ורבין: יש לך פרטיות, ואתה זכאי לפרטיות שלך, אתה צודק, אבל אני היום לא מוכנה לקחת סיכון, ואני רוצה לראות אם אתה סובל, חס וחלילה.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אני מוכרחה להיות באיזושהי שליטה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה – אולי גם בגלל שאנחנו אימהות עובדות, אבל לא רק בגלל זה, בגלל שאני מרגישה שאנחנו מתקשות – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת נחמיאס ורבין: כן, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו גם מתקשות להיות בשליטה, צריך להגיד את האמת, חברת הכנסת אבקסיס.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה נתונים די מבעיתים על מספר השעות שילדים היום נמצאים מול המחשב.

איילת נחמיאס ורבין: אז לשמחתי הוא ילד שעושה הרבה ספורט.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, מהנתונים פה ילדים בישראל לא עושים מספיק ספורט, שזה יהיה לכם ברור; ובנות עוד עושות פחות ספורט מבנים.

איילת נחמיאס ורבין: מי שלא מבין את המשמעות ארוכת הטווח של זה פשוט צריך להסתכל על הנתונים של ה-OECD.

איילת נחמיאס ורבין: רצינו להצטרף ל-OECD – עכשיו תתנהגו בהתאם, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להצטרף ל-OECD, להתגאות בזה שזה חשוב מבחינה כלכלית, ולא לעשות את מה שכרוך בנתונים ההשוואתיים של העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מדהים – 33% מהבנות שבחרו לא לספר לאיש על הפגיעה ברשת דיווחו כי התביישו לדבר על זה, לעומת 17% מהבנים שדיווחו על כך.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו שואלות את עצמנו איפה העניין הזה של השוויון בין בנות לבנים – זה נמצא אפילו במקום הזה, שבנות מתביישות יותר מבנים, כי הן מרגישות שהן לא יכולות לדבר; שמישהו משתיק להן את הקול.

איילת נחמיאס ורבין: תבינו שהדברים האלה מתגלגלים, כן, לפרויקט MeToo.

איילת נחמיאס ורבין: במקום להיבהל מ-MeToo תברכו על MeToo; תבינו שאנחנו מנסות לעצור את זה שהבנות האלה שהיום מפחדות לדווח יהיו אלה שמוטרדות מינית בעתיד.

אורלי לוי אבקסיס: – – – סקר מקיף – – – ומסתבר שגם כאשר הם כבר מדווחים, הם לא מדווחים לאנשי המקצוע – הם לא מאמינים בהם – –

איילת נחמיאס ורבין: כן, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – לא לעובדים סוציאליים – – – ובדרך כלל הם דווקא מספרים לחבר הקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: והחבר לא יודע מה לעשות עם הדיווח הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מרגיש חסר אונים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה קצת לדבר איתכם על בריאות, משום שאחד הנושאים שהכנסת הזאת עוסקת בהם באופן אינטנסיבי זה הנושא של הקטל בדרכים.

איילת נחמיאס ורבין: במהלך שנת 2016 הגיעו לחדרי מיון 593,210 ילדים – גידול של 23% מאז 1995.

איילת נחמיאס ורבין: כשני שלישים היו הפניה לחדרי מיון בגלל מחלה, ו-35% היו עקב פגיעות חיצוניות, תאונות ופציעות.

איילת נחמיאס ורבין: הסיבה השכיחה ביותר לאשפוז הייתה נפילה.

איילת נחמיאס ורבין: גם הילדים שלי נפלו – אני לא מכירה הורה שהילדים לא נפלו לו בצורה מבהילה – אבל הנפילות שפה מדובר בהן הן נפילות מסוכנות באמת.

איילת נחמיאס ורבין: 17,698 מהפניות לחדרי המיון הן עקב תאונת דרכים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו תקשיבו לי, ותקשיבו לי טוב: מאז 2011 חלה עלייה של פי חמישה במספר הילדים שפנו למיון עקב תאונת דרכים שהיו מעורבים בה אופניים או קורקינט חשמליים – עלייה מ-374 ל-2,034.

איילת נחמיאס ורבין: ב-37% מכלל הנפגעים בתאונות הדרכים שהיו מעורבים בהן אופניים וקורקינטים חשמליים הם ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, אני אומרת לכם, אנשים פשוט לא רואים איך הם רוכבים על המדרכה; ילדים נוסעים על הוברבורדים.

איילת נחמיאס ורבין: מי אתם, הורים שקונים לילדים שלהם הוברבורד?

איילת נחמיאס ורבין: אתם מוכנים להסביר לי את הדבר הזה?

איילת נחמיאס ורבין: מי אתם, ההורים שבאופן מודע מאפשרים לילדים שלכם לרכוב על משהו שהוא מסוכן להם?

איילת נחמיאס ורבין: הוא מסוכן למבוגרים, אז הוא לא מסוכן לילדים?

איילת נחמיאס ורבין: מי אתם, הורים שנותנים לילדים שלכם לרכוב על אופניים בלי קסדות?

איילת נחמיאס ורבין: מי אתם, הורים שנותנים לילדים שלכם לרכוב על אופנועים בגיל 16 עם קסדות חצי?

איילת נחמיאס ורבין: קסדות חצי, שאני לא מצליחה לשכנע את משרד התחבורה שבכלל צריך להוציא מחוץ לחוק, כי צריך שיהיו רק קסדות שלושה רבעים או קסדות מלאות, אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: מי אתם, ההורים האלה?

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת כל פעם מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, הילדים שלי רוכבים על אופניים בקרבת הבית עם קסדה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא שמה להם מגיני מרפקים וברכיים, אני מצטערת, אני מתביישת להגיד לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רואה הורים מרכיבים את הילדים שלהם לבית ספר על כבישי תל אביב לא על שבילי אופניים ובלי קסדות.

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה לכם, תגידו לי?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה לכם?

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע כמו הטפה, ואני נשמעת כזאת חוזרת על עצמה בדבר הזה, אבל – –

מרב מיכאלי: – – – שיש הורים שמרכיבים את הילדות והילדים שלהם עם קסדות, אבל הם עצמם לא חובשים קסדה.

מרב מיכאלי: ואז – –

איילת נחמיאס ורבין: אין דוגמה אישית.

מרב מיכאלי: עזבי דוגמה אישית.

מרב מיכאלי: אם חס וחלילה – –

איילת נחמיאס ורבין: הוא נופל – –

מרב מיכאלי: – – הוא ייפול וידפוק את הראש, מה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד לך שאנחנו לא יוצאים בלי קסדה בעצמנו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל את יודעת מה, יותר מכך – יש כללים וגבולות גזרה שאתה מגדיר לילד.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שאמרתי ליונה בעניין הווטסאפ, יש דברים שאתה עושה כי ילד הוא ילד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לעבור לאחד הדברים הכי קשים אולי – בריאות הנפש, וכמובן אובדנות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח מאוד – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אבקסיס – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על בריאות הנפש של ילדים.

יחיאל חיליק בר: – – אנחנו נודה לכם – קצת יותר בשקט.

יחיאל חיליק בר: זה מפריע.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט קשה לי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני בטוחה, לא היה לי ספק.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: טיפה יותר בשקט.

איילת נחמיאס ורבין: לא היה לי ספק.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט סערת הרגשות, זה הכול.

איילת נחמיאס ורבין: 1,007 תיקים נדונו במהלך 2016 בוועדות פסיכיאטריות מחוזיות לילדים ולנוער, לעומת 366 תיקים; 7,717 ילדים טופלו במרפאות ממשלתיות לבריאות הנפש – אני מזכירה לכם שאנחנו פוסט הרפורמה – מתוכם 5% היו עד גיל חמש, 58% היו בני 6–12 ו-38% היו בני 13–17.

איילת נחמיאס ורבין: בין השנים 1993 ו-2016 חל גידול של כ-130% במספר הילדים ובני הנוער שהתקבלו לאשפוז.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי גם בבית חולים גהה וגם בבית חולים איתנים, ואני ראיתי איך ילדים מאושפזים במדינת ישראל, ואני אומרת לכם, אתם לא רוצים לחשוב שילדים מאושפזים בצורה כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שגם מבוגרים – ואני הייתי שותפה, יחד עם חברותיי כאן, במליאה, במאבק המדהים שניהלה קרן נויבך כדי להוציא את נועה מהבידוד בשער מנשה, אבל אני אומרת לכם באופן חד-משמעי: אתם רואים מבוגרים בבידוד, אבל כשאתם רואים ילדים הבכי והדמעות פשוט זולגות מאליהן.

איילת נחמיאס ורבין: בבית חולים איתנים היו זקוקים ל-10 מיליון שקל כדי לשפץ את המעון, אז אתם יודעים על מי אנחנו נסמכים באיתנים?

איילת נחמיאס ורבין: על קבוצה מדהימה של נוצרים מנורבגיה, באמת, קבוצה מדהימה של נוצרים מנורבגיה שבאה כל שנה לארץ כדי לשפץ את בית החולים לילדים איתנים.

איילת נחמיאס ורבין: אם לכם זה נראה נורמלי, אני באמת כבר לא יודעת מה להגיד, באמת כבר לא יודעת מה להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מביא אותי לנושא האובדנות, כי אחד הדברים שצריך להגיד על בתי החולים בכלל כשאתה רואה ילדים מאושפזים, גם בבתי חולים לחולי נפש, אבל גם בבתי חולים של מתמודדי נפש, נקרא לזה, אז הילדים האלה הולכים איתך.

איילת נחמיאס ורבין: איתי הילדים האלה הולכים לכל מקום.

איילת נחמיאס ורבין: 773 ילדים ובני נוער הגיעו בשנת 2016 לחדרי מיון לאחר ניסיון התאבדות, מתוכם 608 בנות שניסו להתאבד – כמעט פי ארבעה ויותר ממספר הבנים, שהיה 163.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם דבר מאוד מאוד מאוד קשה: עם הגיל גדל מספר ניסיונות ההתאבדות של ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: 24 ילדים עד גיל תשע ניסו להתאבד.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת חיליק בר, היושב-ראש, גיל תשע.

איילת נחמיאס ורבין: 24 ילדים עד גיל תשע ניסו להתאבד.

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה להם ומה עשה להם מישהו שהם ניסו להתאבד?

איילת נחמיאס ורבין: 282 ילדים גיל 10–14, ו-465 ילדים בגיל 15–17.

איילת נחמיאס ורבין: 40% מהקטינים שניסו להתאבד במהלך 2016 היו מתחת לגיל 14.

איילת נחמיאס ורבין: איך אנחנו יכולים לישון בלילה כשאין אף אחד שמאתר?

איילת נחמיאס ורבין: ושתדעו לכם שיש דרכים לאתר.

איילת נחמיאס ורבין: בית החולים גהה עובד עם כמה מהעיריות בישראל על מנת לנטר ילדים שיש להם בעיות נפשיות.

איילת נחמיאס ורבין: יש פרויקטים כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר לעשות את זה, אפשר להציל ילדים מאובדנות, אבל צריך להחליט על סדר עדיפויות נורמלי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת ההמלצה שלי למדינה, לממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממליצה לכם להתעסק בדברים החשובים באמת.

איילת נחמיאס ורבין: זה סדר העדיפות הנכון, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: מוות של ילדים כתוצאה מפגיעה חיצונית – במהלך חופשת הקיץ של 2017, היושב-ראש חיליק בר, מתו 37 ילדים, מתוכם 21 ילדים מתו בתאונות דרכים, ארבעה ילדים כתוצאה מנפילה – זאת הייתה המחלה הכי קשה של הקיץ הזה, שלושה ילדים מתו מחנק ושני ילדים מתו מטביעה.

איילת נחמיאס ורבין: ועכשיו אני רוצה להגיד לכם: אל תחכו לקיץ הקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: בשנים 2008–2016 אירעו 496 מקרים שילדים נשארו, הושארו, נלכדו ברכב.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 היו 92 מקרים, שבעה מהם הסתיימו במוות.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי, על מה אנחנו מדברים?

איילת נחמיאס ורבין: שבעה ילדים נפטרו כי שכחו אותם ברכב, אבל מובילאיי חשוב להתקין ודברים אחרים לא חשוב להתקין.

איילת נחמיאס ורבין: אז תתקינו גם מובילאיי ותיאלצו גם להתקין מערכות הרבה יותר פשוטות שאפשר לעשות והרבה יותר זולות כדי שאנשים לא ישכחו את הילדים שלהם ברכב, אלוהים ישמור.

איילת נחמיאס ורבין: באמת אלוהים ישמור.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי שאני אתייחס לתזונה של ילדים, ומאוד מאוד חשוב לי לדבר על זה.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר סיימנו כאן את התהליך של תקנות סימון מזון.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם, אני לא מונעת מהילדים שלי לאכול שום דבר, למעט משקאות ממותקים.

איילת נחמיאס ורבין: לא מונעת.

איילת נחמיאס ורבין: גם משקאות ממותקים, לפעמים, אם הם רוצים, אני מאפשרת.

איילת נחמיאס ורבין: הכול עניין של מידה.

איילת נחמיאס ורבין: מה את צוחקת, חברת הכנסת תומא סלימאן?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מונעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאמינה במניעה, אני מאמינה במידתיות.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: והסימון האדום לא נועד למנוע אלא נועד למדוד.

איילת נחמיאס ורבין: ילדים במדינת ישראל – 18% מתלמידי כיתות א'–ו' ו-30% מתלמידי כיתה ז' סבלו ממשקל עודף והשמנה.

איילת נחמיאס ורבין: ילדים שסובלים מעודף שומן יסבלו ממחלות בבגרותם, אין מה לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק מה שאנחנו צריכים לטפל בו.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם זוכרים שהזכרתי לפני כמה דקות את העובדה שילדים בישראל עושים פחות ספורט?

איילת נחמיאס ורבין: אז ילדים בישראל עושים פחות ספורט.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: ו-83% מבין כל הילדים שעוסקים בספורט הם בנים, כי בנות לא מעודדים לעסוק בספורט תחרותי.

איילת נחמיאס ורבין: חבל ששרת התרבות והספורט מירי רגב לא נמצאת כאן, כי אנחנו מדברות על כך הרבה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לעודד יותר בנות לעשות ספורט.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיע לכמה נתונים אחרונים, שהם חשובים לי מאוד מאוד מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתדעו שכלות עד גיל 19 במדינת ישראל – שגיל 19 זה גיל חתונה חוקי – אבל הן היו 7.5% מכלל הנישאים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחוז מאוד גבוה בהשוואה לרוב המדינות המערביות, וגם שיעור הלידות של נערות בגיל 15–19 בישראל הוא מן הגבוהים ביחס למדינות אירופה.

איילת נחמיאס ורבין: תתעוררו.

איילת נחמיאס ורבין: תתעוררו.

איילת נחמיאס ורבין: תטפלו במה שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל נמצאת במקום – סליחה, את זה אמרתי קודם, שצופים יותר מדי בטלוויזיה, אבל לצערי נדמה לי שגם הילדים שלי יענו על הסטטיסטיקה הזאת של ילדים שצופים יותר מדי בטלוויזיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה משפט אחרון – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: משפט אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי לדבר גם על עישון ילדים, אבל אני רוצה שנזכור, לסיום: ילדי ישראל נמצאים בקצה העליון של מדרג העוני מבין המדינות שנמדדו על ידי ה-OECD.

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקו לחפש לעצמכם תירוצים ותפסיקו להגיד לעצמכם שירדנו פה ב-1.5% ופה ב-3%.

איילת נחמיאס ורבין: 34.5% מהילדים בישראל היו מצויים ב-2015 בסיכון לעוני.

איילת נחמיאס ורבין: זה גבוה ואפילו כפול מהממוצע במדינות ה-OECD.

איילת נחמיאס ורבין: ממשלה יקרה, אני ממליצה לך בחום: תתעוררי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברתי.

יחיאל חיליק בר: מכאן, איילת, נאחל מזל טוב לעברי, שחוגג 50 שנים להיווסדו.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב לו ולה.

איילת נחמיאס ורבין: ביום שישי.

יחיאל חיליק בר: ביום שישי, אבל ביום שישי לא תהיה מליאה, אז אנחנו רוצים להכניס את היובל לעברי ורבין לדברי הימים של הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בשעה טובה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

שולי מועלם-רפאלי: איילת, ככה כתוב: "במשֹך היֹבל המה יעלו בהר".

שולי מועלם-רפאלי: כל אחד וההר שלו.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, מתוקה שלי.

יחיאל חיליק בר: מה ששולי אמרה – אני מסכים.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו הר, כמעט תמיד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד 30 דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת אלהרר.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: האמת, אני אתחיל במשהו קצת שונה.

עאידה תומא סלימאן: אני אתחיל בזה שישבתי עכשיו לפני חצי שעה והקשבתי לדברים של הקולגה שלי, חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

עאידה תומא סלימאן: סעיד הוא חבר כנסת חדש, למרות שהוא בא עם רזומה מאוד ארוך – הוא גם היה ראש מועצה.

עאידה תומא סלימאן: ישבתי והקשבתי והתמלאתי גאווה.

עאידה תומא סלימאן: התמלאתי גאווה, כי סעיד מסמל את כל ההצלחות של הערבים הבדואים בנגב, כמובן עם כל האחרים, של אדם שלמד – ושמענו את הסיפור שלו – הוא למד בבית ספר שעדיין מתקיים בקרוונים, במצב מאוד רעוע, ובכל זאת הצליח; בכל זאת, למרות מדיניות האפליה ולמרות מדיניות הדיכוי שהוא חווה כבן של האוכלוסייה הערבית, ובמיוחד כבן של הערבים הבדואים בנגב, הוא הצליח, והוא הגיע גם לתואר אקדמי, וגם ללמד, להיות ראש מועצה ולהיות חבר כנסת.

עאידה תומא סלימאן: למה אני אומרת את זה?

עאידה תומא סלימאן: כי אתמול נכחתי בנגב בבוקר.

עאידה תומא סלימאן: הייתי בכנס של נשים ערביות בדואיות שהקימו מועצת נשים, ואחר כך עברתי לבית המשפט, נכחתי במשפטו של שייח' סיאח א-טורי, שייח' אל-עראקיב, האדם שמדינת ישראל רוצה לשבור בכל כוחה, כי הוא עומד איתן על זכותו, זכות משפחתו, זכות הכפר שלו להתקיים על אדמתו, ולהמשיך למרות 122 פעמים שהכפר נהרס, כשהאנשים שחיים בתוך הכפר הזה היום, גברים ונשים, לנים בבית הקברות, כי כבר הורסים להם כל דבר שיכול להיות מעל הראש שלהם.

עאידה תומא סלימאן: סיאח א-טורי הצליח אתמול לבטל החלטת בית משפט להרחיק אותו מכפרו, והחלטה נוספת להכניס אותו לבית הסוהר לעשרה חודשים.

עאידה תומא סלימאן: דבר כזה אתם לא תשמעו שמדברים עליו בכנסת הזאת, חוץ מאשר מחברי הכנסת מהרשימה המשותפת, ואולי חברינו ממרצ יעלו את זה פה ושם.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת שהגיע הזמן אולי באמת לשים את הדברים במקומם ולומר למה אנחנו מושכים את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: הרבה אנשים שאלו אותי, אזרחים פשוטים שאלו אותי: בשביל מה עושים את הפיליבסטר הזה?

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה אתם מושכים דיונים על שלושה ימים?

עאידה תומא סלימאן: חלק מכם לא הולך לישון – כמובן רק חלק אחד, מהצד הימני של האולם; החלק השני רוב הזמן יכול לא להיות נוכח.

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה עושים את הדיונים האלה?

עאידה תומא סלימאן: הרי גם אני בתחילת דרכי בכנסת לא הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי למה אם בסופו של דבר עולה שר בסיום שלושה ימים של דיונים, עולה שר לפה, או שרה, ממשיכים לדבר ולדבר, מושכים את הזמן, עד שקוראים לכל חברי הקואליציה, מגיעים מבתי מלון, מגיעים מהבתים שלהם, רעננים, כי הם לא השתתפו בדיון, הם לא הקשיבו למה שאמרנו, הם יכלו להתפנות לעשיית הפריימריז שלהם ולפגוש כל מיני אנשים, ממשיך השר לדבר עד שנכנס אחרון חברי הקואליציה, והאישה הכי חזקה בבניין הזה, שכולנו אוהבים למרות הכול, עליזה, נותנת את הסימן, ואז השר מסיים, מצביעים, הקואליציה כולה מגויסת ומעבירים את החוק.

עאידה תומא סלימאן: אז בשביל מה דיברנו שלושה ימים, עיסאווי?

עאידה תומא סלימאן: אנשים שואלים.

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה?

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שבתקווה שאולי באיזשהו רגע נצליח לעשות מה שעשינו עם ההצבעה על חוק קצבת הנכים עם חברנו אילן גילאון, ויהיה איזשהו רגע של מחטף: האופוזיציה נמצאת במספר יותר גדול מהקואליציה, מצביעים, ויש לנו ניצחון קטן.

עאידה תומא סלימאן: ולמרות זאת, אחרי הניצחון הקטן הזה, תוקעים את החוק באיזו ועדה וממשיכים בדורסנות של עריצות הרוב.

עאידה תומא סלימאן: וככה זה הולך, אז באמת, למה עושים את זה?

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת שברגע – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – הוא פשוט שקרן.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה איתך, אבל בכל זאת.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, מה יש שם?

עיסאווי פריג': שולי, כל העולם שמע.

קריאה: על מי?

קריאה: על מי היא אמרה שקרן?

יחיאל חיליק בר: קודם כול, אם כבר, תגלי לנו מי זה השקרן, למה הוא שקרן וכו', אבל זה לא מקובל.

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב.

עאידה תומא סלימאן: מישהו מהקואליציה אומר על מישהו מהקואליציה שקרן.

עאידה תומא סלימאן: מי אני שאני אערער?

יחיאל חיליק בר: מאיפה את יודעת?

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: מי אני שאני אערער?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עאידה תומא סלימאן: אין מה לעשות, כששומעים מילים – – –

יחיאל חיליק בר: תדברו על השקרן טיפה יותר בשקט.

שולי מועלם-רפאלי: סליחה, סליחה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בכלל נצא מפה, זה לא נעים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': נחזור לסיאח א-טורי.

עאידה תומא סלימאן: יותר מעניין, כן?

עאידה תומא סלימאן: באמת, כשיש פיליבסטר, אחד מהדברים שאנחנו רוצים זה לדון בדברים היותר-מעניינים, לנצל את ההזדמנות.

עאידה תומא סלימאן: הרבה מהציבור לא יודע שאין לנו הרבה הזדמנויות לעלות על הדוכן הזה ולדבר לפי סדר-היום, האג'נדה שלנו, שבשבילה הגענו לבניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: הרי לא הגענו רק כדי לחסום חוקים דורסניים כאלה ואחרים.

עאידה תומא סלימאן: לא הגענו כדי לנסות אולי להדוף חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים שמוציאים אזרחים מחוץ למשוואה.

עאידה תומא סלימאן: הגענו כדי לקדם דברים שאכפת לנו מהם, ואולי זאת ההזדמנות להעלות את הנושאים האלה.

עאידה תומא סלימאן: הרי מה בדיוק קורה ביום-יום?

עאידה תומא סלימאן: כולם מוכנים ליישר קו עם שחיתות.

עאידה תומא סלימאן: כולם יכולים, בקואליציה, להיות שלמים עם סיגרים ושמפניה ברגע שהם בעצמם מקבלים משהו.

עאידה תומא סלימאן: אחד מקבל את השבת שלו, השני מקבל אפשרות של פעילות ותיקונים של הרכבת בשבת, האחר – את המרכולים, אחד מבטיחים לו שהעולם יפסיק לעשן, באיזשהו שלב לא יהיה עישון, וגם האחרון מקבל – חוק הפריימריז, וככה הם יכולים לממן את הפריימריז שלהם.

עאידה תומא סלימאן: ואחד, יש לו את השיגעון של חוק הלאום, והוא הולך על כל הקופה, כי הוא רוצה לחוקק את חוק הלאום.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד כל אחד מהעדר מקבל חלק ונגיסה מהשחיתות הזאת, כולם מיישרים קו.

עאידה תומא סלימאן: וככה זה ממשיך, עד שאחרי כל העבודה הקשה שעושה מר נתניהו, והמשאים והמתנים שהוא מנהל, הוא מתרווח לו בכורסה בסוף יום, מרים כוס שמפניה ורודה, ביד השנייה יש לו סיגר, מסתכל לעבר האופק ורואה לו מדינה צוללת לתוך כיבוש, שחיתות, פנאטיות, פאשיזם, ומחייך, כי העיקר, העיקר שהוא עדיין יכול לשבת בכיסא של ראש הממשלה, והעיקר שהוא עדיין מצליח לשרוד.

עאידה תומא סלימאן: וממשיכים את ההסתה בקואליציה, וממשיכים לדבר על חברי הכנסת הערבים.

עאידה תומא סלימאן: השבוע, לרגל חג המולד של הנוצרים, לאחר שבירכתי את החוגגים בחג המולד, הייתה חברת כנסת שהיה חשוב לה לברך את הנוצרים ולבקש מהם שיודו לאלוהים שהם חיים במדינת ישראל, המגינה עליהם בכאוס שנמצא במזרח התיכון, שבעצם נותנת להם את כל זכויותיהם, והיא מנסה בכל כוחה לשכנע.

עאידה תומא סלימאן: אז אפשר לשאול אותה שאלה אחת קטנה: מדינת ישראל הדמוקרטית הוציאה את אנשי אקרית ובירעם – שאולי היא לא יודעת, אבל כולם נוצרים – הוציאה אותם מהבתים שלהם והבטיחה להם שיחזרו אחרי שבועיים, אחרי שבועיים, בשנות ה-50, והם עדיין לא חזרו, עד היום.

עאידה תומא סלימאן: עדיין אנשי אקרית ובירעם חוגגים את חג המולד מחוץ לבתים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: נישלו אותם מהקרקעות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: החלטות בג"ץ לא עזרו, ממשלות ישראל עדיין מתעקשות, אז על איזה זכויות של נוצרים?

עאידה תומא סלימאן: אתם רוצים גם את הצעירים הנוצרים כבשר תותחים במכונת הדיכוי הכי משומנת, שקוראים לה צה"ל – צבא כיבוש שמדכא עם אחר; רוצים לגייס את הצעירים הנוצרים, וכל הדברים היפים שאומרים מסביב נועדו למטרה זו, ולא לשמור את הזכויות של שום מיעוט, כולל המיעוט הערבי הנוצרי, שהוא חלק מהעם הפלסטיני.

עאידה תומא סלימאן: השבוע הזה, בכניסה למליאה, שמתי לב שקרה משהו.

עאידה תומא סלימאן: על הדלת של הכניסה מהצד הזה, מצד ימין, נכתב על הדלת: דלת כניסת הנגדה.

עאידה תומא סלימאן: נָגְדָה אומרים?

מסעוד גנאים: נֶגדה.

עאידה תומא סלימאן: נגדה.

יחיאל חיליק בר: נגדה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, בעברית צחה אופוזיציה.

עאידה תומא סלימאן: נכון?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: בלועזית צחה אופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: בעברית צחה נגדה.

עאידה תומא סלימאן: הקואליציה – יחדה – – –

מסעוד גנאים: הם ביחד, אנחנו נגד.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נגדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נגדה, נגד הקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: נגד היחדה.

יחיאל חיליק בר: נגדה.

מסעוד גנאים: – – –

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא מה שמשך את תשומת ליבי, כי אני בבניין הזה כבר שנתיים וחצי, ובהתחלה הסבירו לי שהאופוזיציה נכנסת מהדלת הזאת והקואליציה נכנסת מהדלת הזאת, והבנתי שזה חלק מהנהלים הלא-כתובים בכנסת, וכולם יודעים את זה.

עאידה תומא סלימאן: אז מה פתאום עכשיו נזכרו וכתבו את זה על הדלת?

עאידה תומא סלימאן: כנראה מישהו חשב שצריך להזכיר בכל פעם לאופוזיציה, כשהיא נכנסת: תזכרו, אתם אופוזיציה, אתם מתחילים לשכוח את זה.

עאידה תומא סלימאן: הינה, בכל פעם שנכנסים מהדלת חייבים לראות את זה מול העיניים ולזכור טוב מאוד להתנהג כאופוזיציה.

עאידה תומא סלימאן: אני עוד לא התחלתי אפילו לדרוש להתנהג כאופוזיציה לוחמת – הרי זה מה שהובטח לנו, לא, עיסאווי?

עאידה תומא סלימאן: הובטחה לנו אופוזיציה לוחמת.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו צריך להזכיר בכלל: אתם אופוזיציה.

עאידה תומא סלימאן: אל תצביעו רוב הזמן עם הממשלה, במיוחד כאשר היא מנהיגה חוקים דורסניים, חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים שפוגעים בזכויות אדם, בזכויות אזרח, בזכויות מיעוט.

עאידה תומא סלימאן: והאופוזיציה מרימה יד, מצביעה, והכול טוב ויפה, אבל כשמגיעים לחוק ההמלצות זה קו פרשת המים; עכשיו נתנהג כמו אופוזיציה; נילחם, נהיה אריות, נעמוד שלושה ימים על הדוכן ונדבר.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי העולם משתנה אחרי החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: הדמוקרטיה מחוסלת אחרי החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: נו באמת.

עאידה תומא סלימאן: נו, באמת.

עאידה תומא סלימאן: אני הולכת להקריא משהו עכשיו: "המטרה המסתמנת לנגד עינינו היא החלשת גופי החקירה, פגיעה במעמדו של היועץ המשפטי לממשלה, במבקר המדינה, ביועצים המשפטיים של משרדי הממשלה, והחמור מכול – פגיעה בבית המשפט כמקור להשלטת החוק בציבור ובמוסדות השלטון.

עאידה תומא סלימאן: המשמעות של מגמה זו היא פגיעה במעטפת שמתפקידה להגן על שיטת המשטר הדמוקרטית, על זכויות האדם, ולהשאיר כוח ללא ביקורת שיפוטית והנחיה משפטית בידי הרשות המבצעת – הממשלה, בחסות הרשות המחוקקת – הכנסת – – – הצעות החוק החדשות, שחלקן נועדו לפתור בעיות פרסונליות וקונקרטיות, במקום להשקיף על האינטרס הציבורי בהיבט רחב, עלולות לפגוע לטווח ארוך במלחמה בשחיתות ובחובה של כל הרשויות לפעול רק במסגרת החוק.

עאידה תומא סלימאן: כך ההצעה להימנע מלחקור ראש ממשלה בתקופת כהונתו, ההצעה שהמשטרה תימנע מלהעביר סיכום ראיות בחקירה והמלצות; הצעה נוספת שנועדה לחסום – – – היועצים המשפטיים שייבחרו על ידי נציג שר ומטעמו, הצעות השבות ועולות לקצץ בסמכויות בג"ץ, לחסום את הגישה לבית המשפט, למנוע מארגונים אזרחיים לעתור, לבטל את זכות העמידה הרחבה ולשנות את שיטת הבחירה של שופטים".

עאידה תומא סלימאן: מכובדיי, את זה לא אני אמרתי; זה לא חברת הרשימה המשותפת, התוקפת כל הזמן, הקיצונית.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים מי אמר את הדברים האלה?

עאידה תומא סלימאן: לא פחות ולא יותר, הגב' דורית בייניש – היא שאמרה את הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: רק שעם כל הכבוד לגב' דורית בייניש, הסיפור לא מתחיל עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: הסיפור לא מתחיל עכשיו, כאילו הכול היה בסדר ורק עכשיו הורסים לנו מול את העיניים את הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לדבר על דמוקרטיה ומערכת ערכים בד בבד עם המשך כיבוש ודיכוי.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לפצל בצורה כל כך בוטה.

עאידה תומא סלימאן: דמוקרטיה לא מתקיימת בצל המשך שליטה ועריצות רוב, לא רק על האחר – האחר שהוא העם הנכבש, כאילו – אלא גם על חלקים נרחבים מהאזרחים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: האם אכן התקיימה דמוקרטיה בעבר, והאם אכן קיימת דמוקרטיה היום?

עאידה תומא סלימאן: מדברים על מדינה יהודית ודמוקרטית.

עאידה תומא סלימאן: הכוונה כנראה הייתה שהמדינה דמוקרטית ליהודים ויהודית לערבים.

עאידה תומא סלימאן: ככה זה.

עאידה תומא סלימאן: אז מה קרה בעצם עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: למה חוק ההמלצות הוא קו פרשת המים – דווקא חוק ההמלצות, ולא המשך הכיבוש, לא המשך החזקת עם אחר תחת שליטה ברוטלית מנוגדת לחוק הבין-לאומי, וגם לא המשך דיכוי, הרג והתנחלויות, גזל ופשעים יומיומיים?

עאידה תומא סלימאן: אומרים עלינו, הח"כים הערבים, שאנחנו עסוקים כל הזמן בלדבר על כיבוש.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול, אני מקבלת את זה כתעודת הוקרה, כי אנחנו מדברים על ציפור הנפש, אנחנו מדברים על הדבר שמשחית את כל החברה הישראלית.

עאידה תומא סלימאן: מקור השחיתות הוא הכיבוש, אז אנחנו מדברים עליו, אבל אנחנו גם מנסים לחוקק חוקים.

עאידה תומא סלימאן: מתי השאירה לנו הקואליציה הזאת את האופציה לחוקק חוק אחד שהוא לטובת האוכלוסייה שאנחנו מייצגים?

עאידה תומא סלימאן: מתי הרשתה לנו ונתנה לנו הקואליציה – שמצביעה כמו עדר נגד כל הצעת חוק בלי לחשוב אם היא טובה או לא טובה, ואחר כך באים אלינו בטענות?

עאידה תומא סלימאן: אחר כך באים אלינו בטענות: למה אתם לא מייצגים את האוכלוסייה שלכם?

עאידה תומא סלימאן: כמה הצעות לסדר-היום על עוני, על הריסת בתים, על אלימות באוכלוסייה הערבית לא נתקבלו על ידי הנשיאות?

עאידה תומא סלימאן: ואחר כך באים ואומרים: אתם מדברים רק על כיבוש.

עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו מדברים על הכול; אנחנו מדברים וזכותנו לדבר על הכול.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שקו פרשת המים הוא חוק ההמלצות ולא אחוזי העוני, שרק עולים במדינה הזאת?

עאידה תומא סלימאן: איך יכולים ללכת לישון כאשר 66% מהילדים הערבים נמצאים מתחת לקו העוני ושליש מהילדים במדינה הזאת חיים מתחת לקו העוני?

עאידה תומא סלימאן: עם משכורות כמו שלנו אנחנו לא מתחת לקו העוני, אבל האם אנחנו מבינים מה זה ילד רעב?

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו יכולים לתאר לעצמנו מה זה לקום בבוקר כשאין אוכל בבית לתת לילד?

עאידה תומא סלימאן: וזה לא קו פרשת המים; שיגדלו הילדים האלה כמו שיגדלו, לא חשוב.

עאידה תומא סלימאן: 72 אזרחים ערבים נרצחו מתחילת השנה, אלימות משתוללת בתוך האוכלוסייה הערבית, ובכל פעם שאנחנו צועקים את הצעקה, אומרים לנו: חכו, חכו, בונים תחנות משטרה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא "הרצחת וגם ירשת".

עאידה תומא סלימאן: משאירים אותנו להתבוסס בדמנו, המשטרה, שנים רבות, ועדיין לא עושה את המוטל עליה, ואחר כך זה הופך לסיבה לקבל עוד תקציבים ולבנות עוד תחנות משטרה.

עאידה תומא סלימאן: 17 נשים יהודיות וערביות נרצחו מתחילת השנה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא קו פרשת מים, זה לא חשוב; אפילו לא מקצים לזה את התקציבים שהשרים בעצמם אישרו.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי זה כנראה לא חשוב.

עאידה תומא סלימאן: העברנו חוק להעלאת קצבת נכים במחטף.

עאידה תומא סלימאן: היה צריך לחכות עד שהנכים יסגרו את הרחובות, יפגינו חודש וחצי ויעשו בלגן כדי לזרוק להם סכום קטן.

עאידה תומא סלימאן: וזה לא קו פרשת מים.

עאידה תומא סלימאן: רק העניין של חוק ההמלצות משנה את כל העולם.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: נזכרתי עכשיו בסיפור על הרב.

עאידה תומא סלימאן: זה קצת נשמע מוזר שאני מספרת סיפורים על רב, אבל יש סיפור מאוד מפורסם, שמישהו בא לרב שלו ואומר לו: כבוד הרב, הבית שלי מאוד קטן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מרגישים בדוחק בתוך הבית, קשה לנו.

עאידה תומא סלימאן: יש לי בקושי חדר וחצי ואנחנו שבע נשמות.

יחיאל חיליק בר: נפשות.

עאידה תומא סלימאן: נפשות.

עאידה תומא סלימאן: אז מה עושים?

עאידה תומא סלימאן: אז הרב מסתכל עליו ואומר לו: תגיד, אתה מגדל איזה חיות מסביב לבית?

עאידה תומא סלימאן: אומר לו: כן.

עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לו: יש לך עז?

עאידה תומא סלימאן: אומר לו: כן.

עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לו: תכניס את העז הביתה.

עאידה תומא סלימאן: אז העז נכנסת.

עאידה תומא סלימאן: הוא הולך הביתה, מכניס את העז, ישנים בלילה.

עאידה תומא סלימאן: בא למוחרת.

עאידה תומא סלימאן: אומר לו: כבוד הרב, מה עשית לי?

עאידה תומא סלימאן: זה נעשה אפילו יותר מחניק.

עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לו: תגיד, יש לך חמור?

עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לו: כן.

עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לו: הלילה אתה מכניס את החמור לישון בתוך הבית, ונראה איך זה בבוקר.

עאידה תומא סלימאן: הוא בא בבוקר ואומר לו: כבוד הרב, כבר אי-אפשר לחיות ככה.

עאידה תומא סלימאן: מה אפשר לעשות – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, באתי למחות על מה שקרה פה.

יחיאל חיליק בר: אורן חזן.

עאידה תומא סלימאן: מה אפשר לעשות, אפרופו, אם כבר מדברים?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: והטינוף על צה"ל מעל בימת הכנסת חייב להיעצר.

אורן אסף חזן: זה לא הגיוני, הדבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואז – – –

אורן אסף חזן: אתם עושים פה פיליבסטר נגד השלטון.

יחיאל חיליק בר: רגע, אז החמור נכנס – – –

עאידה תומא סלימאן: אז החמור נכנס, בדיוק.

אורן אסף חזן: זה הפך להיות מאבק נגד צה"ל.

אורן אסף חזן: מאבק נגד הצבא.

עאידה תומא סלימאן: ואז החמור נכנס וזה נעשה מחניק.

יחיאל חיליק בר: אתה לא נכנסת בזמן טוב, כי היא בדיוק דיברה על זה שהחמור נכנס, ואתה נכנסת, אורן.

אורן אסף חזן: בוא בוא, אתה יודע, אתה יודע – – –

יחיאל חיליק בר: אתה מפריע לה, אבל, במשל.

יחיאל חיליק בר: היא נותנת משל עם רב.

יחיאל חיליק בר: אתה מפריע עכשיו לחברת הכנסת סלימאן לתת משל על רב.

יחיאל חיליק בר: טוב, חכה רגע.

אורן אסף חזן: אני שמעתי את הטינוף על צה"ל.

אורן אסף חזן: אני באתי לפה למחות.

יחיאל חיליק בר: טוב, חכה רגע.

יחיאל חיליק בר: עזוב רגע.

יחיאל חיליק בר: אני לא שמעתי.

יחיאל חיליק בר: אני מנהל כמה זמן כבר.

אורן אסף חזן: נו, אז אתה שמעת?

יחיאל חיליק בר: אז בוא נשמע רגע.

יחיאל חיליק בר: אפשר לה לשלים את המשל.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: את רוצה שאני אוסיף לך?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אז החמור נכנס.

עאידה תומא סלימאן: היינו באמצע כשנכנס החמור.

אורן אסף חזן: עיסאווי, אתה יודע למה אתה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אנחנו מנהלים פה עד עכשיו דיון תרבותי.

אורן אסף חזן: אלה, איזה תרבות יש להם?

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך לתת לה לדבר ולהשלים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני אשלים בדיוק מאיפה שעצרתי, כשנכנס החמור.

יחיאל חיליק בר: היא בדיוק עצרה כשנכנס החמור.

יחיאל חיליק בר: נכנס החמור – – –

עאידה תומא סלימאן: החמור נכנס הביתה, ונעשה יותר דוחק.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: את מה?

יחיאל חיליק בר: אתה לא שמעת את המשל.

אורן אסף חזן: אני, לא מעניין אותי המשל.

יחיאל חיליק בר: מה זה לא יפה?

יחיאל חיליק בר: תן לה להשלים את המשל, סליחה, היא בזמן דיבור.

אורן אסף חזן: אני דורש קודם כול רוצה התנצלות.

יחיאל חיליק בר: התנצלות על מה?

עיסאווי פריג': אורן, היא אמרה החמור נכנס, ואז אתה נכנסת.

אורן אסף חזן: עיסאווי, אתה יודע למה אתה – – –

יחיאל חיליק בר: אה, לא, אני לא עשיתי את הקישור הזה.

עאידה תומא סלימאן: עיסאווי, תעשה לי טובה, אתם יותר מפריעים לי.

עאידה תומא סלימאן: אתם מפריעים לי.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: קודם כול, נבהיר שהחמור שהיא התכוונה אליו לא קשור לכניסה של אורן חזן למליאה.

אורן אסף חזן: יש גבול, אתה יודע.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי על החמור שנכנס, ואני רוצה לדבר עליו עוד.

יחיאל חיליק בר: היא דיברה על החמור במשל, ולפני זה היה עז.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, סליחה, יש גבול.

עאידה תומא סלימאן: ואז נכנס החמור.

יחיאל חיליק בר: אבל למה אתה מפריע?

יחיאל חיליק בר: תן לה לסיים את המשל.

אורן אסף חזן: אבל, אני חייב להבין למה עיסאווי בחיים לא יהיה טווס?

אורן אסף חזן: אתה יודע למה הוא לא יכול להיות טווס?

אורן אסף חזן: למה הוא חמור.

עיסאווי פריג': יש סיפור מעניין.

אורן אסף חזן: אתה בחיים לא יכול להיות טווס.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה?

עיסאווי פריג': לא, החיים – – –

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, אחרי שגילית שלא תהיה טווס – – –

אורן אסף חזן: שנייה, בלי לצעוק, למה בחיים לא תהיה טווס?

יחיאל חיליק בר: לא, חבר הכנסת חזן, אתה לא תשתלט על הדיון, סליחה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, חבר הכנסת חזן, אני כבר שבוע לפחות לא הוצאתי אותך מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה – – –

אורן אסף חזן: אני מכבד את הבית הזה.

יחיאל חיליק בר: אז אתה מכבד את הבית הזה – אז תכבד את הדיון, בבקשה.

אורן אסף חזן: תכבד אותו גם אתה.

אורן אסף חזן: שתתנצל על הדברים על צה"ל – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע איזה דברים היא אמרה על צה"ל.

עיסאווי פריג': החמור נכנס הביתה.

עיסאווי פריג': מה אחרי זה?

עאידה תומא סלימאן: ואז נעשה מחניק, לא יכלו לנשום, הייתה צחנה.

עאידה תומא סלימאן: ואז באו בבוקר לרב ואמרו לו: כבוד הרב, מה עשית לנו?

עאידה תומא סלימאן: הכנסת את החמור הביתה, הכנסת את העז הביתה.

עאידה תומא סלימאן: איך נוכל להמשיך?

אורן אסף חזן: את בטוחה שזה לא – – –

עאידה תומא סלימאן: ואז אמר לו.

יחיאל חיליק בר: זה משל יפה על רב, תקשיב רגע.

יחיאל חיליק בר: אבל תקשיב רגע, אתה לא שמעת מההתחלה.

יחיאל חיליק בר: זה משל שמלכתחילה מספרים אותו על רב.

אורן אסף חזן: היא מדברת על שטויות והבל הבלים.

עיסאווי פריג': מתחיל להיות – – –

עאידה תומא סלימאן: ואז אמר לו הרב: תלך הביתה, תוציא את החמור החוצה, ונראה איך זה יהיה.

עאידה תומא סלימאן: ואז הוא הלך הביתה, הוציא את החמור – שזה לא תמיד קורה, שמוציאים את החמור, אבל הוא הוציא את החמור החוצה, והגיע ביום למוחרת.

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר לו: זה קצת יותר טוב, כבוד הרב.

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר לו: אוקיי, תוציא גם את העז החוצה ותגיד לי מחר איך זה.

עאידה תומא סלימאן: למוחרת, הגיע האדם, ואז אמר לו: ואוו, נעשה כל כך מרווח, עכשיו אנחנו חיים בצורה טובה בתוך הבית.

עאידה תומא סלימאן: כך שאני, מה שרציתי להגיד – – –

אורן אסף חזן: היושב-ראש, היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: רק שנייה.

אורן אסף חזן: אל תקשיב לשטויות שלה.

אורן אסף חזן: מה רלוונטי המשל?

אורן אסף חזן: אמר על צה"ל מכונת דיכוי.

אורן אסף חזן: צבא שמנסה לגייס נוצרים – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אז אתה עולה לדבר נגד החוק המושחת?

יחיאל חיליק בר: יש לך מה להגיד על החוק המושחת?

אורן אסף חזן: רוצה לאשר?

יחיאל חיליק בר: תעלה, תדבר, מה אתה רוצה?

אורן אסף חזן: תדברו על החוק, לא על צה"ל.

אורן אסף חזן: יש דברים שלא אומרים, לא על צה"ל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, מותר לנו לדבר על מה שאנחנו רוצים.

עאידה תומא סלימאן: זו זכות הדיבור שלי – – –

יחיאל חיליק בר: אני מזכיר לך, חבר הכנסת חזן, שגם אתה לא תמיד מדבר על הנושא שנותנים לך, נכון?

יחיאל חיליק בר: אז תן לה בבקשה לדבר.

יחיאל חיליק בר: אני אוסיף לך דקה.

אורן אסף חזן: אני לא – – –

יחיאל חיליק בר: אתה, אל תגיד לי, אורן.

יחיאל חיליק בר: אז תיזהר.

אורן אסף חזן: אני מבקש – – –

יחיאל חיליק בר: אז תיזהר, כי כבר עשית טעות פעם אחת.

אורן אסף חזן: צוחקים איתם, נחמדים איתם, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אני מבקש ממנה להתנצל.

יחיאל חיליק בר: עשית טעות פעם אחת והתנצלת עליה.

אורן אסף חזן: אתה הגדרת את עצמך אז מנומס, נכון.

אורן אסף חזן: אל דבר איתי בידיים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני מציע לך לנהוג בכבוד כלפי הבית וכלפי היושב-ראש, או שלא תהיה בחדר.

אורן אסף חזן: אני נוהג.

אורן אסף חזן: אני לא מוכן לקבל שאומרים על צה"ל "מכונת דיכוי".

יחיאל חיליק בר: אז תמחה.

יחיאל חיליק בר: גם אני לא מוכן.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: אגב, גם אני לא מוכן שיגידו על צה"ל "מכונת דיכוי".

אורן אסף חזן: זה מה שהיא אמרה.

יחיאל חיליק בר: וכשאני אדבר, אם צריך, ואני אדע שהיא אמרה את זה, אני אגיב לה על זה.

אורן אסף חזן: אני הייתי פה.

אורן אסף חזן: אני דורש התנצלות בשם הצבא שלנו, בשם הלוחמים.

אורן אסף חזן: אני דורש התנצלות.

יחיאל חיליק בר: סליחה, במדינה דמוקרטית, לצערנו ולשמחתנו מותר להגיד כמעט הכול.

אורן אסף חזן: – – – זה אסור.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה שאני אוסיף לה עוד דקה?

אורן אסף חזן: תוסיף לה גם עוד 20.

אורן אסף חזן: היא לא תדבר פה.

אורן אסף חזן: היא לא תדבר על – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני לא רוצה, אז תודה.

אורן אסף חזן: אדוני, תקשיב שנייה.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה.

עאידה תומא סלימאן: באמת, היושב-ראש, למה אתה לא רוצה?

יחיאל חיליק בר: אתה אומר, כל פעם שאני – – – אז תחסוך לי.

עאידה תומא סלימאן: הוא גוזל את הזמן שלי.

עאידה תומא סלימאן: הוא מונע ממני לדבר, ואתה לא רוצה להוציא אותו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: מה זה צריך להיות?

יחיאל חיליק בר: עוד פעם?

אורן אסף חזן: לא יפה.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק אתם רואים איך זה עריצות הקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: אתם רואים איך בן אדם – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אתה באמת מתחיל להגזים.

יחיאל חיליק בר: היא ברשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: תירגע, או שתצא לשתות קפה בחוץ.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: אני אשב.

אורן אסף חזן: מה אמרת עליי?

אורן אסף חזן: לא שמעתי טוב.

אורן אסף חזן: את גיבורה מעל הדוכן.

אורן אסף חזן: מה אמרת עליי?

אורן אסף חזן: חושבת שאני מפחד ממך ומהחברים החבלנים שלך?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה.

אורן אסף חזן: עיסאווי, שמעתי אותך.

אורן אסף חזן: אמרתי לך, אתה בחיים לא תהיה טווס.

עיסאווי פריג': – – – אנשים.

עיסאווי פריג': ראיתי איפה אתה גיבור.

עיסאווי פריג': ראיתי איפה אתה גיבור.

עאידה תומא סלימאן: יש רגעים בחיים ויש אנשים בחיים האלה שעדיף להתעלם מקיומם.

אורן אסף חזן: אתה רואה מה שנוח לך.

אורן אסף חזן: יש יותר פחדנים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת, תירגע.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תירגע בפעם השנייה.

עאידה תומא סלימאן: עיסאווי, (אומרת בערבית: בערבית אומרים: הזבוב לא הורג אבל מעורר קבס.

עאידה תומא סלימאן: )

אורן אסף חזן: בור, בור, בור, יותר פחדנים מאשר – – – כל כך מפחדת שמדברת בערבית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': נמשיך לחמור ולעז.

עיסאווי פריג': מאז שהחמור בא נהיה יותר דוחק.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, תעשה לי טובה, סיימנו עם החמור.

יחיאל חיליק בר: לא, את זה היא סיימה.

יחיאל חיליק בר: היא סיימה עם החמור.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להמשיך את הרעיון שהיה לי.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק ככה, אם יעבור החוק הזה – שהוא חוק אנטי-דמוקרטי, שנעשה בדיוק כדי לחפות על מושחתים, על שחיתות, על ראש ממשלה שצריך לעבור חקירות על השחיתות שלו – זה לא ישנה את המציאות שקיימת.

עאידה תומא סלימאן: זה לא ישנה את הדמוקרטיה המעוותת, שנותנת לכל מיני סוגי אנשים להיכנס ולחוקק, כאילו, או להשתמש בכוח ובחסינות הניתנת להם כדי להתפרע וכדי להשתלח באנשים.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שהחברה הישראלית הגיע לקהות חושים כזאת שהיא יכולה לחיות עם העוני.

עאידה תומא סלימאן: יכולה לחיות עם הריסת הבתים, יכולה לחיות עם כרסום הדמוקרטיה; עם פגיעה בזכויות אדם, עם כיבוש, עם התנחלויות, עם הרג, עם כיבוש שמשחית לא רק את ההנהגה – משחית את הנפש של בני אדם?

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אורן.

אורן אסף חזן: כיבוש – מטריף אותי.

אורן אסף חזן: אלה, נותנים להם אצבע, לוקחים את כל היד.

עאידה תומא סלימאן: ללא קו פרשת המים, כאשר כל פוליטיקאי אנונימי שהגיע לכנסת הזאת רק במזל, רק במזל הגיע, לאחר שסיים קריירה מאוד מפוארת – –

אורן אסף חזן: למה מה את עשית בחיים?

עאידה תומא סלימאן: – – יודע כל אחד כזה שאם הוא משתלח ואם הוא נעשה יותר קיצוני, ואם הוא מסית נגד חבר כנסת זה או אחר – –

אורן אסף חזן: את עוד לא ראית אותי קיצוני.

עאידה תומא סלימאן: – – הוא נעשה יותר חביב, והוא מקבל יותר קולות.

יחיאל חיליק בר: תודה, אורן.

עאידה תומא סלימאן: אז איך יכול להיות שחברה תגיע למצב כזה?

עאידה תומא סלימאן: צריך לשאול – – –

אורן אסף חזן: גם בטח החברים שלך – – – צריך להעיף אותך מפה.

אורן אסף חזן: עאידה, קישטה.

עאידה תומא סלימאן: על איזה סוג של דמוקרטיה מדברים ועל איזה סוג של תודעה ציבורית אנחנו מדברים?

עאידה תומא סלימאן: אני אתן לכם דוגמה.

יחיאל חיליק בר: עאידה, אני מוסיף לך עוד דקה.

יחיאל חיליק בר: אורן, אני אומר לך, בפעם הבאה אתה יוצא החוצה.

אורן אסף חזן: היא מדברת על – – –

יחיאל חיליק בר: היא בסדר.

יחיאל חיליק בר: תדבר עליה גם.

יחיאל חיליק בר: תירגע, אתה כבר הוספת לה שתי דקות.

אורן אסף חזן: למה אתה מוסיף לה?

אורן אסף חזן: אתה הוספת לה.

יחיאל חיליק בר: כי התפקיד שלי הוא לאפשר לאנשים לסיים את המשפט שלהם ואת הטיעון שלהם בזמן שלהם.

אורן אסף חזן: לא כשזה נוגע לפגיעה בצה"ל ולוחמיו.

יחיאל חיליק בר: בסדר, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים איך הצרפתים מבשלים צפרדעים?

עאידה תומא סלימאן: תשמע, אתה יודע איך צרפתים מבשלים צפרדעים?

מסעוד גנאים: – – – צפרדע, אולי מישהי או מישהו – – –

עאידה תומא סלימאן: צרפתים אוהבים לאכול צפרדעים, וזכותם, אבל אתם יודעים איך מבשלים אותם?

עאידה תומא סלימאן: הם שמים סיר מים קרים על האש, ומתחילים לזרוק את הצפרדעים חיים לתוכו – והם בסדר, הם בתוך המים, הם שוחים, ואז המים לאט-לאט מתחילים להתחמם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מה זה, קורס בישול?

עאידה תומא סלימאן: ואז הצפרדע – נעים לו, המים מתחילים להתחמם, הוא נרגע קצת.

עאידה תומא סלימאן: ומעט עולה החום, ועולה החום, עד שהם מתבשלים בלי לשים לב.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקורה לחברה הישראלית.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: עוד חוק, ועוד חוק, ועוד חוק – –

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

עאידה תומא סלימאן: – – עד שנעשית כהות חושים, וכבר הכיבוש – לא מרגישים אותו, וההרג לא מזעזע – –

אורן אסף חזן: אתה רואה?

אורן אסף חזן: עוד פעם, עוד פעם.

עאידה תומא סלימאן: – – והנבזות לא מזעזעת, והכול בסדר.

אורן אסף חזן: היא לא תדבר – – –

עאידה תומא סלימאן: ויש לנו דמוקרטיה, אחלה דמוקרטיה של ראש ממשלה המושחת.

אורן אסף חזן: אתה רואה?

אורן אסף חזן: עוד פעם, עוד פעם על החיילים שלנו.

אורן אסף חזן: את כל המחבלים החברים שלך אנחנו נחסל, עאידה.

אורן אסף חזן: עאידה, כל המחבלים, דינם – עמוק מתחת לאדמה.

אורן אסף חזן: עמוק – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר כהן, שיש לו – 12?

יחיאל חיליק בר: עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

אורן אסף חזן: תמחאו כפיים אחד לשני עד שתמצאו את עצמכם בסוריה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, גם נגד מאיר יש לך מה להגיד?

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: אמרתי לך, אתה בחיים לא תהיה טווס, למה אתה – – –

יחיאל חיליק בר: אורן, אתה רוצה שאני אוציא אותך?

יחיאל חיליק בר: די.

יחיאל חיליק בר: תודה, עיסאווי, תודה.

יחיאל חיליק בר: אני יכול לארגן לך לשתות קפה עם אורן חזן מחוץ למליאה.

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: אז די, חלאס, באמת, תנו לבן אדם לדבר.

יחיאל חיליק בר: מי שישמע פה – 120 חברי כנסת, איזו המולה.

יחיאל חיליק בר: יש פה ארבעה חברי כנסת.

אורן אסף חזן: – – – שהוא מאשים אותך שקראת לי חמור.

יחיאל חיליק בר: אני?

יחיאל חיליק בר: אני הבהרתי – – –

אורן אסף חזן: זה, הבן אדם הזה.

יחיאל חיליק בר: טוב, אני לא קראתי לך חמור ואני לא עשיתי את ההשוואה הזאת.

אורן אסף חזן: אני שעה שואל למה הוא בחיים לא יהיה טווס.

יחיאל חיליק בר: טוב, כבר שמענו את הבדיחה על הטווס.

יחיאל חיליק בר: אני יכול להתחיל לחבר הכנסת כהן את הזמן?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מאפס, שנייה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אנחנו במהלכו של הדיון הארוך סביב חוק ההמלצות.

מאיר כהן: אני מוצא חובה נעימה להודות לאנשים שסובבים אותנו, חברי הכנסת, אלה שעושים עבודה קשה בעיקר בימים אלה – עובדים סביב השעון ולא זוכים לכותרות.

מאיר כהן: אני מתכוון לאנשי משמר הכנסת, לעובדות ועובדי המזנון, לאנשי התחזוקה והניקיון, לאנשי ונשות מזכירות הכנסת – כל אלה שעבדו סביב השעון ועובדים כדי שאנחנו נוכל לממש את הזכות הדמוקרטית הזאת, את הזכות הפרלמנטרית.

מאיר כהן: תודה לכולם.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף לתודה.

מאיר כהן: אני חושב שאני אומר את זה גם בשמך וגם בשם כל חברי הכנסת.

מאיר כהן: תודה לציונה, שנמצאת שם וכל הזמן אנחנו רואים אותה.

מאיר כהן: אישה מיוחדת.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, מאחר שמדובר בחוק שזכה לשם "חוק ההמלצות", בחרתי להביא בפני ראש הממשלה את חוק ההמלצות שלי: א.

מאיר כהן: אני ממליץ לך, אדוני ראש הממשלה, שלא לקבל מתנות.

מאיר כהן: זה אסור.

מאיר כהן: בוודאי לא לכנות אספקה קבועה של מוצרים כמתנות.

מאיר כהן: מתנה צנועה או שי צנוע זה משהו שנותנים מתוך כבוד והערכה, לא מספקים בגלל דרישה נחרצת.

מאיר כהן: ב.

מאיר כהן: עוד אני ממליץ לך, אדוני ראש הממשלה, שלא לשוחח עם עורכי עיתונים ולנהל איתם משא ומתן על סגירת עיתונים אחרים.

מאיר כהן: תכעס על התקשורת ככל שתכעס – הנח להם לעשות את העבודה שלהם; תעשה אתה את תפקידך והם את שלהם.

מאיר כהן: ג.

מאיר כהן: המלצתי השלישית – דאג שחבריך ומקורביך לא יהיו מעורבים בעסקאות מדיניות וביטחוניות, ובוודאי לא יגזרו מהם רווח כספי.

מאיר כהן: אנשי החצר שלך, אדוני ראש הממשלה, לא אמורים לשלוח ידם בכספי הציבור.

מאיר כהן: אני עדיין מייחל, אדוני ראש הממשלה, שאתה תצא נקי מכל החקירות.

מאיר כהן: אני אומר שוב ושוב, ואנחנו אומרים כל העת:

מאיר כהן: אנו מעדיפים להגיע לבחירות על רקע פוליטי, ולא פלילי.

מאיר כהן: ראש ממשלה שיואשם בשחיתות – זה רע למדינת ישראל.

מאיר כהן: ד.

מאיר כהן: המלצה נוספת, אדוני ראש הממשלה: שחרר מעט את רסן השררה.

מאיר כהן: להנהיג את עם ישראל זאת זכות, וכך יש להתייחס אליה.

מאיר כהן: כשנבחרתי לראשות העיר, הצהרתי שאישאר בתפקידי שתי קדנציות בלבד, וזה עושה לכולם רק טוב.

מאיר כהן: הצרה היא שישיבה ממושכת ותחושה של "אני המשיח" הופכת אותך, אדוני, למשיח שקר.

יחיאל חיליק בר: לבקשת המזכיר אני רק מציין שנלחץ בטעות הכפתור של הצלצול.

יחיאל חיליק בר: הצלצול הזה מבוטל.

יחיאל חיליק בר: הוא נלחץ בטעות.

מאיר כהן: ה.

מאיר כהן: לצערי, עד עכשיו עשית הכול, אבל הכול, כדי לספר לנו כמה רודפים אותך, וכמה מנסים להפיל את שלטונך, ולא עשית את הדבר המתבקש – לא הישרת מבט אל אזרחיך ולא אמרת להם מה באמת קורה.

מאיר כהן: אולי טעית בשיקול הדעת, אדוני?

מאיר כהן: אולי הפרזת בשררה ובתחושת "המדינה זה אני" ו"אני מעל כולם"?

מאיר כהן: אולי רק הקלת ראש?

מאיר כהן: ולזה, לאמירת האמת לאזרחים ששלחו אותך לבית הזה, אין תחליף, תזכור, אדוני ראש הממשלה.

מאיר כהן: אתמול בערב נפגש ראש הממשלה לפגישה דחופה, אדוני היושב-ראש, עם כמה מרבני הציונות.

מאיר כהן: בפגישה תיאר בפניהם נתניהו את מסע ציד שהוא עובר, את הניסיונות של בני החושך להפיל את ממשלת הימין שבראשה הוא עומד, על הקשר שקשרו השמאלנים עם המשטרה, עם היועץ המשפטי, עם מבקר המדינה ועם התקשורת, כמובן.

מאיר כהן: הוא סיפר להם איך כולם קשרו קשר להפיל את ממשלת הימין המפוארת ולהמשיל בדרכם, רחמנא לצלן – ולהמליך ממשלת שמאל.

מאיר כהן: קצת לפני הפגישה נשאתי כאן את נאומי על החוק.

מאיר כהן: פניתי אל יוזם החוק, חברי חבר הכנסת דודי אמסלם, וסיפרתי איך התמוגגנו כישראלים צעירים ממנחם בגין, מהמהפך ומהתקווה שהוא הביא למחוזותינו – לדימונה ולעיירות הפיתוח, וגם למרכז הארץ.

מאיר כהן: דיברתי על הצניעות שאפיינה אותו, ועל הזחיחות ותחושת האדנות שמאפיינת את ראש הממשלה היום.

מאיר כהן: אני פונה לאותם הרבנים שיצאו מהפגישה ותקפו בחמת זעם את אלה שמעיזים לבקר את ראש הממשלה והתנהלותו: אל תקדשו את שלטון השררה על חשבון התכונות הנדרשות ממנהיג – לא תכונות שאני קבעתי או בן אנוש אחר; תכונות שהקדוש ברוך הוא בעצמו קבע.

מאיר כהן: אני מפנה את כולנו לספר במדבר, פרק י"ב פסוק ג': "והאיש משה ענו מאוד מכל אדם אשר על פני האדמה".

מאיר כהן: ראו, חברות וחברים, ובפרט הרבנים שביקרו אמש אצל ראש הממשלה, מהי חשיבותה של מידת הצניעות והענווה בקרב מנהיגים.

מאיר כהן: הקדוש ברוך הוא בחר במשה רבנו להנהיג את עם ישראל בשעה החשובה ביותר בתולדותיו בגלל אותה צניעות.

מאיר כהן: הקדוש ברוך הוא ידע שזו המעלה החשובה והנדרשת עבור מנהיג.

מאיר כהן: כולנו יודעים כיצד התפתל משה בפני אלוהיו ותירץ כמה הוא לא מתאים למשרה החשובה הזאת, וזה בדיוק מה שהקב"ה ביקש – ענווה, צניעות.

מאיר כהן: ולמה התכונה הזאת כל כך חשובה?

מאיר כהן: לא רק בשביל הנראות; לא עבור היכולת לשמש דוגמה.

מאיר כהן: זו תכונה עילאית, שבסופו של דבר באה לידי ביטוי בכך, אדוני היושב-ראש, שמשה ביטל את עצמו לחלוטין לטובת העם שלו.

מאיר כהן: הוא ויתר על השררה, על המעמד, על הכוח ועל הקרבה לקדוש ברוך הוא שהייתה מנת חלקו.

מאיר כהן: "מחֵני נא מספרך", אומר משה לקדוש ברוך הוא.

מאיר כהן: אחרי שהקדוש ברוך הוא אומר לו על עם ישראל: "סרו מהר מן הדרך", משיב לו משה: "ועתה אם תִשא חטאתם ואם איִן מחני נא מספרך אשר כתבת".

מאיר כהן: הקדוש ברוך הוא סיים את דבריו: "סלחתי כדבריך".

מאיר כהן: זוהי מסירות נפש של מנהיג המבקש רחמים על עמו.

מאיר כהן: הוא לא מקדש את עתידו הפוליטי, לא נאחז בקרנות המזבח; הוא מוכן להקריב את מעמדו לטובת העם, לטובת שלמותו, לטובת אחדותו, ועל כן הוא נבחר על ידי האל להנהיג את העם.

מאיר כהן: רבותיי רבני הציונות הדתית, יצאתם אמש מפגישת

מאיר כהן: כם עם ראש הממשלה והגדרתם את ההפגנות והביקורת כנגד ראש הממשלה כשחיתות.

מאיר כהן: צר לי על כך.

מאיר כהן: לא התייחסתם לשאלה האמיתית: האם ראש הממשלה צודק בהתנהלותו?

מאיר כהן: האם בעיניכם הוא קרוב לתכונות שקבעה התורה, או שמה הוא לא?

מאיר כהן: חלקכם, לצערי, מחזקים את בחירתו של ראש הממשלה בשררה וברמיסת ערכים רבים לטובתו האישית.

מאיר כהן: הגם שאתם מקדשים את ארץ ישראל השלמה, היו זהירים בדבריכם ונאמנים לערכי התורה, שאתם עמלים כה רבות על שמירתה ועל הפצתה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

זאב בנימין בגין: אם תוכל, חברי, להשיב לי עתה, כי אני שאלתי כמה מחברי הכנסת מן האופוזיציה ולא קיבלתי תשובה: אם בכל זאת הדיון הזה נסב סביב הצעת חוק שאנחנו אמורים להצביע עליה בקרוב, במה הנוסח שעומד להצבעה, שיעמוד להצבעה היום – במה הוא משנה את המצב הקיים?

זאב בנימין בגין: מה רע בנוסח הקיים?

זאב בנימין בגין: איפה השינוי לעומת המצב הקיים?

מאיר כהן: ראה, אדוני, אנחנו לא מצביעים על שורות, ולא מצביעים על נקודות – אנחנו גם מצביעים על אווירה; אנחנו גם מצביעים על תחושה של עם.

מאיר כהן: יודע אדוני ואני יודע וכל אחד מהיושבים כאן שזה לא חוק שמרחף באוויר לתומו.

מאיר כהן: אתה צודק, אדוני.

מאיר כהן: אילו החוק הזה היה בעיתוי אחר, ואילו החוק הזה היה ממתן את התקפתו, המרומזת לעיתים, הנחבאת, על המשטרה – בוודאי שיש מקום לחוקק כנגד הדלפות, ויש מקום לכבד את האדם, גם כשהוא חשוד; חזקת החפות חשובה.

מאיר כהן: אבל כולנו יודעים שאם החוק הזה – עכשיו הוציא ראש הממשלה את עצמו ממעגל החוק, כמו שהוא אומר מעל לכל במה.

מאיר כהן: הרי אנחנו יודעים שבחקירות הבאות, שהוא כבר נמצא בחלקן – –

זאב בנימין בגין: לא.

מאיר כהן: אני אומר לך שכן.

מאיר כהן: הוא הצטרך להגיע ולתת תשובות.

מאיר כהן: – – החוק הזה, החוק הזה תפור למידותיו.

זאב בנימין בגין: לא.

מאיר כהן: על כן, היה רצוי שהכנסת לא תצביע לחוק הזה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

זאב בנימין בגין: תודה על התשובה.

זאב בנימין בגין: לא דייקת בפרט האחרון.

זאב בנימין בגין: חקירה שהחלה – החוק איננו חל עליה.

זאב בנימין בגין: זה המצב החדש, כפי שכמה חברי קואליציה תמכו – – –

מאיר כהן: הוא שאמרתי.

מאיר כהן: החקירות הבאות שמבוששות, ויגיעו – זה לחוד.

מאיר כהן: כשהוא ייקרא לתת את הסבריו – – –

זאב בנימין בגין: לא משנה, לא, זה לא משנה את המצב הקיים.

זאב בנימין בגין: יהיו סיכומים, ויהיו סיכומים בכתב, ויהיו מסקנות בכתב.

זאב בנימין בגין: אין שינוי – – –

יחיאל חיליק בר: – – – 30 שניות.

יחיאל חיליק בר: אתה עדיין ב-30 שניות שלך.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לך, אדוני, אמרתי אתמול: החוק הזה הוא טוב, וצר לי על כך – בשורה אחת שמים את ראש הממשלה עם משפחות הפשע.

מאיר כהן: אדוני, את מי פרקליט מלווה?

מאיר כהן: את משפחות אברג'יל, ומשפחה כזאת ומשפחה כזאת.

מאיר כהן: זאת אומרת, אויה לנו, כי משפחות פשע מלוות על ידי פרקליט, ואנשי ציבור מלווים על ידי פרקליט.

מאיר כהן: אויה לנו שאנחנו נזקקים לחוק הזה שמעמיד בשורה אחת ראש ממשלה עם אנשי משפחות פשע.

זאב בנימין בגין: יהיו סיכומי חקירה על ידי המשטרה שיועברו לפרקליטות.

זאב בנימין בגין: תודה, מאיר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אלהרר, בבקשה, לך יש עד 30 דקות.

יחיאל חיליק בר: אתה – אני מצטער – – –

זאב בנימין בגין: לא, לא, התשובה הייתה בסדר.

קארין אלהרר: חבר הכנסת בגין, לי יש תשובה רחבה על השאלות ששאלת.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת בגין, אני רוצה להשיב על השאלה ששאלת.

קארין אלהרר: ראה נא, חבר הכנסת בגין, אני סבורה שאדם שמגיע לשירות הציבורי, ולהיות שליח ציבור בוודאי, צריך להיות נקי כפיים פי כמה מכל אזרח אחר, כי הוא אמור לשמש דוגמה ומופת.

קארין אלהרר: החוק הזה, שאנחנו דנים בו הרבה יותר מכפי שראוי שנדון בחוק כל כך מביש, הוא חוק שעושה אי-שוויון בין נבחרי ציבור לבין האזרחים הפשוטים.

קארין אלהרר: אמר פרקליט המדינה – אני ישבתי בישיבת ועדת הפנים שאליה הגיע פרקליט המדינה וסיפר מה המשמעות של תיק שיש בו פרקליט מלווה.

קארין אלהרר: מדובר בלא יותר מ-200 תיקים מבין כל התיקים שנחקרים.

קארין אלהרר: מדובר בלא אחר מאשר מקרים של נבחרי ציבור, אישי ציבור ומשפחות פשע.

קארין אלהרר: זו התורה כולה.

זאב בנימין בגין: ומהו ההבדל המעשי?

קארין אלהרר: ההבדל המעשי הוא שלא יהיו המלצות.

זאב בנימין בגין: לא נכון.

קארין אלהרר: במקרה הזה – אדוני, קראתי את הצעת החוק.

קארין אלהרר: במקרים הללו של פרקליט מלווה לא היו המלצות, והן לא יפורסמו.

זאב בנימין בגין: זה לא נכון.

זאב בנימין בגין: חברתי, צר לי.

קארין אלהרר: אני אגיד עוד משהו.

קארין אלהרר: אני חושבת שהעיתוי של הצעת החוק אומלל.

קארין אלהרר: ואני אגיד עוד דבר, חברי חבר הכנסת בגין: יש חבר כנסת מן הקואליציה – יותר מכך, אפילו ממפלגתך – שאמר בריש גלי את מה שכולם מבינים.

קארין אלהרר: היינו אני וחבריי – אני מצטטת אותו, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, שאמר: "אני וחבריי היינו צריכים לומר מלכתחילה שהחוק הזה נועד להגן על שמו הטוב של ראש הממשלה" – אמר ולא הוסיף.

זאב בנימין בגין: היה, נגמר, זה מאחורינו.

זאב בנימין בגין: איננו משנה את המקרה.

זאב בנימין בגין: זה הנוסח.

קארין אלהרר: אבל זה התמריץ.

קארין אלהרר: תשמע, חבר הכנסת בגין, אני לא ידעתי שבכנסת ישראל אנחנו באנו כדי לחוקק דברים שאין להם שום משמעות.

קארין אלהרר: אם אין שום משמעות לחוק הזה, תתכבד הקואליציה, תוריד אותו מסדר-היום.

זאב בנימין בגין: זו שאלה מסוג אחר.

זאב בנימין בגין: זו שאלה מסוג אחר.

זאב בנימין בגין: אבל אין שינוי, עכשיו – – –

קארין אלהרר: לא, ממש לא.

קארין אלהרר: חבר הכנסת בגין, אני לא ראיתי התעקשות כזאת מעולם על משהו שאין נפקא מינה.

קארין אלהרר: לא ראיתי.

קארין אלהרר: ואני אומרת לאדוני: כנראה שיש דברים.

זאב בנימין בגין: אין.

זאב בנימין בגין: כבר אין.

קארין אלהרר: אני רוצה לקוות – אתה יודע מה, חבר הכנסת בגין?

קארין אלהרר: אני מייחלת ומתפללת שלא נצטרך להשתמש בחוק הזה, אבל אני אומרת לך, אדוני, כנראה יש דברים שגם אתה לא יודע עליהם, אחרת, אני לא מבינה.

קארין אלהרר: הרי מה, אין לנו במה להתעסק במדינת ישראל?

קארין אלהרר: אין לנו נושאים בוערים על השולחן?

קארין אלהרר: חוק ההמלצות – על זה תעמוד הכנסת מלכת 45 שעות?

קארין אלהרר: עם כל הכבוד, כנראה, חבר הכנסת בגין, שמפלגת השלטון – ראש הממשלה עשה את החישוב ואמר: עדיין משתלם לי.

קארין אלהרר: עדיין משתלם לי לעצור את הכול ולהתמודד עם החוק המביש הזה.

זאב בנימין בגין: אני מאוד מודה לך על הדברים.

זאב בנימין בגין: תודה.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני מודה לך שנתת לי את ההזדמנות להסביר.

יחיאל חיליק בר: אוה.

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף אנחנו זוכים לשמוע את חבר הכנסת בגין מגן על החוק של הקואליציה.

יחיאל חיליק בר: גם זה דבר שצריך לברך עליו.

קארין אלהרר: לא, תראה, אני אומר לחבר הכנסת בגין: יש דברים שלא צריך להגן עליהם.

יחיאל חיליק בר: צודקת.

קארין אלהרר: יש דברים שעדיף שלא.

קריאות: – – –

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – חבריי, מפלגת יש עתיד, מה קורה?

קארין אלהרר: חבריי חברי הכנסת, יש לנו אפילו נציג קואליציה – חבר הכנסת נגוסה, תודה שאתה איתנו.

קארין אלהרר: אני רוצה להמשיך את נאום ההמלצות שלי מאתמול.

קארין אלהרר: נעשה תמצית של מה שהיה אתמול, למי שפספס את הפרקים הקודמים.

קארין אלהרר: בפרק הקודם של נאום ההמלצות המלצתי לקואליציה לכבד את שומרי הסף; לא לעשות דה-לגיטימציה לא לבית המשפט העליון ולא למבקר המדינה.

קארין אלהרר: שלום, חברת הכנסת יחימוביץ.

קארין אלהרר: צפיתי בנאום שלך אתמול.

קארין אלהרר: היה מרתק.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

קארין אלהרר: אני רוצה להמשיך ולהמליץ לקואליציה: תראו, ממשלה שאכפת לה מהציבור – היא רואה את הציבור ועובדת למען הציבור, לא למען הכיסא שלה, לא למען התפקיד שלה.

קארין אלהרר: זה לא הנושא שלשמו התכנסנו.

קארין אלהרר: צריך חשוב על טובת העם\

קארין אלהרר: ולא על מנעמי השלטון.

קארין אלהרר: אדוני, אני יודעת שזה אומנם בצד שלי, אבל הם לא שומרים על שקט.

קארין אלהרר: נורא קשה לי ככה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן, זהבה וחבר הכנסת שטרן, אתם מפריעים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בגין, קצת להוריד את הווליום.

קארין אלהרר: חבר הכנסת בגין, שש דקות מהנאום שלי הסברתי לך.

קארין אלהרר: מה קורה פה?

קארין אלהרר: אני אומרת, צריך לחשוב על טובת העם, ולא רק על מנעמי השלטון, ונדמה שהקואליציה הזאת קצת מבולבלת, ומה שבאמת מעניין אותם זה הם עצמם ומה השלטון מסב להם.

קארין אלהרר: לראות את טובת העם זה להילחם על ההמלצות, על הדברים הנכונים באמת, למשל על תוכנית מקיפה לקשישים, על מענה אמיתי לנכים; לא אמירות סרק, לא כותרות מפוצצות בעיתון, לא מסיבות עיתונאים שאין להן תוחלת, לא ריבים על קרדיטים, אלא ריכוז מאמצים אמיתי לטובת האוכלוסיות המוחלשות, לטובת הביטוח הסיעודי.

קארין אלהרר: כי תראו, מה שקרה עד עכשיו – שראינו הרבה מסיבות עיתונאים ולא מעט הבטחות, ואפילו אני בירכתי על כל ההבטחות הללו.

קארין אלהרר: אבל מה באמת קרה?

קארין אלהרר: ניקח כמשל את קצבאות הנכים.

קארין אלהרר: שנה שלמה יש דיונים כאלה, פנים-ממשלתיים, על הצעת החוק של אילן גילאון.

קארין אלהרר: כינסו את ועדת זליכה מטעמו של שר האוצר.

קארין אלהרר: אמר ראש הממשלה: מה, תהיה ועדה רק לשר האוצר?

קארין אלהרר: גם אני רוצה ועדה, והקים את ועדת שמחון.

קארין אלהרר: ועדת שמחון קמה – אגיד לכם את האמת, למרות שחיפשתי, מעולם לא ראיתי המלצות.

קארין אלהרר: ראיתי כל מיני הבזקים בעיתונות; אלה לא המלצות.

קארין אלהרר: אחר כך הגדיל לעשות יו"ר הקואליציה לשעבר, חברי חבר הכנסת ביטן, וכינס מסיבת עיתונאים עם נציגות מכל סיעות הבית.

קארין אלהרר: ישבנו אחר כבוד בבית סוקולוב והבטחנו לעם ישראל שהינה, הכנסת חזקה יותר מכל דבר אחר, והינה, אנחנו הולכים להעביר מתווה שלפיו תוגדל קצבת הנכות – לא לגובה שכר מינימום, ותאמינו לי, התכווצה לנו הבטן שלא יכולנו להעלות לשכר מינימום, אבל אמרנו: טוב להכניס רגל בדלת משום דבר.

קארין אלהרר: האם אתם חושבים שהדבר הזה קרה?

קארין אלהרר: לא, ולא.

קארין אלהרר: זה לא קרה.

קארין אלהרר: כי אמרו: או-טו-טו חגים.

קארין אלהרר: אתם זוכרים?

קארין אלהרר: היו פעם חגי תשרי, היה ראש השנה.

קארין אלהרר: קיימנו דיון דחוף במליאת הכנסת.

קארין אלהרר: אני אומרת לכם, זה היה באמת שובר לב, מה שקרה כאן בכנסת, כי כולם היו בעד – נכון, חבר הכנסת כהן?

קארין אלהרר: כולם היו בעד הנכים בדיון לפני החגים.

קארין אלהרר: כולם אמרו: נעלה את הקצבה.

קארין אלהרר: אתם יודעים איזו הבטחה ניתנה אחרי החגים?

קארין אלהרר: זה מאוד ישראלי להגיד "אחרי החגים", הרי הכול קורה אחרי החגים, אבל נחשו מה לא קרה אחרי החגים?

קארין אלהרר: קצבאות הנכים טרם עלו.

קארין אלהרר: ואז היה מתווה חדש, המתווה של חיים כץ, וזה נראה באמת מתווה טוב.

קארין אלהרר: אבל מה לא קרה?

קארין אלהרר: לא חוקקו אותו עדיין.

קארין אלהרר: והיינו אמורים לקיים דיון בוועדת הרווחה, אצל חבר הכנסת אלי אלאלוף, אבל אמרו: לא, חסר כסף.

קארין אלהרר: איפה הכסף?

קארין אלהרר: ברזרבות.

קארין אלהרר: צריך את ועדת הכספים.

קארין אלהרר: ועדת כספים טרם התכנסה.

קארין אלהרר: עכשיו תבואו ותגידו, כמו ששמעתי אתמול מהקואליציה: בגללכם לא התכנסה ועדת כספים, כי אתם עושים פיליבסטר במליאה.

קארין אלהרר: זה מעניין, כי בדיוק עכשיו אני חוזרת מדיון בוועדת כספים.

קארין אלהרר: כשרוצים לעשות העברות תקציביות שמעניינות את ראש הממשלה, למשל הנסיעות שלו – אוה, זה משהו אחר, שם אפשר גם אפשר לקיים העברות תקציביות.

קארין אלהרר: כל היתר – עזבו אתכם, בחייכם.

קארין אלהרר: לעבוד לטובת הציבור וגם לטובת הפיקוח על בתי האבות – כמה דיונים קיימנו בזמני בוועדה לביקורת המדינה על בתי אבות ועל מצבם של הקשישים.

קארין אלהרר: מה קרה עם זה?

קארין אלהרר: בטח הוקמה לה איזו ועדה, ועדה שתבדוק את הדבר הזה, אבל לעשות עם זה משהו אמיתי – אל תגזימו.

קארין אלהרר: עד כאן.

קארין אלהרר: ריכוז מאמצים אמיתי לטובת ילדי ה-SMA – מה אמרו?

קארין אלהרר: תלכו לסל התרופות.

קארין אלהרר: עכשיו, תבינו, סל התרופות, כל התקציב שלו זה פעמיים הסכום שזקוקים לתרופה ל-SMA, דהיינו, אם ניתן את כל הכסף לילדי ה-SMA, הורדנו חצי מתקציב סל התרופות, שזו החלטה שבאמת לא ניתן לקבל אותה.

קארין אלהרר: מה עם כל התרופות האחרות?

קארין אלהרר: צריך להקצות תקציב מיוחד לדבר הזה.

קארין אלהרר: חברים, קרה נס לילדים האלה.

קארין אלהרר: מה, אתם רוצים שהם יתווכחו עם אנשים אחרים שגם הם זקוקים לתרופה מצילת חיים?

קארין אלהרר: למה זה צריך לבוא בכלל בסל התרופות?

קארין אלהרר: אתן לכם למשל את מדינת צרפת.

קארין אלהרר: אוה, שלום, חבר הכנסת לפיד.

קארין אלהרר: תודה שהצטרפת, חבר הכנסת לפיד.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר לכם, אין היגיון בדבר הזה.

קארין אלהרר: אפשר לתת את הכסף הזה בנפרד.

קארין אלהרר: למשל בצרפת, בדיוק התחלתי לומר, בצרפת עשו תקציב חירום, לא קשור לוועדת סל.

קארין אלהרר: אבל בישראל – לא, אנחנו לא עושים מה שאחרים עושים.

קארין אלהרר: היגיון – מאיתנו והלאה.

קארין אלהרר: ואפשר לדבר גם על העניים, ואפשר לדבר על הילדים העניים – שאתמול הוגש הדוח לנשיא המדינה על ידי המועצה לשלום הילד – ומעמד הביניים, שנלחם לסיים את החודש, ואנשים שלא יכולים להרשות לעצמם דברים מאוד בסיסיים.

קארין אלהרר: אני לא רוצה אפילו להתחיל לדבר נערים ונערות בסיכון.

קארין אלהרר: איפה הם בכל הסיפור?

קארין אלהרר: איפה?

קארין אלהרר: צעירים וצעירות שאנחנו, כמדינה, הוצאנו אותם מבתי הוריהם, כי חשבנו שההורים לא מסוגלים לטפל בהם.

קארין אלהרר: עד גיל 18 שמים אותם במשפחות אומנה או בכפרי נוער ופנימיות.

קארין אלהרר: בגיל 18 – מה קורה?

קארין אלהרר: מה, זהו?

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: מדינת ישראל אומרת להם: חברים, היה לנו נעים, תודה רבה, ולהתראות ובהצלחה.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: לא צריך להעמיד אותם על רגליהם?

קארין אלהרר: להפוך אותם לאנשים שיכולים לדאוג לעצמם?

קארין אלהרר: לעזור להם ברכישת השכלה, מקצוע, שתהיה להם קורת גג?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: במקום זה אנחנו עסוקים בהמלצות ובשחיתויות.

קארין אלהרר: מה זה ילדים בסיכון לעומת כס השלטון.

קארין אלהרר: ממשלה שאכפת לה מהציבור היא ממשלה שמעריכה ביקורת, כי ביקורת אמורה להיות בונה; ביקורת אמורה להיות כזאת שמשפרת.

קארין אלהרר: אבל לא, אצלנו בממשלה לא רוצים מבקר מדינה חזק; לא רוצים עין חיצונית שתעיר, שתנחה, שתעזור.

קארין אלהרר: לא, לא, את זה אנחנו לא רוצים.

קארין אלהרר: תראו, אף אחד לא חסין מביקורת, וזה גם לא נעים להיות תחת ביקורת, אבל הביקורת מטרתה לשפר.

קארין אלהרר: מאות דוחות מבקר המדינה מעלים כשלים בהתנהלות של הממשלה הזאת, הממשלה הזאת, המשרדים האלה, בתהליכי קבלת ההחלטות.

קארין אלהרר: במקום להתמודד עם הביקורת – מה התשובה של ראש הממשלה?

קארין אלהרר: מישהו יודע לומר מה התשובה האולטימטיבית?

קארין אלהרר: אני אגלה לכם, כי אתם לא ניחשתם: מבקר לא רציני, דוח לא רציני.

קארין אלהרר: הייתם מאמינים?

קארין אלהרר: באמת, אין לתאר כמה אפשר לזלזל – אוה, חברתי חברת הכנסת בן ארי.

קארין אלהרר: אין לתאר כמה אפשר לזלזל במישהו שבואו לא נשכח – מונה על ידי ראש הממשלה המכהן.

קארין אלהרר: ממשלה שאכפת לה מהציבור דואגת למגזר ציבורי חזק, שוויוני, מקצועי.

קארין אלהרר: במקום להתעסק במינויים פוליטיים, במינוי מקורבים, דואגים לשים קודם כול אנשים שהם באמת מקצוענים אמיתיים, אנשים שהם חרוצים, עם רזומה עשיר, שהוכיחו את עצמם בתפקידי מפתח.

קארין אלהרר: בואו ניקח לרגע – חברת הכנסת יחימוביץ, את בטח תתחברי לדוגמה.

קארין אלהרר: בואו ניקח לרגע את תפקיד נציב או נציבת שירות המדינה.

קארין אלהרר: נכון היינו חושבות לעצמנו שזה תפקיד שצריך מישהו באמת שיהיה המגדלור של שירות המדינה ובאמת שיהיה מתאים לתפקיד.

שלי יחימוביץ': התפקיד החשוב ביותר בשירות המדינה.

קארין אלהרר: נכון, החשוב ביותר בשירות המדינה.

קארין אלהרר: במקום זה, בדיון שקיימנו אצלך בוועדה אך בשבוע שעבר התחוור לנו גודל הזוועה.

קארין אלהרר: המועמדת מטעמו של ראש הממשלה – איזה ניסיון יש לה?

קארין אלהרר: לא להאמין, היא הייתה מנהלת – אפילו לא אגף; מנהלת של עשרה אנשים במשרד הפנים.

קארין אלהרר: שומו שמיים.

קארין אלהרר: איך אפשר בכלל לחשוב על זה?

קארין אלהרר: כמובן שהיא המועמדת היחידה, וכמובן שיו"ר הוועדה שאמור למנות אותה התפטר, כי הוא כנראה לא רצה לחתום על הזוועה הזאת.

שלי יחימוביץ': שכחת שני קרובים שלה שעובדים במשרד – – –

קארין אלהרר: איך שכחתי?

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: הבת שלה עובדת במשרד ראש הממשלה, ואחותה – נכון?

קארין אלהרר: או איזושהי קרובה אחרת, גם היא עובדת במשרד ראש הממשלה.

קארין אלהרר: עכשיו תגידו לי, זו ממשלה שבאמת דואגת לשירות הציבורי, או שהיא מחפשת פשוט איזה יס-מנית שכמובן תגיד yes, I do לכל משאלת לב, לכל מינוי שרוצים לתת?

קארין אלהרר: פשוט לא יאומן.

קארין אלהרר: עכשיו תגידו לי אם זו באמת ממשלה שדואגת לציבור שלה או שדואגת לעצמה.

קארין אלהרר: לי נראה שראש הממשלה, כל כך לא אכפת לו וכל כך לא מעניין אותו מה יהיה על אחרים.

קארין אלהרר: הוא פשוט נורא עסוק בעצמו ומה יהיה עליו.

קארין אלהרר: ממש הזמן חולף מהר, ואני מאוד נהנית.

קארין אלהרר: משלה שמכבדת את האזרחים שלה לא מוכרת את האזרחים בשביל סקטורים שמפעילים עליה כוח.

קארין אלהרר: אנחנו רואים בעת האחרונה כל מיני דברי חקיקה שאתם יודעים, אפשר היה להתווכח אם הם טובים או לא טובים, לקיים עליהם דיונים אמיתיים, משמעותיים, שהם לא פשוט הפעלת מנופי כוח.

קארין אלהרר: כל חוקי השבת האלה שפתאום הפציעו לנו, חוקי המרכולים, חוק מסורת ישראל – הכול בא בלחץ, בדוחק, כאילו זה או עכשיו או לעולם לא.

קארין אלהרר: אם לא הייתי חושבת אחרת הייתי מעלה בדעתי – לא יודעת, אולי זה סוף ימיה של הקואליציה ויש איזה מכירת חיסול; זאת ההרגשה – שאחרינו המבול.

קארין אלהרר: אבל כן, זה מה שקרה.

קארין אלהרר: הם פשוט מביאים כל מיני חקיקות, כמו בבזאר טורקי: כל הקודם זוכה, כל הלוחץ יקבל – דבר שהוא בלתי אפשרי.

קארין אלהרר: ממשלה שאכפת לה מהאזרחים שלה, או לפחות שותפים קואליציוניים שאכפת להם – ואני מדברת למפלגת כולנו – לא נותנים יד לחוק המושמץ שנוגע ליועצים המשפטיים.

קארין אלהרר: אפרופו – חבר הכנסת לפיד, אני שומעת אותך עד לכאן.

יאיר לפיד: אני מתנצל ואני מרגיש אשם.

יחיאל חיליק בר: ממך אנחנו לא מצפים להפריע.

שלי יחימוביץ': רגע, הוא לא מרגיש אשם, הוא אשם.

יחיאל חיליק בר: נא לרשום את זה.

קארין אלהרר: אני רשמתי לפניי.

יאיר לפיד: אין לי את המנגנון הזה של אשמה, אבל אני עובד על זה.

קארין אלהרר: החוק המושמץ שנוגע ליועצים המשפטיים – דיברנו על נציבות שירות המדינה – גם את זה רוצים לקלקל.

קארין אלהרר: עושה רושם שעושים הכול כולל הכול כדי להרוס את כל השירות הציבורי, על כל מרכיביו.

קארין אלהרר: היועצים המשפטיים במשרדים הממשלתיים – גם אותם רוצים להעיף.

קארין אלהרר: הם מקשים עלינו, ככה נשמע.

קארין אלהרר: מה יותר פשוט מלהביא עורך דין שכיר חרב שיעשה מה שאני אגיד לו, שלא יתערב לי, שלא יקשה עליי, שלא יבוא לי עם כל מיני עניינים של שיטת משפט?

קארין אלהרר: אני רוצה להפעיל את האג'נדה שלי – זה מה שמעניין את ממשלת ישראל.

קארין אלהרר: באנו לשלוט.

קארין אלהרר: העם אמר את דברו.

קארין אלהרר: עכשיו אני שואלת: אפשר לשלוט אבל בהגינות?

קארין אלהרר: יש ערך כזה, הגינות.

קארין אלהרר: נראה שממשלת ישראל שכחה ממנו.

קארין אלהרר: לא נראה לה.

קארין אלהרר: הגינות ממנה והלאה.

קארין אלהרר: עכשיו אני אגיד לכם, זה באמת – לקרוא את הדברים, לקרוא את הנאומים של ראש הממשלה מלפני כמה שנים ולקרוא את הדברים שהוא אומר היום – ניכר שאו שהוא ממש התעייף או שפשוט לא בא לו יותר: לא בא לו יותר להיות ראש ממשלה של כולם; לא בא לו יותר להיות ראש ממשלה שמכבד גם את האחרים, כי הרי כל מי שלא חושב כמוהו הוא שמאלן, הוא בוגד, הוא בן אדם שלא צריך כנראה להשמיע את דברו.

קארין אלהרר: אני רוצה לעבור למשטרה החוקרת.

קארין אלהרר: תראו, ממשלה שדואגת לאזרחים שלה ואכפת לה מהם צריכה לדאוג שתהיה כאן משטרה חוקרת לתפארת; משטרה שגאה בעבודה שלה; משטרה חזקה שמייצרת מדינה חזקה ובטוחה; משטרה שבודקת באופן שווה קטנים כגדולים; משטרה שבאופן שוויוני היא עושה את העבודה שלה כלפי כ-ו-ל-ם.

קארין אלהרר: אבל זה לא מה שקורה.

קארין אלהרר: עומד לו ראש הממשלה בכל הזדמנות ומשתלח – משתלח שזה מדהים, כי תכף אני אקריא לכם את נאומו של ראש הממשלה.

קארין אלהרר: אתם יודעים מה?

קארין אלהרר: אולי אני אעשה את זה עכשיו.

קארין אלהרר: אני רוצה להקריא לכם את הנאום של ראש הממשלה.

יאיר לפיד: – – –

קארין אלהרר: לא, זה נאום אחר.

יאיר לפיד: – – –

קארין אלהרר: לא, תקשיב, אי-אפשר לקחת את זה ממנו.

קארין אלהרר: הוא יודע, הוא יודע.

קארין אלהרר: אתמול הקראתי את נאום ראש הממשלה כשבייניש מסרה את תפקיד נשיאת בית המשפט העליון לנשיא גרוניס.

קארין אלהרר: הקראתי, וכל מי שהיה כאן במליאה שמע כמה הוא מעריך בית משפט עליון חזק.

קארין אלהרר: היום אמרתי: נגוון.

קארין אלהרר: היום אנחנו נדבר על הדברים שהוא אמר על המשטרה, ולא סתם על הדברים שהוא אמר למשטרה – אני רוצה לצטט את דבריו מדצמבר 2015, לפני שנתיים בדיוק – שומע, חבר הכנסת לפיד?

קארין אלהרר: בטקס מיוחד שבו מינו את המפכ"ל אלשיך.

קארין אלהרר: אז, בימים ההם, ראש הממשלה בדבריו אמר כמה משפטים שרציתי להזכיר לו אותם, כי נראה לי שהוא שכח; אולי הוא בחר אפילו לשכוח.

קארין אלהרר: שנתיים בסך הכול עברו מאז המינוי של אלשיך.

קארין אלהרר: שנתיים.

קארין אלהרר: הוא שכח מה הוא אמר, אז בוא נזכיר לו.

קארין אלהרר: הוא אמר כך: "ולך, רוני" – הוא מתכוון למפכ"ל אלשיך – "ברכתי המסורתית לכל מי שעומס על כתפיו את תפקידי הציבור – ברכותיי ותנחומיי.

קארין אלהרר: במקרה זה איחוליי להחלמתך.

קארין אלהרר: אתה עומד נטוע איתן עם שתי רגליך על הקרקע, פחות או יותר, ועם חזון לעתיד שדיברנו רבות אודותיו.

קארין אלהרר: ועכשיו מגיע הפנץ'.

קארין אלהרר: כה אמר ראש ממשלת ישראל: "משטרת ישראל היא אבן יסוד בחומת הביטחון הלאומי שלנו.

קארין אלהרר: אין משטר בלי משטרה, בלי משטרה שאוכפת את החוק והסדר, משטרה יעילה, נחושה, מקצועית ומסורה.

קארין אלהרר: משטרה עברית הייתה משאת הנפש של הדורות שקדמו להכרזת עצמאותנו.

קארין אלהרר: המשטרה העות'מאנית והמשטרה הבריטית נתפסו כגורמים עוינים, בדרך כלל בצדק, גורמים ששמו מכשולים על דרכו של המפעל הציוני.

קארין אלהרר: לעומתם נתפס השוטר העברי כסמל הקוממיות.

קארין אלהרר: הוא ייצג את החזון הממלכתי של מדינה המתוקנת, היציבה, בעלת החוסן הפנימי" – ואני מדלגת.

קארין אלהרר: רוני, מהיום אתה השוטר מספר אחת, ואני יודע עד כמה אתה מחויב.

קארין אלהרר: אתה מקבל היום את הפיקוד על המשטרה, גם בצד העבודה החשובה בשטח אבל גם בדברים אחרים.

קארין אלהרר: "אני רוצה להגיד לכם מה זה גוף בריא" – ממשיך ראש הממשלה ואומר.

קארין אלהרר: "גוף בריא זה לא גוף שאין בו מחלות מעת לעת – גוף בריא זה גוף שיודע לרפא את המחלות.

קארין אלהרר: ואני משוכנע שאת הבעיות והליקויים שישנם, וישנם במשטרת ישראל, אתה תדע לרפא – – – ועל כן זה חשוב לנו כמדינת ישראל, חשוב וראוי לכל אזרח ואזרחית בישראל" – הינה המשפט: שתהיה אכיפת חוק והגברת הביטחון האזרחי.

קארין אלהרר: "אני מוסיף, רוני, את המובן מאליו: אתה בא לתפקיד הזה ממקום של תודעת שירות עמוקה לכלל.

קארין אלהרר: מה שמעניין אותך – נתת לזה ביטוי עכשיו בצורה ברורה ומרגשת, אבל נתת לזה ביטוי במהלך שנות שירותך – זה אהבת המדינה, ציונות, פטריוטיות – – – אני משוכנע שתנווט את דרכה של משטרת ישראל לעתיד מוצלח, תוך מתן דוגמה אישית לאחריות מפקדים.

קארין אלהרר: הגוף איתן מיסודותיו והוא ימריא מעלה מעלה בהנהגתך.

קארין אלהרר: עלה מעלה מעלה, שא ברכה והצלחה בשליחותך החשובה".

קארין אלהרר: עכשיו אני שואלת: זה היה ראש הממשלה בשנת 2015.

קארין אלהרר: איפה ההוא שכתב ונאם את הנאום הזה ואיפה זה שניצב היום בראש ממשלת ישראל?

קארין אלהרר: מאוד מאוד עצוב.

קארין אלהרר: ואסיים בדבריו של מי שהקים את תנועת הליכוד, מנחם בגין, שאמר את הדברים המאוד-חשובים הללו.

קארין אלהרר: אני רוצה לסיים בציטוט מתוך עיתון "חרות" ב-1955: "נלמד מן העבר אך נפנה אל ההווה ונדאג לעתיד.

קארין אלהרר: אם תעשו כן, אזרחית ואזרח בישראל, תראו את התופעה החמורה של קיום שלטון ממושך באומה ובמדינה.

קארין אלהרר: וכלל גדול הוא כי שלטון ממושך הוא סכנה לחירות האומה ולמוסר בניה.

קארין אלהרר: שלטון ממושך, מוליד שחיתות; הוא אינו יכול שלא ליצור התנשאות שליטים, תלות נשלטים, פחד תלויים.

קארין אלהרר: מהותו של שלטון עם, הקרוי בלשון היוונים דמוקרטיה, הוא בחילופים המבוצעים – – – אך אל לכם, אזרחית ואזרח בישראל, להתעלם מן העובדה כי השלטון הממושך במדינה הביא עלינו לא רק השתלטות ושחיתות מבית, אלא גם סכנות חמורות מחוץ.

קארין אלהרר: איבוד ידידים; בדידות בזירה הבין-לאומית" – תראו מה זה, איך דברים משנת 1955 נכוחים גם היום – "שפיכות דמים בלתי פוסקת – זוהי מנת חלקה של האומה בימים אלה".

קארין אלהרר: בגין.

קארין אלהרר: תראו איך זה נכון גם להיום.

קארין אלהרר: אני לא אקריא את סוף הנאום, אבל הוא שואל: "התשלימו?

קארין אלהרר: " האם אנחנו נשלים עם הדבר הזה?

קארין אלהרר: בגין הוא באמת סמל בליכוד.

קארין אלהרר: ואני שואלת את עצמי: איך יכול להיות שהסמל הגדול – ואני גדלתי בבית ליכודניקי, ומורשתו של בגין היא מורשתי.

קארין אלהרר: איך יכול להיות שהם לא מקשיבים אפילו למורה הדגול שלהם?

קארין אלהרר: איך יכול להיות שדברים שאמר ראש הממשלה רק לפני שנתיים – לא לפני עשר, לא לפני 20; שנתיים, הוא בעצמו?

קארין אלהרר: אתם מבינים, זה פרצופה של הממשלה.

קריאה: – – –

קארין אלהרר: לא, בסדר, יש הלוא גם את פורר, אם אני לא טועה.

קארין אלהרר: זה פרצופה של הממשלה – מריצים דאחקות בזמן שכאן נואמים את נאומו של בגין.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, גברתי.

קארין אלהרר: רגע, אני כבר מסיימת.

קארין אלהרר: אוה, חברי דודי אמסלם הצטרף.

יחיאל חיליק בר: אז ממש משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: שומרים על הזמנים, בבקשה.

קארין אלהרר: אני כבר חצי שעה פה, דודי.

יחיאל חיליק בר: אמרתי משפט סיכום.

קארין אלהרר: זוהיר, תן לי לסיים.

קארין אלהרר: אני אסיים באמת ככה במשפט מהלב, לא בנאום.

קארין אלהרר: תראו, באמת עצוב מאוד שממשלת ישראל עוצרת מלכת את כל עבודת ישראל ומתעקשת על חוק שבאמת, גם לגישתו של חבר הכנסת בגין מן הקואליציה, אין לו שום תוחלת.

קארין אלהרר: ואני אומרת לכם, לא יעלה על הדעת שאם אין לזה שום תוחלת הם מתעקשים.

קארין אלהרר: כנראה שיש משהו שהם לא מספרים לנו.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 84 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בן ראובן, בבקשה, יש לך עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת פדידה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: הסדר מעודכן, הכי מעודכן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת – איפה קארין?

איל בן ראובן: קארין הלכה.

איל בן ראובן: תודה לחברת הכנסת קארין על מילים מאוד חדות ומאוד ברורות.

איל בן ראובן: אנחנו נמצאים כרגע במהלכה של מערכה על דמותה של החברה הישראלית, על דמותה של המנהיגות במדינת ישראל.

איל בן ראובן: ואנחנו במערכה ארוכה, כבוד היושב-ראש.

איל בן ראובן: כרגע אני מניח שבהצבעה שתהיה מתישהו בשעות הקרובות – אני מניח שאנחנו נפסיד, אבל אין לנו את הפריבילגיה להניח את ידינו ולהניח את חרבנו, לצורך העניין – ואני מתכוון לחרב הלחימה על דמותה של החברה, כמובן, לא לחרב הנשק; אין לנו את הפריבילגיה להניח אותה בצד.

איל בן ראובן: יש לי הרגשה, אני מרגיש, שאנחנו, במערכה כולה – אין לי ספק שהציבור הישראלי, שכבר התחיל להראות את עוצמתו בשבתות האחרונות, אין לי ספק שהציבור הישראלי הצטרף אלינו למערכה הזאת, ואנחנו ננצח בה.

איל בן ראובן: כי אין לנו ברירה אחרת.

איל בן ראובן: אנחנו במדינה שיש לה אתגרים עצומים מכל הבחינות – ביטחוניים, מדיניים, כלכליים – ובשביל לנצח ולהשיג את מה שאנחנו רוצים בנושאים החשובים האלה, אין לנו ברירה אלא להוות דוגמה, קודם כול לעצמנו.

איל בן ראובן: וכן, גם להיות אור לגויים בתחומים האלה.

איל בן ראובן: וישנם תחומים רבים שאנחנו כאלה.

איל בן ראובן: אנחנו אור לגויים בהרבה מאוד תחומים ונושאים, כמו טכנולוגיה מאוד מתקדמת.

איל בן ראובן: ואני רוצה שנהיה דוגמה גם במוסר ובערכים שלנו.

איל בן ראובן: ולכן, המערכה שבה אנחנו נמצאים כרגע היא כל כך חשובה.

איל בן ראובן: אנחנו, לצערי – מדינת ישראל מתנהלת כרגע בשלושה וקטורים שממשלת ישראל מכוונת אותם מחולשתה, בעיקר.

איל בן ראובן: הווקטור הראשון הוא וקטור המלחמה בשומרי הסף, פשוט מלחמה בשומרי הסף – שלא התחילה אתמול.

איל בן ראובן: היא לא התחילה רק בחוק הזה.

איל בן ראובן: אנחנו זוכרים בשנה האחרונה אמירות על טרקטורים על בית המשפט העליון; אנחנו זוכרים ראש ממשלה שעומד לפני שבועיים ומתבטא בצורה מגוחכת, שבעיקר מגחך את עצמו למול מפכ"ל המשטרה, למול חוקרי המשטרה; אנחנו רואים ראש ממשלה שכאשר יש דוח של מבקר המדינה שנוגע בו, אז תגובתו היא שהבעיה היא מבקר המדינה, שאין לו הכלים ואין לו עוד כל מיני דברים.

איל בן ראובן: ואנחנו עוד מתמודדים – עוד מעט הולך לעלות חוק, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שאנחנו נלחם עליו כמובן ביחד, במקרה הזה של חבר הכנסת סמוטריץ.

שלי יחימוביץ': לא יהיה – – –

איל בן ראובן: ודאי שלא יהיה, אבל את יודעת, זה עוד צל במלחמתה של ממשלה כנגד שומרי הסף שלנו, ובמקרה הזה – מבקר המדינה, ועוד ועוד ועוד.

איל בן ראובן: פשוט מלחמה נגד שומרי הסף.

איל בן ראובן: אז זה וקטור אחד.

איל בן ראובן: הווקטור השני הוא וקטור הימין הקיצוני – הימין הקיצוני, שניזון מחולשת הממשלה, מחולשת הקואליציה ומהצורך של ראש הממשלה לשמור על שרידותה.

איל בן ראובן: ומשכך, הוא מוביל מערכה, הם מובילים מערכה שהולכת ומתקרבת לקראת יצירת מצב ביהודה ושומרון שבו לא נוכל לחזור בנו לצורך התקדמות בתהליך מדיני כזה או אחר; כל מיני רעיונות של סיפוחים, של חוק ירושלים, של כל מיני תהליכים שכל תכליתם לכוון לכיוון עוד ועוד ועוד כסף ועוד ועוד אנשים למרחב שבסופו של דבר אנחנו לא נהיה שם, כי אם אנחנו נהיה שם לא תהיה לנו מדינה – לא תהיה לנו מדינה לא יהודית ולא דמוקרטית, ומבחינתי, לפחות, זו לא אופציה.

איל בן ראובן: אבל זה וקטור נוסף שכרגע מתנהל מחולשת ממשלה שלא יכולה להתמודד עם ימין קיצוני שלוקח אותנו למקומות איומים ונוראים.

איל בן ראובן: איומים ונוראים.

איל בן ראובן: אני לא מתכוון בהכרח לתושבי, או לכל תושבי יהודה ושומרון; אני מתכוון לזרמים מסוימים של ימין קיצון שגורמים – חבר הכנסת זוהיר בהלול, עד כדי אמירות כנגד בני עמך, כנגד הערבים במדינת ישראל, וגם נגד זה אנחנו צריכים להתמודד, כי גם זה חלק מעוצמתה ודמותה של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: הווקטור השלישי, כבוד היושב-ראש – שלהערכתי אנחנו נתמודד איתו כנראה בשבוע הבא – הוא וקטור הכפייה הדתית.

איל בן ראובן: חוק המרכולים, למשל, שבו לוקח שר – שוב, ממה הוא ניזון?

איל בן ראובן: מאיפה הוא בא?

איל בן ראובן: הוא בא מחולשת הממשלה.

איל בן ראובן: הוא מרגיש שהממשלה חלשה, לא יכולה להתמודד, ולכן הוא הולך איתה, הוא לוקח אותה, את הממשלה, לחוק הזוי, שבו אנחנו עומדים במצב שיש זרם מסוים שהוא יקבע לי מה לעשות ביום השבת – יום השבת, שאני מכבד אותו כל שישי-שבת בקידוש, בברכה, כמו רבים מחברי בכל קצוות המדינה.

איל בן ראובן: יש מקומות – בבקשה, כל אדם רשאי להחליט על מקומו בחברה, על מקומו בקהילה.

איל בן ראובן: שיבחר באיזו קהילה הוא רוצה לחיות, ואם הוא רוצה שאף אחד לא יזוז בשבת, אז שיגור בקהילה שאף אחד בה לא זז בשבת.

איל בן ראובן: אם הוא רוצה לגור, להיות שכנים – ואני בחרתי בקהילה שבה כן יושבים בערב שבת ומברכים, וכן שרים שירי שבת, ובשבת בבוקר מי שרוצה לנסוע לים נוסע לים.

איל בן ראובן: מה הבעיה?

איל בן ראובן: אבל אני מעלה את זה כעוד וקטור שנובע מחולשת ממשלה ולא מצורך אמיתי.

איל בן ראובן: זמני קצר.

איל בן ראובן: אני רק אומר שיש לי עוד נאום מאוד מעניין שכנראה תהיה לי הזדמנות לנאום או בהמשך הלילה או בהמשך המערכה על דמותה של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: הנאום שאני רציתי לשאת אותו עוסק בטוהר הנשק – בטוהר הנשק; בערכים, בעצם, של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: אתן פה רק דוגמה מה הקפיץ אותי למרחב הזה: אותה תמונה שראינו לפני שבוע, שבוע וחצי, של מפקד בצבא וחייל שעומדים בפני מבחנים שאני מקווה שבעתיד, כשנחליף את הממשלה הזאת, אז גם נגרום לכך שחיילי צה"ל יצטרכו פחות לעמוד במבחנים שכאלה.

איל בן ראובן: אבל אני אומר לך, חברי זוהיר בהלול, שנמצא פה, אני, כמו שאתה יודע, איש צבא לשעבר.

איל בן ראובן: אני יכול לומר לך שהייתי כשנתיים מפקד המכללות של צה"ל, זה שמחנך את מפקדי צה"ל, מרמת מפקדי הפלוגות, הגדודים ומעלה.

איל בן ראובן: אין לך מושג כמה שעות בילינו בלהביא את המפקדים האלה לתובנה שהמשימה הרחבה והגדולה שלהם היא להשיג את המשימה אבל תוך כדי הישארותם בני אדם; כמה דיונים על מצב שבו צריך להיכנס לבית במשימה מבצעית – איך להשאיר את הבית, איך לנהוג עם המשפחה, איך לנהוג עם הווילון שנקרע, לפעמים, ומה לעשות כדי להקטין את הכאב שאנחנו גורמים כצבא בסביבה.

איל בן ראובן: אני חושב שראינו דוגמה יוצאת מן הכלל של מפקד שגם כאשר הוא תחת לחץ של ילדה, נערה כזאת או אחרת, הוא אינו מאבד את קור רוחו ופועל כפי שנדרש, באיפוק יוצא דופן.

איל בן ראובן: אז ראיתי כל מיני גורמים שקוראים לזאת "אובדן כוח", "אובדן ההרתעה", והינה, אומר לך את זה איש צבא לשעבר, שעמד במבחנים כאלה: זאת בדיוק העוצמה שלנו.

איל בן ראובן: זאת בדיוק העוצמה שלנו.

איל בן ראובן: זה חלק מדמותה של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: אותו מ"פ ואותם אנשים שאנחנו כל כך מחנכים אותם, צר לי שכל בוקר, כיום, כשהם פותחים את החדשות, הם צריכים לשמוע עוד סיפור על חקירה כזאת או אחרת, על שחיתות כזאת או אחרת.

איל בן ראובן: זה לא מגיע לנו כאזרחים, זה לא מגיע לנו כחברה, ולכן אנחנו ניצבים פה כל כך הרבה שעות, כל כך הרבה עומק אנחנו משתדלים לתת לדיון הזה, על מנת שבסופו של דבר החוק ההזוי הזה – כחלק מסדרה של חוקים, זה לא החוק היחידי, כחלק מסדרה של חוקים שעניינם הגנה על המושחתים ועל השחיתות – אנחנו לא ניתן לזה לקרות.

איל בן ראובן: גם אם נפסיד בקרב אחד, במערכה השלמה אנחנו ננצח.

איל בן ראובן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני חבר הכנסת איל בן ראובן.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד 20 דקות, גברתי.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, במהלך הימים האלה לא יכולתי שלא להיזכר שאם הגשש היו קיימים הם היו כותבים פרודיה חצי מצחיקה חצי עצובה על מה שקורה כאן.

לאה פדידה: ואני רוצה להזמין אתכם, הקהל בבית שמקשיב לי עכשיו, לשמוע איתי את הקטע מהמערכון של הגשש, ואם יתחשק לכם אז אפילו לקום.

לאה פדידה: וזה אומר כך: מרנן ורבנן, קהל נכבד, מוריי ורבותיי, / מכיוון שנתכנסנו פה הערב / באולם חגיגי זה, והימים ימי חשבון, והלילות – / לא באים בחשבון בכלל, / רצינו לקבל כמה תשובות / ולהעמיד אי אלו שאלות על דִיוּקן, לפתוח את סגור ליבנו, ואם יש למישהו משהו להגיד – שיקום.

לאה פדידה: מי שגומר בצורה עצמאית את החודש / רק על המשכורת – שיקום / מי שנשבע כל לילה לאשתו / כשהוא חוזר בארבע בבוקר / שהיא אשתו היחידה – שיקום / מי שאומר כל הזמן / שטובים השניים מן האחד / אבל הוא עצמו רווק – שיקום.

לאה פדידה: אז אף אחד לא קם, ובכל זאת מפה לשם אפשר להגיד שעם ישראל חי, ואנחנו ממשיכים.

לאה פדידה: מי שחושב שהמצב הכלכלי-ביטחוני לא יקבל איזה שינוי אקסקלוסיבי וסופי ושיטתי – שיקום.

לאה פדידה: ואפילו גם לכלוך קטן ו-40 שנה על הארץ הזאת – לא השתנה דבר, אז שיקום.

לאה פדידה: ואף אחד לא קם.

יחיאל חיליק בר: אבל תשירי את הפזמון, כמו – – –

לאה פדידה: אז בדיוק.

לאה פדידה: אתה רוצה לעזור לי, כבוד היושב-ראש?

לאה פדידה: אני אשמח.

יחיאל חיליק בר: לי אסור.

לאה פדידה: אנחנו נסיים עם זה, עם השירה.

לאה פדידה: אז רק שייתנו לבן אדם לבוא למנוחה ולנחלה.

לאה פדידה: ומי שכבד לו עכשיו על הלב, ולא מאמין שיום יבוא וגר זאב עם שיפוד, או זאב עם שיפוד של כבש, וכל הנשמה תהלל יה, וראס בן ענ-דינו יהיה לו קל על הלב – שיקום.

שלי יחימוביץ': – – –

יחיאל חיליק בר: – – – את צודקת.

לאה פדידה: אבל אתם יודעים את השורה.

לאה פדידה: עכשיו, תארו לעצמכם שהגשש היה כותב את זה עכשיו – אז היה מוסיף עוד בית אחד: מי שמאמין שהממשלה פועלת עבור האזרח – שיקום.

לאה פדידה: מישהו היה קם?

לאה פדידה: לא.

לאה פדידה: מי שמאמין שחוק ההמלצות לא נולד להגן על ראש הממשלה – שיקום.

לאה פדידה: מי שמאמין שאנחנו עסוקים רק בחוקים דמוקרטיים בימים האלה – שיקום.

לאה פדידה: אז אף אחד לא קם, ושום דבר לא משתנה, ועם ישראל חי, ואדוני ראש הממשלה, תן לנו פעם אחת סיבה כן לקום על מנת שנוכל להרגיש טוב.

לאה פדידה: אז באמת, זה עצוב מאוד שאותה פרודיה של הגשש החיוור, היא יכולה להיות – אתה רוצה לקום?

לאה פדידה: אתה מאמין?

אחמד טיבי: אמרו לי שכשאת נואמת אז אני מנהל.

יחיאל חיליק בר: הוא מתעקש לנהל כשאת נואמת.

לאה פדידה: אה, אוקיי.

לאה פדידה: אז אולי הוא גם ישיר אתי עכשיו "אף אחד לא קם", וזה – בסדר.

יחיאל חיליק בר: אני קם, אני קם, את רואה?

לאה פדידה: לא, אתה מקלקל לי.

לאה פדידה: אף אחד לא קם.

לאה פדידה: אז יש תחושה קשה וכבדה שאותם שירים ואותן פרודיות מתאימים גם היום, ואפשר גם כאילו להאמין שהזמן לא עמד מלכת.

לאה פדידה: יש סרט שזכה כמעט בכל פרס אפשרי.

לאה פדידה: קוראים לו סאלח – לא סאלח סעד, סאלח שבתי.

לאה פדידה: אתם יודעים שאם הייתי עכשיו רואה אותו, הילדים שלי היו אומרים שהסרט הזה הוא סרט בדיוני.

לאה פדידה: אתה יודע למה, כבודו?

לאה פדידה: כי סאלח, למרות התמימות והנאיביות שבו, הצליח בסוף לקנות דירה, בסוף הסרט.

לאה פדידה: פה אין סיכוי שמישהו יקנה דירה.

לאה פדידה: אז אולי כדאי לחזור לסאלח שבתי.

לאה פדידה: וסאלח שבתי, הייתה לו איזושהי אמונה ותמימות שהוא יצליח להילחם בביורוקרטיה, ושהוא יצליח, בסופו של דבר; למרות המנגנון ולמרות הביורוקרטיה הוא יצליח.

לאה פדידה: והייתה לו אמונה בלב, ובאמת ובתמים לפעמים הוא גם הצליח – לתחמן את השלטון, לעבור את הביורוקרטיה.

לאה פדידה: אבל עידן התמימות איננו, והדברים האלה לא נמצאים, וגם אובדן התמימות והאמונה והמוסר של הממשלה הזאת, שאמורה לחוקק חוקים שלפחות אם לא במישרין אז על הדרך יוכלו לעזור לאזרחים, מקדמת את זה בנימה – ואתם יודעים שזה עצוב מאוד שאותם שירים, אותן פרודיות, אותם סרטים – אנחנו נמצאים היום ב-2018 וביום השלישי של הפיליבסטר הזה, ואתם יודעים מה אומר "היום השלישי" – סרט, סרט שמדבר על חייזרים שפולשים לכדור הארץ.

לאה פדידה: אבל הסרט הזה הצליח מאוד, לא רק בגלל סצנות המלחמות המרשימות אלא בגלל האווירה הפטריוטית שהציגו שם.

לאה פדידה: הסרט הזה נהפך לנכס צאן ברזל, ואני תוהה, אולי ביום השלישי הזה של הפיליבסטר נראה פטריוטיות מצד הספסלים הריקים הנפלאים האלה, מצד חברי הקואליציה, שצועקים שהם פטריוטים יום וליל.

לאה פדידה: אז תוכיחו את זה, כי הציבור צריך אתכם.

לאה פדידה: הציבור לא רוצה שתחרבו לו את הדמוקרטיה; הציבור לא רוצה שתעסיקו אותנו יומם וליל בלי רצון להועיל, לעזור ולהבין.

לאה פדידה: אם אני רוצה לנצל את ההזדמנות, לאחר שבאמת עשינו את הפרודיה של "אף אחד לא קם" – ובאמת אף אחד לא קם; אני מקווה שגם אתם בבית לא קמתם.

לאה פדידה: אבל בואו נמשיך, ננצל את זה למשהו שכולנו מדברים עליו, כולנו מאמינים בו, כולנו חושבים שהוא הפתרון, הוא הפתרון כדי שילד וילדה במדינת ישראל יוכלו לגדול ולהיות אזרחים חושבים, ואזרחים טובים, אזרחים שמובילים דעת.

לאה פדידה: כולנו אומרים שהחינוך הוא הדבר החשוב ביותר.

לאה פדידה: אז אם באמת אנחנו נותנים הזדמנות לילד או לילדה במערכת החינוך – האם באמת מערכת החינוך נותנת לילד וילדה את כל מה שהיא צריכה והוא צריך בלי שום קשר למקום מגוריו?

לאה פדידה: בלי שום קשר למי הוא נולד?

לאה פדידה: בלי שום קשר אם ההורים שלו בעלי יכולת, לא בעלי יכולת?

לאה פדידה: אז צר לי להסתכל לאותו נער ואותה נערה בעיניים ולהגיד: לא.

לאה פדידה: לא.

לאה פדידה: אין את אותה הזדמנות ואין את אותו דבר.

לאה פדידה: אנחנו נוסעים בפריפריה ורואים בתי ספר שבהם המדרגות שבורות, והקירות מקולפים – והלב כואב.

לאה פדידה: הרי כבר הוכיחו מחקרים שאקלים בית ספרי קובע.

לאה פדידה: אתה משתתף איתי?

לאה פדידה: כבר הוכיחו מחקרים שהאקלים הבית ספרי קובע.

לאה פדידה: אז למה, למה במקום חלש אנחנו מחלישים יותר, ולמה אותו נער ואותה נערה שמגיעים לביתה ספר לא יכולים באמת ובתמים לקבל הזדמנות אמיתית?

לאה פדידה: הורים משלמים 4.3 מיליארד שקל בשנה תשלומי הורים – וכאן אני רוצה להודות לחבר מפלגה יקרה שלנו, פיצ'י דובינר, שלוקח את זה באמת ומוביל את המחאה הזאת.

לאה פדידה: 4.3 מיליארד שקל בשנה.

לאה פדידה: בעצם אנחנו אמורים לשלם 50 שקלים, אבל אז יש תוספות: טיולים, ספרים, מסיבת סוף שנה, מסיבת סיום, שיעורי תל"ן, והמחירים הם מ-1,200 שקלים ומעלה.

לאה פדידה: מה עושה אותו ילד, מה עושה אותה ילדה, שאין להם את הכסף הזה?

לאה פדידה: אז לפני שבוע קיבלתי מבית ספר מכתב קורע לב, מילדה שלא הצליחה להגיע למסיבת סיום וילד שלא הצליח להגיע לטיול שנתי.

לאה פדידה: הם נשארים בבית.

לאה פדידה: וכן, אנחנו אלה שמייצרים את הפער בחברה – אתם, הקואליציה הזאת והחוקים שאתם מעבירים; לא נותנים הזדמנות אמיתית.

לאה פדידה: ויותר מזה – – –

עיסאווי פריג': את צריכה למלא טוטו.

לאה פדידה: למה?

עיסאווי פריג': כי פעמיים – – –

לאה פדידה: כן, אני זימנתי את אחמד טיבי במדיטציה כדי שהוא יהיה היו"ר.

אחמד טיבי: נעניתי במיידי.

עיסאווי פריג': – – –

לאה פדידה: אבל אתה יודע מה הם כן עושים?

לאה פדידה: 15.5% מתשלומי ההורים שלנו, של מי שיכול לשלם, משלמים את תשלומי ההורים שלא יכולים לשלם.

לאה פדידה: לרגע חשבתי שאנחנו בקיבוץ; בקיבוץ לוקחים מפה – נותנים משם.

לאה פדידה: אבל איפה?

לאה פדידה: אנחנו במדינה.

לאה פדידה: אנחנו צריכים לממן את אלה שלא יכולים?

לאה פדידה: מדינה מחויבת לדאוג במקום שאי-אפשר, במקום שהשוק נכשל.

לאה פדידה: אז אם המדינה הזאת לא תדאג לחינוך, לְמה כן?

לאה פדידה: חברים וחברות, למה כן?

לאה פדידה: כשבני סיים את כיתה י"ב – ואני מגיעה לתשלומים – אז זה הגיע ככה: 500 שקלים אנחנו רוצים לקדם-מסיבה; 700 שקלים לאפטר-פארטי – – –

שלי יחימוביץ': 600.

לאה פדידה: 600?

לאה פדידה: טוב, אני מיוקנעם, יקירה.

שלי יחימוביץ': אל תשכחי שבאותה שנה גם יש את הטיול לפולין – –

לאה פדידה: בדיוק.

שלי יחימוביץ': – – שגם מפיל אותך כלכלית.

לאה פדידה: מפיל כלכלית.

לאה פדידה: וגם, אם לא מספיק, יש להם אחרי האפטר-פארטי מין טיול אחרי וטיול לפני, ואני מצאתי את עצמי אומרת: עד לאיפה?

לאה פדידה: ועוד יכולתי, אבל מה עם האחרים שלא יכולים?

לאה פדידה: האם אנחנו שמים את אותו ילד וילדה בצד, מתביישים, כי אין להם כסף?

לאה פדידה: וחבל שחבר הכנסת יאיר לפיד הלך, כי התברר שלי שב-2013 הוא שביטל את ההחלטה שלא לשלם תשלומי הורים.

לאה פדידה: אז מה אנחנו עוד רוצים מההורים האלה?

לאה פדידה: יש לי תחושה שמישהו מעמיד את מעמד הביניים במבחן, שם על גבו כל פעם עוד קש: מתי תישבר, מעמד הביניים?

לאה פדידה: היום אתה צריך לשלם תשלומי הורים; היום הארנונה שלך גדלה; היום אתה צריך לדאוג לרווחה.

לאה פדידה: היום מס הבריאות שאתה משלם לא מספיק לך.

לאה פדידה: לאט-לאט אותו מעמד ביניים סוחב על גבו את ערימת הקש הזאת, נאנח בשקט, ולאט-לאט אנחנו מגלים שאותו מעמד ביניים, שעובד ורוצה להרוויח ורוצה להיות בחברה יצרנית, מצטרף למעגל העוני.

לאה פדידה: כי מה אמר לנו דוח העוני?

לאה פדידה: הסתכל לנו בעיניים ואמר: יותר עניים מקרב אנשים עובדים.

לאה פדידה: אז תגידו לי אתם: אח, יא ראב.

לאה פדידה: איזו מדינה.

לאה פדידה: לא סאלח שבתי, שהאמין ואמר שיהיה יותר בסדר, ובסופו של דבר קנה דירה; לא הגשש החיוור, שטען ורטן.

לאה פדידה: אז לאיפה אנחנו רוצים להגיע?

לאה פדידה: לאיפה?

לאה פדידה: איך אפשר להסתכל לילד או לילדה בעיניים ולהגיד להם שלא מגיעה להם הזדמנות שווה?

לאה פדידה: ויותר מזה – היום החינוך הפורמלי לא מספיק, כי כל ילד וילדה שמסיימים את בית הספר הולכים לחוגים, והולכים לקונסרבטוריון, והולכים לפעילות, וזה המון כסף.

לאה פדידה: כמי שהייתה יושבת-ראש הנהלת המתנ"ס עד לפני חמש שנים – ילד שאין לו, ילד רווחה, היה הולך לרווחה ואני הייתי מקבלת בקשה, קבלה: הינה, 30% השתתפות.

לאה פדידה: אנחנו היינו מוסיפים, ואותו ילד או ילדה היו יכולים להגיע לחוגים.

לאה פדידה: והיום, כשמפנים מישהו למשרד לשירותים חברתיים, הוא מסתכל בעיניים ואומר לאותו ילד וילדה: חוגים – אין להם סבסוד; חוגים – אין להם מימון.

לאה פדידה: ואז הם מתדפקים בשערי המתנ"ס או בשערי הקאנטרי או בשערי המקומות שמספקים חוגים, והם לוטשים עיניים לאותו ילד שלומד כינור, פסנתר, משחק ג'ודו – כי כולנו יודעים שבחינוך הבלתי-פורמלי אנחנו מקבלים כלים שלא רוכשים בחינוך הפורמלי:

לאה פדידה: הוא יודע להתעמת עם אנשים; הוא יודע לרכוש אומנות, מוזיקה, השכלה אחרת; הוא יודע ליצור חברויות אחרות שהן לא פורמליות.

לאה פדידה: אבל לא.

לאה פדידה: במדינת ישראל חוג לילד זו פריבילגיה.

לאה פדידה: במדינת ישראל אין דבר כזה.

לאה פדידה: ושוב, מי משלם?

לאה פדידה: אנחנו, מעמד הביניים, הציבור, כי אנחנו גובים יותר כדי שנוכל להגיד לאותו ילד וילדה: אל תדאג, נעשה לך הנחה.

לאה פדידה: או מה עושים ראשי ערים?

לאה פדידה: מעלים ארנונה.

לאה פדידה: ממי?

לאה פדידה: מאיתנו, האזרחים, על מנת שנוכל לתת לאותו ילד וילדה להשתתף בחוגים.

לאה פדידה: אז כמה עוד אפשר לזרוק קש על אותו גב של אותו אדם ממעמד הביניים ולהגיד לו: תחייך, ותשרת, ותצעד במשעולי הארץ הזאת, ותגיד כמה טוב לחיות כאן, כי אנחנו בבית הזה 120 חברי כנסת שדואגים ודואגות לך?

לאה פדידה: אז לא, הם לא דואגים לך, והם גם לא נמצאים כאן גם היום לשמוע אותנו או להזדהות איתנו; ולא, הם לא נמצאים כאן על מנת לשמוע את קול הילד והילדה האלה.

לאה פדידה: וזה מייצר פער ענק, פער עצום – אותו נער ונערה, שיכולים להיות גם בשיעורי חינוך, וגם בשיעורים פרטיים, וגם בשיעורי חינוך בלתי פורמליים.

לאה פדידה: אני, כתלמידה – התקשינו; לקחנו מורה פרטי או באנגלית או במתמטיקה.

לאה פדידה: היום לוקחים מורה פרטי בלשון, בספרות, בביולוגיה.

לאה פדידה: אתם יודעים כמה עולה שיעור פרטי?

לאה פדידה: מי מהתלמידים פה לוקח שיעור פרטי?

לאה פדידה: שירים את ידו שם, בקהל.

לאה פדידה: יופי.

לאה פדידה: אתם יודעים כמה זה עולה להורים שלכם?

לאה פדידה: עשרות ומאות שקלים.

לאה פדידה: כשבפעם הראשונה הבן שלי אמר לי: אימא, אני צריך גם שיעור פרטי בלשון, בספרות, הסתכלתי בכיס, ימינה ושמאלה, ואמרתי: עד מתי?

לאה פדידה: אז העמיסו עלינו חוגים, ושיעורים פרטיים, ותשלומי הורים, וארנונה, ואותו מעמד ביניים צועד לאט, והקש כבד לו על הגב, ומעמיסים עליו עוד קש ועוד קש, ופשוט רחמנות.

לאה פדידה: אני קוראת לכם מכאן: הייתה ועדה שהחליטה ואמרה שההורים לא צריכים לשלם את התשלומים הגדולים והרבים האלה.

לאה פדידה: תאמצו את ההחלטה.

לאה פדידה: פעם אחת, כשאתם כבר מחליטים לטובת האזרח והאזרחית, אז אין זמן לעסוק בזה, ויש אי-יכולת לקבל החלטה.

לאה פדידה: אבל כשרוצים להעביר איזה חוק המלצות – שאני אמרתי לדודי שזה נראה לי חוק דבקות במטרה, למעטה הגנה על ראש הממשלה – אז תסתכלו, יש זמן.

נאוה בוקר: התעייפת, לאה?

לאה פדידה: יש זמן.

לאה פדידה: נאוה, עכשיו כשאת נמצאת נתת לי נשימה לדבר עוד ולהסביר לך בטח כמה קשה לך לשלם בשביל הילדים שלך, ואם לבת שלך יש דירה או אין – כי מה לעשות?

לאה פדידה: מעמד הביניים – קשה לו, הוא צריך את ההורים, נכון?

נאוה בוקר: – – – מה לעשות – – – סובלת ממצוקת הדיור.

לאה פדידה: אז ככה זה.

לאה פדידה: ולכן אני קוראת מכאן לממשלה: תפסיקו להיות עסוקים בחוקים שלא מעניינים את הציבור.

לאה פדידה: בואו נשנה את השיר "אף אחד לא קם" של הגשש החיוור אחת ולתמיד.

לאה פדידה: כשאנחנו נעמוד פה ונגיד להם: תקומו, הם יקומו בגאווה.

לאה פדידה: שכל ילד שנולד במדינת ישראל, לא משנה אם הוא גר בירוחם, מגדל העמק, ערד, תל אביב, באר שבע, רעננה, יקבל את מה שמגיע לו.

לאה פדידה: מדינה צריכה לדאוג לחינוך חינם, מדינה צריכה לתת לתלמידים – שהם החיילים של מחר, והם המפרנסים של מחר, והם דור העתיד שלנו – את הכלים הנכונים, ולהחזיר לסל הסבסוד את החינוך הבלתי-פורמלי.

לאה פדידה: חוגים הם חלק מסל שילד צריך.

לאה פדידה: 480 שקלים חוג לכינור, פסנתר או גיטרה – מה אפשר לעשות בשכר ממוצע במשק?

לאה פדידה: על מה אותה אימא אמורה להחליט לוותר על מנת לתת לילד שלה את החלום שלו לשחק טניס, ג'ודו, ללמוד, לקבל שיעור פרטי, ללכת למסיבת סיום ואולי גם לצאת ביום שישי לפאב השכונתי ולטייל עם חברים, בבית קפה?

לאה פדידה: אתם יודעים כמה כסף היא צריכה לתת לילד הזה בחודש?

לאה פדידה: כמעט 1,800 שקלים לחודש על הדברים האלה; ויש אוכל, מים, חשמל, ארנונה, ואולי כואבת לו השן והוא צריך רופא – והיום הרפואה לא מספיקה.

לאה פדידה: אנחנו לוקחים את אותו מעמד ביניים ושוב מעמיסים עליו קש ועוד קש, ומצפים שהוא ילך בגאווה וילך בגאון ולא יישבר תחת המעמס של ערימת הקש.

לאה פדידה: אז אם אנחנו רוצים להחזיר את התקווה לאנשים ולא רוצים להגיד, כמו שהגשש אמר:

לאה פדידה: אז מי שמאמין שהממשלה פועלת עבור האזרח – שיקום, ואף אחד לא יקום; ומי שמאמין שחוק ההמלצות לא נועד להגן על ראש הממשלה – שיקום, ואף אחד לא קם; ולא לשיר "אף אחד לא קם" – אז אולי במדינה הזאת תהיה תקווה, ואנחנו נוכל לקום, וחוק חינוך חובה חינם יהיה חינם, ולא למראית עין, והחוק הזה שאנחנו דואגים לילדים יהיה כמו שצריך, ולא נצטרך יותר להגיד לאותו ילד וילדה: מצטערים, לא נולדת להורים הנכונים, לא נולדת במקום הנכון.

לאה פדידה: אז גם אני אולי לא נולדתי להורים הנכונים, אבל אני צריכה שמי שנמצא בכנסת ישראל ידאג לי; אני צריכה שמי שנמצא בכנסת ישראל ידאג לילדים האלה של היום ושל מחר, ויבין שהם דור העתיד, הם יחליפו פה ב-120 הכיסאות – ואולי יהיה טוב.

לאה פדידה: הם יהיו כאן

לאה פדידה: בקואליציה כדי להגיד: עם ישראל חי, ובואו נעשה את זה ביחד.

לאה פדידה: תודה.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת לאה פדידה.

אחמד טיבי: א-נאאב סאלח סעד, תפדל.

אחמד טיבי: חמש דקות, חבר הכנסת סאלח סעד.

סאלח סעד: שוכרן, יא סייד א-ראיס.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על חוק ההמלצות, אבל לפני שאני מדבר על חוק ההמלצות אני רוצה לדבר קצת על הממשלה ועל התבשיל שהיא מכינה לנו בימים האלה.

סאלח סעד: תראו מה יש לנו בפרודוקטים של השף.

סאלח סעד: המצרכים הבסיסיים זה מלפפון בלאדי, זה גזר, בננה ושום, בצל, פלפל שאטה – פלפל חריף – תפוח אדמה והמלפפון החמוץ המפורסם שראש הממשלה מדבר עליו.

סאלח סעד: כל אלה – אנחנו צריכים להכין אותם; אנחנו צריכים להכין אותם בתוך סיר, ולבשל אותם.

סאלח סעד: אז בנט ואיילת שקד רוצים בכל דרך להגביל את כוחו של בית המשפט העליון.

סאלח סעד: הביאו לנו מה?

סאלח סעד: הביאו לנו את המלפפון.

סאלח סעד: ולדוגמה, להמחשה, הינה המלפפון שהביאנו לנו.

סאלח סעד: מלפפון מאוד יפה.

אחמד טיבי: אה, אסור להציג מוצגים.

אחמד טיבי: אבל זה היה מלפפון?

סאלח סעד: זה מלפפון.

אחמד טיבי: שוכרן.

סאלח סעד: מלפפון, כן.

סאלח סעד: והינה, אני מכניס אותו לסיר.

סאלח סעד: אני מכניס את המלפפון לסיר, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני מקווה שלא הבאת סיר.

סאלח סעד: המלפפון הבלאדי.

סאלח סעד: וליברמן, שר הביטחון שלנו, שרוצה עונש מוות למחבלים, הביא לנו את הגזר.

סאלח סעד: ומה הוא עושה איתו?

סאלח סעד: כולכם יודעים מה הוא עושה איתו.

סאלח סעד: הינה הגזר, אני מכניס לסיר.

סאלח סעד: וראש הממשלה נתניהו – מה הוא רוצה כל הזמן?

סאלח סעד: מה חשוב לו?

סאלח סעד: לרסן את הקופים, את כלי התקשורת.

סאלח סעד: בעיניו כלי התקשורת קופים.

סאלח סעד: אז הוא הביא לנו את הבננה.

סאלח סעד: נחלק לעם את הבננה, והינה הבננה של מוזס מידיעות אחרונות, והבננה של ישראל היום, וגם אותה אני מכניס לסיר.

סאלח סעד: ושרת התרבות מירי רגב, בלי עין הרע, עסוקה בפרובוקציות של הנפת הדגל ובשמלת הנשף שלבשה בקאן – היא מביאה לנו את השום, והינה השום, נכניס אותו לסיר.

סאלח סעד: שר הבריאות, שהוא ראש הממשלה היום, הביא לנו פלפל חריף.

סאלח סעד: ואללה, חתיכת פלפל חריף, פלפל שאטה – עיסאווי, חבל על הזמן.

עיסאווי פריג': אני עדיין חושב על – – –

סאלח סעד: על מצב הבריאות בבתי החולים שהולך ומחריף – דווקא היום מתכנסת ועדת סל התרופות.

סאלח סעד: אני, לפני כמה ימים, אדוני היושב-ראש, שלחתי מכתב לראש הממשלה ושר הבריאות, ליושב-ראש ועדת סל התרופות פרופ' גמזו ולחבר הכנסת אלי אלאלוף, יו"ר ועדת העבודה, משה גפני, יו"ר ועדת הכספים, ואני אומר: ריבונו של עולם, הרי יש תוספת של 22 מיליארד שקל לתקציב.

סאלח סעד: אני אומר להם – –

אחמד טיבי: עודף.

סאלח סעד: עודף.

סאלח סעד: – – רבותיי, חולי הסרטן במדינת ישראל, הם כל כך זקוקים לכסף הזה.

סאלח סעד: תוסיפו להם בסל התרופות.

סאלח סעד: ותאמינו לי, אני מכיר את זה מקרוב.

סאלח סעד: אני יודע עד כמה חולי הסרטן צריכים את התרופה, תרופה שמצילה חיים.

סאלח סעד: גם שר התחבורה ישראל כץ הביא איתו בצל, שגורם לכולנו לבכות על תאונות הדרכים ומספר ההרוגים שהולך וגדל מדי שנה.

סאלח סעד: אורי אריאל – חוני המעגל, שר הגשם, רוצה לעשות תפילה, תפילות להורדת הגשם – הביא לנו תפוח אדמה.

סאלח סעד: והשר כחלון, שר האוצר – ביד אחת נותן לבתי החולים וביד השנייה לוקח מעצירים, מקצבאות הזקנה, מהאוכלוסייה הענייה ומהפריפריה.

סאלח סעד: הוא מביא לנו חמוצים, כן, חמוצים.

סאלח סעד: אז יש לנו את המוצרים הבסיסיים, יש לנו את המוצרים בתוך הסיר, ומה הממשלה מבשלת?

סאלח סעד: מה יוצא לה בבישול?

סאלח סעד: את כל הפרודוקטים אני שם בסיר: את המלפפון הבלאדי, את הגזר, את תפוח האדמה, את הפלפל שאטה, את החמוצים ואת הבננה.

סאלח סעד: מה לדעתכם יוצא מזה?

סאלח סעד: מי מוכן להמר מה הטעם של התערובת, של התבשיל הזה שמכינה לנו הממשלה?

סאלח סעד: מישהו יכול להאמין מה קורה כאן?

סאלח סעד: פשוט הזוי.

סאלח סעד: אני אומר לכם, תאמינו לי, אצלנו הדרוזים מכינים מאכלים טעימים: פיתה עם לבנה, פיתה דרוזית.

סאלח סעד: הפרודוקטים מדידים והתוצאה טעימה.

סאלח סעד: מוסיפים לבנה, זיתים, זעתר, והינה לכם ארוחה מזינה וטעימה.

סאלח סעד: אצל האשכנזים מכינים פויקה – אולי זה טעים: שמים בסיר את כל הפרודוקטים, מוסיפים בשר, עופות, תפוח אדמה, כל סוגי הירקות, ומשאירים על האש שעות על גבי שעות ארוכות, ומקבלים תבשיל.

אחמד טיבי: וזה טעים, אתה אומר?

סאלח סעד: טעים – ללקק את האצבעות, תאמין לי, אדוני.

אחמד טיבי: אוכל אשכנזי טעים?

סאלח סעד: חבל על הזמן.

סאלח סעד: הכורדים מכינים קובה.

סאלח סעד: זה מאוד טעים.

סאלח סעד: המרוקאים, לאה – קוסקוס, חריימה.

סאלח סעד: ואללה, זה מאוד טעים.

סאלח סעד: התימנים – ג'חנון.

סאלח סעד: ומה הממשלה שלנו, מה הממשלה שלנו עושה?

סאלח סעד: עושה לנו מישמש.

אחמד טיבי: סאלח, הסתיימה הארוחה והסתיים הזמן.

לאה פדידה: מה הבעיה עם – – – התימנים?

לאה פדידה: אני לא הבנתי.

דוד אמסלם: סאלח, דבר לאט, אני רושם את זה, רוצה לעשות – – –

סאלח סעד: כן, כן.

סאלח סעד: חבל על הזמן, דוד אמסלם.

סאלח סעד: ראש הממשלה – – –

אחמד טיבי: בואו ניצמד ללוח הזמנים, רבותיי.

אחמד טיבי: משפט מחץ.

סאלח סעד: ראש הממשלה הפך להיות השף, והשרים, בתחרות מאסטר שף, מאכילים אותנו לוקשים; במקום לשרת את העם עושים לנו מסחרה-שף, זה לא מאסטר-שף.

סאלח סעד: ובראש הפירמידה – מי עומד, אמסלם?

סאלח סעד: ראש הממשלה בנימין נתניהו, המסחר-שף הגדול של כולכם.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת סאלח סעד.

אחמד טיבי: א-נאאב עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: תלאתין דקיקה, 30 דקות.

דוד אמסלם: סאלח, איך הוא הכניס את החמוצים בתוך – – –

עיסאווי פריג': לא, השאלה – אמר קוסקוס.

עיסאווי פריג': אני חושב – – –

לאה פדידה: חריימה.

לאה פדידה: חריימה – – – שם.

לאה פדידה: היה גם חריימה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבריי חברי הכנסת, החוק הזה – התחיל לפניו החוק הצרפתי, למי ששכח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה היא לא לחקור ראש ממשלה, כי אין למדינת ישראל תחליף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה הזה הוא היחיד והיחידי ואין לו תחליף, לכן אסור לחקור אותו, אסור להגיע לבית משפט, אסור להרשיע ואסור להגיע למצב שהוא לא יכול להיות מועמד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אחרי שראש הממשלה ראה שיש התנגדות, גם בתוך הקואליציה, גם בתוך העם, ידע שגם בג"ץ יכול לפסול לו את החוק הזה, אז באו לביטול המלצות או סיכום: המשטרה תוכל לעבוד, להכין כמה ארגזים שהיא יכולה, אבל לסכם – לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הפרקליט צריך לשבת חודשים ושנים כדי לקרוא, לסכם ולהגיע למצב של החלטה מה הוא יוכל להמליץ ליועץ המשפטי לממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועד אז – למשוך שנים על גבי שנים, ואולי הליכוד יצמיח מנהיג שיוכל להחליף אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה הייתה להגן על נתניהו, שלא יגיע למצב הזה, אבל איפה השוויון בפני החוק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יסוד מיסודות הדמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, חבר הכנסת אמסלם, בוא תשמע מה זה שוויון בפני החוק בדת האסלאם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בימי הנביא מוחמד, עליהו סלאם – אני אקרא את החדית' ואז אני אתרגם ואז תבין: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) אני אתרגם.

עיסאווי פריג': זה סיפורי צדיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, זה החוקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר מה זה שוויון בפני החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אישה מהאליטה גנבה.

דוד אמסלם: קודם כול, חאג' יחיא, באמת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספרי החדית'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספרי החדית'.

עיסאווי פריג': זה הקוראן בערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אישה מהאליטה משבט מח'זום, בני מח'זום, גנבה, אז צריך להעניש אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו: מי יוכל לדבר עם הנביא מוחמד בשבילה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להיכנס, לדבר, אולי לא תוענש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז שלחו את אוסאמה אבו זאיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והנביא מוחמד לא ענה לו, אלא עלה על הדוכן, אסף את האנשים והסביר להם: כולם שווים בפני החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העמים לפניכם סבלו מזה שאם בן האליטה היה גונב – היו עוצמים עין; החלש היה גונב – היו כורתים לו את היד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני נשבע באלוהים – זה מה שאמר הנביא מוחמד, עליו השלום: אם פאטמה – הבת של מוחמד, הבת של הנביא – הייתה גונבת, הייתי כורת לה את היד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זו המשמעות של השוויון בפני החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה ההתחלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחר כך באו ואמרו, כדי להגן על החוק הזה של ההמלצות, את האמירה: שלטון לא מחליפים בחקירות, שלטון מחליפים בקלפי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסכים, אמסלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלטון מחליפים בקלפי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל האם מישהו שרוצה להחליף את הממשלה הגרועה הזאת התערב במסכת החשדות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם התערב בראיות, בחקירות, או בחומר בכלל של החקירה, או בסיכומים ובהמלצות הפרקליטות, או בהחלטת היועץ המשפטי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא התערב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים אנשים מושחתים בראשות הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד אמירה שלך, אמסלם, עוד אמירה שלך: על סיגרים לא חוקרים או מחליפים ראש ממשלה, או על מתנות מחבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: אם הוא לא היה במעמד שלו היה מקבל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הוא לא היה במעמד שלו כראש ממשלה, היה מקבל את אותן מתנות?

דוד אמסלם: חבר אישי, חבר אישי.

דוד אמסלם: יש לך חברים אישיים.

דוד אמסלם: באים – מביאים לך בקלאווה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תשמע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה מקבל גם לפי דרישה, או לפי רשימה שהייתה מוגשת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החקירה תקבע מה נתן בתמורה לאותן מתנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה החקירה.

דוד אמסלם: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לך את הדוגמה הבאה – תשמע את הדוגמה הבאה ואז תגיד.

דוד אמסלם: – – – את השוויון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תשמע את הדוגמה השנייה מהנביא מוחמד ואז תלמד, ואז – – –

דוד אמסלם: – – – תחבר את הנושאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תן לי להשלים את הדוגמה הבאה ואז תגיד לי מה שיש לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) עכשיו תשמע את התרגום, מר אמסלם: הנביא מוחמד שלח מישהו לגבות את הצדקה, חזר ואמר לנביא, עם שקיפות מלאה: זה שלכם ואת זה קיבלתי במתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שלכם ואת זה קיבלתי במתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הנביא מוחמד עוד פעם עלה על הדוכן, אסף את האנשים ואמר להם: תשמעו, אנחנו שולחים את הבן אדם לעשות את העבודה – חוזר ואומר: זה שלך ואת זה קיבלתי במתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אילו היה יושב בבית אבא או אימא שלו, היה מקבל את אותן מתנות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה בדיוק המשמעות וההגדרה של שוחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההגדרה של שוחד היא שאם אתה מקבל טובת הנאה מעבר למשכורת שלך שאתה משרת את הציבור – לזה קוראים שוחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובאסלאם, אראשי, שזה מי שנותן את השוחד, ואל-מורטשי, מי שמקבל, וראיש, שזה מי שנכנס ביניהם, מי שחיבר ביניהם למסור ולקבל את השוחד – כולם בגיהינום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה המעמד המסורתי, למי שרוצה לדבר על מסורת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, בלית ברירה, ראש הממשלה – – –

דוד אמסלם: אפשר לשאול אותך משהו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשאל.

אחמד טיבי: באישור היושב-ראש, ברשותו.

דוד אמסלם: אתה נתת בהתחלה את הדוגמה של הנביא מוחמד והשאלה היא האם השוויון של לכרות את היד – – – של אישה שגנבה, כן או לא, אז הוא אמר שאם זו הייתה בתו, גם היה כורת את היד שלה.

דוד אמסלם: אחרי זה אתה נתת את הדוגמה – – – המתנות.

דוד אמסלם: אתה יודע שגם בחוק המתנות, בסופו של דבר, תבין – – – מאנשים – – – דבר יפה זה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא לבעלי תפקידים כדי לקבל תמורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה נקרא שוחד.

דוד אמסלם: לנו יש גם – – – חלק מהאנשים שאין להם חברים בכלל – – – חברים אישיים.

דוד אמסלם: עכשיו – – – סיגריה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה נשאיר לבית המשפט, אמסלם.

דוד אמסלם: – – – היועץ המשפטי.

דוד אמסלם: וזה השוויון.

דוד אמסלם: אתה מבין – – – דורשת שוויון שאין, לא קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז ראש הממשלה בלית ברירה ביקש מכבוד אמסלם שהחוק לא יכלול אותו.

דוד אמסלם: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז אמסלם בא ואומר: עכשיו הפכנו את החוק הזה לפרסונלי.

דוד אמסלם: חאג' יחיא, עכשיו, אל תתבלבל מהעובדות, תמשיך את הנאום שכתבת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מתבלבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה עדיין מתעקש, אז תשמע את המשפט הבא – ואמר לך: אני לא יכול לעמוד בפני הלחץ הציבורי, הלחץ בתוך הקואליציה, כי יש הסתייגויות של אנשים מהקואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להיות בחוץ – כאילו שהוא היה יכול לא להיות בחוץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז אתה מסמיק, אתה חושב: מה הוא עשה לי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתעקש ואני אמשיך הלאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל החוק הזה של ההמלצות – לא צריכים אותו עכשיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובדמוקרטיה הממשלה צריכה לדאוג לאזרחים, ולא רק לשמר את הקואליציה, כי קניית שלטון היא על חשבון הציבור, ולא על חשבון ראש הממשלה, כמו התקציבים והחוקים של הבית היהודי – ואין הוכחה ברורה יותר מהפגישה של נתניהו אתמול עם הרבנים של הבית היהודי, כנראה כדי להבטיח שימשיכו בקואליציה אפילו אחרי ההמלצות, שאמורות להגיע בקרוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מפלגות קטנות יבואו לבוחרים עם השלל על חשבון האזרחים, והליכוד – עם מה יבוא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יבוא לבוחריו עם "נהרו באוטובוסים לקלפי", כי הוא הזהיר אותם מנהירה של ערבים באוטובוסים – שלא הייתה, כי יש לנו את הבעיה של התחבורה הציבורית, וגם של הכבישים שיכולים להעביר בהם את האוטובוסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל היהודים שבאו לבחור בליכוד באוטובוסים, שנהרו, הוא צריך לבוא אליהם במשהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז במה תבואו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחוקים, כדי להגן על השליט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אחד מחברי הליכוד לשעבר אמר לי שבדנ"א של הליכוד צריך להתאבד בשביל המנהיג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל זה מצ'פרים אותם, ואנחנו רואים איך מקבלים ועדות, איך מתקדמים – ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לממשלה אין זמן לטפל בתאונות דרכים – ואני מדבר על תאונות דרכים שבשנים האחרונות אנחנו עוברים 350 הרוגים בכל שנה, ושליש מההרוגים האלה הם ערבים, למרות שאלה שיש להם רישיונות נהיגה מהאוכלוסייה הערבית הם רק 14.5%, אפילו פחות ממספרנו באוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דוחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה למה יש לנו יותר ויותר הרוגים בתאונות דרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, הפועל הערבי יוצא מוקדם מאוד בבוקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברכב שלו יש חמישה אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא עייף בעבודה וחוזר אחרי 15 ו-16 שעות מתחילת היום שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם הוא עובר תאונה, התאונה היא קשה, ומספר הנפגעים הוא יותר גדול, כי ברכב יש חמישה ואפילו יותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שיכול להסביר, כי אם נספור את תאונות הדרכים המספר לא מקביל למספר ההרוגים והפצועים קשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הסיבה – כי הממשלה לא דאגה למקומות עבודה לאזרחים הערבים קרוב יותר לבית שלהם, והם עובדים קשה, ואז הם חוזרים הביתה, וכשיש את התאונה – עם הכבישים המשובשים, בלשון המעטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה לא רוצה לדאוג לנפגעי תאונות העבודה בבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רואים שאין יום שאנחנו לא שומעים על תאונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התאונה לא נספרת אם היא בינונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק לאחרונה, לפני שנה, חוקקנו את החוק שמחייב סגירת אתרים אם יש הרוג או פצוע קשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתחילת השנה נהרגו 36 עובדי בניין ומאות של פצועים בינוני וקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו דואג להם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים מה המשמעות של הרוג בתאונת עבודה או בתאונת דרכים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות היא הרס של בית שלם, של יתומים, של אלמנות, של אנשים שאפילו אם הפציעה היא בינונית – הוא לא יוכל להמשיך את החיים שלו, והוא יחכה לקצבה מהביטוח הלאומי, שתקבע שהוא עני עד סוף ימי חייו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה אין זמן לממשלה לטפל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הם עשו כדי לטפל בנושא הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם באו עם תקנות שיתחילו ב-1 בינואר, בשבוע הבא, וזה הגדלת הקנסות, העיצומים הכספיים על מצב שאינו בטיחותי באתרי בנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, אמרנו, בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תמכנו, התקדמנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ראה זה פלא – הם לא מוסיפים כוח אדם שיוכל להגיע, לרשום דוחות ולאכוף את החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלושה עובדים נוספים וזה הכול – היו 17 והיום 20; יהיו 20, הם עוד לא 20.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה יכול לפתור את הבעיה של תאונות עבודה בבניין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנכים – הכי קשה שראיתי הוא הנושא של הטיפול בנכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכה לא רצה להיות נכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין נכה שביקש ורצה להיות נכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בעל כורחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל להגיע למצב של השפל המסורתי שממסים מס, שיש מיסים על אביזרים של נכים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מטפלים – מיקי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, לא מטפלים, לא נותנים עדיין את הפתרון לנכים בעניין של הקצבאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המצב הזה שיש מס על האביזרים של הנכים, זה גועל נפש.

מיקי רוזנטל: אני מסכים איתך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אדבר הרבה על הנושא של הנכים, כי כולם יודעים מה המשמעות כשהם צריכים לבחור בין תרופות ואוכל ואיך לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם מקומות העבודה לא נותנים להם לעבוד, כי אם אתה עובד ואתה משתכר מעבר לסכום מסוים אתה תאבד גם את הקצבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו משאירים אותם גם לבדידות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של הקשישים – התוכנית של המעסיקים, באו ואמרו: תוסיפו ואנחנו נשלם חצי; חצי על המעסיקים וחצי על המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה, יש לה סדר עדיפויות אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא רוצה להעביר להתנחלויות ולא לנכים, ולא לזקנים, ולא לקשישים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שלא הפתיע אותי אלא הפליא אותי זה שבאו ועשו את החישובים בביטוח הלאומי, באחת הישיבות האחרונות השבוע, ועושים חישובים ואומרים: יש 1,100 עד 1,500 שקל – זה מיצוי זכויות, ואז, כאילו שזה נחשב – – מה זה?

אחמד טיבי: הורדתי לך חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

אחמד טיבי: קיבלנו הוראה.

אחמד טיבי: הנחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – כאילו שזה חלק מהתקציב שהוא מקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מגיע לרשויות המקומיות הערביות.

אחמד טיבי: תפדל, אבו חאלד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרשויות המקומיות הערביות – הרבה פרויקטים הן לא יכולות לבצע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את הבעיה של המצ'ינג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה המשמעות של המצ'ינג?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה צריך לשלם את האחוז שלך כדי לקבל את הפרויקט, וזה במיוחד ברווחה ובחינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו הצעה כל כך פשוטה: מי שנמצא באשכול סוציו-אקונומי מ-3 ומטה או מ-4 ומטה – הוא לא יכול להתקיים; הוא חי – כדי לגמור את החודש הוא חי ממענק האיזון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מענק האיזון בא כדי לאזן לו, לחיות במינימום שבמינימום, ואז אין לו מאיפה להביא את המצ'ינג, את ה-25%, ובזה אנחנו מפסידים גם עובדים בחינוך וברווחה וגם פרויקטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נטפל, נטפל, והכול שקר וכזב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה אישרה תוכנית כלכלית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזמנו, אחרי אישור התוכנית, רשמתי פתק קטן ומסרתי אותו לראש הממשלה ביד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפתק הזה – רשמתי בו את המשפט הזה: תוכנית – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: תמשיך, לא מחשיב לך שום דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שרשמתי לראש הממשלה בפתק הוא כזה: התוכנית הכלכלית שאישרתם, בלי אישור תוכניות מתאר ותוכניות מפורטות ופתרון בעיות תכנון ובנייה ביישובים הערביים היא כמו משלוח של תרופות שאתה מעביר למדינה באפריקה עם בצורת, והם מחזירים לך את המשלוח הזה כי התרופות האלה הן לאחרי האוכל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם אין תוכניות, אין גם יישום של התוכנית הכלכלית עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השבוע ישבתי עם שר השיכון והעליתי את הנקודה של מבני ציבור באזורים חדשים ובאזורים ישנים ביישובים ערביים, וביקשתי להעביר תקציבים מאזורים חדשים לישנים, כי התוכניות לא מאושרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום שהתוכנית לא תאושר, אני לא רוצה להחזיר את התקציב לאוצר ולהפסיד אותו – אז תבנה אותו באזור הישן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, משרד השיכון – אין דיור ציבורי ואפילו דירה אחת ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה תדאג לזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני שואל: איפה יש בעולם כולו – תראו לי מקום אחד שיש בו יישוב לא מוכר חוץ מבמדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המושג הזה, "יישוב לא מוכר" – היישוב לא מוכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם האזרח לא מוכר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אזרח שיש לו תעודת זהות – גם הוא לא מוכר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הורסים במקום לבנות; הורסים במקום לאשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תתכננו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם רוצים לגזול מאנשים את הקרקע שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם רוצים שהם יחתמו שאין להם זכות על הקרקע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הפקעתם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אתה צריך את החתימה – כי אתה גנב ואתה רוצה שמישהו יחתום לך שאתה לא גנבת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעל הקרקע – אתה מבקש ממנו שיסדיר את הקרקע בחתימה של ויתור על הקרקע שאתה הפקעת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מילה אחרת חוץ מגנבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, כל עוד לא תחתום, אתה לא יכול לקבל את האישור ואת הבית ואת הבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, הבדואים – יש להם את המנטליות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצים להעביר אותם לרבי-קומות, ובאותם יישובים יהודיים באותו אזור, רוצים שהם יחיו את החיים של הבדואים, החיים החקלאיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו עוד נקודה: הכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים ושוכחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה אומר: שתי מדינות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו ביום ההשבעה של שר הביטחון, שר המלחמה – שניהם קיימו מסיבת עיתונאים ושניהם התחייבו לשתי מדינות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין שקר יותר מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה אתה רוצה להקים את שתי המדינות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאתם עושים – אתם מובילים למדינה דו-לאומית, והיא תהיה דו-לאומית, כנראה, אם לא יתעשתו ממש עכשיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומדינה דו-לאומית, המשמעות שלה – גם תהיה זכות שיבה לשני העמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר לכם, במצב כזה היא תחזור להיות מדינה פלסטינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וירושלים – כולם צהלו ושמחו על טראמפ, הליצן הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והגיעו לאו"ם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למרות הסחיטה באיומים, למרות השקרים, למרות הלחצים, אומות העולם אמרו במפורש לנתניהו: האיומים שלך לא יעזרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ורוב העולם העמיד את ממשלת ישראל בפני האמת – שירושלים היא שטח כבוש, והיא לא ליהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא תשוחרר ותהיה למוסלמים, לפלסטינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש זכויות אדם, אנשים מדברים על זכויות אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: זכויות אדם זה לעמים מסוימים ולעמים אחרים לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתם מדברים על זכויות אדם, אז לאדם הפלסטיני יש זכות – זכות – למדינה משלו, לשחרור, למצב שהוא יוכל לחיות את החיים הנורמליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך להיות תחת כיבוש; הוא לא צריך לראות את הפרצוף של החייל בחצר הבית שלו; הוא לא צריך לראות את האיום; הוא לא צריך לראות את המחסום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא צריך לחיות, לשגשג, ויש לו היכולת ויש לו הכלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברו הרבה על זכויות הילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לשאול על הילד הפלסטיני, אפילו הילד הערבי אזרח מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על הזכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מזון זה זכות בסיסית של כל בן אדם, של כל ילד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שני שלישים מהילדים שלנו הם מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש להם בעיה להגיע עם סנדוויץ' לבית הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו דואג?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה זכויות אדם, זכויות ילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הילד הזה – לא מגיע לו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לילד יש זכות לחינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלפי חדרי לימוד חסרים, ואנשים לא מוצאים איפה ללמוד, ילדים, וילדים נמצאים – ואני אוכל להגיד שלום לבן שלי אחמד פה ביציע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בכיתה י"ב.

אחמד טיבי: וינו אחמד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחמד פה למעלה.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן, אחמד.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: שמך יפה.

אחמד טיבי: )

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אגיד שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בכיתה י"ב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא במגמת פיזיקה-כימיה, עם 41 תלמידים באותה כיתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה יש מגמה כזאת ביישובים יהודיים שיש בה 41 תלמידים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין.

אחמד טיבי: איווא.

אחמד טיבי: מפיש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הביטחון – האלימות הגואה ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הממשלה עושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק דיברה על לפתוח תחנות משטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז פתחתם בג'יסר א-זרקא ועשיתם את החגיגה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאותו יום – שני פצועים והרוג.

אחמד טיבי: הרוג היה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד הרוג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עשיתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עשתה תחנת המשטרה ביישוב כל כך קטן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איזה ביטחון נתנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: והילד, כשהוא מאבד את האימא ואת האבא שלו, הוא לא יכול להמשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו זכות גם לאבא ואימא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומגורים – לילד יש זכות למגורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך לשבת בבית שמאיימים להרוס לו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבית הזה שמאיימים להרוס אותו, זה לא ייתן נחת לילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את העניין של מקומות עבודה ואבטלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביישובים הערביים יש לא רק אבטלה – יש בלתי מועסקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה יודעת ואומרת גם בסטטיסטיקה ש-32%, 33% מהנשים הן עובדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז היתרה שלהן, שזה 68% או 67%, לא נחשבות מובטלות, הנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 69% מהגברים הערבים עובדים, אז 31% לא נחשבים מובטלים, הם בלתי מועסקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה גם מה שמסביר את הרמה של העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את העניין של המורים שמסיימים – 11,000 לא מוצאים מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלחתי לשר החינוך ושר האוצר תוכנית – לא אסביר אותה מקוצר הזמן – תוכנית מה צריך לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובסוף אני אומר לממשלה במפורש: אתם לא יכולים להמשיך, כי אתם מושחתים, ומושחתים צריכים ללכת הביתה, וגם בקלפי ולא במקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שמושחת מקומו בבית סוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והעם, מגיע לו לבחור אנשים שיוכלו להנהיג אותו ולטפל בנושאים החשובים שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והמדיניות הזאת צריכה להשתנות.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: שוכרן, נאאב עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואל חסון, חמש דקות.

אחמד טיבי: עד שיואל יעלה, היום היה טקס פרידה מאחות הכנסת אסתי – אתי הג'ינג'ית, ככה היא קרויה.

אחמד טיבי: היא אחות מסורה, שעבדה במשך שנים רבות כאן, ונתנה נופך של חום, יחס אנושי, ולכן מצאתי לנכון להגיד בשם כולכם תודה רבה לאסתי.

יואל חסון: אני מצטרף, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יואל חסון: מאחלים לה בהצלחה בפנסיה המהנה.

אחמד טיבי: בהחלט.

אחמד טיבי: ולריסה, שנמצאת איתה, היא גם אחות מצוינת.

אחמד טיבי: כל הכבוד.

אחמד טיבי: אבל מגיעה גם מילה באופן היסטורי, שלא נשכח – חנה ירושלמי, זיכרונה לברכה.

יואל חסון: נכון.

אחמד טיבי: אחות שעבדה שנים רבות כאן.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אפילו אני הספקתי להכיר אותה.

אחמד טיבי: הוותיקים – עבדת בתקופתה.

יואל חסון: הספקתי.

אחמד טיבי: הייתה אחות משכמה ומעלה.

יואל חסון: וד"ר ליפשיץ, כמובן, אם אתה כבר מזכיר.

אחמד טיבי: שהוא מנצח על המרפאה.

יואל חסון: שמנצח על המרפאה.

יואל חסון: היו"ר אחמד טיבי: ו-24 שעות שהוא עוקב אחרי כולנו לטוב.

יואל חסון: אחרי בריאותנו הטובה, בעזרת השם.

אחמד טיבי: נכון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תודה רבה לכם.

יואל חסון: רציתי להתייחס באמת – – –

יעקב מרגי: יואל, תפסיק לייצר דרמות, שמעת?

יואל חסון: כשאני מסתובב במסדרונות בימים האחרונים כאן, בכנסת, אני שומע טענות של חברי קואליציה, של שרים בממשלה, איך אנחנו מרשים לעצמנו לעשות פיליבסטר כזה – – –

אורן אסף חזן: מי טוען ככה?

יואל חסון: אני יכול לתת לך את השמות אחר כך.

אורן אסף חזן: סליחה, יואל, אל תעשה – – –

יואל חסון: איך אנחנו מעיזים לעשות דבר כזה – – –

אורן אסף חזן: תעשו פיליבסטר כמה זמן שאתם רוצים.

יואל חסון: טוב, אני מבין.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: לא, תעשה חופשי.

אחמד טיבי: לא לא, אני אוסיף לך.

אחמד טיבי: בבקשה.

יואל חסון: אני לא רוצה שתוסיף לי.

אורן אסף חזן: רק שלא יוציא דיבתנו.

אורן אסף חזן: אין לנו בעיה שתברברו את עצמכם לדעת.

אורן אסף חזן: אין לי בעיה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: בבקשה.

יואל חסון: אסביר.

אורן אסף חזן: אני אשמח שתיתנו לי כמה מהדקות שלכם.

יואל חסון: ואני רוצה לומר באמת ליושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת אמסלם שאולי כדאי שילמד קצת היסטוריה.

יואל חסון: אדוני, תלך תראה מי המציא את המושג, הזה פיליבסטר.

יואל חסון: הפיליבסטר נולד, מה שנקרא, made of Likud.

יואל חסון: אתה שומע מה אני אומר לך?

אורן אסף חזן: מקשיב לך.

אורן אסף חזן: מה אתה רוצה ממנו?

יואל חסון: תקשיב טוב מה אני אומר לך.

יואל חסון: תלך למיקי איתן ותלמד ממנו מה זה להיות פרלמנטר – – –

אחמד טיבי: אלוף הפיליבסטר.

יואל חסון: אלוף הפיליבסטר.

דוד אמסלם: מה הטענה?

דוד אמסלם: מה הטענה?

יואל חסון: שהוא שהמציא את העיקרון של הפיליבסטר.

דוד אמסלם: גם אתה היית בליכוד פעם.

יואל חסון: ובימים – אז אני אומר לך – –

דוד אמסלם: תגיד מה הטענה.

יואל חסון: – – בימים שהליכוד היה ליכוד כמו שצריך – –

אורן אסף חזן: מה הבעיה?

אורן אסף חזן: אנחנו יושבים ומקשיבים.

יואל חסון: – – הוא ידע לכבד פיליבסטר.

דוד אמסלם: מה הטענה?

דוד אמסלם: מה הטענה?

אורן אסף חזן: מה אתה רוצה?

אורן אסף חזן: מה אתה רוצה?

יואל חסון: הוא ידע לכבד את העשייה הפרלמנטרית.

יואל חסון: הוא ידע לעשות ולכבד גם מאבק של אופוזיציה, גם מתוך מקום של אופוזיציה וקואליציה.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו מכבדים, מה אתה רוצה?

דוד אמסלם: אגב, הוא עשה את זה בחוק התקציב.

יואל חסון: ואני אסביר לך, אדוני.

דוד אמסלם: הוא עשה את זה על חוק התקציב.

יואל חסון: הרי מה שאתה רצית, אדוני יושב-ראש הקואליציה – כדאי שנספר פה לכולם, כי מה שאתה רצית זה באמת מה שחזן פה צעק, חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: אתה אמרת לי בישיבת ההסכמות, אמרת לי: תדבר כמה שאתה רוצה.

אורן אסף חזן: מה לא בסדר?

יואל חסון: כמה שאתם רוצים תדברו.

יואל חסון: אין לי בעיה.

יואל חסון: אתם רוצים שבוע, שבועיים – לא באמת עניין אותך סדר-היום של הכנסת – שבוע, שבועיים, תדברו כמה שאתם רוצים.

יואל חסון: אבל – מה אמרת לי שם?

יואל חסון: אבל את זמן ההצבעה אני קובע.

דוד אמסלם: לא, אבל אמרנו עוד דבר.

יואל חסון: אני קובע.

יואל חסון: מנעד, נתת לי מנעד.

דוד אמסלם: יואל, יואל.

יואל חסון: הינה, אני אומר: נתת לי מנעד.

יואל חסון: בוא, חבר הכנסת אמסלם.

יואל חסון: אתה חושב – – –

דוד אמסלם: אמרתי לך: יום שלישי הכנסת מתפקדת עם כל הוועדות.

יואל חסון: אתה חושב – אתה חושב, אדוני, שאני צריך, יחד עם חבריי – – –

דוד אמסלם: לא לא.

דוד אמסלם: יואל, חצי מהאמת גרועה מהשקר.

יואל חסון: אני צריך יחד עם חבריי באופוזיציה – –

דוד אמסלם: מה אמרתי לגבי יום שלישי?

יואל חסון: – – לעבוד על פי תוכנית העבודה שאתה תכננת לעצמך?

דוד אמסלם: מה קורה ביום שלישי?

דוד אמסלם: ביום שלישי – – –

יואל חסון: אז אני אומר לך – – –

אורן אסף חזן: יואל, למה אתה לא מקשיב?

דוד אמסלם: אני עוד אספר להם, הרי, כשאני אעלה.

אחמד טיבי: אתם מפריעים לו.

דוד אמסלם: אתה מספר חצי מהאמת, והיא גרועה מהשקר.

אחמד טיבי: חברי הכנסת אמסלם וחזן, נא לאפשר לו להמשיך.

אורן אסף חזן: יואל, לא יפה.

אחמד טיבי: בבקשה.

יואל חסון: תראה, חבר הכנסת אמסלם, אני יודע שאתה חושב שאנחנו צריכים לעבוד, היינו צריכים לעבוד על פי התוכנית שלך.

יואל חסון: וכן, שיבשנו לך את התוכנית, וכן, אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי לעכב את חקיקת החוק הזה, כי כל עוד החוק הזה לא קיים בספר החוקים של מדינת ישראל, האוויר נקי, הרבה יותר נקי.

יואל חסון: ואני רוצה שהאוויר יהיה נקי.

יואל חסון: ולכן התעקשנו על הניהול הזה של הפיליבסטר הזה – כדי שהציבור ידע ויראה ויצפה, ויהיה מספיק זמן מסך, ודיונים באמצעי התקשורת ודיונים ברחוב, וידברו ויזכרו איזה חוק מושחת מחוקקים כאן היום חברי כנסת.

יואל חסון: ואני אמרתי אמירה שאני מבקש לחזור עליה שוב, וכדאי מאוד שאתה, חבר הכנסת מרגי, תזכור אותה ותשים לב: לא חשוב מה כל אחד מחברי הקואליציה עשה לפני החוק הזה; האמת, גם לא חשוב מה הוא עשה אחרי החוק הזה, אם הוא יצביע בעד.

יואל חסון: כל מי שיצביע בעד החוק הזה, חבר הכנסת מרגי, ייזכר לדיראון עולם כמי שהצביע – –

יעקב מרגי: – – –

יהודה גליק: דיראון עולם.

יהודה גליק: יימח שמו וזכרו.

יואל חסון: – – לדיראון עולם כמי שחצה קו פרשת מים של חוק מושחת, של חוק שנולד בחטא, של חוק שהמטרה שלו הייתה להציל ראש ממשלה מאימת החוק.

קריאות: – – –

יואל חסון: חד-משמעית.

יואל חסון: ועדיין, לא משנה מה יגידו, עדיין החוק הזה נשאר מושחת, כי הוא מדבר על חקירות שייפתחו אחרי שהחוק הזה יעבור, ומי יודע מה יהיה.

יואל חסון: אנחנו לא צריכים להגן על פוליטיקאים מושחתים, לא צריכים להגן על משפחות פשע, לא צריכים להגן על עבריינים.

יואל חסון: אנחנו צריכים לשמור ולהגן על שלטון החוק.

יואל חסון: ואתם – אתם – פשוט מלכלכים את המוניטין של כל אחד מכם באופן אישי.

יואל חסון: אבל אני רוצה, לסיום, אדוני, לומר דבר חשוב.

אחמד טיבי: תמשיך.

יואל חסון: במאבק הזה – היו פה באמת חברי כנסת, חברי האופוזיציה כולה, שפעלו כיד אחת כדי לבנות כאן את העוצמה הפרלמנטרית וההתנגדות הגדולה לחוק הזה.

יואל חסון: אני רוצה להודות באמת לכל חברי האופוזיציה על העבודה הזאת.

יואל חסון: אני כמובן מודה גם ליושב-ראש סיעת יש עתיד עפר שלח; אני מודה גם לאנשי מרצ, לחברת הכנסת זנדברג, שהייתה נציגת מרצ בעניין הזה; לחבר הכנסת אחמד טיבי, שהיה חלק מהמערך הזה; חבר הכנסת דב חנין, ולכל מי שהיו מעורבים בגיבוש העבודה, בגיבוש העבודה האופוזיציונרית המשמעותית, שאנחנו מתכוונים גם להמשיך אותה כפי שעשינו כל הזמן.

יואל חסון: ואחרונים חביבים וחשובים, אדוני, אני מבקש להודות גם לאלפי האזרחים ששיתפו פעולה והעבירו לנו מסרים באמצעות הווטסאפ, בדרך הטכנולוגית שאפשרנו להם.

יואל חסון: חברי הכנסת ואנוכי קראנו את המסרים האלה והעברנו אותם כאן, מעל דוכן הכנסת.

יואל חסון: ידענו והצלחנו לגבש מסר אחיד, ברור, נגד חוק מושחת.

יואל חסון: יש לנו כוונה להמשיך לעשות את זה עד תום הדיונים כאן, ויש לנו גם כוונה להמשיך את זה בכל חקיקה מהסוג הזה שתבוא.

יואל חסון: כשתבואו עם אינטרס ציבורי, כשתפעלו למען אינטרס ציבורי, נעבוד לימינכם, נהיה אופוזיציה עניינית.

יואל חסון: כשתחוקקו חוקים מושחתים, חוקים פוליטיים שנועדו להישרדות שלכם, אנחנו נילחם בכם.

יואל חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

יהודה גליק: – – –

אחמד טיבי: תירגע, חבר הכנסת גליק.

אחמד טיבי: אני רוצה להמשיך את התודות, יואל – –

יהודה גליק: דיראון עולם.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גליק, תירגע.

אחמד טיבי: – – ולהודות לכתבים הפוליטיים והפרלמנטריים, שחלקם הולכים טרוטי עיניים ועייפים, וחלק מהתלונות מגיעות אלינו.

מיקי רוזנטל: מרב מבקשת שתתקן לטרוטות עיניים.

יהודה גליק: אחמד, הכול בסוף היום רק בשביל לקבל כותרות בתקשורת?

יהודה גליק: זאת הייתה המטרה?

אחמד טיבי: שמה?

יהודה גליק: לקבל כותרות בתקשורת?

אחמד טיבי: על מה?

יהודה גליק: המטרה של כל העניין הזה – כי אתה הולך להודות להם.

אחמד טיבי: שהם נמצאים פה.

אחמד טיבי: חלק מחברי הכנסת לא נמצאים פה.

אחמד טיבי: הם נמצאים פה כל הזמן.

אחמד טיבי: מגיעה להם תודה.

אחמד טיבי: א-נאאב עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: עשר דקות.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': – – חברים וחברות, שמעתי את חבר הכנסת חסון, ואתה המשכת את זה בתודות.

עיסאווי פריג': צר לי שאתם שכחתם את החשוב מהכול – מנהלי הסיעות – –

יואל חסון: מקבל את ההערה.

עיסאווי פריג': – – שהפעילו אותנו כמו שעון שווייצרי.

יואל חסון: צודק.

עיסאווי פריג': אני, בלי רונית לא הייתי זז.

יואל חסון: גם אני – בלי זהבה לא זז.

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': זהבה, רונית, ואיפה החבר'ה מיש עתיד?

אחמד טיבי: עיסאווי, קאיד אלקצאצי.

עיסאווי פריג': וקאיד, חביבנא.

אחמד טיבי: ודליה.

עיסאווי פריג': דליה, דליה.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – – נכון.

מיקי לוי: שפרית.

עיסאווי פריג': שפרית.

עיסאווי פריג': אז אלו – מגיע להם.

עיסאווי פריג': ואחרונים חביבים – רשמי הכנסת, שעמלו קשה, והאצבע עבדה שעות נוספות.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חשוב מאוד.

עיסאווי פריג': חברים, אני אמשיך את – – –

יהודה גליק: – – – תודה, גם לבקש סליחה.

עיסאווי פריג': כן, חברים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גליק, אני אמשיך את הקו שחברי חבר הכנסת חסון התחיל בו.

עיסאווי פריג': יש לי מעט זמן.

עיסאווי פריג': אני רציתי יותר זמן, אבל הגבילו אותי.

עיסאווי פריג': למה החוק הזה גרוע?

עיסאווי פריג': תראה, אדוני היושב-ראש, יש ריח לא טוב במליאה בכנסת בימים האחרונים.

עיסאווי פריג': יש אווירה לא טובה.

עיסאווי פריג': אתה שומע במזנון של הכנסת, מאחורי המליאה: מה קורה?

עיסאווי פריג': מה הממשלה – יש בחירות?

עיסאווי פריג': אתה חושב לעצמך.

עיסאווי פריג': אז המצב שאנחנו נמצאים בו הוא כמו חולה, שזו ממשלה חולה עם ראש ממשלה חולה, שמחוברים לאינפוזיה – מחוברים לאינפוזיה וחיים מהיום למחר.

עיסאווי פריג': והחולה הזה שבמצב קשה מחפש את הרופא שיציל לו את החיים – נכון, חבר הכנסת מרגי?

עיסאווי פריג': מחפש את הרופא.

עיסאווי פריג': ומי הרופא?

עיסאווי פריג': הרופא – בדמות שר האוצר כחלון, שהוא עושה ניסים ונפלאות.

עיסאווי פריג': עשה את הנס של הסלולר; וכחלון הרופא – מחכים שיציל את ראש הממשלה והממשלה שמחוברת לאינפוזיה.

קריאה: אבו כמאל, באתי להקשיב.

עיסאווי פריג': אהלן וסהלן, אבו אדהם.

עיסאווי פריג': אללה יחליכ.

עיסאווי פריג': והרופא מחבר לאינפוזיה, כפי שאמרנו, ומחכה אחרי שעות של דיונים ואחרי חודשים של חקיקה אנטי-דמוקרטית: האם הניתוח יצליח?

עיסאווי פריג': האם הניתוח יצליח?

עיסאווי פריג': תצילו אותי.

עיסאווי פריג': אני בצרה, תצילו אותי.

עיסאווי פריג': האם הניתוח יצליח?

עיסאווי פריג': ובא חוק ההמלצות, ומנסים לקבור את ההמלצות שבדרך.

עיסאווי פריג': אבל אתם שוכחים, ואני אומר לכם: אתם חופרים בית קברות פוליטי לכם, והימים יגידו.

עיסאווי פריג': כל החברים כאן, בשלושת הימים האחרונים, אמרו שזה חוק פרסונלי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמסלם דיבר – כמה, שלוש, ארבע שעות כאן?

עיסאווי פריג': והתעקש שזה לא פרסונלי.

עיסאווי פריג': התעקשת שזה לא פרסונלי.

דוד אמסלם: אגב, דיברתי שעה.

עיסאווי פריג': לא, עד 03:30, לפנות בוקר.

דוד אמסלם: שעה, שעה.

עיסאווי פריג': שעה?

עיסאווי פריג': מהבית אומרים לי שאמסלם עדיין מדבר.

דוד אמסלם: אתה עייף, כנראה.

עיסאווי פריג': אז אני שואל אותך, חבר הכנסת אמסלם, אני רוצה שתקשיב לי: אתה טוען שהחוק הזה לא פרסונלי.

דוד אמסלם: לא אני.

עיסאווי פריג': טענת כאן שזה לא פרסונלי.

דוד אמסלם: אמרתי: לא אני, הייעוץ המשפטי של הכנסת.

עיסאווי פריג': טען שזה לא פרסונלי.

עיסאווי פריג': אני רוצה להביא לך – היום דיברו רבות – – –

ציפי לבני: ביבי מצביע היום?

ציפי לבני: אין לו ניגוד עניינים.

ציפי לבני: מעניין.

דוד אמסלם: לא שאלתי אותו, אבל זה לא קשור.

ציפי לבני: אני רוצה לספר לך – – –

דוד אמסלם: – – –

ציפי לבני: לא, שאם אין ניגוד עניינים, שיבוא להצביע, ואם הוא לא בא להצביע, אולי הוא יודע משהו שאנחנו לא יודעים.

דוד אמסלם: זה לא עושה את החוק פרסונלי – – –

עיסאווי פריג': פרסונלי.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני – – –

דוד אמסלם: פרסונלי או לא זה שאלה משפטית.

אחמד טיבי: יאללה, יאללה.

עיסאווי פריג': אני נותן להם את הכבוד.

עיסאווי פריג': זה שיח חשוב.

אחמד טיבי: תמשיך.

עיסאווי פריג': זה דיון חיוני.

עיסאווי פריג': אני רוצה לספר לכם סיפור על אישיות בכירה שסבלה והרגישה לא טוב – הלכה לבית חולים אברבנאל.

עיסאווי פריג': האישיות הבכירה הזאת התלוננה שהיא מרגישה שהיא חתול – משמיע קולות של חתול, מרגיש כמו חתול.

עיסאווי פריג': הלך למנהל בית החולים.

עיסאווי פריג': מנהל בית החולים אמר לו: נו, מה הבעיה שלך?

עיסאווי פריג': אתה בריא.

עיסאווי פריג': אחרי טיפול של שבועיים אמר להם: בסדר, אני בן אדם, לא חתול.

עיסאווי פריג': ואללה, הלך.

עיסאווי פריג': אחרי יומיים חזר.

עיסאווי פריג': ראה אותו מנהל בית החולים, אמר לו: מה קורה?

עיסאווי פריג': אומר לו: אני יודע, אני חתול – לא, אני בן אדם.

עיסאווי פריג': אני משוכנע, אני בן אדם.

עיסאווי פריג': אבל דוקטור, רק רציתי שאלה: האם גם הכלבים בחוץ יודעים שאני לא חתול?

עיסאווי פריג': ואני שואל את חבר הכנסת אמסלם, שהוא ממשיך לטעון שזה לא פרסונלי:

עיסאווי פריג': האם אזרחי יודעים שהחוק הזה לא פרסונלי?

עיסאווי פריג': החוק הזה הוא האבא של הפרסונלי והאבא של התצילו אותי, אני מחובר לאינפוזיה.

עיסאווי פריג': זה המצב שאנחנו נמצאים בו, חברים.

עיסאווי פריג': כאן, על הדוכן הזה, בימים האחרונים דיברו הרבה על דברי צדיקים, (אומר בערבית: יעני, דברי צדיקים ונביאים,) ולא השאירו מקום, ולא השתמשו בו.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להתייחס לידיעה שקראתי היום בעיתון לגבי נתוני הפשיעה במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': חברים, היום פורסמו נתונים על העיר אום אל-פחם.

עיסאווי פריג': אום אל-פחם – בשלוש השנים האחרונות הוגשו במשטרה 521 תלונות על אירועי ירי, 521 תלונות על אירועי ירי באום אל-פחם.

עיסאווי פריג': היו בשנת 2015 174 תלונות, בשנת 2016 – 163 תלונות, ב-2017 – 184, 521 תלונות בסך הכול.

עיסאווי פריג': כמה מתוך התלונות האלה הסתיימו בהגשת כתב אישום, חברים?

עיסאווי פריג': שש.

עיסאווי פריג': 1% מכל התלונות שהוגשו למשטרה בגין אירועי ירי, רק 1% נגמר בהגשת כתבי אישום.

עיסאווי פריג': והמשטרה, לטענתה – חוסר שיתוף פעולה של התושבים; אנחנו לא יכולים.

עיסאווי פריג': טענה זולה, חוזרת על עצמה, והיא לא מצליחה לשכנע אף אחד – בכישלונה של המשטרה בהבאת ביטחון אישי לאזרח בתוך המדינה, לא משנה איפה הוא נמצא.

עיסאווי פריג': וזה נתון שראוי לציין.

עיסאווי פריג': הנתון השני שרציתי לציין – הזכירו את זה לפניי, מה שקורה בדרום, אבו סיאח א-טורי.

עיסאווי פריג': אבו סיאח א-טורי, מאז 1998 מנסים להוציא אותו מאדמתו בטענה שהוא בונה, והם הורסים.

עיסאווי פריג': אבל זה לא הפליא אותי.

עיסאווי פריג': איפה הפלא?

עיסאווי פריג': איפה השיא?

עיסאווי פריג': שהוגשה תביעה נגדו של 1.8 מיליון על הוצאות הריסת בתים שהוא בנה, כביכול.

עיסאווי פריג': תבינו, חברים, מה קורה: לוקחים לך את האדמה, ואתה צריך לשלם פיצוי של 1.8 מיליון על שאתה מעסיק אותנו, אתה מטריד אותנו.

עיסאווי פריג': אלו השיאים שהגענו אליהם בתקופת השלטון של בנימין נתניהו והממשלות שנתנו לו פה.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו נמצאים לפני תקופת בחירות.

עיסאווי פריג': כל הניסיונות להחיות את המת לא יעזרו.

עיסאווי פריג': המת – החולה נמצא בשלבים סופיים, והוא במחלה סופנית.

עיסאווי פריג': עדיף לעשות את זה בהסכמה ובהבנה, ולהכריז על בחירות.

עיסאווי פריג': ואני מציע לחבריי: צריך, וזה לא מאוחר, למשוך את החוק הזה מהכנסת, למשוך את הבושה הזאת מהכנסת.

עיסאווי פריג': זה לא מאוחר.

עיסאווי פריג': צריך למשוך את החוק הזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: האמת היא שעד חיליק – הוא הבא בתור, אבל עד שהוא מגיע, אני מקבל בקשות מהציבור, על איזה נושאים כדאי שחברי כנסת ידברו.

אחמד טיבי: שרון מבקש שידברו על מצב הכורדים.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: הכורדים בכורדיסטן.

אורן אסף חזן: אני יכול לדבר גם?

אחמד טיבי: יש אחד שביקש שאתה תדבר, אבל אתה לא יכול.

אחמד טיבי: שניים רוצים הדרן של איתן כבל; חוק טיבי: עיכוב פיצוי בראי ההיסטוריה של המזרח התיכון; רשימה של ח"כים וחברי ליכוד שעשויים ליהנות מחוק ההמלצות; סנקציות נגד משרדים שלא מספקים מידע; חברי פרלמנט פלסטיני שנעצרו – זה נועם; ביטקוין.

אחמד טיבי: ומתי יסתיים הפיליבסטר?

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת חיליק.

יחיאל חיליק בר: לא לא, אתה יכול להמשיך, אין לי בעיה.

יחיאל חיליק בר: אני מפריע לך?

אחמד טיבי: 17 דקות, נכון?

אחמד טיבי: 17.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, למרות האווירה המבודחת שלך, אנחנו דנים פה בחוק שהוא מושחת, מושחת מוסרית.

יחיאל חיליק בר: אבל דיברו עליו הרבה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, על דבר אחר שהוא מושחת מוסרית.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לדבר על השחיתות המוסרית שבטיפול בפרשייה של אברה מנגיסטו, שמוחזק בידי החמאס כבר 1,207 ימים, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: 1,207 ימים – זה נשמע לנו כזה עוד מספר.

יחיאל חיליק בר: שלוש שנים, שלושה חודשים ו-20 יום אברה מנגיסטו נמצא בשבי הברברי של החמאס.

יחיאל חיליק בר: שלוש שנים, שלושה חודשים ו-20 יום אח שלנו, אזרח המדינה, יהודי תושב אשקלון, חולה, אדוני, חולה, מוחזק בשבי החמאס, ללא תקשורת, ללא יחסי ציבור מפוארים, ללא תרופות, ללא טיפול, בלי שאימא שלו יודעת מה קורה לו.

יחיאל חיליק בר: שמו – אגיד את זה שוב, כי לא שומעים את השם הזה מספיק בבית הזה – אברה מנגיסטו.

יחיאל חיליק בר: השם הזה, אדוני, הסיפור של אברה והדאגה לגורל שלו צריכים להיות משותפים לכולנו, ללא הבחנה מגדרית או מגזרית או עדתית, ימין או שמאל, דתיים, חילונים.

יחיאל חיליק בר: כולנו צריכים להיות מאוחדים בערבות ההדדית הזאת למען אברה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו לא, אנחנו לא.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע כמה אנשים, השם הזה אומר להם פה משהו, וכמה מעניין פה מישהו השם הזה, אברה מנגיסטו.

יחיאל חיליק בר: אז אספר לך עליו קצת, אדוני היושב-ראש, כדי שהבית הזה ילמד, וייכנסו לדברי הימים של הכנסת קצת פרטים על האח היקר הזה.

יחיאל חיליק בר: הוא נולד בשנת 1986 לאגרנש ואיילין מנגיסטו.

יחיאל חיליק בר: בגיל חמש הוא עלה ארצה מאתיופיה יחד עם משפחתו.

יחיאל חיליק בר: יש לו שישה אחים ושלוש אחיות.

יחיאל חיליק בר: הוא בן אדם.

יחיאל חיליק בר: ב-2011 חוותה משפחת מנגיסטו טרגדיה גדולה כאשר מיכאל, אחיו הגדול של אברה, נפטר ממחלה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מותו של מיכאל, זכרו לברכה, אברה התקשה להתמודד עם האובדן של אחיו, כמו כל אחד מאיתנו שחלילה זה קרה או יקרה לו, ומצבו הנפשי התערער, עד שהוא אושפז כמה פעמים במוסדות פסיכיאטריים ונזקק לטיפול תרופתי.

יחיאל חיליק בר: ב-7 בספטמבר 2014 יצא אברה מביתו, כשהוא אינו צלול בדעתו – שוב חולה.

יחיאל חיליק בר: מסיבות שאינן ידועות לנו אברה הגיע לחוף זיקים הסמוך לאשקלון, ושם חצה את הגדר לכיוון עזה.

יחיאל חיליק בר: גם לזה נגיע עוד מעט.

יחיאל חיליק בר: במשך עשרה חודשים – תקשיבו טוב, דודי אמסלם – במשך עשרה חודשים התבקשה המשפחה לשמור על שתיקה ולא לפרסם את המקרה.

יחיאל חיליק בר: תראה לי משפחה אחת שתציית לדבר כזה – לא לדבר על הבן שלהם שנמצא בעזה בידי החמאס, יעקב מרגי, במשך עשרה חודשים.

יחיאל חיליק בר: תראה איזה כוח.

יחיאל חיליק בר: והיא עשתה את זה, באצילות ובכוחות שאני לא יודע בכלל מאיפה יש להם אותם.

יחיאל חיליק בר: אבל לאחר שהיא הבינה שלא חלה שום התקדמות, וגם אין שום דיווח שמישהו נותן למשפחה על המצב של הבן, הם עשו את הדבר שכל אחד מאיתנו כנראה היה עושה, וביקשו בנימוס להסיר את צו הפרסום.

יחיאל חיליק בר: רק בשנת 2015, אדוני היושב-ראש, קיבלה המשפחה עדכון ראשון באמצעות איש קשר שאברה חי ומוחזק בשבי על ידי החמאס.

יחיאל חיליק בר: ומאז המשפחה עושה מאמצים רבים ופועלת להשבת הבן שלהם, גם מול הממשלה, וגם בזירה הבין-לאומית הם התחילו לפעול, וטוב שכך.

יחיאל חיליק בר: במאי 2017 ארגון Human Rights Watch כתב דוח על אברה מנגיסטו, ובו טען שהחמאס מחויב לשחררו מיידית, שמדובר בהפרה חמורה של זכויות אדם, וארגון הצלב האדום אף גינה את החמאס על החזקתו.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו שומעים את זה יותר ויותר מארגונים בין-לאומיים ופחות ופחות מפה, מתוך הבית הזה, מהממשלה שלנו.

יחיאל חיליק בר: וכך, במשך 1,207 ימים – ואחזור על המספר הזה שוב, שייכנס לנו לראש – נמצא אברה בשבי, בלי שהוריו יקבלו מידע עליו כמעט מאף אחד.

יחיאל חיליק בר: לא ידוע להם באיזה תנאים הוא מוחזק, ואם הוא מקבל טיפול תרופתי, ואם הוא זוכה לבדיקות, ומה מצבו הנפשי והגופני, שגם ככה היה רעוע.

יחיאל חיליק בר: המשפחה חיה בחוסר ודאות נוראי ובחוסר אונים שאני לא יכול לתאר אותם אפילו לעצמי, אפילו כאבא לילדים.

יחיאל חיליק בר: פגשתי את האימא של אברה.

יחיאל חיליק בר: מעולם, מעולם, לא ראיתי אישה עם מבט כזה כבוי בעיניים.

יחיאל חיליק בר: אישה כבויה.

יחיאל חיליק בר: בחודש נובמבר אותה אישה אמיצה, ועצובה, בעיקר, אגרנש, אימו של אברה, אילן אחיו, וגם יונית, מנהלת מטה המאבק, שעושה עבודה מדהימה בשבילו, ועוד כמה מתנדבים, טסו לארצות הברית, לפגוש את הקהילות היהודיות, את אנשי הממשלה בוושינגטון, את חברי המשלחות השונות באו"ם.

יחיאל חיליק בר: והם קיבלו את המשפחה שם באמת בחיבוק אדיר, חיבוק, שם, מעבר לים, שהם לא קיבלו פה, במדינה שלהם, שהם גם עברו הרבה הרבה תלאות בשביל לעלות אליה.

יחיאל חיליק בר: אנשי הממשל זיהו שמדובר פה בסיפור מורכב מצד אחד, אבל למעשה הוא סיפור מאוד מאוד פשוט: אדם חסר ישע, שנקלע שלא מדעת לשבי בארגון טרור אכזרי.

יחיאל חיליק בר: שם מעבר לים מבינים שאין שאלה אם צריך לסייע או לא לסייע לאברה מנגיסטו ולמשפחתו, אבל האחריות לשחרור היא לא בוושינגטון והיא לא בקהילות היהודיות; היא בקהילה יהודית אחת, פה, של ארץ ישראל.

יחיאל חיליק בר: ופה, בקהילה היהודית שלנו, במדינה שלנו, לא ממש מתייחסים לזה.

יחיאל חיליק בר: וזה עצוב.

יחיאל חיליק בר: האחריות למתן סיוע ותמיכה ומידע למשפחה היא על המדינה, היא על תושבי המדינה כולם, והיא גם על הבית הזה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להקריא לכם כמה מילים שאמר אילן, אחיו של אברה, באותה נסיעה לארצות הברית.

יחיאל חיליק בר: הוא אומר ככה: יש לי אח, שמו אברה.

יחיאל חיליק בר: משמעות שמו באמהרית: אור.

יחיאל חיליק בר: אברה, האור של המשפחה שלנו, לוקה בנפשו.

יחיאל חיליק בר: זה היה לפני יותר משלוש שנים.

יחיאל חיליק בר: מאז הוא מוחזק בשבי החמאס.

יחיאל חיליק בר: יש לי אח.

יחיאל חיליק בר: הוא חי.

יחיאל חיליק בר: הוא חי.

יחיאל חיליק בר: הוא במצוקה נפשית, ויותר משלוש שנים אין לנו שום מידע על מצבו, שום מידע על מה שעובר עליו ואיך הוא מרגיש.

יחיאל חיליק בר: אברה הוא אזרח.

יחיאל חיליק בר: הוא מעולם לא שירת בצבא, מעולם לא נלחם באיש.

יחיאל חיליק בר: ארגון חמאס בעזה משחק בגורלו של אזרח לוקה בנפשו, משחק ציני ואכזרי בחיי אדם שלא עשה רע לאיש, בניגוד גמור למוסר אנושי בסיסי ובניגוד לכל חוק או אמנה בין-לאומיים בנוגע למקרים הומניטריים של חסרי ישע.

יחיאל חיליק בר: יש לי אח – כותב אילן – הוא חסר ישע והוא זקוק לעזרתכם, לעזרתו של העולם.

יחיאל חיליק בר: ואתם יכולים לעזור לו.

יחיאל חיליק בר: אילן המשיך ואמר: אימי, אגרנש, העומדת כאן לצידי, לא שמעה דבר מבנה האהוב כבר יותר משלוש שנים.

יחיאל חיליק בר: מיום שאברה נעלם חייה הפכו לסיוט.

יחיאל חיליק בר: היא אינה יודעת אם הוא אוכל, אם הוא שותה, כמו כל אימא שדואגת; אם הבן שלה מקבל את הטיפול שהוא כל כך זקוק לו.

יחיאל חיליק בר: אימא שלי רוצה אותו בבית.

יחיאל חיליק בר: תסתכלו עליה רגע.

יחיאל חיליק בר: כמו כל אימא אחרת, גם לה מגיע לדעת מה קורה עם הבן שלה.

יחיאל חיליק בר: הגענו לכאן, למטה האו"ם – הוא אומר – לקרוא לכם ולקהילה הבין-לאומית להפעיל את כובד משקלכם על כל השחקנים שיכולים לסייע בשחרורו של אחי אברה; ללחוץ על ארגוני הסיוע הבין-לאומיים, שהתגלו בחולשתם ובאוזלת ידם, וכמובן, על החמאס, שמחזיק באדם חולה כבר שלוש שנים ויותר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מבקשים – אומר אילן – כינוס דיון מיוחד במוסדות האו"ם והחלטה חד-משמעית להבטיח כי ארגוני ההצלה הבין-לאומיים יבקרו אצל אברה, יוודאו שהוא מקבל טיפול.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מבקשים מכל בעל השפעה באזור להפעיל את כוחו לסיים את הטרגדיה האישית של המשפחה שלנו.

יחיאל חיליק בר: עשו הכול כדי להציל את אחי אברה.

יחיאל חיליק בר: אז אילן דרש כינוס חירום מיוחד במוסדות האו"ם.

יחיאל חיליק בר: ואני דורש, כחבר ועדת חוץ וביטחון, שהממשלה תדווח פעם אחת לוועדה מה לעזאזל היא עושה בעניין החיילים והאזרחים בעזה, וזה לא רק אברה, כמו שאנחנו יודעים.

יחיאל חיליק בר: אני דורש דיווח שיטתי ותקופתי על מצבו של אברה והמאמצים לשחרורו, כמו שצריך להיות במדינה מתוקנת – ואם לא לכל עם ישראל, לפחות לנו בוועדת חוץ וביטחון, ובטח ובטח למשפחה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לענות לאזרחי ישראל שצופים בנו או יצפו בנו על כמה שאלות נפוצות בעניינו של אברה מנגיסטו.

יחיאל חיליק בר: שאלה נפוצה: האם הוא עבר מיוזמתו?

יחיאל חיליק בר: זה באמת מעניין.

יחיאל חיליק בר: אז התשובה היא לא.

יחיאל חיליק בר: אברה מתמודד עם מחלת נפש, קוראים לה סכיזופרניה, והוא לא היה מודע למעשיו.

יחיאל חיליק בר: שאלה נוספת ששואלים את המשפחה: למה לא הגנתם עליו?

יחיאל חיליק בר: הוא חולה.

יחיאל חיליק בר: ירדנה, למה לא הגנתם עליו?

יחיאל חיליק בר: שואלים את האימא, את האבא.

יחיאל חיליק בר: מדהים.

יחיאל חיליק בר: אז התשובה היא שכאמור מחלתו של אברה התפרצה בעקבות מותו של אחיו ב-2011.

יחיאל חיליק בר: אמרתי את זה.

יחיאל חיליק בר: בעקבות ההתדרדרות של אברה, אימו אגרנש פנתה פעמים רבות לקבל סיוע לבנה, אך אלה שהיא פנתה אליהם טענו שהם לא יכולים לסייע לו כבר, כי הוא אינו קטין.

יחיאל חיליק בר: תשובה שנותנים לאימא.

יחיאל חיליק בר: הוא אושפז פעמיים ושוחרר, ומאחר שלא ניתן לכלוא אדם בביתו, וגם לא ראוי לעשות זאת, ולא ניתן לכפות טיפול, המשפחה שלו ניסתה לעשות הכול כדי להגן עליו ולשמור עליו, אבל זו התמודדות מורכבת לכל משפחה, ללא קשר לכמה משאבים וכוחות שיש לה.

יחיאל חיליק בר: והרבה משאבים למשפחת מנגיסטו אין, למרות שכוחות יש להם יותר מהרבה מאיתנו.

יחיאל חיליק בר: שאלה נוספת ששואלים: כיצד אתם יודעים שאברה חי?

יחיאל חיליק בר: אז יש להם ולנו מידע מגורמים לא רשמיים שנמצאים בקשר עם החמאס שאברה חי ומוחזק בידי החמאס, והמידע הזה הגיע אליהם כבר שנה אחרי שאברה חצה את הגבול.

יחיאל חיליק בר: עוד שאלה ששואלים את המשפחה: מה הממשלה יכולה לעשות?

יחיאל חיליק בר: באמת, מה הממשלה יכולה לעשות?

יחיאל חיליק בר: אז אגיד לכם את התשובה: שמו של אברה כמעט לא מוזכר בישיבות ממשלה, ובכלל, המשפחה בקושי זוכה לביקורים של חברי כנסת וממשלה, וזה קורה רק אחרי שהיא מבקשת מהם להיפגש איתם, וגם אז טורחים ההורים להגיע אליהם ללשכה, ולא שיבקרו אצלם בבית.

יחיאל חיליק בר: וכמי שהיה אצלם, אני ממליץ לכם בחום לנסוע לאשקלון – זה לא רחוק, זה שעה מפה – ולפגוש את המשפחה המדהימה והאמיצה והצנועה הזאת.

יחיאל חיליק בר: עוד שאלה, אדוני היושב-ראש, ששואלים את האימא ואת המשפחה: האם המשפחה רוצה שחרור מחבלים?

יחיאל חיליק בר: האם זאת המטרה שלה?

יחיאל חיליק בר: אז המשפחה איננה מעוניינת או מנסה להכתיב לממשלה כיצד לשחרר את אברה.

יחיאל חיליק בר: הדרישה היא פשוט לעסוק בשבי שלו כל העת, ולפעול בכל דרך כדי למצוא פתרון ולהחזיר את הבן שלהם הביתה.

יחיאל חיליק בר: זאת הדרישה הבסיסית מהממשלה.

יחיאל חיליק בר: שואלים אותם עוד, אדוני:

יחיאל חיליק בר: למה שהממשלה תחזיר אזרח שחצה את הגבול על דעת עצמו?

יחיאל חיליק בר: אז ראשית, הוא לא חצה את הגבול על דעת עצמו.

יחיאל חיליק בר: אנשים שלוקים בנפשם הם חסרי ישע, כמו ילדים, וככה צריך גם להתייחס למעשים שלהם, בהתאם.

יחיאל חיליק בר: שנית – תשובה מדהימה: לממשלה יש אחריות על האזרחים שלה, ועוד יותר יש לה אחריות להגן על מי שקשה להם להגן על עצמם.

יחיאל חיליק בר: ועוד דבר, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עצם מעבר הגבול של אברה הוא מחדל – מחדל שהממשלה צריכה לקחת עליו אחריות.

יחיאל חיליק בר: מה, כל אחד שרוצה יכול לעבור לעזה?

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שלא כל אחד שרוצה לעבור מעזה אלינו גם הוא יכול, אבל זה משהו שצריך לתת עליו את הדעת.

יחיאל חיליק בר: שואלים את המשפחה: מה האסטרטגיה שלכם?

יחיאל חיליק בר: האם אתם לא צריכים אולי להיות יותר אלימים במאבק?

יחיאל חיליק בר: אז התשובה היא שמשפחת מנגיסטו, כמו רוב המשפחות בישראל, הם לא מומחים לאסטרטגיה מדינית, לניהול משברים ולניהול משא ומתן.

יחיאל חיליק בר: המשפחה מעורבת בצעדים של המטה, מטה המאבק, ובכל השיחות עם היועצים, והיא מכתיבה שם את אופי המאבק.

יחיאל חיליק בר: ובגלל שמשפחת מנגיסטו, למי שמכיר אותה, היא משפחה אצילה וענווה, הם לא דוגלים באלימות ובהסלמה, וכל מה שהם רוצים זה שהממשלה תפעל להחזיר את בנם הביתה.

יחיאל חיליק בר: אז כיצד ניתן לסייע?

יחיאל חיליק בר: זאת אולי השאלה האחרונה.

יחיאל חיליק בר: ניתן לסייע על ידי זה שתפיצו את הסיפור של אברה.

יחיאל חיליק בר: מדובר בסיפור של אחד מבנינו, של כל העם, לא של עדה מסוימת או עיר מסוימת או שכונה מסוימת, ולעם ישראל יש חובה של ערבות הדדית במקרה הזה גם כלפי אברה וגם כלפי המשפחה.

יחיאל חיליק בר: מצוות פדיון שבויים צריכה לרתום כל יהודי וכל ישראלי באשר הוא.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה בסוף, אדוני, להקריא לכם את דבריה של טליינש יונית פנטה, מנהלת מטה המאבק למען שחרור אברה מנגיסטו.

יחיאל חיליק בר: יונית פרסמה את הדברים בפייסבוק שלה לפני שנה.

יחיאל חיליק בר: עברו 400 ימים מאז הפרסום של הפוסט, והדברים עדיין בעינם.

יחיאל חיליק בר: היא כתבה ככה: ביום מן הימים אספר בחוצות אשקלון על החוויה האישית סביב סיפור אברה מנגיסטו; על האטימות והאדישות, על הטלפונים שלא חזרו וההתעלמות, על המילים הנגועות בגזענות ועל אנשי הציבור שאסור להם להיות כאלה.

יחיאל חיליק בר: אבל היום אני בוחרת לספר לכם על בני אדם, על ההירתמות במאה אחוז, על התגייסות וגיוס, על תרומה ונתינה, על יחס חם ואדיבות, על תקווה ומהות אנושית.

יחיאל חיליק בר: אברה יוכיח את פרצופה של החברה כולה, זו בעולם וזו בארץ.

יחיאל חיליק בר: כל אחד מכם יכול להיות שותף לפרק הזה.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה לבסוף, אדוני, לשאת מפה תפילה שכתבה המשפחה עבור אברה עצמו, והיא אומרת: אבינו שבשמיים, מלא רחמים על אברה בן אגרנש, הנתון בשבייה, פרוש עליו סוכת שלומך, שלח לו רפואת הנפש ורפואת הגוף והצמח לו ישועה בקרוב.

יחיאל חיליק בר: אחינו כל בית ישראל הנתונים בצרה ובשביה, העומדים בין בים ובין ביבשה, המקום ירחם עליהם, ויוציאם מצרה לרווחה, ומאפלה לאורה, ומשעבוד לגאולה, השתא בעגלא ובזמן קריב ואמרו אמן.

יהודה גליק: אמן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמן.

יחיאל חיליק בר: ולבסוף, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להראות לכם תמונה – אחת בשחור לבן, כי זה המצב שלו.

יחיאל חיליק בר: זה אברה מנגיסטו.

יחיאל חיליק בר: זה אברה מנגיסטו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אבל תמונה אחת אני רוצה להראות לכם בצבעוני, כדי שתראו טוב-טוב את תווי הפנים של האימא שלו, אגרנש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: זאת אגרנש מנגיסטו, וככה היא נראית – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – עם העצב הזה בעיניים, כשהיא מסתכלת על הבן שלה – –

אחמד טיבי: תוריד את התמונה.

יחיאל חיליק בר: – – בתקופה שהוא היה אצלם – –

אחמד טיבי: חיליק.

יחיאל חיליק בר: – – רוכב על סוס, עוד מאושר.

יחיאל חיליק בר: לא, לא אוריד את זה, אדוני היושב-ראש, כי כדאי שחברי הבית יסתכלו על התמונה הזאת – –

אחמד טיבי: אתה סגן יושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: – – של האימא הזאת, העצובה.

אחמד טיבי: אתה סגן יושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אני סגן יושב-ראש, אבל אני גם בן אדם, ויש לי גם רגשות.

אחמד טיבי: די.

אחמד טיבי: אפשרתי לך לפנים משורת הדין.

יחיאל חיליק בר: ויש לי גם רגשות.

אחמד טיבי: אפשרתי לך לפנים משורת הדין, ויותר מהזמן.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים איתך, ואני מודה לך על זה, אדוני היושב-ראש, אבל עוד פעם אחת, לכל צידי הבית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: שיראו את התמונה הזאת ויסתכלו לה בעיניים.

יחיאל חיליק בר: אני יודע, זה קשה להסתכל בעיניים הכבויות האלה של אגרנש מנגיסטו ולא לתת לה את התשובות שהיא מבקשת.

יחיאל חיליק בר: אז אני מקווה שאחרי שהדברים האלה נאמרו פה מעל בימת הכנסת, ואחרי שהסתכלתם טוב-טוב בעיניים של האימא הזאת, הבית הזה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – בשביל להפסיק להתבייש, יעשה כבר משהו וייתן לפחות תשובות, אם לא יחזיר את הבן הביתה במהרה בימינו, אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, תפדלי.

מרב מיכאלי: (אומרת בערבית: עשר דקות.

מרב מיכאלי: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: עשר דקות.

אחמד טיבי: )

מרב מיכאלי: (אומרת בערבית: תודה רבה.

מרב מיכאלי: )

אחמד טיבי: תפדלי.

מרב מיכאלי: במעבר חד, מה שנקרא.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, הגעתי למסקנה שבשלב הזה של המאבק שלנו בחוק המגונה הזה שנקרא חוק ההמלצות, הדבר היחיד שאפשר עוד להשמיע זה פשוט סאטירה.

מרב מיכאלי: ולכן אני רוצה להודות לשמואל הספרי, שנתן לי את הטקסט ואת הרשות להשתמש בו.

יהודה גליק: הספּרי.

יהודה גליק: אחרי שווא נח זה דגש.

מרב מיכאלי: פולישוק עם ארז המאבטח והנהג.

מרב מיכאלי: הטלפון מצלצל.

מרב מיכאלי: ארז המאבטח: השר, זאת שוב אשתך; פולישוק: תתעלם.

מרב מיכאלי: תלחץ "תתעלם".

מרב מיכאלי: טלפון אחר מצלצל.

מרב מיכאלי: ארז המאבטח: השר, זו שוב אשתך.

מרב מיכאלי: פולישוק: תדחה, תלחץ "השתק", התעלם.

מרב מיכאלי: ציון, אחרי שתוריד אותנו, סע אליי הביתה לנתניה, קח את המזוודות ותביא לחדר במלון.

מרב מיכאלי: ארז המאבטח: זו תקומה.

מרב מיכאלי: פולישוק: תענה.

מרב מיכאלי: תקומה: בוקר טוב, את פולישוק, דחוף.

מרב מיכאלי: פולישוק: בוקר טוב.

מרב מיכאלי: תקומה: בוקר לא משהו.

מרב מיכאלי: תשמע, זה רק שמועות בינתיים, אבל אמרו לי שיש חקירה של מבקר המדינה.

מרב מיכאלי: הוא הולך לפרסם דוח, ואמרו לי שאתה קשור לנושא.

מרב מיכאלי: פולישוק: סליחה?

מרב מיכאלי: מה עניינו של מבקר המדינה היחסים ביני לבין אשתי?

מרב מיכאלי: איזו חוצפה זאת, לאיש הזה אין גבולות.

מרב מיכאלי: תקומה: פולישוק, תירגע, בסדר?

מרב מיכאלי: זה לא קשור לגירושים שלך.

יעקב מרגי: – – – זה ביזיון – – –

מרב מיכאלי: פולישוק: גירושים?

מרב מיכאלי: מי אמר גירושים?

מרב מיכאלי: רגע, בגלל זה היא התקשרה?

מרב מיכאלי: תקומה: פולישוק, הוא חוקר איזה פרשת שחיתות חמורה במשרד המשפטים.

מרב מיכאלי: פולישוק: שחיתות?

מרב מיכאלי: אז תגידי שחיתות, כבר נבהלתי.

מרב מיכאלי: תקומה פוגשת את פולישוק וארז בכניסה.

מרב מיכאלי: בהמשך המסדרון עובר חבני, שואב אבק.

מרב מיכאלי: תקומה: אלוהים, זה התפקיד שלי, אני יועצת תקשורת, אז אני רק מספרת לך לפני שזה מתפוצץ.

מרב מיכאלי: אתה מגיב כאילו אני מבקר המדינה.

מרב מיכאלי: אני יכולה גם לא לספר, תקבל את זה יחד עם כולם, עדיף ככה.

מרב מיכאלי: פולישוק: כל פעם שאת מתקשרת אני מקבל פרפור בלב.

מרב מיכאלי: תקומה: סבבה, תהיה בריא.

מרב מיכאלי: פולישוק: חכי רגע.

מרב מיכאלי: חבני, שלום, חזרת לעבודה?

מרב מיכאלי: הכול בסדר?

מרב מיכאלי: חבני: כן, ברוך השם.

מרב מיכאלי: פולישוק: אולי המבקר זה על חבני?

מרב מיכאלי: עשו מכרז?

מרב מיכאלי: חבני: כן, שמחה תפרה מכרז, הכול בסדר, הכול מאושר.

מרב מיכאלי: גם אני מאושר.

מרב מיכאלי: השר, הצטערתי לשמוע על הגברת.

מרב מיכאלי: פולישוק: אתה רק תנקה, טוב?

מרב מיכאלי: אל תצטער ואל תנחם אותי.

מרב מיכאלי: כל אחד שיעשה את התפקיד שלו.

מרב מיכאלי: סליחה, אני מצטער.

מרב מיכאלי: הינה, זה התפקיד שלי – כל היום להתנצל, רק להתנצל; בוקר טוב, סליחה, תודה, יום טוב.

מרב מיכאלי: תקומה: בכל מקרה כדאי שנהיה מוכנים.

מרב מיכאלי: פולישוק: למה?

מרב מיכאלי: זה קשקוש, זה לא נכון.

מרב מיכאלי: תקומה: מה קשקוש?

מרב מיכאלי: פולישוק: מה שאומרים עליי, המבקר.

מרב מיכאלי: תקומה: איך אתה יודע מה הוא אומר?

מרב מיכאלי: פולישוק: מה שהוא לא יגיד – זה קשקוש.

מרב מיכאלי: אני לא מושחת.

מרב מיכאלי: נקודה.

מרב מיכאלי: לא השחתי, לא שיחתי, לא שחטתי, תעזבו אותי כבר.

מרב מיכאלי: נכנסים תקומה, ארז ופולישוק; סולי מגיעה מחדרה.

מרב מיכאלי: פולישוק: אוה, סולי, בוקר טוב.

מרב מיכאלי: סולי: לא טוב, בוקר לא טוב.

מרב מיכאלי: פולישוק: מה, הדוח הזה?

מרב מיכאלי: סולי: שמעתי מאשתך השנייה.

מרב מיכאלי: פולישוק: רגע, מוניק קשורה לזה?

מרב מיכאלי: בטח, מוניק קשורה לזה, היא במלחמה איתי.

מרב מיכאלי: סולי: התקשרה רוחל'ה, הרל"שית שלך ממשרד המשפטים.

מרב מיכאלי: הכול רותח שם, אנשים בהיסטריה.

מרב מיכאלי: אומרים שזה – שנייה, סליחה רגע.

מרב מיכאלי: תקומה, לכי לחדר שלך, תעשי גוגל "פולישוק", תבדקי תוצאות בחדשות, תבדקי "פולישוק שחיתות", "פולישוק חומי", "פולישוק מבקר המדינה".

מרב מיכאלי: תקומה: אני אעשה מהמחשב הזה.

מרב מיכאלי: סולי: טוב, נפתח את זה, למה לא?

מרב מיכאלי: אני מבקשת שתיגשי לחדר שלך, כי אני צריכה לדבר עם השר על דברים שאסור לך לשמוע.

מרב מיכאלי: תקומה: אני אסתום את האוזניים, לא שומעת כלום.

מרב מיכאלי: סולי: הבחורה הזאת מתלבשת כמו גולדה מאיר.

מרב מיכאלי: תקומה: אימא שלך מתלבשת כמו גולדה מאיר.

מרב מיכאלי: פולישוק: קדימה, עופי החוצה.

מרב מיכאלי: יוצאת.

מרב מיכאלי: פולישוק: מה זה יכול להיות?

מרב מיכאלי: סולי: לדעתי?

מרב מיכאלי: זה המינוי של השופט שחומי הכריח אותך למנות.

מרב מיכאלי: פולישוק: אבל לא מיניתי, את לא זוכרת?

מרב מיכאלי: יצאתי באמצע הישיבה, לא מיניתי שום שופט.

מרב מיכאלי: סולי: אבל הסכמת למנות.

מרב מיכאלי: פולישוק: זה שחיתות?

מרב מיכאלי: לעבוד על חומי שליט?

מרב מיכאלי: זאת גבורה, לא שחיתות.

מרב מיכאלי: סולי: במשרד המשפטים אומרים ששר המשפטים הוא נושא החקירה, זה או אתה או הוא או שניכם.

מרב מיכאלי: פולישוק: אין לי שום קשר עם חומי, לא דיברתי איתו, ואחרי הריאיון עם מוניק הוא מת מבחינתי.

מרב מיכאלי: הטלפון מצלצל.

מרב מיכאלי: כן, לא עכשיו.

מרב מיכאלי: מי זה?

מרב מיכאלי: ויקי: השר חומי שליט על הקו.

מרב מיכאלי: חומי: פולישוק?

מרב מיכאלי: סולי: ברוך מחייה מתים.

מרב מיכאלי: חומי: סולי בחדר?

מרב מיכאלי: פולישוק אומר: כן, חומי.

מרב מיכאלי: חומי: ודאי שמעת על הדוח של המבקר שעומד להתפרסם.

מרב מיכאלי: פולישוק: כן.

מרב מיכאלי: זה משהו בקשר אליך, משהו?

מרב מיכאלי: חומי: מה זה הצפצוף?

מרב מיכאלי: אתה מקליט אותי?

מרב מיכאלי: נהיית מתוחכמצ'יק.

מרב מיכאלי: פולישוק: מה?

מרב מיכאלי: לא, זה סמ"ס, קיבלתי סמ"ס.

צחי הנגבי: שלחי לנו את זה בווטסאפ.

צחי הנגבי: זה באמת מצחיק.

צחי הנגבי: לא נעים לצחוק.

מרב מיכאלי: חומי: תקשיב טוב עכשיו, אתה לבד בחדר?

מרב מיכאלי: פולישוק: כן.

מרב מיכאלי: חומי: זה בעניין המינויים שעשית כשנכנסת לתפקיד.

מרב מיכאלי: פולישוק: אתה שכחת, בסוף לא מיניתי את השופט.

מרב מיכאלי: חומי: לא השופט, עשית מינויים אחרים.

מרב מיכאלי: פולישוק: עשיתי כל מיני, קטנים – דיינים דרוזים, איזה שמאי קרקעות.

מרב מיכאלי: חומי: אז זה כנראה אחד מהם.

מרב מיכאלי: פולישוק: לא נראה לי.

מרב מיכאלי: חומי: אתה, אתה מעצבן אותי.

מרב מיכאלי: אל תיתן לי פרשנות והערכות, רק תעשה מה שאומרים לך.

מרב מיכאלי: פולישוק: מה אני צריך לעשות?

מרב מיכאלי: חומי: הדוברת שלך תוציא הודעה בשמך.

מרב מיכאלי: תרשום: כל המינויים שנעשו על ידי השר לעניינים משפטיים נעשו בתום לב על פי הנהלים ובאישור הוועדה.

מרב מיכאלי: תחזור.

מרב מיכאלי: פולישוק: דום לב.

מרב מיכאלי: חומי: וחוץ מההודעה הזאת, אתה לא מתראיין, לא מגיב, אתה מתאבן.

מרב מיכאלי: קופא למוות.

מרב מיכאלי: פולישוק: כמטפורה, כן?

מרב מיכאלי: חומי: חשוב שתדע שכל השיחות שלי איתך מוקלטות, כל הפגישות מתועדות וכל המיילים שמורים, כולל השיחה שבה התחייבת למנות מינויים כתמורה לטובה שעשיתי לך במל"ל.

מרב מיכאלי: אולי כדאי שתרשום את זה לעצמך ותשים לך באיזה מקום בולט.

מרב מיכאלי: פולישוק: לא חושב שזה רעיון טוב.

מרב מיכאלי: חומי: אתה צודק, פולישוק.

מרב מיכאלי: כן, אני איש מאוד כבדף אני יודע, ואני יושב לך על הכתפיים.

מרב מיכאלי: פולישוק: אני מרגיש.

מרב מיכאלי: חומי: תזכור את זה, אני לא אפול לבד.

מרב מיכאלי: ויקי באינטרקום: פולישוק, תסתכל באינטרנט, "מחלקה ראשונה", יואב יצחק.

מרב מיכאלי: תקומה קוראת: על חשדות למניעים פסולים במינוי גיל קורדובה לתפקיד השמאי הממשלתי הראשי.

מרב מיכאלי: על פי החשד הודח השמאי הקודם ד"ר שימי בלילי במפתיע לפני תום כהונתו, כדי לפנות מקום לשמאי נוח יותר וקפדן פחות.

מרב מיכאלי: כזכור, לוותה כהונתו של ד"ר בלילי – פולישוק: שני שמאים הולכים מכות ואני מושחת?

מרב מיכאלי: מה לי ולסיפור הזה?

מרב מיכאלי: סולי: אתה לא מבין?

מרב מיכאלי: פולישוק: לא, אני לא מבין.

מרב מיכאלי: סולי: עופי החוצה.

מרב מיכאלי: תקומה: מה, זה החדר שלי, משוגעת.

מרב מיכאלי: סולי: תעיף אותה.

מרב מיכאלי: פולישוק: תקומה, תעופי החוצה.

מרב מיכאלי: תקומה: אתה יודע מה?

מרב מיכאלי: אני מצדיקה את מוניק, בכל מילה אני מצדיקה את מוניק.

מרב מיכאלי: מעיף עליה תיק – היא בורחת.

מרב מיכאלי: פולישוק: אז זה לא מינוי קטן, זה מינוי ענק.

מרב מיכאלי: סולי: זה האיש הכי חשוב בעסקאות נדל"ן.

מרב מיכאלי: אם יש מחלוקת על שווי הקרקע מול מינהל מקרקעי ישראל, זה האיש שמחליט, אין מעליו אף אחד.

מרב מיכאלי: פולישוק: אני לא מעליו, בתור שר לעניינים משפטיים?

מרב מיכאלי: סולי: אתה לא מחליט מה שווי הקרקע, הוא כן.

מרב מיכאלי: אם הוא מפריע לך או לחברים שלך אתה יכול להדיח אותו ולמנות חדש.

מרב מיכאלי: חומי עבד עלינו, ואנחנו אכלנו את זה כמו ילדים.

מרב מיכאלי: פולישוק: אבל הוא עשה לי את המוות עם השופט הזה.

מרב מיכאלי: סולי: הוא לחץ עם השופט כדי שנפצה אותו עם השמאי.

מרב מיכאלי: השמאי הזה בטח מעורב בעסקאות נדל"ן עם החברים הקבלנים של חומי, של ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: פולישוק: אז כל המינוי שלי היה כדי שאני אמנה את הקורדובה הזה לשמאי ראש.

מרב מיכאלי: סולי: מילא אתה, הוא ידע שאני לא אתן לך למנות את השופט.

מרב מיכאלי: אני עזרתי לו בלי להרגיש.

מרב מיכאלי: פולישוק: אז זה מה שאני אספר – אספר איך הטעו אותי.

מרב מיכאלי: סולי: פולישוק, אתה לא יכול להגיד כלום.

מרב מיכאלי: חומי יכול להוכיח שמינית את השמאי הזה תמורת רווח פוליטי, שזו הייתה עסקה – מינוי תמורת מינוי, פרשת שמאי רמאי; פולישוק: את מדברת עכשיו כאילו זו באמת שחיתות.

מרב מיכאלי: סולי: זאת באמת שחיתות.

מרב מיכאלי: פולישוק: זה שחיתות?

מרב מיכאלי: סולי: אז מה זה שחיתות?

מרב מיכאלי: פולישוק: לא יודע, אבל אני לא מושחת, הייתה לי סיבה מאוד טובה.

מרב מיכאלי: סולי: כן, האחרים תמיד מושחתים, לא אני, לי יש סיבה טובה.

אחמד טיבי: תודה רבה לפולישוק – לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן, חמש דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, לאדוננו – ככה הוא חושב, ככה הוא מרגיש כנראה – ראש הממשלה אין בושה.

אלעזר שטרן: חוק ההמלצות, ברור שזה לטובתו האישית.

אלעזר שטרן: כבר אמרנו, כבר הוכחנו.

אלעזר שטרן: אפילו חבר הכנסת בגין, שהתעמת קודם עם חברתנו קארין אלהרר, כשהוא בא להסביר לי למה, הוא אמר שההבדל הוא בין בכתב ובין בעל פה – אז אין הבדל.

אלעזר שטרן: הסברתי לו למה יש הבדל – כשיגיע זמנן של הצוללות לצוף מעל המים.

אלעזר שטרן: ולכן ברור שחוק ההמלצות הוא לטובתו האישית.

אלעזר שטרן: אבל מי שאין לו בושה, מי שקצת מבין בעיצוב אנשים, אולי, יודע שזה דפוס התנהגות: כשאין לך בושה – אין לך בושה.

אלעזר שטרן: אין לך בושה.

אלעזר שטרן: על מה אני מלין עכשיו?

אלעזר שטרן: על ראש הממשלה, שאין לו בושה להזמין אתמול את הרבנים שלנו, את הרבנים של הציונות הדתית, כדי לגייס אותם להיות לו סוג של חומת מגן כשהחשדות בשחיתות יתורגמו להמלצות ולכתבי אישום.

אלעזר שטרן: הוא לא התבייש לנצל את הממלכתיות שלהם, שלראש ממשלה בישראל לא אומרים לא כשהוא מזמין, למרות שהם ידעו שכנראה הוא לא בא והולך להתנצל, שההתנהגות שלו הייתה בניגוד לערכים המצופים במורשת ישראל, ל"צדק צדק תרדוף", ליושר, או לתלמיד חכם שדבק רבב בבגדו, על אחת כמה וכמה בהתנהגותו, מה הוא צריך לעשות.

אלעזר שטרן: הוא ניצל את הממלכתיות שלהם, והאמת היא שגם את הממלכתיות שלנו, כמו רבים במדינה, בוודאי גם אנחנו, בני הציונות הדתית; כשראש הממשלה מזמין אותנו אנחנו באים, גם אם זה קשה לנו.

אלעזר שטרן: למדנו את זה ממורינו ורבותינו, והיה ברור לנו שגם אם הם מתביישים, כשהם יודעים למה מזמינים אותם, כשראש הממשלה מזמין – אנחנו באים.

אלעזר שטרן: באים אותם רבנים – שראש הממשלה לא הזמין אותם על הגיור; הוא לא הזמין אותם על השבת, רק את הרבנים החרדים, למרות שהוא ידע שאחד המוזמנים, הרב מדן, חתום על אמנת גביזון-מדן, שבאה לאפשר שבת קודש לכולנו, כל אחד בדרכו שלו.

אלעזר שטרן: אז הוא לא הזמין את הרב מדן לא על השביתה ברכבת ולא על הפטורים בשבת ולא על פתיחת בתי העסק.

אלעזר שטרן: הוא הזמין את הרב סתיו, שהוא לא התבייש לעשות הכול כדי שהוא לא ייבחר לרב ראשי בישראל, למרות שהוא יודע שהרב סתיו והבנים שלו משרתים בצה"ל, ישרתו בצה"ל, הוא תומך בשירות בצה"ל, הוא מעודד, בניגוד לרבנים הראשיים, שהוא פעל לבחירתם בתהליך פוליטי אולי המבזה ביותר שיש כאן.

אלעזר שטרן: הוא לא הזמין אותם כדי שחס וחלילה יהדותה של מדינת ישראל בהנהגתו אולי תפסיק קצת להיות מרחיקה, מפלגת, מסיתה, מפצלת, משניאה.

אלעזר שטרן: אולי אם הוא היה מתייעץ איתם הייתה כאן יהדות מקרבת, מתחשבת, כזאת שיוצרת רצון או גאווה של השתייכות אליה.

אלעזר שטרן: יכול להיות שאם הוא לא היה פועל כך גם בבחירת הרבנים הראשיים, חס וחלילה היהדות של המדינה הייתה אחרת; יותר אנשים היו רוצים לאמץ מסורת, להתחשב בשבת, בחתונות, בגיור.

אלעזר שטרן: לְמה הזמין אותם ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: בלי בושה – שישמשו לו סוג של חומת מגן בעוד כמה ימים או שבועות, כשכנראה יתברר באמת מהן ההמלצות האמיתיות – מהן ההלצות שבשביל לכסות אותן כבר אנחנו מבזבזים שבועות.

אלעזר שטרן: אבל, אדוני ראש הממשלה, אולי הצלחת, ואולי הן באמת יהיו עדיך – כמוני – אבל אני מכיר אותם, תדע: הם יהיו עדיך רק בשלב אחד – בשלב הטיעונים לעונש.

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך שבע דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אנחנו נמצאים כבר כאן – 40 שעות?

יעל כהן-פארן: קצת יותר?

יעל כהן-פארן: 40 שעות שאנחנו זועקים פה: חוק ההמלצות הוא חוק רע; הוא חוק שמסמן את הפגיעה בשלטון החוק, את הרמיסה של האמון שהציבור נותן בנו, בממשלה, בכנסת הזאת.

יעל כהן-פארן: חוק ההמלצות נולד בחטא, נולד כדי להציל את העור של ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: גם אם מנסים להגיד לנו שזה לא נכון, אנחנו יודעים שבדיוק לשם כך נולד החוק הזה, בעיתוי שהוא הגיע לכאן; עוד פעולה יזומה בשרשרת של פעולות שפשוט מסכנות את מה שמתרחש בבית הזה, ומעידות על הרמה הנמוכה שהגענו אליה כאן ושאנחנו מדרדרים בה את הדמוקרטיה הישראלית, את מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: 40 שעות אנחנו מבלים כאן, אחרי שעות רבות בוועדה, במקום לעשות דברים חשובים למדינת ישראל, לאזרחי ישראל, לתושבי מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: אני רוצה בהזדמנות הזאת להקריא כאן יצירה ספרותית שנכתבה לפני קצת יותר מ-30 שנה, ולמרות ש-30 שנה עברו, באופן די מדהים היא עדיין כל כך רלוונטית לימינו: "איזו מדינה, איזו מדינה, / איזו מדינה מיוחדת במינה.

יעל כהן-פארן: / ממשלה לוחצת, מדינה נלחצת, / איזו מדינה, איזו מדינה.

יעל כהן-פארן: // אנשים בוכים, מחירים עולים, / לשלם מיסים וגם קופת חולים.

יעל כהן-פארן: / אין כבר עבודה, הקופה ריקה, / אין ממה לחיות, סגרו את הלשכה.

יעל כהן-פארן: / בכנסת הם יושבים, עלינו הם עובדים, / לקחו החסכונות, הלכו הפיצויים.

יעל כהן-פארן: / לנו כבר נמאס, דפקו לנו עוד קנס, / גם על החלב הוסיפו את המס.

יעל כהן-פארן: // איזו מדינה, איזו מדינה / איזו מדינה מיוחדת במינה.

יעל כהן-פארן: / ממשלה דורשת, כסף מבקשת, / איזו מדינה, איזו מדינה.

יעל כהן-פארן: // יש לנו שרים, רק כיסא רוצים, / לא עושים דבר ורק מבטיחים.

יעל כהן-פארן: / איפה השוויון, איפה החזון, / איפה המוסר, איזה ביזיון.

יעל כהן-פארן: / מה אשיר לכם ומה אספר?

יעל כהן-פארן: / יש דברים רבים עליהם נוותר.

יעל כהן-פארן: / למרות הבלגן והחסרונות / את מדינתנו לדורי-דורות".

מרב מיכאלי: על זה נאמר – – – משמעה לתמוך במדינה שלך תמיד ובממשלה שלך רק כשמגיע לה.

יהודה גליק: – – –

יעל כהן-פארן: תראו, יש עוד אזרחים במדינת ישראל – אני יכולה לסלסל פה, אבל אני חושבת שקראתי אותו בצורה שמכבדת אותו מאוד, ואת כותבו ואת המסורת שלו ואת המשמעות שלו.

חמד עמאר: מתי הוא נכתב?

יעל כהן-פארן: ב-1986.

יעל כהן-פארן: אלי לוזון.

יעל כהן-פארן: תראו, יש עוד אזרחים בישראל שאוהבים את המדינה שלנו.

יעל כהן-פארן: הם מוכנים לשלם מיסים, הם מוכנים לתת הכול, למרות כל מה שהם אוכלים פה.

יעל כהן-פארן: הם נשארים כאן והם אוהבים, ואין לנו מדינה אחרת.

יעל כהן-פארן: עכשיו אנחנו מכאן צריכים להראות להם שאנחנו לא בוגדים בהם, שאנחנו עובדים בשבילם.

יעל כהן-פארן: והקואליציה – אני רוצה לומר לכל חברי הקואליציה, שכמעט לא נמצאים כאן בחדר עכשיו: אתם בוגדים בהם; אתם גורמים להם לאבד תקווה, לאבד את האמון במשכן הזה, לאבד את האמון בממשלה.

יעל כהן-פארן: הם לא מאבדים את האמון במדינה, הם נשארים כאן, אבל יש לנו כאן מדינה כל כך מפוארת, כל כך לתפארת.

יעל כהן-פארן: אסור לנו להרוס את הקיים.

יעל כהן-פארן: זה מה שאתם עושים כאן – אתם באים ומחוקקים חוקים רק כדי להשאיר את עצמכם במקום שאתם יושבים בו, למען ראש הממשלה, למען כל אחד מהכיסאות של השרים כאן; תחוקק לי ונחוקק לך.

יעל כהן-פארן: כל שורת החוקים שמגיעה השבוע ובשבוע הבא, כל ייעודה הוא להשאיר אתכם בכיסא הזה, ואזרחי מדינת ישראל לא יסלחו לכם על הרגע הזה.

יעל כהן-פארן: לא יסלחו לכם.

יעל כהן-פארן: פשוט, בחוק הזה עברתם כל גבול.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לומר לכל האזרחים, שגם יוצאים לרחובות ומביעים את שאת הנפש שלהם ממה שקורה כאן ומהחקיקה ומהשחיתות: אנחנו יודעים, זה לא עניין של ימין שמאל.

יעל כהן-פארן: המדינה הזאת צריכה להיות מדינה ללא שחיתות, והחוק הזה הוא חוק מושחת – והוא חוק שבא להסתיר את השחיתות שלכם, והציבור לא יסלח לכם על זה.

יעל כהן-פארן: אבל ממשלה מושחתת סופה ללכת, ואני סומכת על כל רשויות החוק והאכיפה במדינת ישראל ומחזקת אותן מכאן שיעשו את עבודתן נאמנה, למרות החוק הזה וחוקים אחרים שאתם מביאים לכאן היום.

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

חמד עמאר: משפט אחרון.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים שאתם, ברשויות החוק, תטהרו את המרחב הציבורי, ואני מבטיחה לכם שאנחנו – כשהמחנה הציוני יחליף את השלטון המושחת הזה – נבטל את כל החוקים הרעים שאתם הבאתם עלינו בכנסת הזאת.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף עטאונה, עד חמש דקות.

חמד עמאר: נא לדייק בזמן.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בכל מדינה דמוקרטית ומתוקנת הייעוד של הבית הזה, התכלית של הבית הזה היא לחוקק חוקים לטובת כל האזרחים, לרווחת כל האזרחים.

יוסף עטאונה: ומול זה, במה אנחנו מוצאים את עצמנו בשלושת ימים האחרונים?

יוסף עטאונה: כל הכנסת משותקת ועוסקת בחוק אחד, שהוא פרסונלי.

יוסף עטאונה: למרות שראש הממשלה הוציא את עצמו מהחוק הזה הוא עדיין פרסונלי ועדיין לתיקים מיוחדים, שיש בהם פרקליט מלווה, ולכן הוא לא משרת את הציבור, כי עיקר התיקים הם לשאר האזרחים, מן השורה.

יוסף עטאונה: לדעתי, אני מאמין, שאין מקום לחקיקה פרסונלית בכנסת.

יוסף עטאונה: חקיקה צריכה להתקיים בבית הזה לרווחת כל האזרחים, לכל המוחלשים, וגם לתיקון עוולות היסטוריות.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, היום נפגשתי עם היועץ המשפטי לממשלה, יחד עם חברי מהרשימה המשותפת טלב אבו עראר וג'מעה אזברגה, והצגנו את מצוקת הכפרים הבלתי-מוכרים ואת הרס הבתים בנגב.

יוסף עטאונה: בשנה האחרונה נהרסו בנגב 1,200 בתים, ובמצטבר בשלוש השנים האחרונות נהרסו בנגב 3,500 בתים.

יוסף עטאונה: כנסת נכבדה, זה מצב שאי-אפשר לקבל, שהורסים בתים.

יוסף עטאונה: ולמה הורסים?

יוסף עטאונה: כי הם נמצאים בכפרים בלתי מוכרים, שנמצאים היסטורית, עם השמות ההיסטוריים שלהם מלפני קום המדינה, ומ-48' עד היום המדינה לא מכירה ביישובים האלה, והורסת בהם את הבתים, ולא מספקת שירותים בכל התחומים – גם החברתיים, גם בבריאות ובכל תחום אחר.

יוסף עטאונה: הורסים להם את הבתים והורסים להם את החיים.

יוסף עטאונה: האנשים האלה – העניין הוא לא שהם לא רוצים היתרים, ולא שהם רוצים לבנות בתים לא חוקיים.

יוסף עטאונה: מ-48' ועד היום המדינה לא מאפשרת לתת להם היתרים.

יוסף עטאונה: אין להם אפשרות ללכת לוועדה כלשהי ולבקש היתר.

יוסף עטאונה: ובאים כאן לחוקק חוקים פרסונליים, לשרת קבוצה קטנה.

יוסף עטאונה: המצב הזה בנגב – וזה מה שאמרנו ליועץ המשפטי לממשלה היום – אי-אפשר להמשיך.

יוסף עטאונה: מי שאחראי להרס בנגב היא הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב.

יוסף עטאונה: אין מקום לרשות כזאת בנגב.

יוסף עטאונה: אין מקום לרשות מתווכת בין האזרחים לבין הממשלה ומשרדי הממשלה; אין מקום לרשות כזאת, שמסיתה נגד הבדואים והורסת.

יוסף עטאונה: ולכן, אני קורא מכאן, כמו שאמרתי ליועץ המשפטי: את הרשות הזאת צריך לפרק.

יוסף עטאונה: אנחנו אזרחים שווי זכויות במדינה, וכל ראשי הרשויות יכולים לעבוד מול משרדי הממשלה ולא צריכים מתווכים.

יוסף עטאונה: דבר נוסף שעלה היום בפגישה הוא היחידה הארצית לתכנון ובנייה.

יוסף עטאונה: היחידה הארצית לתכנון ובנייה לא בונה, לא מתכננת – היא רק הורסת, ואמרנו להם את זה.

יוסף עטאונה: היא רק הרסה בתים והורסת בתים.

יוסף עטאונה: והגיע הזמן שישבו עם הערבים הבדואים בנגב ונפתור את הבעיות.

יוסף עטאונה: פעם אמרו שאין על מה לדבר ואין עם מי לדבר.

יוסף עטאונה: אני אומר היום: יש עם מי לדבר בנגב.

יוסף עטאונה: יש הנהגה פוליטית; יש המועצה לכפרים הבלתי-מוכרים; יש ראשי רשויות.

יוסף עטאונה: ועל מה נדבר?

יוסף עטאונה: על הכרה בכפרים, על הכרה בזכות הבעלות על הקרקע בנגב.

יוסף עטאונה: יש בעלי קרקע שירשו אותה מאבות-אבותיהם, ולכן, איתם צריך לנהל את המשא ומתן, וצריך להכיר בבעלות וצריך להכיר בכפרים הבלתי-מוכרים, ואי-אפשר להשאיר את המצב כמו שהוא.

יוסף עטאונה: לפני רגעים אחדים נודע לנו, אדוני היושב-ראש – –

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

יוסף עטאונה: – – שתיק אום אל-חיראן – התיק חזר שוב ממח"ש לפרקליט המדינה שי ניצן, ושם יש הודעה של מח"ש שלא היה ניסיון פיגוע דריסה באום אל-חיראן.

חמד עמאר: תודה.

יוסף עטאונה: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן.

חמד עמאר: אני שוב קורא לחברי הכנסת לדייק.

חמד עמאר: אני לא אאפשר לחרוג מהזמן.

חמד עמאר: בבקשה, שבע דקות.

יעל גרמן: תודה אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חברותיי וחבריי, אנחנו כאן במליאה עכשיו 50 שעות ברציפות, למעשה, נלחמים בדרך הפרלמנטרית היחידה שנותרה לנו כנגד החוק הגרוע שמנסים להעביר.

יעל גרמן: פיליבסטר ידוע בכל העולם ככלי פרלמנטרי דמוקרטי, וגם בארץ גיליתי ומצאתי שהוא סייע כמה פעמים לאופוזיציה: בעת ההצבעה על חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 17) משכה הממשלה את הצעת החוק בגלל ההסתייגויות הרבות שהעלתה האופוזיציה; בהצבעות על חוק תוכנית החירום הכלכלית ב-2002 ויתרה האופוזיציה על הצבעה שמית בכל ההסתייגויות בתמורה לכך שראש הממשלה שרון ייפגש עם ארגוני הנכים; בשנת 2003 הייתה האופוזיציה מוכנה לוותר על כל 8,000 ההסתייגויות שהיו לה בתנאי שהממשלה תבטל את המס האווילי על עקרות הבית.

יעל גרמן: לדאבוננו – – –

יהודה גליק: – – –

יעל גרמן: לדאבוננו – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו לקראת סוף הדיון.

חמד עמאר: אבקש לשמור על השקט, חברי הכנסת.

יעל גרמן: לדאבוננו, ועדת הכנסת סיכלה זאת, והיה צריך להמתין עוד עשר שנים כדי ששר האוצר יאיר לפיד יגיע ויבטל את החוק האווילי הזה.

יעל גרמן: חברותיי וחבריי באופוזיציה, אני עומדת כאן עם גאווה בלב.

יעל גרמן: אני גאה בנו, אני גאה בכן, חברותיי, ובכם, חבריי, על עמידה איתנה, נחושה, ללא חת, ללא לאות, וגם פעמים רבות ללא ברק, בשעות הקטנות של הלילה.

יעל גרמן: עמדנו כאן מפני שאנחנו מאמינים שאסור להעביר את החוק הזה.

יעל גרמן: יכול להיות שחלק מאיתנו, ואולי אפילו כולנו, בסתר ליבנו יודעים את התוצאה, או לפחות משערים את התוצאה, אבל כולנו יודעים שיש נושאים – לא משנה מה התוצאה תהיה – שחייבים להילחם עליהם.

יעל גרמן: אחד הנושאים הראשונים שעליהם חייבים להילחם זה נושא השחיתות הממסדית.

יעל גרמן: ואתם, אתם בקואליציה, אתם מתעקשים להעביר חוק גרוע, חוק שפוגע בעבודת המשטרה ובעבודת הפרקליטות, ובעקבות זאת הוא פוגע בציבור כולו.

יעל גרמן: כן, הוא נותן איזושהי חומת מגן מפני פרסום ל-200 תיקים של אישי ציבור, שעליהם בוודאי לא צריך להגן, וכל זאת, במקום להעביר חוק כל כך – – –

צחי הנגבי: – – –

יעל גרמן: מפני שאני חושבת שאישי ציבור – צריך לדעת אם הם מואשמים ואם יש נגדם באמת תשתית ראייתית; חובה, כדי שאם אנחנו רוצים לבחור בהם נדע מה עומד לפנינו.

יעל גרמן: וכל זאת, אדוני השר צחי הנגבי, במקום להעביר חוק כל כך פשוט, שבא ואומר את הדבר הבא: לא יועבר מידע מהחקירה כל עוד לא התגבש כתב אישום, ובמקרים של נבחרי ציבור – כל עוד המשטרה לא גיבשה את עמדתה לגבי התשתית הראייתית.

יעל גרמן: זה כל מה שהיה צריך להיות כתוב בחוק הזה – –

צחי הנגבי: – – –

יעל גרמן: – – בדיוק כפי שהיום היא אומרת תשתית ראייתית לכאורה.

יעל גרמן: זהו.

יעל גרמן: וכן לפרסם את זה ברגע שיש תשתית ראייתית לכאורה, ובמקרים האחרים – רק באמת ברגע שיתגבש כתב האישום.

יעל גרמן: חוק כל כך פשוט, אבל אתם מתעקשים להעביר חוק גרוע – גרוע לציבור, גרוע למדינה.

יעל גרמן: לא פלא, לא פלא ש-80% מהציבור, על פי מדד הדמוקרטיה שהתפרסם רק לפני כשבוע, 80% מהציבור מסכימים שהפוליטיקאים שלנו דואגים לאינטרסים שלהם ולא לציבור.

יעל גרמן: לא פלא, דרך אגב, שרק 30% מהציבור נותנים אמון בממשלה, ועוד פחות מכך, 27% בלבד, נותנים אמון בכנסת שלנו.

יעל גרמן: אני מאמינה, חברותי וחברי היקרים באופוזיציה, ש-50 השעות שעמדנו כאן, שלא ישנו, שנלחמנו על מה שאנחנו מאמינים, 50 השעות האלה יחזירו את אמון הציבור בנו, בנבחריו באופוזיציה.

יעל גרמן: בבוקר קראתי שיר של אלתרמן והקדשתי אותו לחברי מיקי לוי, שבאמת עמד כאן בגבורה חמש שעות ודיבר ללא לאות, וכל מה שהוא אמר היה מעניין.

יעל גרמן: הערב אני רוצה להקדיש את זה לכם, חברותי וחברי באופוזיציה, על 50 שעות של מאבק למען הדמוקרטיה: "תחי המכלימה את מלעיגיה / תחי התקיפה בתקיפות.

יעל גרמן: / תחי המחליפה את מנהיגיה לעין הכול כצורך התקופות.

יעל גרמן: / למשטרים שהתיימרו לרשת, נותנת היא שיעור עד שנות מאה.

יעל גרמן: תחי הרוח הבלתי-נכבשת / אשר קוראים לה חופש הדעה.

יעל גרמן: // הקלפיות הינה דיברו בהולם, / ובשורתן הא, הדה עוד לא גווע.

יעל גרמן: / נראה שזה העם איננו גולם, / ואם איננו גולם.

יעל גרמן: ..

יעל גרמן: יש תקווה.

יעל גרמן: "

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, עד עשר דקות, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה לך, סגן יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, בגלל שיהודה גליק מבולבל והוא לא הקשיב לנאום הקודם שלי ורק צועק כל הזמן: אתם לא מדברים על החוק, אתם לא מדברים על החוק, אז לצערי הוא פספס, אבל הוא יכול למצוא את זה בדברי הכנסת, את הנאום שלי.

מיכל רוזין: אבל היום אני רוצה לדבר על השם – על השם "חוק ההמלצות", מה שמותיר את הציבור קצת מבולבל: על מה אנחנו ממליצים?

מיכל רוזין: ולכן, אני רוצה להציע כל מיני הצעות – הצעות מעניינות, אני חושבת שאולי תסכים אתי חבר הכנסת גליק, ואולי גם השר צחי הנגבי יציע לאמסלם לשנות את השם של החוק.

מיכל רוזין: מה דעתכם לקרוא לו חוק העקיצות?

מיכל רוזין: כי הוא עוסק בעיקר בעוקץ שהמדינה עברה מצד נתניהו ומקורביו; אולי נקרא לו חוק ההצחקות, כי זה משקף את הצחוק שאוחז בציבור בכל פעם שמדברים על החוק הזה; חוק ההשפלות – כי זה מה שנתניהו מנסה לעשות למפכ"ל וליועץ המשפטי לממשלה; חוק העניבות, אולי, כי הוא בעיקר ייטיב עם בעלי העניבות ואנשים חשובים, נבחרי ציבור, ולא עם הציבור הפשוט, כפי שטוען אמסלם; חוק השמפניות, כן?

מיכל רוזין: אולי בגלל שהחוק רוצה לקבוע שעשרות ארגזי שמפניות הם מתנה לגיטימית מחברים; חוק השיגעונות, על שמם של יוזמי החוק, שנפלו על השכל כשיזמו חוק שמצר את צעדי המשטרה בזמן שאנחנו נחשפים לגל שחיתות שטרם נראה כמוהו בישראל; וחוק "מה זה השטויות האלה, באימא שלכם, המלצות", כי אין שטות יותר גדולה מהניסיון לנסח, באמת, לנסח את הצעת החוק הזאת, שכמובן לא תעמוד במבחן הזמן.

מיכל רוזין: וכבר אמרנו וכולנו יודעים שהחוק הזה היה מוקדש לחקירות נתניהו, בין אלה שמתנהלות עכשיו ובין אלה שעתידות להתנהל, וברגע האחרון קיבלו רגליים קרות, הרבה בזכות הציבור שיצא לרחובות ומוחה נגד ממשלה וראש ממשלה מושחת, שחשוד בשוחד, מרמה והפרת אמונים.

מיכל רוזין: כן, בואו נגיד את זה שוב: הוא נחקר בחשד לשוחד, מרמה והפרת אמונים.

מיכל רוזין: אתמול פרסמו "שישים ואחת", למי שמכיר, שבריאיון שנתן נתניהו במאי 2012 למגזין טיים הוא אמר כך: כאשר נכנסתי לפוליטיקה אבי נתן לי שתי עצות: לעולם אל תיגע בכסף ולעולם אל תתקוף לגופו של אדם.

מיכל רוזין: חבל שנתניהו, שכל כך מהלל ומשבח את אביו, לא הקשיב לדבריו, והזיכרון הפך למראה צינית שרק מדגישה עד כמה נתניהו שכח מה זה להיות מהנהיג, או יותר נכון – מה זה להיות בן אדם.

מיכל רוזין: אז חוק ההמלצות – אולי עוד מעט יבוא אלינו גם החוק הצרפתי שוב, חוק לאסור על הקלטות.

מיכל רוזין: כל אלה חושפים לאור השמש רק דבר אחד: איך הממשלה מנסה להסתיר מן הציבור כמה שיותר ממה שקורה – את מעשיו של ראש הממשלה, את החקירות נגדו, את ההחלטות נגדו.

מיכל רוזין: את זה מנסים להסתיר מהציבור.

מיכל רוזין: עכשיו, אני מצטרפת לדברי השבח של יעל גרמן לעומדים פה שעות רבות, ואני צפיתי בחלק גדול, גם מרחוק, ובאמת דברים מרתקים ומעניינים נאמרו פה, ואפילו היו לפעמים דו-שיח ורב-שיח שהיו מאוד מעניינים, לשם שינוי במליאה.

מיכל רוזין: אבל אתם יודעים, אנחנו שואלים את עצמנו: אנחנו מעל 40 שעות פה, האופוזיציה, משתמשים באחד הכלים הפרלמנטרים המשמעותיים ביותר, הפיליבסטר.

מיכל רוזין: רציתי לספר לכם מאיפה בא בעצם הכינוי "פיליבסטר".

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם אתם בכלל יודעים שהוא נוצר בקונגרס האמריקני ב-1853, אז דרש חבר קונגרס אמריקני, ונאבל, בנאום שארך שעות, כי הממשל האמריקני יתנער מהפיליבסטרים.

מיכל רוזין: הפיליבסטרים – הוא לא התכוון לרגע לנאומים ארוכים; הפיליביסטרו היו שודדים חופשיים שאיימו על עיירות בחוף המזרחי של ארצות הברית, ומכיוון שזה היה נושא הנאום שלו והוא נאם שעות על גבי שעות על הנושא, נאומים של אופוזיציה שאורכים הרבה מאוד שעות, דבק בהם הכינוי פיליבסטרים.

מיכל רוזין: אז הינה, אנחנו כאן בפיליבסטר ארוך בניסיון למנוע את המהלכים של חבורת שודדים אחרת – לא אלה שעל החוף המזרחי בארצות הברית אלא השודדים מהממשלה, ממסדרונות הממשלה.

מיכל רוזין: אז אנחנו עושים פיליבסטר נגד חבורת השודדים הזאת.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם אתם מכירים – לא לרבים מכם יש ילדים קטנים – יש ספר ילדים מקסים שנקרא "ככה נעשיתי שודד ים" מאת מלינדה לונג ודייוויד שנון.

מיכל רוזין: מסופר בו על הילד ג'רמי, וג'רמי נופש עם משפחתו בחוף הים, ולפתע מתקרבת למקום ספינת שודדי ים.

מיכל רוזין: והרב-חובל, מפקד השודדים, מתרשם כל כך מיכולות החפירה בחול של ג'רמי, והוא מזמין אותו לבוא לספינת השודדים ולהיות פיראט, להיות שודד ים, וג'רמי כמובן מסכים בשמחה ויוצא עם השודדים להרפתקת חייו.

מיכל רוזין: הוא נלהב שבתור שודד ים הוא לא צריך לאכול ירקות, הוא לא צריך לשבת יפה, הוא לא צריך להיות מנומס, הוא אפילו לא צריך ללבוש פיג'מה; הוא נהנה מאוד מכך ששודדי ים עושים רק מה שהם רוצים.

מיכל רוזין: אבל אז מגיע הלילה וג'רמי רוצה מישהו שישכיב אותו לישון, יכסה אותו, יקריא לו סיפור, אבל את זה שודדי ים לא עושים.

מיכל רוזין: וכשמתחילה סערה להשתולל בלילה וג'רמי נבהל, כל השודדים כל כך עסוקים, ואף אחד לא שם לב אליו ולא יושב לידו להרגיעו.

מיכל רוזין: ואז הוא מבין, ג'רמי, שאולי לא כדאי להיות שודד ים לנצח.

מיכל רוזין: אז הגיע גם זמנם של חברות וחברי הקואליציה להבין שיש דרישות של מפקד הספינה, של רב-השודדים, שאסור להיענות להם ב-Aye Aye, Captain.

מיכל רוזין: וכשלנת

מיכל רוזין: ניהו יש רק אינטרס אחד – לעשות רק מה שהוא רוצה, בלי כללים, בלי חוקים, בלי תקנונים – ויתר חברי הקואליציה, כג'רמי בסיפור, מופקרים, הם נהנים כרגע לרגע מחוסר החוקים, מהיכולת להעביר כל מה שרוצים פה כמו שודדי ים, אבל בסוף הם יתחרטו על מה שהם עשו, כי הם יזכרו שהציבור ידע שאותם נבחרי ציבור לא עמדו לצידם, ועמדו לצד הכיסאות שלהם וההישרדות הפוליטית שלהם ולא לצד האזרחים והאזרחיות במדינת ישראל.

מיכל רוזין: הוא כן יזכור, הציבור, את אותן מפלגות – אותנו – שעומדים פה לילות כימים, שעות רבות, לשמור על שלטון החוק, על האינטרס הציבורי ועל השיטה הדמוקרטית בזמן שאתם הפקרתם את העקרונות הבסיסיים ביותר של הצדק.

מיכל רוזין: הציבור הזה, בעשרות אלפים, יצא לרחובות, צועד ברחובות, ולא יעזור לכם לקרוא להם שמאלנים, ולא יעזור להשמיץ אדם אחד שהולך עם שלט כזה או אחר.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, הציבור הזה יבוא איתכם חשבון, כי להיות שודד ים זה נחמד לרגע, לרגע לפרוק כל עול, אבל במדינה, הציבור בוחר את נבחריו כדי שלא יהיו שודדים, שלא יהיו שודדי ים, שלא יהיו פורקי עול, עוברים על החוק.

מיכל רוזין: הוא בוחר את נבחריו שיהיו ישרים, ישרי דרך, ראויים.

מיכל רוזין: ראויים.

מיכל רוזין: ואכן, למרות מה שנתניהו שמע מאביו, הוא אינו מקיים את הדבר היחיד שהוא ביקש ממנו: לפני שאתה מנהיג, תהיה בן אדם, תהיה איש ישר, תהיה איש אמין – וזה הדבר הכי חשוב.

מיכל רוזין: זה מה שאנחנו דורשים מהמנהיגות שלנו, ממי שמוביל אותנו.

מיכל רוזין: זה מה שהציבור רוצה ממנהיגיו – להיות ישרים ולדאוג לאזרחים ולאזרחיות ולא לעצמם.

מיכל רוזין: אני מבקשת מכל חברי הכנסת, גם מחברי הקואליציה: תשקלו מחדש את דרככם.

מיכל רוזין: להיות שודד ים זה קוסם מרחוק, אבל להיות שודדים פה, בכנסת, זה עוול גדול לחברה הישראלית.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה, עד שבע דקות.

ציפי לבני: אזרחי ישראל, מה שראיתם השבוע מצד האופוזיציה זה דמוקרטיה במיטבה, גם אם התוצאה ידועה מראש.

ציפי לבני: והתוצאה ידועה מראש.

ציפי לבני: ואני מכירה את התסכול שבאים אלינו ואומרים: אבל זה כל כך נורא שם.

ציפי לבני: מה אתם עושים?

ציפי לבני: אז אנחנו נלחמים כאן גם כשהתוצאה ידועה מראש, ואני רוצה להודות לכל אחד מחברי האופוזיציה שעמד במשימה הזאת בצורה מעוררת כבוד.

ציפי לבני: אבל אני שומעת גם שאלות מיתממות, ככה, מהצד הזה של הקואליציה: בעצם מה רע כל כך בחוק הזה?

ציפי לבני: זאת אומרת, בואו נעבור אות-אות ומילה-מילה ונראה, אולי בכלל החוק הזה הוא חוק בסדר?

ציפי לבני: אומרים אלה שהביאו את החוק הזה במחטף, דרשו שנצביע עליו מייד באותו היום שהניחו אותו על השולחן, כאן ועכשיו; אלה שמתעקשים לקיים את הדיון הזה השבוע כשיש נושאים כל כך חשובים על סדר-היום; אלה שהוציאו את ראש הממשלה מתוך החוק רק אחרי שהציבור יצא לרחובות; אלה שמתעקשים להפוך את החוק הזה לסלע קיומם.

ציפי לבני: אזרחי ישראל, דעו: זאת הייתה הבחירה של ממשלת ישראל השבוע.

ציפי לבני: בין הצבעה על חוק הנכים כפי שהבאנו אותו בשבוע שעבר לבין הצבעה על חוק לטובתו האישית של נתניהו, בחרה ממשלת ישראל בטובת נתניהו על פני טובת הנכים, ושילכו הנכים לעזאזל.

ציפי לבני: זה מה שהיה השבוע כאן, בכנסת ישראל.

ציפי לבני: זאת הייתה הבחירה של ממשלת ישראל.

ציפי לבני: בין ביבי לנכים בחרה הממשלה בביבי, ולעזאזל הנכים.

ציפי לבני: אז אני לא מוכנה לעשות דיון בחוק הזה כאילו כלום, כאילו זה עוד חוק שמונח על השולחן.

ציפי לבני: ואל תמכרו לנו שזה רק עוד חוק רגיל.

ציפי לבני: איך אמר פעם נתניהו בהקשר אחר במרכז הליכוד?

ציפי לבני: עם ישראל לא אוהב להיות פראייר.

ציפי לבני: אז גם אנחנו לא.

ציפי לבני: ואנחנו יודעים בדיוק מה מונח כאן על השולחן.

ציפי לבני: אבל, מוסיפים ואומרים המיתממים: חזקת החפות.

ציפי לבני: חכו עד שתכריע המשטרה – ואז לא נדע מה היא מכריעה, ואז, אחרי זה נחכה לפרקליטות ואז נראה, ומזכירים את ממשלות שרון, ואולמרט, שהודיע מראש שהוא יתפטר אם יוגש כתב אישום, ונאלץ להתפטר.

ציפי לבני: עכשיו, חזקת החפות קיימת גם לראש ממשלה במדינת ישראל, אבל אין לראש ממשלה רשות להרוס את גורמי אכיפת החוק, ולזה אתם שותפים.

ציפי לבני: לא על הסיגרים אנחנו מדברים היום ולא על השמפניות ולא על ההמלצות שיהיו אלא על החוקים האישיים של כל החודשים האחרונים, מהצרפתי ועד ההמלצות, ועל הנאומים המתריסים והמכוערים שנועדו לפגוע באמון הציבור במשטרת ישראל, בפרקליטות, ביועץ המשפטי לממשלה ובבתי המשפט.

ציפי לבני: כי תמיד כשהייתי בממשלות, גם כשהיה שם ראש ממשלה שנחקר, חזרתי על משפט אחד: יש לי אמון שלם בגורמי אכיפת החוק ובבתי המשפט.

ציפי לבני: תנסו להגיד את זה פעם, שרי ממשלה יקרים.

ציפי לבני: תנסו לחזור אחריי: יש לי אמון מלא בגורמי אכיפת החוק והמשפט.

ציפי לבני: זה לא כואב.

ציפי לבני: דרך אגב, ניסיתי לחפש בגוגל, אולי איזה שר אמר את זה במקרה, שאני לא אאשים סתם.

יעל גרמן: יש, אריה דרעי.

ציפי לבני: לא, היה יותר נחמד מזה.

ציפי לבני: ראיתי בגוגל, זה מתחיל – המשפט הראשון היה: יש לי אמון מלא, ואני רואה שאחד משרי הליכוד אומר: יש לי אמון מלא, ולרגע התרגשתי, ואז הסתבר שהוא אמר: יש לי אמון מלא בראש הממשלה.

ציפי לבני: אבל אפשר שיהיה אמון מלא בראש הממשלה, ואמון מלא במערכות המשפט ואכיפת החוק.

ציפי לבני: אבל מה שראש הממשלה עושה – ולזה אתם שותפים, ולכן הציבור יצא לרחוב, ולכן, חבר הכנסת גליק, גם אתה רצית ללכת לכיכר ציון – כי ראש הממשלה הורס בשביל טובתו האישית בדיוק את הגורמים האלה.

ציפי לבני: ולכן אנחנו כאן היום, ולכן הוא ישלם בכיסאו.

ציפי לבני: ואנחנו, אנחנו היינו מוכנים לחכות לאחרי ההמלצות.

ציפי לבני: אנחנו הגשנו הצעת חוק שבכלל מדברת על כתב אישום.

ציפי לבני: מי שלא היה מוכן לחכות זה ראש הממשלה.

ציפי לבני: הוא לא חיכה.

ציפי לבני: הוא התחיל לחרב ולהרוס את גורמי אכיפת החוק כשאנחנו באמת לא ידענו מה קורה, אבל הוא ידע, כי הוא קיבל והוא עשה.

ציפי לבני: עכשיו, יש בעולם גם דברים שהם לא פליליים אבל הם לא בסדר.

ציפי לבני: אז אני חושבת שראש הממשלה צריך לשלם ציבורית כאן ועכשיו על ההתנהלות שלו – גם על העניין הזה של לחיות על חשבון אחרים וגם על כל מה שהוא עושה עכשיו במטרה להרוס את היסודות של הדמוקרטיה במדינת ישראל.

ציפי לבני: עכשיו, אני מגזימה עם העניין הזה של חי על חשבון אחרים וזה לא בסדר?

ציפי לבני: אני הגשתי כללי אתיקה; נביא להצבעה, אני מקווה, בשבוע הבא.

ציפי לבני: בואו תראו שגם אתם מבינים שבין הפלילי לבין המותר יש מערכת שלמה של ערכים ושל התנהלות ציבורית מותרת.

ציפי לבני: תתמכו בכללי אתיקה לשרי ממשלה בישראל.

ציפי לבני: בפעם האחרונה שהבאתי את זה הצבעתם נגד.

ציפי לבני: בואו תנסו פעם אחת בעד, תראו לציבור שאולי בכל זאת יש לכם איזשהו עמוד שדרה מוסרי, משהו, ולא רק להיות שותפים למערכה הזאת, שכל-כולה נועדה להרוס את גורמי אכיפת החוק.

ציפי לבני: תנסו: יש לי אמון מלא בגורמי אכיפת החוק.

ציפי לבני: מה, הוא יפטר אתכם?

ציפי לבני: הוא לא יקדם אתכם?

ציפי לבני: הוא יקרא לכם לשיחת נזיפה?

ציפי לבני: תנסו את זה פעם, זה נהדר להגיד את זה.

ציפי לבני: אבל מה שקורה כאן – –

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

חמד עמאר: אני מוסיף לך 15 שניות.

חמד עמאר: נא לסכם.

ציפי לבני: – – יש כאן גם ברית נוספת, כי הרי נתניהו קרא לרבנים כדי לעשות אתם את הדיל הגדול מכולם: קחו את ארץ ישראל – תנו לי את השחיתות.

חמד עמאר: תודה רבה.

ציפי לבני: החלק המשעשע, שלא לומר עצוב, הוא שמה שהם לא יודעים – שהוא ויתר על ארץ ישראל כבר במשא ומתן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מסעוד גנאים – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יאיר לפיד.

קריאות: עכשיו ג'בארין.

קריאות: יש ג'בארין.

חמד עמאר: רשום לי מסעוד גנאים.

חמד עמאר: אני הולך לפי הרישום שרשמו לפניי.

קריאות: במחשב כתוב ג'בארין.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, יש לך עד עשר דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שאחת השאלות שהתמודדנו איתן ברשימה המשותפת כשעלה החוק הזה – ואני רואה שחבר הכנסת אמסלם נמצא כאן, אז גם על זה שוחחנו – שיש כאן הצעת חוק שמצירה את צעדי המשטרה, ואנחנו בחברה הערבית אולי צריכים לשמוח על כך שמצירים את צעדי המשטרה, שכן הביקורת הקשה והמוצדקת שלנו כלפי התפקוד של המשטרה מוכרת לכם מאוד, ותוצאת המדיניות של המשטרה – אנחנו מכירים אותה גם לצערי באבדות בנפש, גם באירועי אוקטובר 2000 וגם בעשרות האזרחים הערבים שקיפחו את נפשם מירי של כוחות הביטחון.

יוסף ג'בארין: אלא שמה?

יוסף ג'בארין: אלא שמסתבר שמי שאמור בעצם ליהנות מההסדר של החוק הזה זה אולי רק קבוצה ייחודית של בכירים, של מיוחסים, שהתיקים שלהם הם תיקים שיש בהם פרקליט מלווה.

יוסף ג'בארין: ולכן, בעצם הסיפור של חוק ההמלצות מחזיר אותנו לאותו סיפור של חקיקה ששוב מפלה את האזרחים הערבים, והפעם בכך שהרי הם כמעט לא נמצאים בקרב אותם בכירים ואותם מיוחסים, ולכן, שם המשטרה תמשיך במדיניות שהייתה לה עד כה.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שאם חוק ההמלצות היה חוק שמתייחס לכלל הנחקרים ומתייחס באופן שוויוני לכלל האזרחים במדינה היינו חושבים אולי לפחות להימנע, אם לא לתמוך בחוק הזה, שכן ממה נפשכם?

יוסף ג'בארין: אם באמת יש היגיון מאחורי החוק הזה בכל מה שקשור לתיקי חקירה של אותם בכירים ומיוחסים, אז למה לא לכלל האזרחים?

יוסף ג'בארין: למה לא שכלל האזרחים יקבלו אותו יחס?

יוסף ג'בארין: ואם הייתי צריך עוד הוכחה ליחס של המשטרה כלפי האזרחים הערבים, אני אשתף אתכם בנתונים שהגיעו אליי לאחרונה לגבי התמודדות המשטרה עם תופעת האלימות הפנימית בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: שאלתי את השר לביטחון פנים על נתונים בשלוש השנים האחרונות בבחינת תיקי החקירה שנפתחים במקרי ירי, וכמה כתבי אישום מוגשים באותם תיקי חקירה, והינה לכם, מה אני רואה: בשלוש השנים האחרונות, 2015, 2016, 2017, בעיר אום אל-פחם נפתחו יותר מ-520 חקירות, תיקי חקירה, על שימוש בירי בתוך – –

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: – – בתוך העיר אום אל-פחם.

ענת ברקו: – – – שחגגו לאחר שהרוצחים של השוטרים שלנו באותה אום אל-פחם שלך, מהחמולה שלך.

ענת ברקו: על זה אתה מתקומם?

יוסף ג'בארין: בתוך 521 תיקי החקירה הוגשו – כמה?

יוסף ג'בארין: רק – – – כתבי אישום – –

ענת ברקו: – – –

חמד עמאר: – – –

ענת ברקו: הוא לא מתלונן על זה ש-10,000 איש חגגו שם – – –

יוסף ג'בארין: – – מתוך יותר מ-500 תיקי חקירה שנפתחו בעיר אום אל-פחם בשלוש השנים האחרונות.

ענת ברקו: מי ששולח לרצוח שוטרים, שלא יבקש – –

יוסף ג'בארין: בגלל שימוש בירי הוגשו שישה כתבי אישום.

יוסף ג'בארין: זה לשמוע ולא להאמין.

יוסף ג'בארין: זה 1%.

ענת ברקו: – – מהם הגנה.

יוסף ג'בארין: 1% מתיקי החקירה שנפתחים מובילים לכתבי אישום.

ענת ברקו: אתה אמרת על זה משהו?

יוסף ג'בארין: אותם קורבנות הירי הזה באום אל-פחם, אותם קורבנות אלימות – –

ענת ברקו: מה עם הקורבנות – – –

יוסף ג'בארין: איך הם יבטחו באותה משטרה?

יוסף ג'בארין: איך הם בכלל יתלוננו במשטרה אחרי שאנחנו יודעים – –

ענת ברקו: – – – בהר הבית הם התלוננו – – –

יוסף ג'בארין: – – שכמעט לא מגישים כתבי אישום?

יוסף ג'בארין: אז – – – זו מציאות שאי-אפשר לקבל אותה.

יוסף ג'בארין: זו מציאות שאומרת שיש כאן מחדל נוראי ומחדל מקומם.

יוסף ג'בארין: זו מציאות שאומרת שרשויות אכיפת החוק אינן עושות את המוטל עליהן לפי החוק – –

ענת ברקו: תעשה סדר עם הרוצחים באום אל-פחם, שאתם מעודדים אותם, וזה פוגע בכם.

יוסף ג'בארין: – – שזה בעצם למצות את החקירה ולהביא את האחראים לדין.

ענת ברקו: אלה שעשו את הלוויה, למשל – – – של השוטרים שלנו.

חמד עמאר: את רשומה לדיבור.

חמד עמאר: את יכולה לעלות ולדבר אחרי זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני אומר לכם, זה פשוט הפקרות לשמה.

יוסף ג'בארין: כשאנחנו אומרים שהמשטרה מפקירה את הציבור הערבי לעבריינים בתוך החברה הערבית, אז הינה, הנתונים הללו באים להוכיח זאת בצורה הכי ברורה כאן.

ענת ברקו: מה עם הטרוריסטים בחברה הערבית – – – עבריינים – – –

יוסף ג'בארין: ולפעמים נדמה לי, חברת הכנסת ברקו – אנחנו דורשים אוטונומיה מסוימת – –

ענת ברקו: מה עם הטרוריסטים בחברה הערבית – – –

יוסף ג'בארין: – – בתחום התרבות, בתחום החינוך ובתחום אמצעי התקשורת.

יוסף ג'בארין: דווקא בנושא היחידי שאנחנו לא דורשים בו אוטונומיה, שזה הפשע – –

ענת ברקו: בטח שלא.

ענת ברקו: אתם רואים מה – –

יוסף ג'בארין: – – המדינה מחליטה לתת לפושעים הערבים אוטונומיה לעשות מה שהם רוצים – –

ענת ברקו: – – אתם עושים אחד לשני – – –

יוסף ג'בארין: – – בתוך היישובים הערביים.

ענת ברקו: – – – אוטונומיה לעשות טרור – כן, זה בסדר.

יוסף ג'בארין: עד שהמשטרה לא תוכיח אחרת, אנחנו מאשימים את המשטרה שיש לה עניין שהאלימות הפלילית תמשיך להתרחב בתוך הציבור הערבי – –

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: – – כדי שהציבור הערבי ימשיך בעצם לטבוע באלימות הפנימית הזאת ולא להתפנות לסוגיות המרכזיות – הסוגיות של אפליה ושל תיקון אל מול הממסד ואל מול הממשלה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אי-אפשר לסיים את הנאום שלי בלי להתייחס למעשה המלוכלך והמכוער שעשה חבר הכנסת אורן חזן, ועוד עם צלמי טלוויזיה בתחנות ישראליות.

יהודה גליק: עזוב את זה, עזוב – – –

יוסף ג'בארין: אתה עכשיו מדבר על זה, אבל הייתי רוצה לשמוע אותך בתקשורת מגנה את המעשה הזה, שחבר כנסת יעלה לאוטובוס של משפחות שפשוט נמצאות באוטובוס כי הן עכשיו מבקרות את הבנים ואולי את הבנות שלהן בבתי כלא בישראל, ולהתחיל לתקוף את הנשים והילדים, להסית נגדם ולקלל אותם.

יוסף ג'בארין: מה זה ההתנהגות הזאת?

יוסף ג'בארין: מה זה ההתנהגות המלוכלכת הזאת של חבר כנסת?

יוסף ג'בארין: ואחר כך אני שומע שקט.

יוסף ג'בארין: כמעט אף אחד לא שמע, אף אחד לא הקשיב לזה מתוך הקואליציה, מן השרים, ואף אחד לא יוצא לגנות את המעשה הזה.

ענת ברקו: בואו נדבר על החיילים שלנו בעזה, על השבויים בעזה – – –

יוסף ג'בארין: זה מעשה של פאשיסט קטן.

יוסף ג'בארין: זה מעשה של פאשיסט קטן, שלצערי הוא גם כנראה מקבל גיבוי מפאשיסטים בכירים יותר ממנו בממשלה, ואולי גם בתוך החברה.

ענת ברקו: אתה בעד שיבקרו אותם – – –

יוסף ג'בארין: צר לי שהגענו לרמה הזאת, וצר לי שחברי הכנסת הגיעו לרמה הזאת.

יוסף ג'בארין: ואחר כך הוא גם מקבל את הפרס שלו – שאחד מערוצי הטלוויזיה מארח אותו, אחרי המעשה הזה.

יוסף ג'בארין: ולכן, מה מוסר ההשכל באירוח של חבר הכנסת חזן באחד מאולפני הטלוויזיה?

יוסף ג'בארין: שאם אתה מסית כלפי האזרחים הערבים, אם אתה מסית כלפי התושבים הפלסטינים, אם אתה מקלל ואם אתה מלוכלך, אז אתה תקבל את הפרס שלך בריאיון טלוויזיוני ובחשיפה תקשורתית.

יוסף ג'בארין: אני בז להתנהגות הזאת, כפי שאני בז גם להצעת החוק הזאת, שהקואליציה כנראה עומדת לאשר הלילה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יאיר לפיד, עד שבע דקות, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחרי כל הלילות הארוכים האלה, אולי הגיע הזמן שניזכר למה אנחנו פה?

יאיר לפיד: אנחנו פה מפני שיש במדינת ישראל בין 300,000 ל-350,000 חקירות בשנה, וכולנו משותקים כבר יומיים על פחות מ-200 תיקים, שזה 0.0005% מהתיקים שנפתחים.

יאיר לפיד: מי שרוצה את זה בעברית – זה מחצית מאלפית האחוז.

יאיר לפיד: על זה כולנו פה – על מחצית מאלפית האחוז של התיקים שנפתחים בשנה על ידי משטרת ישראל.

יאיר לפיד: ובסופו של דבר, אנחנו פה על שלושה תיקים: 1000, 2000 וצוללות.

יאיר לפיד: וכל הסיבה הזאת שהציג לנו פה חבר הכנסת אמסלם, שדיבר על הגנה על הציבור – הרי לא מעניין אתכם הציבור.

יאיר לפיד: הציבור לא מופיע בחוק הזה.

יאיר לפיד: מי שטרח לקרוא את החוק ולא את הכותרות יודע שאין שום קשר בין הציבור לבין החוק.

יאיר לפיד: מחצית מאלפית.

יאיר לפיד: מה נשאר?

יאיר לפיד: נשאר ניסיון הפחדה עברייני של משטרת ישראל, של רשויות החוק והאכיפה בישראל וגם של כנסת ישראל; ניסיון הפחדה עברייני, לא פחות.

יאיר לפיד: עבריינים תמיד עושים אותו דבר.

יאיר לפיד: קודם אומרים: אין כלום, אחר כך הם מתחילים לאיים על החוקרים, ובסוף הם מנסים לשנות את חוקי המשחק.

יאיר לפיד: זה מה שאנחנו רואים פה היום.

יאיר לפיד: כולם, כל מי שזה המקצוע שלו, הודיע כבר שהחוק הזה הוא איום ונורא:

יאיר לפיד: היועץ המשפטי לממשלה – מינוי של נתניהו, פרקליט המדינה – מינוי של נתניהו, ומפכ"ל המשטרה – מינוי של נתניהו.

יאיר לפיד: הרי איך קורה, איך אתם מסבירים את זה לעצמכם שכל האנשים האלה שהוא ממנה אחר כך מתהפכים?

יאיר לפיד: התשובה: כי הם נחרדים – נחרדים ממה שרואות עיניהם, נחרדים מההתנהלות, נחרדים מההתנהגות האישית, נחרדים מהרעיון שהמדינה האהובה הזאת יכולה לשכשך רגליים בביב שכזה.

יאיר לפיד: מנדלבליט, היועץ המשפטי לממשלה – שזו הזדמנות לשלוח לו מפה תנחומים על מות אימו – אמר בתגובה על החוק הזה: התפקיד של ראש הממשלה יהפוך לעיר מקלט לעבריין.

יאיר לפיד: לשם כך השביעו את כולנו לכנסת?

יאיר לפיד: כדי שאנחנו נסייע לייצר ערי מקלט לעבריינים?

יאיר לפיד: בשביל זה עמדנו פה – המשפחות ישבו ביציע – ואמרנו: מתחייב אני?

יאיר לפיד: כדי שעבריינים יקבלו הנחות בדרך לבית המשפט?

יאיר לפיד: העובדה שאני צריך להסביר למה הדבר לא מתקבל על הדעת, אמר היועץ המשפטי לממשלה, היא בעצמה בלתי מתקבלת על הדעת.

יאיר לפיד: אנשים לא משתנים.

יאיר לפיד: היות שהיו פה הרבה מאוד שעות פנויות, קראתי את הדוח המקורי של אליקים רובינשטיין, שכתב על הפרשייה המקורית של המתנות של נתניהו.

יאיר לפיד: הכול כבר נמצא שם: הבוז לחוק, התחושה שיש חוקים לכל האנשים הקטנים ויש חוקים שמיועדים רק לו – התחושה שכינסה אותנו בלילות האחרונים.

יאיר לפיד: חבריי בקואליציה, נניח שאתם תומכים בחוק ונניח ששכנעתם את עצמכם – כי סוגסטיה היא כידוע דבר חזק – אז נגיד ששכנעתם את עצמכם שהחוק הזה הוא טוב, ושווה לכם לעצור את כל עבודת הכנסת ושווה לכם לחכות, העיקר שיהיה חוק כזה.

יאיר לפיד: איך אתם תומכים בכל היתר?

יאיר לפיד: איך אתם תומכים בזה שזה הלך לוועדת הפנים ולא לוועדת החוקה, למרות שאתם יודעים שזה לא נכון?

יאיר לפיד: איך אתם תומכים בזה שיהדות התורה, בהזדמנות חגיגית זו כבר מעבירה על הראש שלכם את חוק השבת, את חוק המרכולים, כל הסחטנות הרגילה – כי הם יודעים שאתם בני ערובה.

יאיר לפיד: כי הם יודעים שראש הממשלה מבוהל ומבועת, וייתן להם עכשיו כל מה שהם רוצים?

יאיר לפיד: איך אתם חיים עם נאום החמוצים ועם נאום הגבות, ועם זה שהדלקת נרות לחג זו הזדמנות להסתה?

יאיר לפיד: מחר בבוקר, 08:00, אם החוק הזה יעבור – לא 08:01 – יש עתיד תהיה בבית המשפט העליון ותגיש בג"ץ נגד החוק הזה.

זאב בנימין בגין: למה?

יאיר לפיד: הוא כתוב, הוא מוכן, והוא יוגש.

זאב בנימין בגין: על איזה יסוד?

יאיר לפיד: אשמח להעביר, חבר הכנסת בגין – היות שהתנגדת לחוק, אני אשמח להעביר לך את המסמך.

זאב בנימין בגין: לא, לא.

יאיר לפיד: אני אשאל אותך שאלה: איך זה שהחוק הזה לא היה בוועדת החוקה?

יאיר לפיד: זה נושא לחוקה.

יאיר לפיד: איך זה שהחוק הזה עבר כל כך סמוך לחקירות ראש הממשלה?

יאיר לפיד: אני אשמח להעביר לך את המסמך.

יאיר לפיד: מחר ב-08:00, בבוקר.

זאב בנימין בגין: סליחה, אתה כנראה מדבר על הנוסח הראשוני שעבר בקריאה טרומית.

יאיר לפיד: לא.

זאב בנימין בגין: אני מציע לך להתעדכן.

זאב בנימין בגין: הנוסח לפניי – הוא איננו משנה באופן מעשי כהוא זה את המצב הקיים.

זאב בנימין בגין: מה נותן לך סיכוי לשכנע את שופטי בג"ץ – קשה לי לראות.

יאיר לפיד: מתוך הכבוד שאני רוחש לך ולעובדה שנקטת עמדה מוסרית אמיצה – – –

יצחק הרצוג: בני – – –

זאב בנימין בגין: – – –

יאיר לפיד: זה לא נכון.

זאב בנימין בגין: במה?

זאב בנימין בגין: תסבירו.

יאיר לפיד: אז אני מסביר.

יאיר לפיד: כל הדרך – – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: לא להגיש המלצות, זה – – –

זאב בנימין בגין: לא להגיש המלצות – חבריי, תתעוררו.

זאב בנימין בגין: 15 שנים במשטרה, בעקבות הנחייתו של חברי – –

חמד עמאר: חבר הכנסת בגין, אני שוב – – –

זאב בנימין בגין: – – השר לביטחון פנים – – – המשטרה איננה מגישה המלצות לעניין העמדה לדין.

זאב בנימין בגין: אנחנו יודעים את זאת.

יאיר לפיד: חבר הכנסת בגין, מהכבוד שאני רוחש לך ולעובדה שאתה קול מוסרי מאוד בודד בקואליציה הזאת – – –

זאב בנימין בגין: אני מנסה להיצמד לעובדות.

יאיר לפיד: אז אני אומר לך שאתה טועה בעובדות.

יאיר לפיד: כמובן שאינני יודע אם נרשמת לנאום, אבל אתה רשאי לעלות הנה ולהציג את עמדתך.

יאיר לפיד: אתה טועה.

קריאות: – – –

זאב בנימין בגין: אתה אמרת – – –

חמד עמאר: – – – חבר הכנסת יאיר לפיד – – –

זאב בנימין בגין: אתה עמדת על הדוכן – – –

חמד עמאר: – – –

זאב בנימין בגין: אתה אמרת על הדוכן ש-15 שנים המשטרה לא מגישה המלצות – – – ככה אמרת.

מיקי לוי: לא אכפת לי בכלל סיכום התיק.

מיקי לוי: המלצות אין מזמן – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, שמענו אותך במשך שלוש שעות וחצי.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אם אפשר, אדוני היושב-ראש, שאחד הסדרנים ימציא להם את נוסח החוק בטרם יסיים את דבריו, ויתעדכן.

חמד עמאר: חבר הכנסת בגין, תאמין לי, חבר הכנסת בגין, הוא קרא את החוק, הוא יודע בדיוק מה כתוב בחוק – –

זאב בנימין בגין: אין סימנים.

זאב בנימין בגין: אין סימנים לכך.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אין סימנים לכך – – –

חמד עמאר: – – לכן אין צורך לתת לו את זה ביד.

חמד עמאר: אנחנו כבר למעלה מ-40 שעות.

חמד עמאר: בואו נעבור את הכמה שעות האלה ונסכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יאיר לפיד, אני מוסיף לך דקה, שתסיים את הדברים שלך.

יאיר לפיד: תודה.

יאיר לפיד: זמן פציעות על חשבון חבר הכנסת בגין.

יאיר לפיד: חבר הכנסת בגין – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה.

יאיר לפיד: בית המשפט העליון, להבדיל מהמקום הזה, לא מתנהל לפי האינטרסים של אדם אחד אלא לפי האינטרסים של כלל אזרחי מדינת ישראל.

יאיר לפיד: חבר הכנסת בגין, לצערי, אתה טועה.

יאיר לפיד: אנחנו כמובן לא מגישים בג"ץ בלי ייעוץ משפטי צמוד, הטוב שאפשר להשיג מסוגו, ואני מודיע לך שהוא עבד מול הנוסח המעודכן של החוק הרע הזה, ואנחנו מחר, 08:00, בבג"ץ נגד החוק הזה.

יאיר לפיד: אני מזמין את כל האנשים הרבים שמתנגדים לו, חברי מן האופוזיציה, להצטרף אלינו בחוק הזה, ואם זה לא יקרה, אני רוצה רק להגיד, בדקה שהוספת לי, אדוני היושב-ראש: נהוג שמפלגות, כשהן הולכות לבחירות, הן אומרות מה הן הולכות לעשות אם הן ינצחו בבחירות.

יאיר לפיד: אם אנחנו ננצח בבחירות, אנחנו נבטל את חוק ההמלצות, אנחנו נבטל את חוק המרכולים, אנחנו נבטל את חוק השבת – –

קריאות: – – –

יאיר לפיד: – – אנחנו נבטל את חוק הפריימריז, אנחנו נבטל את חוק הרכבת, מפני שכל החוקים האלה הם גם לא דמוקרטיים, הם גם עקומים והם גם מביישים אתכם ואת כל אזרחי מדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

חמד עמאר: עד שבע דקות.

חמד עמאר: בבקשה, חברת הכנסת תמר, נא לדייק.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: יום ולילה, ויום ולילה, ויהי בוקר, ויהי ערב, חוק ההמלצות.

חמד עמאר: זאת הפעם השנייה שאני שומע אותך.

חמד עמאר: שמעתי אותך בבוקר – – –

תמר זנדברג: היום?

תמר זנדברג: שמעת אותי לפנות בוקר.

חמד עמאר: לפנות בוקר, ועכשיו אני שומע אותך.

תמר זנדברג: אתה רואה מה זה?

תמר זנדברג: זה ממש ויהי בוקר, ויהי ערב.

תמר זנדברג: חברות וחברים, מה שעברנו כאן בשבוע הזה – שבוע פרלמנטרי שלם שהושבת מפאת חוק מושחת שבא לשרת ראש ממשלה מושחת.

תמר זנדברג: כל אחת ואחד שלקחו כאן חלק בקרקס הזה – ואני רוצה בהזדמנות הזאת לשבח ולהתגאות בחבריי וחברותיי לאופוזיציה, ומגיע גם מילה טובה לך, מרכז האופוזיציה, חבר הכנסת יואל חסון.

תמר זנדברג: אני חושבת שבאמת בשבוע הזה הראינו מה זו אופוזיציה ואיך היא צריכה להיראות – לא רק בכנסת.

תמר זנדברג: אנחנו בעצם הביטוי; אנחנו השליחים של הציבור ששלח אותנו לכאן לבית; הראינו שאנחנו לא שוכחים עין אחורה – מאיפה באנו ומי שלח אותנו לפה.

תמר זנדברג: אנחנו כאן במשך שלוש יממות תמימות ביטאנו את שאט הנפש, את המיאוס ואת חוסר האמון של הציבור בתהליכים שמוביל הבית הזה, שמתעסקים בכול חוץ ממה שצריכים, רוצים ומעניין את אזרחי ישראל ואזרחיות ישראל.

תמר זנדברג: אנחנו שיתקנו את הכנסת, השבתנו את הוועדות, דיונים התבטלו, הצעות חוק לא קודמו, מתווה הנכים נשכח אי-שם מאחור – כל הנושאים שהכנסת כאן עובדת בהם נשכחו ונזנחו, העיקר שנצליח לשכפץ את ראש הממשלה ולהישכב כשטיח לרגליו, שהוא יוכל לעבור מעלינו ולנגב את הרגליים שלו על מה שנשאר משאריות הכבוד העצמי האבוד שלנו.

תמר זנדברג: זה מה שקרה כאן בימים האחרונים.

תמר זנדברג: יש פה מפלגות, בעיקר בקואליציה, שהעיתונים בימים האחרונים שואלים את עצמם: מה יעשו?

תמר זנדברג: האם כחלון יקרא את המלצות המשטרה בפנים ויגיד לעצמו שיש תמורה לשוחד, או שלא הצליחו להוכיח בדיוק את התמורה לשמפניה ולסיגרים, ולפי זה – מה?

תמר זנדברג: הוא יחליט האם עם ישראל ראוי לממשלה המושחתת והמאוסה הזאת?

תמר זנדברג: זה מה שיקבע?

תמר זנדברג: זה מה שיכריע?

תמר זנדברג: עד כדי כך הפוליטיקה הקטנה והקטנונית שולטת בנו?

תמר זנדברג: זה לא רק חוק ההמלצות.

תמר זנדברג: תראו, הלילה הזה, מהלילה הנוכחי לבוקר של מחר, אנחנו נעבור מחוק ההמלצות לחוק המרכולים – שתי קומבינות פוליטיות שבאו לשמור על הקואליציה ולשמור את נתניהו בשלטון ואת ליצמן בממשלה.

תמר זנדברג: אזרחי ישראל – יוק; נעלמו, אינם, לא מעניינים, אף אחד לא סופר אותם, לאף אחד לא אכפת מהם.

תמר זנדברג: רק תרגילי ההישרדות הפוליטיים של ראש הממשלה, שמשעבד כל דבר אחר לטובתו.

תמר זנדברג: וכנראה שיפות כאן מילותיו של יושב-ראש האופוזיציה בנימין נתניהו, שאמר שראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט להוביל את ענייני המדינה ולקבל החלטות על פי האינטרס הלאומי, מכיוון שיש חשש אמיתי ששיקול הדעת שלו מוטה לטובת האינטרס האישי, פוליטי, הישרדותי שלו.

תמר זנדברג: נדמה לי שאין מצב שיפה יותר לתיאור הזה ולמילים האלה מאשר מה שראינו כאן

תמר זנדברג: בשבוע הזה; מאשר מה שראינו בוועדת הפנים – וציינת קודם את דבריי.

תמר זנדברג: אני עמדתי כאן לפנות בוקר והבאתי את כל הפרוטוקולים מוועדת הפנים.

תמר זנדברג: ראינו איך התנהלו הדיונים האלה.

תמר זנדברג: זה ממש, הייתי אומרת, צחוק מהחוק.

תמר זנדברג: זה ממש תיאטרון אבסורד.

תמר זנדברג: קישון לא היה כותב את זה יותר טוב.

תמר זנדברג: כל מה שנטען בשם החוק הזה קרה הפוך.

תמר זנדברג: כל הרוממות לטובת עם ישראל ואזרחי ישראל – החוק הזה משרת חבורה קטנה מאוד, מועדון סגור של מושחתים ועבריינים.

תמר זנדברג: זה מה שנהיה מהדבר הזה.

תמר זנדברג: מחר בבוקר אנחנו נבוא לכאן ונמשיך להיאבק על חוק המרכולים – עוד קומבינה פוליטית לטובת שלמות הקואליציה, בניגוד מוחלט לעשרות רשויות מקומיות במדינת ישראל שדוחות את החוק הזה בשאט נפש; בניגוד מוחלט לשש רשויות שכבר התחילו תהליכי חקיקה כדי להקדים ולהימנע מהחוק הזה.

תמר זנדברג: אבל לא, ממשלת ישראל בשלה.

תמר זנדברג: ממשלת ישראל ממשיכה לדהור אל עבר הישרדות אישית-פוליטית וקומבינה.

תמר זנדברג: מנותקת ותו לא.

תמר זנדברג: נקודת האור היחידה בכל התהליך הזה זה באמת האופוזיציה, שנתנה כאן מאבק פרלמנטרי יוצא דופן, ששיקף את המאבק הציבורי שמתנהל ברחובות תל אביב וערים נוספות בשבועות האחרונים, ומראה מה הציבור באמת חושב, וזה בניגוד מוחלט להכפשות, להשמצות ולדה-לגיטימציה שעושה הממשלה ושריה וחברי כנסת מהקואליציה למפגינים ולאנשים הגיבורים והאכפתיים האלה.

תמר זנדברג: נדמה לי שרוח הקרב הזאת ששררה כאן בשבוע הזה, וששוררת ברחובות בשבועות האחרונים, תמשיך לפעם כאן בימים המאוד-מאוד קצרים שנותרו להישרדותה של הממשלה הזאת.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, עד שבע דקות.

יצחק הרצוג: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, קודם כול, אני חושב שאנחנו חבים תודה למרכז האופוזיציה חבר הכנסת יואל חסון – תודה לך, יואל, על כל מאמציך בימים האחרונים.

יצחק הרצוג: ולכל חברות וחברי האופוזיציה, חברי הסיעות, יושבי-ראש הסיעות, הצוותים, מנהלי הסיעות – זה קרב מאוד מאוד עקרוני.

יצחק הרצוג: ואני נשאל כל העת:

יצחק הרצוג: מדוע צריך אותו?

יצחק הרצוג: כנסת ריקה.

יצחק הרצוג: כל מיני עיתונאים מחשקים ומצקצקים בלשונם בלי להבין שבסופו של דבר הקרב הזה, המהות שלו, היא להחדיר עמוק לתודעה הלאומית שנעשה כאן מעשה נבלה שאין כדוגמתו – זה לא רק מעשה מושחת, זה גם מעשה פחדני – מול גל חקיקה ושורת מעשים שדיברנו עליהם גם בתחילת שלושת הימים הללו, בסמינר הארוך הזה שמתנהל בכנסת על כך שלא מדובר בחוק פרטני אלא בקמפיין מתמשך לכל אורך החזית; במערכת שבאה לשחוק את שומרי הסף; במערכת שפוגעת ביועצים המשפטיים של משרדי הממשלה, של מערכת המשפט, של התקשורת, של היצירה, היוצרים, האומנים, אנשי הרוח, אנשים שרוצים לחשוב ככל העולה על רוחם מימין ומשמאל – מכיוון שכל מי שלא חפץ ביקרו של השלטון מאוים ומאותגר.

יצחק הרצוג: מה שראינו בחוק הזה זה איום מדי מפורש על משטרת ישראל, על רשויות האכיפה והחקירה; סתימת פיות ותמרור אזהרה אדום לכל מי שמנסה לחקור את השחיתות השלטונית ולהילחם בה.

יצחק הרצוג: כלומר, אנחנו בקרב בין רוח דמוקרטית של מדינה לבין רוח של שחיתות של מדינה.

יצחק הרצוג: וכאשר הממשלה מביאה חוקים על מינוי משניים למנכ"ל – דבר חדש שלא היה, חוק הג'ובים; כאשר הממשלה מביאה חוקים שפוגעים ביועצים המשפטיים של משרדי הממשלה; כאשר הממשלה מביאה חוקים שפוגעים בבית המשפט; כאשר הממשלה מביאה חוקים שפוגעים באנשי אקדמיה; כאשר הממשלה מביאה חוקים שפוגעים ביוצרים ובאומנים; כאשר הממשלה מביאה חוקים שפוגעים בעיתונאים ובתקשורת – אנחנו מבינים שהדמוקרטיה הישראלית בסכנה ברורה ומיידית.

יצחק הרצוג: אזרחי ישראל שצפו בנו בשלושת הימים האלה מבינים הרבה יותר, ושואלים את עצמם מדוע ומה קרה לשלטון הזה.

יצחק הרצוג: הוא לא דואג לי בבית; הוא לא דואג לנטו שלי; הוא לא דואג למשכנתה שלי; הוא לא דואג לילדים שלי; הוא לא דואג לחינוך של הילדים שלי; הוא לא דואג לבריאות של ההורים שלי; הוא לא דואג לביטחוננו האישי.

יצחק הרצוג: הוא דואג רק – ואך ורק – לעצמו.

יצחק הרצוג: ומכאן המאבק הקשה והנמרץ שהתנהל כאן בכנסת.

יצחק הרצוג: ומה אמור לחשוב מורה לאזרחות שעכשיו מתיישב מול כיתה וצריך ללמד את הילדים על כיבוד שלטון החוק?

יצחק הרצוג: מה הוא אמור לעשות כשהוא רואה את הקמפיין הנאלח שמתנהל כאן נגד גורמי האכיפה ושלטון החוק?

יצחק הרצוג: מה הוא אמור לחשוב?

יצחק הרצוג: מה הוא יגיד להם, באמת?

יצחק הרצוג: מה הוא יגיד להם?

יצחק הרצוג: אני אומר לך, חברי היקר, חבר הכנסת בגין, מה יגיד לעצמו מורה לאזרחות אחרי הלילה הזה?

יצחק הרצוג: מה אתה תגיד לתלמידים שאתה תופיע בפניהם כשישאלו אותך מה עשיתם לגורמי האכיפה, למשטרת ישראל?

יצחק הרצוג: האם לא איימתם?

יצחק הרצוג: האם אתה לא שותף לאיום, לקמפיין?

יצחק הרצוג: מדוע?

יצחק הרצוג: הליכוד זה לא תנועה ישרה?

יצחק הרצוג: זה לא תנועה שקמה על אדנים אידיאולוגיים עמוקים?

יצחק הרצוג: ומה קרה לה שהיא נחטפה על ידי חבורה שכל מה שהיא עושה זה לשמור על כבודו של השליט, לרומם אותו ולפאר אותו?

זאב בנימין בגין: דבר על הצעת החוק.

יצחק הרצוג: לכל אחד מאיתנו יש ילדים ומשפחה, ולחלקנו יש גם נכדים, ואנחנו חושבים על העתיד, על העתיד של הארץ הנפלאה שלנו.

יצחק הרצוג: אנחנו שואלים את עצמנו מה יקרה לדורות הבאים, כיצד נגדל כאן דורות באים – לא כאנשים פוליטיים אלא כבני אדם: כיצד נגדל אותם על ערכים שעליהם אנחנו גדלנו ועל ערכי היסוד של המדינה שהוקנו במגילת העצמאות?

יצחק הרצוג: שלא לדבר על הקורבן העצום שהעם שלנו הקריב, בנות ובנים שקיפדו את חייהם בהגנה על המולדת במשך שנות דור, עוד מ-1860.

יצחק הרצוג: 23,000 חללים.

יצחק הרצוג: על מה ולמה הם הקריבו?

יצחק הרצוג: בשביל שאנחנו נרומם את המנהיג ואת השליט ונחשוב שהוא אחד ואין בלתו?

יצחק הרצוג: אנחנו לא מבינים שאנחנו בנקודת שבר איומה ונוראה מבחינת עתיד הדמוקרטיה הישראלית?

יצחק הרצוג: על זה המאבק, על כך הוא מתנהל – הוא מתנהל כנגד חוקים שהם לא רק מושחתים, הם גם פחדניים, ומראים שהשלטון הוא לא רק מושחת, הוא גם חלש.

יצחק הרצוג: ואני תוהה איך הגענו למצב שכל המערכת הפוליטית שלכם מתגייסת למטרה כזאת, ולא למטרות נעלות אמיתיות שדואגות לאזרחיות ולאזרחים באשר הם.

יצחק הרצוג: מי שמביא את החוק הזה היום הורס את הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: ואלה לא רק חוקי בושה אלא גם חוקי חולשה.

יצחק הרצוג: אתה יודע מה?

יצחק הרצוג: מי שמאמין, מר בגין היקר, מי שמאמין בגוש עציון לא מביא חוק הסדרה, ומי שמאמין בצדקת הדרך לא מביא חוקים מהסוג הזה; ומי שחושב שהצדק עימו במערכת האכיפה והצדק, לא מביא חוק מהסוג הזה.

יצחק הרצוג: אלה לא רק חוקי בושה, אלא גם חוקי חולשה, כי מי שטוען לניקיון כפיים לא צריך את חוק ההמלצות.

יצחק הרצוג: הוא צריך לתת למשטרה ולפרקליטות לעשות את שלהם, לעבוד ללא איומים ולא ריסונים.

יצחק הרצוג: הוא צריך לעמוד מול העם ולומר בקול ברור שהוא סומך על גורמי האכיפה והמשטרה היחידה שיש לנו; שהוא בטוח בניקיון כפיו וייתן להם את כל המשאבים ואת כל הכלים כדי שיוכלו לסיים את הפרשה מהר ככל האפשר, ויוכלו לחזור לתפקוד שוטף.

יצחק הרצוג: מי שרוצה את גושי ההתיישבות, לא צריך את חוקי ההסדרה, ומי שמאמין במדינת ישראל חזקה ודמוקרטית, לא צריך את חוק הלאום.

יצחק הרצוג: מה שאנחנו רואים עם הבליץ הזה הוא הרס מוחלט שיזמה ממשלה חלשה – אולי החלשה ביותר, בוודאי מוסרית, מאז קום המדינה.

יצחק הרצוג: ולכן אני אומר לך חבר הכנסת בגין – אני פונה גם לחברים האחרים – –

זאב בנימין בגין: הרי אני פה.

יצחק הרצוג: – – אתם מפלגה עם מסורת מפוארת, באמת מפוארת.

יצחק הרצוג: כל מי שמכיר את היסודות של המפלגה שלכם יודע שהיא מפוארת.

חמד עמאר: אני מבקש לסכם.

יצחק הרצוג: ואתה שואל: איך הסכמתם להיות בני ערובה של אדם אחד, שמוביל אתכם ואת המדינה כולה אל עברי פי פחת?

יצחק הרצוג: זה מאבק בין תרבות של שחיתות לבין מדינה דמוקרטית.

יצחק הרצוג: זה המאבק שעליו אנחנו מתמקדים.

זאב בנימין בגין: איך זה מתבטא בחוק?

יצחק הרצוג: זה המאבק שעליו אנחנו מקיימים את ההצבעה הזאת ואת הימים האלה.

יצחק הרצוג: אל תכתימו את התנועה המוסרית שלכם.

יצחק הרצוג: תגידו לא, כי האדנים שעליהם מבוססת התנועה שלכם, כמו התנועה שלנו ותנועות אחרות, במגילת העצמאות, זה לא תגנוב ולא תחמוד ולא תיקח שוחד.

יצחק הרצוג: ואתה שואל את עצמך איך הגענו לכך שכל זה לא קיים – העיקר לסתום את הפה של המשטרה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יצחק הרצוג: ולכן, לסיום, אני קורא לכל חברות וחברי הכנסת שמצפונם מעיק עליהם היום, ואנחנו יודעים את זה, להתנגד לחוק הזה בכל תוקף ולהפיל אותו.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יצחק הרצוג: עכשיו אני רק מבקש לומר שמכאן תם הדיון מצידה של האופוזיציה, ואנחנו מבקשים, אדוני היושב-ראש, לעבור להצבעה עכשיו.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: את נושא ההסתייגויות סיימנו.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: יש בקשות דיבור.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לבקשות הדיבור.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, עד חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מיום שני נמצאים פה לילה ויום, יום ולילה וחוזר חלילה, ושמענו פה את כולם מדברים ושמענו פה את כולם נואמים ושמענו פה את החברים זועקים, ואיזה חוק נוראי.

אורלי לוי אבקסיס: ושמעתי גם ציטוטים של השופט בדימוס אליקים רובינשטיין, אז בואו לא נלך אחורה, בוא נציין ציטוט שלו מהיום.

אורלי לוי אבקסיס: השופט בדימוס אליקים רובינשטיין, היום בריאיון לרדיו על חוק ההמלצות: בין אם זה חוק ראוי ובין אם לא, העיתוי שלו באמת נראה אומלל.

אורלי לוי אבקסיס: עוצמת ההתעסקות של הכנסת בנושא הזה, לעשות מזה את מרכז הבריאה, שמתעסקים בזה כל היום, יומם ולילה, כשלמדינה יש כל כך הרבה בעיות, זו הגזמה", קבע רובינשטיין.

אורלי לוי אבקסיס: "לא ברור אם הכנסת היא מושב ממליצים או מושב לצים.

אורלי לוי אבקסיס: אדם מהרחוב ששומע על קושר ואומר: הינה, יש חקירות, ופתאום באים עם חוק כזה".

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו טוב, אני מצטטת את אליקים רובינשטיין מהיום.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אומר: "בזמנו, גם אני כיועץ משפטי ביקשתי לתת סיכום חקירה בלי המלצות, כי היו אז הדלפות כל הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: כל החוקים האלה הם הצהרה טובה, אבל מעשים הם לא".

אורלי לוי אבקסיס: אז זה לא כצעקתה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נשים דברים על השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חברי דודי אמסלם, ברצוני לומר לך כמה דברים.

אורן אסף חזן: רק כמה?

אורן אסף חזן: זהו?

אורלי לוי אבקסיס: אתם נכשלתם במאבק על דעת הקהל.

אורלי לוי אבקסיס: במבחן על דעת הקהל, בעיתוי שבו הבאתם אותו, נכשלתם.

אורלי לוי אבקסיס: ובפוליטיקה, כמו בקמפיינים, יש חשיבות נורא גדולה לא רק לבניית הקמפיין אלא לפרזנטור שלו.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר הדבר הזה נעשה בסמוך לחקירות, גם אם אחר כך הוצאתם את ההשפעה על ראש הממשלה בנימין נתניהו, עדיין הפרזנטור או נער הפוסטר או איך שתרצו לקרוא לזה – כשמדברים על חוק ההמלצות, הציבור רואה מול עיניו את תמונתנו של ביבי נתניהו, ראש ממשלת ישראל שנמצא בחקירות.

אורלי לוי אבקסיס: זאת הקונוטציה שעולה בפני האנשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה כל הסיפור.

אורלי לוי אבקסיס: אם הייתם בוחרים להשתמש בפרזנטורים אחרים – כל אותם 12,000 האנשים שאתם טוענים שהחוק הזה אמור להיטיב איתם, 12,000 אנשים שבכל שנה נפגעים מהמצב היום – יכול להיות שהסיפור היה מסופר אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: דודי, אמסלם, תקשיב.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהדברים נורא חשובים, וכשאני מדברת על אליקים רובינשטיין, שהיה היועץ המשפטי לממשלה, ובהמשך המשנה לנשיא בית הדין הגבוה, בג"ץ, אנחנו מבינים שהדברים הם לא בדיוק כמו שהוצגו כאן.

אורלי לוי אבקסיס: פוליטיקה היא פוליטיקה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רואים פה מאבק נורא מעניין, שלא ראינו הרבה הרבה מאוד זמן – הפיליבסטר הארוך הזה, אפילו לא ראינו את זה בתקציב המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת, בואו נתכווץ טיפה לפרופורציות.

אורלי לוי אבקסיס: נכשלתם בדעת הקהל, נכשלתם בקמפיין, נכשלתם בעיתוי.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני באה ואומרת, במקום שבו הציבור מרגיש שהקואליציה עושה כל שלאל ידה רק כדי להגן על ראש הממשלה, יש לכם פה בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: והזמן שבו החלטתם לגזור את ראש הממשלה החוצה מהחוק הזה היה מעט מדי ומאוחר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: במאבק הזה, לצערי הרב, צריך להיות קשוב גם לציבור ולהבין את הנזק שיכול להיעשות לנו כמחוקקים והנזק לבית הזה מבחינת אמון הציבור.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, לצערי חברי אמסלם, אני אצביע נגד החוק הזה, אבל לא בגלל שהוא כזה נורא, אלא בגלל שלא ניהלתם נכון את הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר חבר כנסת מהקואליציה בא ואומר ברדיו: החוק נועד להגן על ראש הממשלה – פעם ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: ופעם שנייה אומר: חברים, בוא נודה שרצינו להגן על ראש הממשלה – שמתם לעצמכם מכשול.

אורלי לוי אבקסיס: אז לצערי הרב, ביחד עם ראש הממשלה, כנראה ייאלצו עוד 12,000 אנשים – בשנה הזאת לפחות – להסתפק במה שהיה עד היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני בהחלט חושבת שלהצעת חוק כזאת יש מקום בספר החוקים של מדינת ישראל, לא בשביל להציל פוליטיקאים ולא בשביל להגן עליהם, אלא כדי להביא את הדברים האלה לראש השולחן, ולהבין.

אורלי לוי אבקסיס: אם התמונה שהייתה מתנוססת על החוק הזה לא הייתה תמונתו של ביבי נתניהו – שדרך אגב, לאחר התיקונים, חברי יעקב פרי, לאחר התיקונים באמת ראש הממשלה הוצא והוחרג מהחוק, אבל זה כבר מאוחר מדי וזה זמן פציעות בכדורסל ובכדורגל.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, עד חמש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, לפני שאני מתחיל, השאירו פה הנחיות ליו"ר האופוזיציה הרצוג, אז לא נעים.

אורן אסף חזן: אני לא יו"ר האופוזיציה, אני לא רוצה.

אורן אסף חזן: אני לא אסגיר סודות.

אורן אסף חזן: טוב רבותיי, חבריי, השרים, היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, זה מדהים, עמדו פה אחד אחרי השני, אחת אחרי השנייה, חברי האופוזיציה, ולא הפסיקו לברבר את עצמם לדעת על כמה כל הצד הזה של הכנסת הוא מושחת.

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם הם עלו לפה, חלקם תוך כדי גאונות שהוכתבה מראש, פיוטית, שיעורי תנ"ך, היסטוריה, פילוסופיה – ממש תואר שלם עבר פה.

אורן אסף חזן: מה שאומר לי הדבר הזה, שאם כבר בתואר עסקינן, ייתכן שאם יהיר לפיד היה במליאה, אולי הוא היה מצליח להשיג את התואר שלו במהלך הדיון הזה.

אורן אסף חזן: אבל כמובן שאת יהיר לפיד לא מעניין התואר וגם לא המדינה, בטח שלא המליאה.

אורן אסף חזן: כל מה שמעניין אותו זה להשיג את הכיסא של ראשות הממשלה.

אורן אסף חזן: אבל ברור לכולם שהכיסא הזה לא יבוא, לא היום ולא מחר ובטח גם לא מוחרתיים.

אורן אסף חזן: כי כאשר יאיר, האיש שמבקש פעם אחר פעם מחבריו: פרי, תעצום את עינך יחד איתי, תביט אל האופק – אבל איך תביט אם אתה עוצם עיניך, יאיר – תביט אל האופק וביחד אנחנו נצעד לעתיד חדש.

אורן אסף חזן: תאמין לי פרי, אני שומע את השטויות של יהיר ואני מבין שהכול, כלאם פאדי.

אורן אסף חזן: הרי האיש שלוקח את המפלגה שלו – שאגב, היא אחת המושחתות, שלא יהיה פה אי-הבנות.

אורן אסף חזן: אתם יודעים, צריך לזכור – – –

יואל חסון: יכולת – – –

אורן אסף חזן: לא, חבר.

אורן אסף חזן: הזמן שלי קצר, תן לי.

אורן אסף חזן: אני צריך להספיק מה שאתם עשיתם ב-45 שעות בשתי דקות.

אורן אסף חזן: מפלגה שלו שהיא כל-כולה – – –

יואל חסון: יכולת להגיש הסתייגויות.

יואל חסון: למה לא הגשת הסתייגויות?

אורן אסף חזן: אתה, בכלל אין לך מילה.

אורן אסף חזן: אל תפנה אליי.

אורן אסף חזן: אני באתי אליך – אתה השחקן הכי גדול פה.

אורן אסף חזן: אתה בלופר.

אורן אסף חזן: אני באתי אליך ואמרתי לך: יואל, תביא לי את ההסתייגויות שאני רוצה להצביע עליהן ביחד איתכם, שאומרות שמחריגים אישי ציבור.

אורן אסף חזן: אז מה, איפה היית?

אורן אסף חזן: למה לא באת אליי?

אורן אסף חזן: על מי אתה עובד?

יואל חסון: עכשיו קיבלתי את זה.

יואל חסון: קח את זה.

יואל חסון: הינה הפונץ'-בננה, קח.

אורן אסף חזן: אה, עכשיו קיבלת אותן?

אורן אסף חזן: היית כל כך עסוק בלחפש עוד איזשהו גימיק כדי לקבל עוד דקה בטלוויזיה?

יואל חסון: גימיק?

יואל חסון: אני יכול ללמוד ממך.

אורן אסף חזן: אני באתי אליך וביקשתי ממך לעזור לי להילחם בשחיתות.

אורן אסף חזן: אגב מאבק בשחיתות, אני ברגעים אלה ממש – הינה הטופס פה, אצלי – אני מסתובב פה תכף במליאה ואני קורא לכל החברים כאן מימין ומשמאל להצטרף אליי לשדולה חדשה שאני מקים, מיקי לוי, השדולה למאבק בשחיתות בישראל.

אורן אסף חזן: לא הפגנות ברחובות, לא פיקציות, לא בלופים, לא לצאת לרוטשילד עם שלטי BDS, לא להסתובב בירושלים עם שלטים נגד מפעל ההתיישבות.

אורן אסף חזן: אם אתם רוצים למגר את השחיתות, תבואו לכאן.

אורן אסף חזן: אני רק מקווה שיהיר יגיד לכם: רבותיי, אל תהיו מנותקים.

אורן אסף חזן: כן.

אורן אסף חזן: אנחנו, מאיר כהן, אנחנו בדרך לשלטון.

אורן אסף חזן: איזה דרך?

אורן אסף חזן: הבן אדם לא מכיר את הדרך למליאה.

אורן אסף חזן: בהן צדקי, היושב-ראש, אם הוא יוצא לפרסה לשתות קפה, הוא לא יודע לחזור חזרה.

אורן אסף חזן: איזה דרך, תגידו לי.

יעקב מרגי: אורן, לפעמים יש לך את זה.

אורן אסף חזן: עזוב מה יש לי, מה אין לי.

אורן אסף חזן: חבר'ה, אני לא רוצה להתעסק בשטויות שלהם, אני רוצה להתעסק בעיקר.

אורן אסף חזן: חוק ההמלצות ביסודו הוא חוק טוב.

אורן אסף חזן: אני חייב להודות שאנחנו טעינו בענק.

אורן אסף חזן: אתם יודעים למה טעינו?

אורן אסף חזן: אנחנו טעינו כי אנחנו הפכנו אתכם לאופוזיציה.

אורן אסף חזן: קרוב לשלוש שנים אתם יושבים פה ומחממים כיסאות כמו תרנגולות בלול – יושבות ומחממות את הביצים ודוגרות.

אורן אסף חזן: לא עשיתם כלום.

אורן אסף חזן: פתאום נתנו לכם סיבה לעבוד.

אורן אסף חזן: פתאום נתנו לכם סיבה לקום בבוקר.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו, בניגוד ליהיר – רגע, אני כבר מתבלבל – ביחד, היושב-ראש, אנחנו נלמד אתכם מה זה מאבק בשחיתות.

אורן אסף חזן: ועוד מילה אחת: למי שלא ראה בימים האחרונים, אני נמצא בעימות ישיר מול החמאס.

שולי מועלם-רפאלי: אורן, שלא יחטפו אותך.

חמד עמאר: נא לסכם, יש לך עוד עשר שניות.

חמד עמאר: עוד עשר שניות, בבקשה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: חבר'ה, אני מבקש, אתם יודעים למה אני מחייך?

אורן אסף חזן: כי דווקא אני, בחור צעיר מאריאל, שגורם להרבה ח"כים פה להזיע, הוא שגרם גם לחמאס להזיע.

אורן אסף חזן: רבותיי, בימים הקרובים תגיע הצעת החוק לביטול ביקורי משפחות מחבלים.

אורן אסף חזן: אני מבקש מכם, אופוזיציה וקואליציה כאחד, להצטרף להצעת החוק הזאת.

אורן אסף חזן: אחר כך, אם תרצו, אני מרשה לכם לחזור לחמם את הכיסא.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואב קיש – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי האופוזיציה היקרים.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר בכנות רבה, ליבי ליבי עימכם.

מכלוף מיקי זוהר: ליבי ליבי עימכם על כך שאתם נותרתם בסיטואציה שבה אין ביכולתם באמת להשפיע על הציבור במדינת ישראל, ועל כן אתם בוחרים באקט – אקט, אגב, שאנחנו בימין המצאנו – שקוראים לו פיליבסטר, אבל לפני הרבה הרבה שנים, ברוך השם, הציבור החליט לפטור אותנו מן העונש הזה, מן העונש לעשות פיליבסטר לקואליציה, בכך ששם אותנו בכס השלטון.

מכלוף מיקי זוהר: מאז עברו הרבה שנים שבהן הימין מחזיק בשלטון, ואנו למדים שלהיות בסיטואציה שבה אתה צריך לעשות פיליבסטר באופוזיציה – זו אחת הסיטואציות הפתטיות ביותר שישנן לחבר כנסת או לחבר אופוזיציה, מסיבה פשוטה.

מכלוף מיקי זוהר: תראו מה קרה: עברו כמעט 48 שעות.

מכלוף מיקי זוהר: החקיקה שרצינו לקדם, לא רק שהיא מתקדמת – גם תעבור.

מכלוף מיקי זוהר: כן תעבור.

מכלוף מיקי זוהר: אתם נותרתם באותה סיטואציה שבה הציבור פעם נוספת רואה אתכם כחסרי מעש, כמי שלא תורמים לציבור במדינת ישראל, כמי שפוגעים באינטרסים הברורים של הציבור במדינת ישראל, שהם אינטרסים פשוטים: הם אינטרסים של ביטחון, הם אינטרסים של כלכלה, הם אינטרסים של חברה והם אינטרסים של שיח טוב ברמה הבין-לאומית.

מכלוף מיקי זוהר: ומה עושה ראש הממשלה בזמן שאתם מברברים באופוזיציה?

מכלוף מיקי זוהר: הוא הביא את מדינת ישראל למצב הביטחוני הטוב ביותר מיום תקומתה.

מכלוף מיקי זוהר: אין אחד בעולם כולו שיכול להרים ראש כנגד חוזקה הביטחוני של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: זה הגיע בהובלתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

מכלוף מיקי זוהר: אם נישיר מבט למצב הכלכלי במדינת ישראל, אתם תראו מצב כלכלי הטוב ביותר מיום תקומתה של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: חבריי לוועדת הכספים רואים את עודפי הגבייה במיליארדים שמדינת ישראל גובה בתוך כך שאנשים במדינת ישראל הולכים ומתעשרים מרגע לרגע.

מכלוף מיקי זוהר: ואם נסתכל למצב הבין-לאומי בעיניים, נבחין עד כמה מדינת ישראל שיפרה את מצבה הבין-לאומי בהובלתו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: 10 מיליארד שקל.

מכלוף מיקי זוהר: אין כמעט מדינה בעולם שראש הממשלה – סליחה, יבשת בעולם כולו שראש הממשלה לא ביקר בה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מחוזרים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו כיום במצב שמדינת ישראל היא פנינה בשטח מאוד רדיקלי במזרח התיכון.

מכלוף מיקי זוהר: את זה הציבור יודע להעריך.

מכלוף מיקי זוהר: את הפיליבסטר שלכם הוא לא יודע להעריך.

מכלוף מיקי זוהר: הוא בז לו; הוא בז מהסיבה שזה בזבוז כספי ציבור.

מכלוף מיקי זוהר: הכנסת במשך 48 שעות משלמת מאות אלפי שקלים כדי להצדיק את הפיליבסטר שלכם.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מבזבזים את כספי הציבור; אנחנו עושים למען הציבור.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מברברים באופוזיציה; אנחנו פועלים בקואליציה.

מכלוף מיקי זוהר: זה השוני בינינו לבינכם, ואת השוני הזה הציבור יודע לראות, הציבור יודע להבחין בו, ולכן גם הציבור ימשיך פעם נוספת להצביע לימין.

מכלוף מיקי זוהר: ככל שיעברו השנים אתם תראו שהימין יתחזק, כי ההבדל בין הימין לשמאל הוא ברור: השמאל הוא שאנן; השמאל הוא לא ריאלי; השמאל מתעסק בעניינים פופוליסטיים.

מכלוף מיקי זוהר: הימין עוסק בעשייה, עוסק בפעילות ריאלית ורצינית למען מדינת ישראל, תוך לקיחת מגוון השיקולים הרחב בטרם הוא מקבל החלטה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא מתפשרים על ביטחון, אנחנו לא מתפשרים על כלכלה חופשית ואנחנו לא מתפשרים על העקרונות החברתיים, שהיום אפשר לראות חברי כנסת בליכוד מקדמים:

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו העלינו את שכר המינימום; אנחנו מעלים את קצבאות הנכים; אנחנו גם בעזרת השם נעלה את קצבאות הקשישים.

מכלוף מיקי זוהר: בפעילות הזאת אנחנו נמשיך לנצח אתכם, כי העשייה מנצחת את הכול, וכדאי שתתחילו להפנים את זה.

מכלוף מיקי זוהר: הציבור שופט אנשים לפי עשייה, ולא לפי דיבורים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נמשיך לעשות וכנראה, לצערי הרב, אתם תמשיכו לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואב קיש, עד חמש דקות, בבקשה.

יצחק הרצוג: צריך לעדכן את הרשימה, כי הוא לא מופיע פה.

יואב קיש: הייתי.

יואב קיש: הוא לא ראה שאני פה, ולכן הוא נתן לי לעלות.

חמד עמאר: אל תסביר.

חמד עמאר: יש לי זכות להעלות אותך.

יואב קיש: לא מסביר, נכון.

יואב קיש: חבר הכנסת יואל חסון, אתה יודע איך ידעתי שמסתיים הפיליבסטר והולכים להצבעה?

יואב קיש: ראיתי שחבר הכנסת יאיר לפיד הגיע למשכן.

יואב קיש: זה היה הסוד הכי גלוי.

יואב קיש: פתאום יאיר לפיד הגיע.

יואב קיש: כל הפיליבסטר אני יושב פה, אני בא, אני משתעשע עם הבדיחות שלכם, עם התרגיל המדהים שלכם, אבל הבאתם את יאיר לפיד.

יואב קיש: אמרתי לעליזה: עליזה, באים להצביע וגמרנו.

יואב קיש: אני אגיד לכם עוד דבר, לחברי סיעת יש עתיד: היה פה חבר הכנסת לפיד – מה הוא אמר?

יואב קיש: הוא אמר: מחר ב-08:00 אני הולך לבג"ץ, נכון?

יואב קיש: אז בשביל מה פיליבסטר?

יואב קיש: הרי ממילא תלכו לבג"ץ.

יואב קיש: לא מעניין אתכם שום דבר.

יואב קיש: הכנסת הזאת לא מעניינת.

יואב קיש: הרי כל התהליך הדמוקרטי לא רלוונטי; מה שרלוונטי זה בג"ץ.

יואב קיש: אני יודע שאתם מפלגה לא דמוקרטית.

יואב קיש: אני יודע שרק לפיד קובע וכולם מיישרים קו, אז אולי בואו תחסכו לנו את זה, נעבור לשלטון טוטליטרי: יאיר לפיד יגיד מה לעשות וגמרנו.

קריאה: אין לו תואר.

יואב קיש: אה, דרך אגב, אני חושב – איך נדע שמתקדמות הבחירות?

יואב קיש: נראה את יאיר לפיד הולך ללמוד תואר כמה שיותר מהר.

יואב קיש: יש קורס בזק באוניברסיטת תל אביב, בשנה לעשות תואר.

יואב קיש: אז חברים, בסופו של דבר הכנסת הזאת היא לא ועדת – – –

אלעזר שטרן: אתה באמת בלחץ.

יואב קיש: הכנסת הזאת, חבר הכנסת אלעזר שטרן, היא לא ועדת משנה של בג"ץ; היא לא הזרוע של בג"ץ, היא הריבון.

יואב קיש: אתם נבחרתם בשביל להיות הריבון ולייצג אותו, ולא בשביל לבזות אותו ולהגיד: אני הולך לבג"ץ, שבג"ץ יגיד לי מה לעשות.

יואב קיש: אולי כך יש עתיד מתנהגת, אבל בבית הזה צריך להתנהג אחרת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, אתה רשום לדיבור.

דוד אמסלם: מוותר.

חמד עמאר: הורדת את עצמך.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס למפגן ההסתה שהיה כאן מחברי הרשימה המשותפת ולתת להם תשובה – קודם כול, לברך אותם, כי שמעתי שסגולה לאריכות ימים במזרח התיכון זה להיות ערבי אזרח מדינת ישראל.

ענת ברקו: כי הם השיאנים.

ענת ברקו: אבל יחד עם זה, עמד כאן חבר הכנסת עודה ושלף את התמונה של תמימי, אותה בת למשפחת תמימי הידועה, הקרובה של אחלאם תמימי ממסעדת סבארו, הרוצחת תמימי.

ענת ברקו: ובמשפחה אנחנו רואים שהמוטיב הזה נמשך.

ענת ברקו: כן, הוא לא יודע למה הכניסו אותה לכלא.

ענת ברקו: הוא לא יודע.

ענת ברקו: ממש לא יודע.

ענת ברקו: וממשיכה מיס מרמרה, חברת הכנסת זועבי, שמדברת על פגיעה בילדים, בילדים פלסטינים.

ענת ברקו: היא כמובן לא מדברת על זה שהופכים אותם למגינים חיים ל"בוז אל-מתפאע", לבשר תותחים, שמשתמשים בהם מגיל מאוד קטן, שסומכים על המוסריות הישראלית במובן הזה – לא יקרה לכם כלום; בישראל קטינים זוכים ליחס מיוחד – ובכך בעצם פוגעים באותם ילדים, שהופכים להיות הקורבנות שלהם.

ענת ברקו: הסתה נגד חיילי צה"ל, כינויי גנאי, והיא ממשיכה, אותה מיס מרמרה, שאני מקווה שתצא לקרוז ולא תחזור ל פה.

ענת ברקו: לאחר מכן ממשיך חבר הכנסת זחאלקה.

ענת ברקו: הוא מתלונן, עומד ומתלונן איך מעיזים במדינת ישראל להעדיף יוצאי צבא, לתת להם שכר מעט יותר גבוה כשהם מורים, איך מתייחסים לתקופה הזאת שהם שירתו בצבא.

ענת ברקו: זאת כמובן גזענות, אפליה, אפרטהייד – אותן מטבעות לשון שחוקות שאנחנו נוטים לשמוע כל הזמן – כשמאחוריו דגל ישראל, כן, אותו דגל ישראל שרק לפני כמה ימים הוא כינה סמרטוט רצפה, ללא בושה.

ענת ברקו: באף מקום אחר, באף פרלמנט אחר בעולם לא היו מוכנים שיבזו את סמלי המדינה כמו אצלנו.

ענת ברקו: השתיקה חוגגת.

ענת ברקו: כאן בצד הזה השתיקה חוגגת.

ענת ברקו: לא להגיד שום דבר.

ענת ברקו: זה לא בסדר.

ענת ברקו: זה לא פוליטיקלי קורקט.

ענת ברקו: להמשיך לשחק את המשחק הזה הצבוע.

ענת ברקו: ואז מסכם את מצעד האיוולת הזה חבר הכנסת ג'בארין, בן לחמולת ג'בארין, שממנה יצאו הרוצחים בפיגוע שהיה בהר הבית, רצח השוטרים, ומתלונן מעל הדוכן על משטרת ישראל: משטרת ישראל לא עושה סדר באום אל-פחם.

ענת ברקו: איפה הוא היה כשהייתה לוויה של 10,000 איש וקראו קריאות גנאי למשטרת ישראל?

ענת ברקו: כמובן, היללו את השהידים, את פולחן השהידים, הרוצחים של אותם שוטרים.

ענת ברקו: עשו לוויה שכולה הייתה מפגן אנטי-דמוקרטי, אנטי המדינה, ואחר כך הם מתלוננים על זה שמדברים על להזדכות על אום אל-פחם ולעשות להם איחוד משפחות עם הרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: אנחנו חושבים שיש כאן מצב שמישהו בונה על אירופה – כן, אותם צלבנים שבאו לשחרר במאה ה-11 את קודשי הנצרות.

ענת ברקו: וכיום, אותה רשות פלסטינית, שמתיימרת לייצג את הנוצרים גם במדינת ישראל – ריאד אל-מאלכי עומד באו"ם ומדבר על שחרור קודשי הנצרות והאסלאם.

ענת ברקו: כמובן שהוא מתעלם מהזיקה שיש למדינת ישראל, ליהודים, לירושלים.

ענת ברקו: זה לא יעזור לו.

ענת ברקו: זה לא יעזור לאחרים.

ענת ברקו: אנחנו יודעים בדיוק איך הנוצרים במרחב במזרח התיכון מרגישים, ואנחנו יודעים שהמקום היחיד שהנוצרים בטוחים בו זה מדינת ישראל, ולכן הם מתגייסים יותר לצה"ל, על אפם ועל חמתם של איימן עודה, של חברת הכנסת תומא סלימאן – שגם לה לא חסר בקריאות הנאצה והזלזול בחיילי צה"ל ובחיילות צה"ל, יותר נכון, בוועדה שלה – וכך ימשיכו פני הדברים.

ענת ברקו: הרעיון שאפשר לגייס את אירופה, עם השנאה והאנטישמיות הקלאסית, נגד מדינת ישאל באו"ם הוא רעיון רע.

ענת ברקו: אתם יודעים למה?

ענת ברקו: כי יש יותר ויותר פיגועים באירופה.

ענת ברקו: נזקקים לעזרה של מדינת ישראל לעזור לסכל את הפיגועים הללו באירופה.

ענת ברקו: ואני חושבת שהדברים הולכים לקראת שינוי גם באירופה.

ענת ברקו: אז גם באו"ם – שאני ממליצה לנשיא טראמפ להעביר ולשנות אותו לעוד מלון טראמפ; יכול להיות שלוקיישן אחר יהיה הרבה יותר טוב למקום פחות אטרקטיבי לאנשים שמשרתים בו ומועלים בתפקידם.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר – מוותרת; חבר הכנסת אברהם נגוסה – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא מוותר.

חמד עמאר: עד חמש דקות.

אמיר אוחנה: אחרי שכבוד החברות וכבוד החברים העבירו כאן יומיים ארוכים ופוריים, הגענו לישורת האחרונהף ושיר קטן כתבתי לכבוד המאורע.

אמיר אוחנה: זה שיר קצר על כמה חבר'ה חביבים, / הם צועקים וכועסים – באופוזיציה הם יושבים / כשבכול פעם מחדש הם בקלפי מפסידים / מייד בשיא צביעות זועקים הם: מושחתים.

אמיר אוחנה: / בראש עומד בחור ממש נחמד, נושא הוא משקפיים, / והוא התחיל להיחקר, עוד טרם שנת אלפיים.

אמיר אוחנה: / אתם תגידו, זה מזמן, סך הכול בחור אמין, / אז תשאלו את מנהל הקמפיין הנוכחי שעומד עכשיו לדין.

אמיר אוחנה: / אתם מכירים גם את ציפורת, אישה כה מיוחדת, ממפלגה למפלגה מדלגת וקופצת, / רבת-כישרון היא, קוסמת מופלאה: ליכוד, תנועה, קדימה ופוף – 30 מיליון מעלימה.

אמיר אוחנה: // ישנו בחור חדש, משירות המדינה לבזק הוא הגיע, / טוב, במשרד האוצר בתחום תקשורת הוא עסק, כמה זה מפתיע?

אמיר אוחנה: / מכולנו לעבודה עבר במהירות בזק / ראש ממשלה רוצה להיות?

אמיר אוחנה: אולי תהיה קודם ח"כ?

אמיר אוחנה: // וישנו כמובן את זה שבכנסת מכהן, אך בה הוא מבקר שבוע לא, יומיים כן.

אמיר אוחנה: / ניסיון צבאי עשיר ותואר אקדמי אין, אך מי צריך כל אלה?

אמיר אוחנה: חיוך לו צחור שיניים.

אמיר אוחנה: / אז אתם, בגלל סיגרים תצאו לרחובות, קץ הדמוקרטיה זה כשמפסידים בחירות.

אמיר אוחנה: / רק שלא יהיה לכם ספק, חברים, גם בבחירות הבאות אנחנו מנצחים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן.

חמד עמאר: עד חמש דקות, בבקשה.

קריאה: ועכשיו יעלה הנציג של כיתה ח'2.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר צחי הנגבי, מעל 500 הסתייגויות.

נורית קורן: 500.

נורית קורן: אתם מנסים בכל דרך להפיל שלטון שנבחר בדרך דמוקרטית.

נורית קורן: אתם שולחים אנשים הזויים לארגן הפגנות הזויות.

נורית קורן: אתם מטילים רפש, משמיצים, מוציאים דיבה, אבל אתם לא מצליחים, אז החלטתם לאמץ את הגישה המצרית, לאחר שהם הבינו שאת הישראלים אי-אפשר לנצח בדרך מקובלת, אז הלכתם על התשה.

נורית קורן: זה בדיוק מה שאתם עושים – מתישים את המערכת.

נורית קורן: זה לא הצליח למצרים, וזה לא יצליח גם לכם.

נורית קורן: מ׳ שלא ראה ביום שני את מחיאות הכפיים הארוכות שבאו כתמיכה בחבר הכנסת דוד ביטן, לא ראה סולידריות מימיו.

נורית קורן: אנחנו חזקים.

נורית קורן: לא תנצחו אותנו.

נורית קורן: לא תפילו את רוח הליכוד.

נורית קורן: אתם עסוקים בלנטרל – אנחנו עסוקים ביצירה ובעשייה.

נורית קורן: זה ההבדל.

נורית קורן: זו הסיבה שהליכוד בשלטון ואתם צועקים ממרתפי האופוזיציה.

נורית קורן: אגב, למקרה שלא שמתם לב, להתשה שלכם יש מחיר: ראש הממשלה נתניהו לא קיים אתמול דיון מתוכנן בוועדת החוץ והביטחון, כי לכם חשוב להתיש; דיוני ועדות כנסת בוטלו, כי לכם חשוב להתיש; מאות אנשים שהוזמנו לחגוג דמוקרטיה ועשייה ישראלית במשכן הכנסת קיבלו הודעות ביטול, כי לכם חשוב להתיש.

נורית קורן: תגידו לי, חבריי מהאופוזיציה: איך מסבירים למאות ילדים ובני נוער שהיו אמורים אתמול לקחת חלק ביום התעשייה כחול-לבן בכנסת שהאופוזיציה החליטה להתיש את המנגנון?

נורית קורן: עצרתם לרגע וחשבתם על הנזק שאתם גורמים לעתיד המדינה?

נורית קורן: עד כדי כך התרגלתם לחגוג רגעי נקמה כניצחונות?

נורית קורן: בואו נניח לרגע את האג'נדות, האינטרסים ודף שהמפלגה העבירה לכם ונבחן את חוק ההמלצות בצורה אובייקטיבית.

נורית קורן: שיקום אחד שיכול להסביר לי, בלי לדקלם את דפי המסרים והסיסמאות, מדוע חוק ההמלצות אינו חוק נחוץ.

נורית קורן: גרמתם לכך שהשיח התקשורתי בנושא חוק ההמלצות מתמקד בשיקול הדעת הלא-נכון.

נורית קורן: כהרגלכם, שם, במרתפים, אתם מתמקדים במיקרו ולא במקרו.

נורית קורן: אתם מתמקדים באיך לצאת מהמרתפים ולא בטובת המדינה.

נורית קורן: אתם לא רואים את טובת המדינה ועתידה, אלא את טובתכם האישית בלבד.

נורית קורן: תקיפת הצעת החוק אינה אלא ניסיון נואש נוסף לתקוף את ראש הממשלה.

נורית קורן: כאן אני רוצה לשבח את ראש הממשלה, שהרים את הכפפה והסמיך אותי לטפל בכל הטעות האיומה שעשו אבות-אבותיכם בפרשת ילדי תימן המזרח והבלקן.

נורית קורן: בראיית

נורית קורן: כם הצרה ומלאת האינטרסים, אתם עושים נזקים למדינה במסווה של שמירה על הדמוקרטיה.

עליזה לביא: מה עם הסרט?

עליזה לביא: מה עם הסרט?

נורית קורן: ובכן, אחד מבסיסי הדמוקרטיה הוא עקרון הפרדת הרשויות.

נורית קורן: אם ננטרל את הדעות הפוליטיות ונבחן את החוק בראייה קרה ולוגית, נוכל להחליט אם החוק טוב למדינה ולאזרחיה או לא.

נורית קורן: כעורכת דין וחברה בוועדה לבחירת שופטים אציג את התמונה שאני רואה ואנסה להיות אובייקטיבית ככל האפשר.

נורית קורן: המחוקק קבע שלוש זרועות: המחוקקת – היא אמונה על יצירת החוק והחזון שלפיו המדינה אמורה להתנהל; המבצעת – תפקידה של המשטרה הוא לחקור ולספק את הראיות.

נורית קורן: היא האמונה לספק למערכת המשפט את הנתונים, ממש כמו בשאלה בגיאומטריה; בסוף, ישנה הרשות השופטת, שמקבלת את המידע היבש מהרשות המבצעת ומנתחת אותו לפי כוונת החוק שקבעה הרשות המחוקקת.

נורית קורן: המצב הקיים כיום הוא תולדה של נפילת המחיצות בין הזרועות, כך שהמבצעת היא גם זו ששופטת.

נורית קורן: ולא זו בלבד, אלא שנולדה לה עוד רשות לאחרונה – הרשות המייעצת, שגם היא התחילה לשפוט.

נורית קורן: צריך רק לקרוא את דבריו של ליאור חורב השבוע כדי להבין את גודל השבר.

נורית קורן: והחוק בא לתקן אותו.

נורית קורן: אני רוצה להוסיף, שבעצם יש לנו את המשנה – – –

חמד עמאר: נא לסכם את הדברים, בבקשה.

נורית קורן: אני אסכם.

חמד עמאר: תודה רבה, משפט אחרון.

חמד עמאר: אנחנו עומדים בזמנים.

חמד עמאר: משפט אחרון.

נורית קורן: אני רוצה לומר שבעצם אנחנו צריכים לשמור על כבודו של האזרח, כי לא יכול להיות שהמשטרה תוציא המלצה ותגיד: כתב אישום, ובסוף הפרקליטות קובעת שאין כלום.

נורית קורן: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר יריב לוין, שר התיירות, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הינה מגיעה לסיומה סאגה של שלושה ימים מיותרים לחלוטין, לא רציניים, שהסתיימו בתוצאה הידועה מראש – – –

לאה פדידה: השעון.

לאה פדידה: לא הפעלת את השעון.

חמד עמאר: השר לא מוגבל בזמן, הוא מסכם את הדיון.

חמד עמאר: היו לכם שלושה ימים לדבר.

חמד עמאר: הוא עכשיו יכול לדבר כמה שהוא רוצה כדי לסכם את הדיון.

חיים ילין: עשר דקות.

חמד עמאר: הוא צריך לסכם שלושה ימים של דיבורים שלכם עכשיו.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: אבל זה חוק פרטי.

חיים ילין: התקנון קובע שלוש דקות.

חמד עמאר: לכו לקרוא את התקנון.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, את שלושת הימים האלה אפשר לסכם ולומר: אוי, הצביעות, הצביעות.

יריב לוין: רק עכשיו ראינו: הם מדברים שלושה ימים, אבל לשר שמייצג את הממשלה הם רוצים לסתום את הפה.

יריב לוין: כואב להם, לאבירי הדמוקרטיה, מה?

יריב לוין: חס וחלילה ישמעו כמה דקות דברים אחרים.

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לכם את האמת, אין להם בעיה של זמן – את זה הם הוכיחו; ישבו פה שלושה ימים.

יריב לוין: הם פוחדים שהציבור ישמע את האמת, זה מה שמטריד אותם – אתם, את, חברת הכנסת גרמן, וחברי הכנסת שניסו לסתום לי את הפה מהסיעה שלך.

יריב לוין: פוחדים, חוששים; חוששים, ולא במקרה.

יריב לוין: תראו למשל את חברת הכנסת ציפי לבני.

יריב לוין: אני שומע בשלושת הימים האחרונים, חברת הכנסת לבני, ממש, הלב יוצא כמה נורא המצב.

יריב לוין: ראש ממשלה נחקר ואיננו מתפטר.

ציפי לבני: לא, לא, אתה לא הקשבת לאף מילה ממה שאמרתי.

יריב לוין: הקשבתי מצוין.

יריב לוין: מצוין הקשבתי.

ציפי לבני: אמרתי היום שעל הרס גורמי אכיפת החוק אתם משלמים.

יריב לוין: ראש ממשלה נחקר, הממשלה מושחתת.

יריב לוין: איך אמרת?

יריב לוין: שחיתות.

ציפי לבני: חבל שלא הקשבת.

ציפי לבני: לפחות תקשיב למה שאני אומרת, ואל תבלבל בשכל.

יריב לוין: חברת הכנסת לבני, להזכיר לציבור – אגב, אדוני היושב-ראש, בעוד מפגן דמוקרטי – לא מסוגלים לשמוע את האמת; פוחדים, מסובבים את הגב והולכים.

יריב לוין: חברת הכנסת לבני, את באמת חושבת שזה שאת יוצאת משנה את המציאות?

יריב לוין: משנה את העובדות?

יריב לוין: משנה את העובדה שאת ישבת בממשלת שרון, ישבת בממשלת שרון כאשר הוא נחקר – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה לשבת.

ציפי לבני: העובדות הן שלא הקשבת למילה אחת.

ציפי לבני: השר לוין, תגיד: יש לי אמון מלא בגורמי אכיפת החוק.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי לבני, נא לשבת.

ציפי לבני: תגיד השר לוין: יש לי אמון מלא בגורמי אכיפת החוק.

ציפי לבני: זה לא כואב, השר לוין.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי לבני, את יכולה להעיר כשאת יושבת.

חמד עמאר: בבקשה לשבת.

יריב לוין: אוי, הצביעות, הצביעות.

ציפי לבני: תאמר את זה: יש לי אמון מלא בגורמי אכיפת החוק.

ציפי לבני: תנסה.

ציפי לבני: תנסה.

ציפי לבני: תאמר: יש לי אמון מלא בגורמי אכיפת החוק.

יריב לוין: אוי אוי אוי, הצביעות, הצביעות.

ציפי לבני: תאמר: יש לי אמון מלא.

יריב לוין: ישבת בממשלת שרון כשהוא נחקר.

יריב לוין: קראת לו להתפטר?

יריב לוין: מה פתאום.

יריב לוין: ישבת בממשלת אולמרט; נדמה לי שהיית אפילו ממלאת מקום ראש הממשלה.

יריב לוין: קראת לו להתפטר?

יריב לוין: מה פתאום.

יריב לוין: תראה, אדוני היושב-ראש, היא יוצאת, הרי אין למה מה להגיד.

יריב לוין: אלה עובדות.

יריב לוין: היא לא מסוגלת להתמודד איתן.

יריב לוין: זה השיעור בדמוקרטיה.

איוב קרא: הייתה שרת המשפטים.

יריב לוין: צודק חבר הכנסת איוב קרא, השר קרא.

חמד עמאר: תודה רבה, השר קרא, הארת את עינינו.

יריב לוין: הייתה שרת המשפטים.

יריב לוין: שמענו ממך איזו אמירה אז?

יריב לוין: איזו מילה על שלטון החוק?

יריב לוין: מה פתאום.

יריב לוין: אבל לצאת ולהיכנס ולהיכנס ולצאת – חברת הכנסת לבני, זה לא יועיל, זאת האמת, אי-אפשר לברוח ממנה.

יריב לוין: היא כתובה עלי ספר בכל מקום.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, שמעתי כאן את חברי מרצ זועקים מרה, בחוצפה בלתי רגילה, מפי מי שמתיימרים להגן על זכויות האדם והאזרח.

יריב לוין: אצלכם יש זכויות אדם ואזרח רק כשמישהו חושב כמוכם.

יריב לוין: כשהוא חושב אחרת מכם, צריך לרמוס אותו.

יריב לוין: זכויות אין לו בכלל.

יריב לוין: אדם נחקר, טרם הוגש כתב אישום, טרם היה משפט, לא הורשע, כמובן.

יריב לוין: מה דינו אצלכם?

יריב לוין: תלוי מאיזה מחנה הוא בא.

יריב לוין: אם הוא מהמחנה שלנו, הוא צריך להתפטר מייד – הממשלה מושחתת, כולם מושחתים – אבל אם הוא מהמחנה שלכם, כמו שהיה עם יושבת-ראש המפלגה שלכם, שנחקרה 13 שעות במשטרה – לא על סיגרים, על עניינים הרבה יותר כבדים – שם יש דין אחר, שם החקירה צריכה להסתיים.

יריב לוין: בינתיים היא יכולה להמשיך לכהן בתפקידה כמזכ"ל התנועה.

יריב לוין: אף אחד לא דורש ממנה להתפטר, איש לא דורש ממנה להשעות את עצמה.

יריב לוין: הכול בסדר גמור.

יריב לוין: בסדר גמור.

יריב לוין: צביעות, צביעות שאין כדוגמתה.

יריב לוין: בושה וחרפה.

יריב לוין: עכשיו, אני אחזור ואפנה אלייך, חברת הכנסת לבני, שהואלת לחזור אלינו, ואני אמשיך להציב בפנייך מראה לצביעות הזאת שלכם.

יריב לוין: תגידי לי, חברת הכנסת לבני – שווי בנפשך שראש הממשלה נתניהו היה שותק בחקירתו.

יריב לוין: מה היה קורה?

יריב לוין: הרי אם כשהוא עונה על כל השאלות פעם אחר פעם בעניינים שוליים לחלוטין, את כבר הכרזת שכולנו מושחתים והממשלה צריכה ללכת הביתה, מה דינו, לשיטתך, של נבחר ציבור שאין לו בכלל גרסה, כנראה, כי הוא בחר לשתוק בחקירה?

יריב לוין: אתם יודעים מה דינו?

יריב לוין: במחנה הציוני בטח יודעים.

יריב לוין: הוא היה המועמד שלכם לראשות הממשלה.

יריב לוין: הוא יושב-ראש האופוזיציה.

אורי אריאל: מי זה?

יריב לוין: נדמה לי שכולנו מכירים את יושב-ראש האופוזיציה.

אורי אריאל: מי זה, אבי גבאי?

יריב לוין: שמעתי אותו פה, על הדוכן הזה, בצביעות שאין למעלה ממנה.

אורי אריאל: מי זה?

יריב לוין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, המועמד שלכם לראשות הממשלה.

יריב לוין: אתם רציתם לבחור ראש ממשלה ששתק בחקירה, כנבחר ציבור.

יריב לוין: ועל מה הוא נחקר?

יריב לוין: הוא נחקר על סיגרים?

יריב לוין: מה פתאום.

יריב לוין: הוא נחקר על קניית שלטון בכסף, של אדם אחר מהמפלגה שלכם, שהיה ראש ממשלה.

לאה פדידה: מי זה?

לאה פדידה: אנחנו לא יודעים.

יריב לוין: שמעתי מכם מילה?

יריב לוין: באיזו חוצפה, באיזו עזות מצח אתם עומדים על הדוכן הזה ומטיפים מוסר.

יריב לוין: באיזה חוצפה.

לאה פדידה: לא הבנו מי זה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה, תודה.

יריב לוין: באיזו חוצפה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה לא הבינה, היא רוצה שתגיד את השם.

יריב לוין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, נעים להכיר, יושב-ראש המפלגה שלך עד לא מזמן.

יריב לוין: יו"ר האופוזיציה.

יריב לוין: המועמד שלך לראשות הממשלה.

יריב לוין: את יודעת, חברת הכנסת פדידה, לפחות חברת הכנסת כהן-פארן שותקת.

יריב לוין: היא יודעת שזאת חרפה, היא יודעת שזאת צביעות, אז היא שותקת לפחות.

יריב לוין: את, מה יש לך לענות?

יריב לוין: מה יש לך להגיד?

לאה פדידה: היא שותקת – – –

יעל כהן-פארן: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת כהן-פארן, את רצת ברשימה שבראשה עמד מי ששתק בחקירות כמועמד לראשות ממשלה ואת מטיפה לנו מוסר?

יריב לוין: את מעיזה להגיד לראש ממשלה שמוביל את ישראל להישגים כאלה שהוא צריך להתפטר?

יריב לוין: על מה?

יריב לוין: על מה?

יעל כהן-פארן: אתה יודע שהפרשייה הזאת לא הייתה.

יריב לוין: הבנתי, לא הייתה.

יריב לוין: לא הייתה.

יריב לוין: הבנתי.

יעל כהן-פארן: – – –

יריב לוין: אני לא מדבר על זה, אני מדבר על קניית השלטון בכסף.

יריב לוין: את יודעת טוב מאוד על מה אני מדבר.

יריב לוין: טוב מאוד.

יריב לוין: אז בוא נראה מה היה לנו עד עכשיו.

יריב לוין: במרצ, כאשר אדם מהימין נחקר, הוא מושחת שצריך להתפטר, וכשאדם נחקר מהשמאל, הוא ישר וצריך להמשיך לכהן בתפקידו הציבורי הבכיר.

יריב לוין: במחנה הציוני זה בכלל הרבה יותר מורכב: כשראש הממשלה שלנו והוא נחקר, כשהוא שייך למחנה שלכם, אז מכהנים בממשלה שלו, וכשר משפטים או כממלא מקום ראש הממשלה, סותמים את הפה ולא אומרים כלום, אבל כשראש הממשלה הוא בצד השני, מייד הוא צריך להתפטר, וכל הממשלה כולה מושחתת.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לשאול אתכם עוד שאלה מעניינת.

יריב לוין: באמת דבר מוזר.

יריב לוין: אולי חברי, חבר הכנסת פרי, יוכל לעזור לי; זה לא נוגע ליש עתיד, אז אנחנו שנינו אובייקטיבים בהסתכלות.

יריב לוין: תראו, יש אפילו אדם שאני מכיר, פגשתי אותו פעם; האמת, לא ראיתי אותו לא מעט זמן, אבל רוחו קצת מרחפת פה על חלק מהספסלים.

יריב לוין: הוא גם נחקר וגם ישב במעצר בית.

יריב לוין: השם ישמור.

יריב לוין: מה נעשה איתו, חבר הכנסת פרי?

יריב לוין: מה עושים עם בן אדם כזה?

יריב לוין: אם הוא במחנה שלנו, הוא פסול לכל דבר ועניין – נכון צבועים?

יריב לוין: אבל מהמחנה שלכם בוחרים אותו ליו"ר המחנה הציוני.

יריב לוין: אבי גבאי.

יריב לוין: יוצא מן הכלל.

מכלוף מיקי זוהר: איזה יופי.

יריב לוין: עכשיו החלפנו את המועמד ששתק בחקירה במועמד שהיה במעצר בית.

יריב לוין: איזה יופי.

יריב לוין: כל הכבוד, מרשים.

רויטל סויד: ומה קרה מאז מעצר הבית הזה?

יריב לוין: איזה חוצפה יש לכם.

יריב לוין: איזו חוצפה ואיזה זלזול שלכם באזרחי ישראל.

יריב לוין: מה, אתם חושבים שאנשים מטומטמים?

יריב לוין: לא מבינים?

יריב לוין: שלושה ימים של קרקס, של הצגה מבזה, של בזבוז כספי הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מבזבזים את כספי הציבור.

יריב לוין: מישהו מכם בדק כמה עלה הקרקס הזה?

יריב לוין: כמה הוא עלה למשלם המיסים?

לאה פדידה: כמה עלה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – שאתם עושים.

קריאה: – – –

יריב לוין: הרבה יותר.

יריב לוין: הרבה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אין, הגמל לא רואה את הדבשת.

איילת נחמיאס ורבין: זו עובדה מדעית, אין מה לעשות.

יריב לוין: התקפתם כאן חוקים בעלי חשיבות עצומה – זה מה שעשיתם – על החשבון הציבור, כדי להיראות שאתם מנהלים מאבקים.

יריב לוין: אתם רוצים להיאבק בשחיתות?

יריב לוין: תקיאו מתוככם את כל ההנהגה המושחתת שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: ברור – – –

יריב לוין: אחר כך תבואו ותטיפו מוסר למישהו.

יריב לוין: נראה אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה הלכת לשכנע איזה מיליונר שיקנה תכשיטים?

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקו כבר.

איילת נחמיאס ורבין: די.

יריב לוין: עכשיו, עכשיו, אני אגיד לך עוד משהו.

לאה פדידה: – – –

יריב לוין: אני באמת לא הלכתי לאף מיליונר, בזה את צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה – – –

יריב לוין: אבל יש מפלגה – – –

אורן אסף חזן: אני גאה – – – ולאה פדידה.

יריב לוין: יש מפלגה שאני מכיר פה, ונדמה לי שאת שייכת אליה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שהייתה לה אפשרות לבחור אדם שאני חולק עליו בכל נימי נפשי, אבל הוא איש הגון, ואיש ישר, ואיש עתיר זכויות – חברנו חבר הכנסת עמיר פרץ.

יריב לוין: הוא לא צריך את המילים שלי.

יריב לוין: אני אומר: איש הגון, ישר ועתיר זכויות, ואני אומר את זה עוד פעם:

יריב לוין: חבר הכנסת עמיר פרץ – אני חולק על עמדותיו מכול וכול, אבל יש לי אליו הערכה עצומה.

יריב לוין: אבל אתם בחרתם משהו אחר.

יריב לוין: אני אגיד לכם במה בחרה – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו פרמייריז במפלגה, והכול בסדר.

יריב לוין: אני אגיד לךְ במה בחרה המפלגה שחרתה על דגלה – –

לאה פדידה: – – –

יריב לוין: – – כביכול את ההגנה על ציבור העובדים, ועל הציבור המוחלש, וכל הסיסמאות הנבובות שלכם.

יריב לוין: היה לה מנהיג עובדים, היה לה יוצא עיירת פיתוח, אבל היא בחרה מישהו אחר – היא בחרה בן אדם שלקח מהקופה של בזק עשרות מיליוני שקלים.

יריב לוין: עכשיו, אם היה לוקח עשרות מיליוני שקלים מהקופה של איזושהי חברה בחוץ לארץ או איזה עסק של מישהו פרטי – כל הכבוד, באמת איש עסקים מוכשר; עשה כסף ועשה קופה.

יריב לוין: אבל מהכיס של מי?

יריב לוין: מהכיס של מי הוא לקח 15 מיליון שקלים?

רויטל סויד: השר לוין, יריב לוין – – –

יריב לוין: תעני לי.

יריב לוין: מהכיס של מי?

רויטל סויד: סליחה – – –

יריב לוין: מהכיס של מי?

רויטל סויד: סליחה – – –

יריב לוין: חברת הכנסת סויד, ממי?

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אתה רוצה – – – לומר משהו.

יריב לוין: אני אגיד לך.

יריב לוין: רגע, רגע, אירוע היסטורי, רגע, חבר הכנסת לפיד נכנס למליאה, רבותיי.

רויטל סויד: אתה יכול להתבייש על דבריך, כי אתה נותן פה נאום שמדבר על – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת מהליכוד, שקט.

יריב לוין: ברוך הבא.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: הוא נכנס ואתה צועק עליי?

יריב לוין: ברוך הבא.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

יריב לוין: רבותיי – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: השר לוין, מה קרה?

יואל חסון: מה מתפוצץ אצלך?

יריב לוין: ברוך הבא.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי זוהר.

יואל חסון: מה מתפוצץ?

יואל חסון: מה מתפוצץ עליך?

קריאות: – – –

חמד עמאר: בבקשה, השר, תמשיך.

יריב לוין: טוב, אני חוזר.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אתה יכול לשבת.

יריב לוין: חבר הכנסת לפיד, אני אעדכן אותך.

חמד עמאר: אתה יכול לשבת.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה, תלך לשבת.

חמד עמאר: אם אתה רוצה לדבר, אתה צריך לשבת.

חמד עמאר: אני לא אאפשר לך לדבר בעמידה.

חמד עמאר: פה אסור לך לשבת, תשב במקום שלך.

חמד עמאר: תודה.

יריב לוין: קודם כול, אני מקווה שניצלת את הזמן שהיית בחוץ לקרוא את החוק, אחרי ההערות החשובות שנתן כאן חבר הכנסת בגין.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הצעה לסדר.

אורן אסף חזן: אני רוצה – – – כדי ללמוד את המימיקה שלו, כדי שאוכל לחקות אותו כמו – – –

יריב לוין: אבל אני רוצה לחזור רגע אחד לאיש ההוא, שיושב שם בבית ומפעיל אתכם מרחוק, לאבי גבאי.

יריב לוין: 50 מיליון שקל – – –

לאה פדידה: של נעליך מעל רגליך – – –

יריב לוין: מר גבאי, תרשום: חברת הכנסת פדידה נלחמת בשבילך בכל הכוח.

יריב לוין: לא יעזור לך, תאמיני לי.

לאה פדידה: – – –

יריב לוין: הוא לא יכיר לך שום טובה.

יריב לוין: עזבי, חבל על הזמן.

יריב לוין: עכשיו – – –

רויטל סויד: אתה חושב שאתה מצליח להסתיר ראש ממשלה שתחת חקירה.

יריב לוין: עכשיו – – –

רויטל סויד: זה לא יעזור לך.

יואל חסון: – – –

קריאה: כדי להביך את עצמו.

יריב לוין: הבנתי, כן, כן.

יריב לוין: הבנתי, הבנתי.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: שמענו, שמענו אותך.

איילת נחמיאס ורבין: איך אתה משווה בכלל?

רויטל סויד: ראש ממשלה שנמצא בחקירה, תחת חקירה בחשד לעבירות חמורות.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, הלכת בעיניים עצומות אחרי אריק שרון ומשפחת שרון.

יריב לוין: אל תטיף לנו מוסר.

רויטל סויד: תתמודד עם החקירות של ראש הממשלה.

רויטל סויד: תתמודד – – – פרסונלי.

רויטל סויד: תתמודד לגופו של עניין – – –

יריב לוין: עכשיו, אני רוצה לשאול אתכם שאלה, המפלגה שמתיימרת להגן על העובדים ועל הציבור המוחלש: עמיר פרץ לא היה מספיק טוב בשבילכם, אבל את מי בחרתם?

יריב לוין: את זה שעשה את הונו – – –

לאה פדידה: – – –

אורן אסף חזן: אדוני השר, אני רוצה הכוונה – – –

יריב לוין: את זה – – –

אורן אסף חזן: תנו לי יו"ד, תנו לי ה"א, תנו לי – – –

יריב לוין: את זה שעשה את הונו – חברת הכנסת סויד, אל תתחמקי – –

רויטל סויד: גנב?

יריב לוין: – – על חשבון כספי הפנסיה – –

רויטל סויד: גנב?

רויטל סויד: גנב?

רויטל סויד: גנב?

יריב לוין: – – של אזרחי ישראל.

רויטל סויד: גנב?

יריב לוין: אתם יודעים שזו האמת, חבר הכנסת יוסי יונה.

רויטל סויד: תתמודד.

רויטל סויד: תתמודד עם חקירה.

יריב לוין: איך המצפון שלך נותן לך?

יריב לוין: איך?

רויטל סויד: תתמודד עם חוק פרסונלי.

יריב לוין: הרי מאיפה הכסף הזה יצא?

רויטל סויד: תתמודד.

יריב לוין: מאיפה הוא יצא?

רויטל סויד: אתה מנסה להסיט את הדיון.

יריב לוין: מקרנות הפנסיה של כולנו – –

רויטל סויד: – – –

יריב לוין: – – של כל אזרחי ישראל – –

רויטל סויד: בוא ותגיד לי מה בסדר בראש ממשלה שנחקר בחקירה פרסונלית – – –

יריב לוין: – – אבל כשזה מועמד שלכם זה בסדר.

רויטל סויד: – – – בקניית תכשיטים, שאנשים מרגישים לא נוח.

לאה פדידה: אולי תעשה – – –

יריב לוין: עכשיו, אני אסיים ואגיד לכם עוד דבר אחד אחרון.

רויטל סויד: תענה לגופו של עניין, לגופו של חוק.

יריב לוין: אומר לכם עוד דבר אחד.

יריב לוין: אתם כולכם נאמתם לגופו של החוק, נכון, אבל עזבו.

רויטל סויד: תחזור.

רויטל סויד: אנחנו מוותרים.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני השר – – – שביש עתיד לא יודעים לקבל חקיקה ומייד הולכים לבג"ץ.

מכלוף מיקי זוהר: איך זה יכול להיות?

יריב לוין: כן, ודאי.

יריב לוין: אגב, זו הדמוקרטיה שלכם.

יריב לוין: גם שלושה ימים לדון כאן וגם לבזות את הבניין הזה דקה אחרי שהעמדה שלכם לא מתקבלת.

יריב לוין: דמוקרטיה, גם כן.

יריב לוין: שיטה.

יריב לוין: מאה אחוז.

יאיר לפיד: – – –

יריב לוין: אבל מכם הציפיות נמוכות באופן כללי, אז אנחנו לא מתרגשים.

אורן אסף חזן: לא יודע אם שמת לב – – –

יריב לוין: אבל רבותיי, יש עוד דבר שראוי וכדאי שאזרחי ישראל ידעו.

יריב לוין: אנחנו יושבים כאן בכנסת כמעט שלוש שנים.

יריב לוין: הממשלה הזאת מכהנת למעלה משנתיים וחצי.

יריב לוין: לא היה אף חוק ואף מהלך שעשינו שנלחמתם בו כפי שעשיתם בפעם הזאת, במשך שלושה לילות.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, כי אתם רוצים חוק מושחת.

יריב לוין: למען האמת, כמעט את כל מה שעשינו העברנו בלי בעיה בכלל.

יריב לוין: בכלל לא ניסיתם אפילו להתנגד, ואני אגיד לכם למה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מבין – – –

יריב לוין: אני אגיד לכם למה.

יריב לוין: אני אגיד לכם למה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא – – – ובממלכתיות בניסיון שלנו – –

יריב לוין: הבנתי, הבנתי, הבנתי.

יריב לוין: אני אשפר את האבחנה שלי.

איילת נחמיאס ורבין: – – להסכים עם הצעות חוק.

יריב לוין: בצביעות שלכם מבחינים בלי מאמץ, זה בטוח.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אתה מתבלבל לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פשוט מתבלבל.

לאה פדידה: אתמול דיברתי על מה זה דמוקרטיה – – –

יריב לוין: עכשיו, אני אגיד לכם למה.

יריב לוין: יש לזה סיבה טובה מאוד.

יריב לוין: הרי אין לכם, באמת שפשוט אין לכם, שום דבר ענייני להגיד, לא על ראש הממשלה ולא על הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי תסביר לנו למה החוק הזה בסדר.

יריב לוין: אתם יודעים שיש לנו הישגים אדירים בתחום המדיני.

איילת נחמיאס ורבין: למה החוק הזה בסדר?

יריב לוין: אתם יודעים שכל התחזיות שלכם על מה שיקרה לנו בעולם לא רק שלא התממשו – בדיוק ההפך קרה.

איילת נחמיאס ורבין: תדבר על החוק.

יריב לוין: הזהרתם אותנו שהיחסים עם ארצות הברית הולכים להתמוטט – במקום זה קיבלנו הכרה בירושלים.

יריב לוין: והדוגמאות הן רבות.

יריב לוין: אתם יודעים שלא הייתה עוד ממשלה בישראל – לפיד, אתה, חבר הכנסת לפיד, דיברת על חיילי החובה.

יריב לוין: אני אזכיר לך שכשאני יזמתי דיון בוועדת החוץ והביטחון על שכר חיילי החובה, נציגת משרד האוצר הגיעה כדי להתנגד להעלאת השכר.

יריב לוין: מי שעשה את זה זה אנחנו.

יריב לוין: העלינו את שכר חיילי החובה; העלינו את שכר המינימום; העלינו קצבאות לקשישים נזקקים; הורדנו את מחירי התחבורה הציבורית; הורדנו את מחירי החשמל; הורדנו את מחירי המים; העלינו זכאות לטיפולי שיניים לילדים.

יריב לוין: והרשימה היא ארוכה ארוכה ארוכה.

יריב לוין: אין לכם מה לומר לא בנושא המדיני, לא בנושא החברתי, לא בנושא הכלכלי ולא בנושא הביטחוני.

יריב לוין: אז אתם מחפשים איזה סיפור סבתא, חוק, שלא קראתם אותו אפילו, ומנסים לנפח ממנו בלון.

קריאה: אנחנו פה – – –

יריב לוין: צבועים, נמאסתם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מאפשר לשרה איילת שקד, מהצד, דקה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: נא לפתוח מיקרופון לדקה.

איילת שקד: חבר הכנסת יאיר לפיד, אני לא יכולה לעבור בשקט על מה שאתה אמרת כאן, במליאה.

איילת שקד: כשאתה עומד על הדוכן הזה אחרי שלושה ימי דיונים, כשלא – כנראה, תכף נראה – הצלחתם להפיל את החוק, ואתה אומר שתפנה לבג"ץ, אתה משפיל את הכנסת הזאת.

קריאה: – – –

איילת שקד: אתה מרוקן אותה מתוכן.

איילת שקד: אתה רומס את הרשות המחוקקת, ואתה גם לא מבין כלום במשפט חוקתי.

קריאות: – – –

איילת שקד: אני אומרת לך בתור חברת כנסת ברשות המחוקקת: אני מתביישת שאחרי שלושה ימים של דיונים, אין-סוף דיונים בוועדה, אין-סוף שינויים והסתייגויות, אתה עומד פה ורץ לבג"ץ.

איילת שקד: בושה וחרפה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון חבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים.

חמד עמאר: בבקשה.

יאיר לפיד: לא, לא – – – אגיב – – –

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: תודה.

יצחק הרצוג: רגע, היושב-ראש, ביקשנו להגיב.

אורן אסף חזן: אם היית פה בכנסת – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: יאיר לפיד.

חמד עמאר: אני אפשרתי את הדיבור דקה מהצד.

חמד עמאר: אתם – רק אחרי ההצבעות.

רויטל סויד: אבל יש לו זכות.

רויטל סויד: יש לו זכות.

קריאה: – – – מתבכיינים.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: 45 שעות אתם מדברים פה, ועכשיו אתה רוצה לדבר?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: תשבו, תשתקו כבר.

דוד אמסלם: 45 שעות אני יושב פה ושומע אותך.

רויטל סויד: יש לו זכות.

רויטל סויד: יש לו זכות.

דוד אמסלם: אני עכשיו רוצה לדבר, יה חצוף.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש – – –

יאיר לפיד: גם אתם – – –

רויטל סויד: אתם – – – את התקנון.

חמד עמאר: חברי הכנסת – – –

רויטל סויד: תכתוב לו פתק.

רויטל סויד: אתם רומסים את התקנון.

דוד אמסלם: – – – אני רוצה לספר לציבור בבית מה קרה מיום שני.

יואל חסון: מה קרה ביום שני?

דוד אמסלם: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שהם ישבו.

דוד אמסלם: אני אספר.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אני לא צד בעניין, זה היושב-ראש.

דוד אמסלם: מבחינתי, אין בעיה.

דוד אמסלם: זה לא אני.

דוד אמסלם: מה שהוא יגיד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: כולם לשבת.

חמד עמאר: לשבת, בבקשה.

חמד עמאר: לשבת.

דוד אמסלם: לא, לי אין בעיה שידבר גם חמש דקות.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: לך – – – את תקנון הכנסת.

אורן אסף חזן: אם היית פה, היית – – –

יואל חסון: למה הוא נתן לשרה לדבר?

יואל חסון: השרה – – –

אורן אסף חזן: – – –

דוד אמסלם: יואל חסון, איך אמרת?

דוד אמסלם: אנחנו לא עובדים אצלכם.

דוד אמסלם: אתה לא מבין את זה?

יואל חסון: אני גם – – – אתם – – – את הכנסת.

רויטל סויד: את התקנון.

רויטל סויד: את התקנון.

דוד אמסלם: יש פה יושב-ראש – תכבד אותו.

דוד אמסלם: תכבד אותו.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: כמו שאתה ישבת כאן – – – אז אתה מבין?

דוד אמסלם: אבל אתה חושב שכל – – – שלך.

דוד אמסלם: אתה איש אלים.

רויטל סויד: תתביישו לכם.

דוד אמסלם: אתה מבין?

דוד אמסלם: יש לך – – – מי אתה?

דוד אמסלם: שב, בבקשה.

דוד אמסלם: שב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: לא מתבייש.

איילת נחמיאס ורבין: מה – – –

יואל חסון: אתה, תתבייש לך.

דוד אמסלם: 45 שעות אני יושב פה ושומע אותך בשקט.

יואל חסון: אתה לא יודע להתנהג.

דוד אמסלם: אבל מה?

דוד אמסלם: לנו אסור לדבר 20 דקות.

יואל חסון: לא, אסור לכם.

דוד אמסלם: אתה יודע למה?

דוד אמסלם: יואל חסון לא מסכים.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: נכון.

דוד אמסלם: כואבת לו הבטן, בגלל שהכנסת שלו בכלל.

דוד אמסלם: תודה רבה לך שאתה מרשה לנו לבוא לכאן.

יואל חסון: היא לא שלך.

דוד אמסלם: גם תלוש משכורת קיבלנו.

דוד אמסלם: באמת, יואל, אתה מרשה לנו?

דוד אמסלם: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: שלושה ימים – – – מה קרה?

מיקי רוזנטל: תתעוררו.

דוד אמסלם: רבותיי, ביום שני – בואו ואספר לכם מה קרה ביום שני.

יצחק הרצוג: מה היה ביום שני?

דוד אמסלם: ביום שני ישבנו בנשיאות הכנסת.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: ישבו איתנו מר יואל חסון ובוז'י הרצוג, ואנחנו הצענו את המתווה הבא.

דוד אמסלם: אמרנו: רבותיי, הרי יש 1,270 הסתייגויות – שעוד מעט אקריא לציבור בבית מה זה ההסתייגויות שהם הגישו, שתבינו על מה מדובר.

יצחק הרצוג: אתה לא רצית לתת לנו – – –

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: אנחנו הצענו שאנחנו נשמש הקהל שלכם עד יום שלישי בבוקר, 08:00, וב-08:00 אנחנו נקיים את הדיונים במליאה ובוועדות.

דוד אמסלם: היה יום חשוב מאוד, שקבעו אותו גם מאיר כהן וגם עפר שלח, בנושא התעשיינים; נקבע יום, עבדו על זה, הזמינו אודיטוריום, עשו דיונים בוועדות.

דוד אמסלם: יום המשטרה שנקבע – אותו סיפור.

דוד אמסלם: אמרנו: בואו ונתחיל, מה שנקרא, את ההצבעות ביום רביעי, מהשעה 09:00 ואילך – מתי שתרצו.

דוד אמסלם: תרצו ב-24:00, 01:00 או 02:00, בלילה – מה שתרצו, אבל בואו ונעבוד ביום שלישי.

דוד אמסלם: יואל חסון אומר: לא מסכימים.

דוד אמסלם: נושא התעשייה לא מעניין אותי.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: מה הוא עשה?

דוד אמסלם: תקשיבו מה קרה.

איילת נחמיאס ורבין: תירגע, טוב?

איילת נחמיאס ורבין: אני עומדת בראש הלובי – – –

עפר שלח: דוד – – –

דוד אמסלם: אני הייתי.

דוד אמסלם: אתה לא היית שם.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: עפר, עפר – – –

עפר שלח: אני דיברתי עם יושב-ראש הכנסת שיום התעשייה יתקיים.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: תקשיב.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: יושב-ראש הכנסת – – –

יצחק הרצוג: אתה לא רצית את הנכים.

דוד אמסלם: אני אסביר.

יצחק הרצוג: אתה לא רצית – – – הנכים לעבור.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: יושב-ראש הכנסת הסכים לזה.

דוד אמסלם: הוא אמר: אי-אפשר – – –

יואל חסון: אז תגיד את האמת.

יואל חסון: תגיד את האמת.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אני אומר את האמת.

יואל חסון: אתה לא אומר את האמת.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, זה היה התנאי שלו, עפר, התנאי של יושב-ראש הכנסת – והוא כאן – שביום הזה אין הצבעות.

דוד אמסלם: אבל יואל חסון לא מסכים.

יואל חסון: זה לא נכון.

דוד אמסלם: אבל הינה היושב-ראש כאן.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

עפר שלח: הייתה התחייבות שלי ליושב-ראש שבזמן היום המיוחד אין הצבעות ואין כלום, והיה אישור ליום המיוחד – – – הוא יושב – – –

דוד אמסלם: אז אני אומר לך – – –

יצחק הרצוג: ואתה לא רצית לתת את ההצבעה על הנכים.

דוד אמסלם: תקשיב, תקשיב, תקשיב.

דוד אמסלם: בעצם, אנחנו ביקשנו ביום שלישי לעבוד בכנסת ושלא יהיו הצבעות.

דוד אמסלם: לעבוד.

יואל חסון: אבל כל היום רצית.

יואל חסון: כל היום.

דוד אמסלם: אמרנו: מיום רביעי בבוקר, מהשעה 09:00 – – –

עפר שלח: – – –

דוד אמסלם: אתה, אבל, לא היית בנשיאות.

דוד אמסלם: אתה לא שם.

עפר שלח: מה זה שייך לנשיאות?

דוד אמסלם: אני מספר לך מה היה.

דוד אמסלם: הרי בסוף אנחנו צריכים לסגור את זה עם חסון, הוא הרי – –

יצחק הרצוג: מרכז האופוזיציה.

דוד אמסלם: – – מרכז האופוזיציה, מה לעשות?

דוד אמסלם: הוא אמר לי שלא מעניין אותו.

דוד אמסלם: אתה לא היית שם.

קריאה: לא בגלל זה.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: תקשיב.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אבל תן לי להתקדם.

דוד אמסלם: עפר, תן לי.

דוד אמסלם: לא הפרעתי.

דוד אמסלם: אני שלושה ימים יושב פה ושומע – – –

יואל חסון: אתה לא רצית את הנכים.

יואל חסון: אמרת: לא רוצה נכים.

יואל חסון: מה אמרת על הנכים?

יואל חסון: מה אמרת על הנכים?

דוד אמסלם: שלושה ימים אני יושב פה.

דוד אמסלם: אני מסביר להם שיש עשרות חוקים, ואנחנו אולי גם נפעיל – לא מוכן.

דוד אמסלם: שום דבר.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני אספר לך למה, ובוא ותשמע: זה בגלל שלא עניין אותו, שלא מעניין אותו החוקים בכנסת.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: לא מעניינים אותו לא הנכים, לא התעשיינים – כלום.

יצחק הרצוג: הנכים – אתה לא – – –

דוד אמסלם: מעניין אותו – הוא קיבל הנחיה מגבאי.

דוד אמסלם: גבאי עכשיו יושב בבית עם אשתו ומפצח בסלון קצת גרעינים, אוכל קשיו – –

איתן כבל: במרפסת.

דוד אמסלם: – – מסתכל עליהם עכשיו במצלמה לראות מי נעדר פה – –

לאה פדידה: – – –

דוד אמסלם: – – מי לא הגיע היום.

דוד אמסלם: מי שלא הגיע היום ייקרא לסדר מחר.

דוד אמסלם: זה לא משנה למה.

דוד אמסלם: הם צריכים להיות כאן ולעשות מה שאמר יואל חסון – פיליבסטר.

דוד אמסלם: עכשיו, אני אספר לך מה קרה.

דוד אמסלם: הרי הוא עזב את המשכן.

דוד אמסלם: אני, שלושה ימים לא זזתי, שמעתי כמעט את כולם, אבל הוא נסע הביתה, היה לו יום נחמד עם המשפחה במקום לעבוד בכנסת.

דוד אמסלם: יום שלישי זה יום עבודה – מה פתאום?

יואל חסון: שקרן.

יואל חסון: אתה שקרן – –

דוד אמסלם: אתה היית פה?

יואל חסון: – – ואתה חצוף – –

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: היית פה?

דוד אמסלם: אני שאלתי אם אתה היית פה.

יואל חסון: – – ואתה, בכלל אי-אפשר לנהל איתך שום שיח.

דוד אמסלם: אתה היית פה?

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אתה היית פה?

דוד אמסלם: אתה יצאת מהכנסת או לא?

יואל חסון: אני לא עונה לך ולא עובד אצלך.

יואל חסון: בזה זה נגמר.

דוד אמסלם: יצאת מהכנסת.

יואל חסון: חצוף.

דוד אמסלם: בגלל שבעצם לא עניין אותו.

דוד אמסלם: הוא הלך ועשה את כל עיסוקיו – –

יואל חסון: חצוף.

יואל חסון: אתה חצוף.

דוד אמסלם: – – העיקר שהכנסת לא תעבוד.

יואל חסון: עדיף מלעשות את העיסוקים שלך, כי העיסוקים שלך גורמים נזק למדינה.

דוד אמסלם: רבותיי, האירוע הזה עלה בערך מיליון שקל.

דוד אמסלם: אזרחי מדינת ישראל – מיליון שקל, כ-300,000 שקל ליום.

דוד אמסלם: הוזמנו פה – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אתה מבזה – – –

דוד אמסלם: כן, הוזמן.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: יואל חסון ובוז'י הרצוג לא הסכימו.

דוד אמסלם: החבר'ה ברוטשילד רוצים לראות אותם פה.

דוד אמסלם: אתם מבינים מה מעניין?

דוד אמסלם: לא הציבור, לא החוקים, לא הנכים; מעניין אותם אלה ברוטשילד שהרימו את הדגלים ואת השלטים – –

יעל כהן-פארן: אותך מעניינים הנכים.

יעל כהן-פארן: אותך.

דוד אמסלם: – – שביטן ואני קופים.

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותם.

דוד אמסלם: לכן בעצם הגענו לאן שהגענו.

דוד אמסלם: מיליון שקל – –

אכרם חסון: אל תשים את ביטן במקום שלך.

אכרם חסון: אתה רחוק ממנו.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – והוא מספר לנו עכשיו שהוא עשה פיליבסטר.

דוד אמסלם: יואל, תראה, אם היה מדובר בחוק התקציב, ניחא.

דוד אמסלם: אם היה מדובר באיזה חוק-יסוד, ניחא.

יואל חסון: עזוב, עזוב.

יואל חסון: אין לי מה לדבר איתך.

דוד אמסלם: זה דבר שלא קרה מעולם בכנסת כמעט – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אולי תלמד היסטוריה קצת.

דוד אמסלם: – – ואתה בעצם עשית דבר חסר אחריות – –

איילת נחמיאס ורבין: מישהו כעס על איתן כשעשה פיליבסטר – – –

דוד אמסלם: – – ובסופו של דבר, אתם, בשלושה ימים עיכבתם.

דוד אמסלם: מה קרה בפועל?

יעל כהן-פארן: החוק הזה כל כך – – – עולה לכם לראש – – –

דוד אמסלם: הרי אני שמעתי כמעט את כולם פה.

דוד אמסלם: רבותיי, הם כמעט לא דיברו על החוק.

דוד אמסלם: חלק גדול מהם לא מכירים את החוק.

יעל כהן-פארן: מכירים.

יעל כהן-פארן: כולם מכירים.

דוד אמסלם: בכלל לא עניין אותם החוק.

קריאות: כולם מכירים את החוק.

דוד אמסלם: הם, שלושה ימים הכפישו את ראש הממשלה מבוקר עד לילה.

יואל חסון: את החוק הבזוי הזה כולם מכירים.

דוד אמסלם: מבוקר עד לילה.

דוד אמסלם: היו כמה ביניהם שבאמת התייחסו בקצרה, ואתם לא תאמינו – –

יואל חסון: תלמד להיות פרלמנטר – – – דמוקרטיה.

דוד אמסלם: – – חלקם גם אמרו לי בלילה, כשהיה פה איזה שהוא שיח: שמע, דודי, אתה יודע מה?

יואל חסון: קשקוש.

דוד אמסלם: יש טעם בחוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אמרנו לך גם בוועדה – – –

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: חלקית אפילו.

דוד אמסלם: אפשר אולי לדבר, אבל הטיימינג לא נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אמרנו לך גם בוועדה: תעמיד את החוק הפוך.

דוד אמסלם: אני עושה הפרדה.

דוד אמסלם: אני באתי לכנסת לחוקק חוקים.

דוד אמסלם: אם החוק טוב – מעבירים אותו; אם הוא לא טוב – לא מעבירים אותו.

יואל חסון: עדיף שלא תחוקק.

יואל חסון: עדיף שלא תחוקק, תאמין לי.

דוד אמסלם: הטיימינג לא קיים, בגלל שאין טיימינג – זו לא השאלה.

דוד אמסלם: אני אסביר לכם מהי הבעיה שהפריעה להם.

רויטל סויד: פרסונלי.

רויטל סויד: פרסונלי.

דוד אמסלם: החוק הוא מצוין.

דוד אמסלם: הם יודעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: למי הוא מצוין?

איילת נחמיאס ורבין: למי הוא מצוין?

איילת נחמיאס ורבין: למי?

דוד אמסלם: אבל כל עוד נתניהו יכול להיות חלק מהציבור הכללי ויכול להיות שלא יכפישו אותו כמו כל אזרח, הם לא מוכנים.

רויטל סויד: זה חל רק על 200 תיקים.

דוד אמסלם: הם רוצים, בעצם – מבחינתם, שיכפישו חצי מהמדינה; זה לא מעניין.

יואל חסון: אתה משקר.

דוד אמסלם: כל עוד נתניהו אחד מהם – זה מה שמפריע להם בחיים.

יואל חסון: אתה משקר.

יואל חסון: אתה משקר.

יואל חסון: אתה משקר.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: לכן, הצביעות פה פשוט לא נורמלית.

יואל חסון: אתה משקר בלי למצמץ.

דוד אמסלם: תראה, יואל חסון – אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתיתן לי הגנה.

יואל חסון: בלי למצמץ אתה משקר.

יואל חסון: אתה יודע שזה לא נוגע ברוב אזרחי המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, הוא מאשים את יואל חסון בדברים איומים.

יואל חסון: אתה שקרן.

יצחק הרצוג: אתה לא רצית את הנכים.

יצחק הרצוג: אתה דחית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, תאפשרו ליושב-ראש ועדת הפנים לסכם את הדיון.

יצחק הרצוג: הוא הציע לך שבוע דחייה.

יצחק הרצוג: אתה לא רצית את הנכים.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

דוד אמסלם: רק שנייה.

יואל חסון: – – – כשהוא מדבר ככה בצורה הזאת.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יש גבול לאיך שמדברים.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתם דברים יותר חמורים.

דוד אמסלם: רויטל סויד, חברת הכנסת רויטל סויד, שלשום, אתמול בערב את ניהלת כאן את הישיבה.

דוד אמסלם: אני שוחחתי שם בשקט, טיפה, עם מישהו, ואמרת לי: דודי, תשמע, זה מפריע.

דוד אמסלם: זה לא יפה.

דוד אמסלם: אמרתי: את צודקת.

דוד אמסלם: תראו איך אתם משתוללים רק בשביל חצי שעה שאנחנו אמורים לדבר.

רויטל סויד: תגיד לי, כשאתה יורד לרמה אישית ופוגע – –

דוד אמסלם: אתם לא מתביישים?

דוד אמסלם: אין לכם בושה בכלל.

רויטל סויד: – – בחבר הכנסת מיקי לוי בלילה – אתה פוגע פה באנשים – –

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: הבנו.

רויטל סויד: – – ברמה האישית.

רויטל סויד: אתה לא מנהל – – –

דוד אמסלם: הבנו.

דוד אמסלם: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סויד, נא לשבת.

רויטל סויד: – – – אישית.

דוד אמסלם: כאילו שאתם שיבחתם אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סויד, נא לשבת.

דוד אמסלם: שלושה ימים אתם קוראים לנו "מושחתים".

דוד אמסלם: שלושה ימים ירדתם לתחתית הביבים.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אתם קראתם לי "ארגון פשע" – זה בסדר.

דוד אמסלם: אתם השמאל הנאור, מותר לכם הכול.

דוד אמסלם: אנשים נאורים, אנשים של רוטשילד.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: מי צעק לך "ארגון פשע"?

איילת נחמיאס ורבין: מי צעק לך "ארגון פשע"?

איילת נחמיאס ורבין: מי צעק לך "ארגון פשע"?

דוד אמסלם: אנחנו מפה אומרים מילה אחת – אנחנו לא בסדר; אנחנו – אישי, אנחנו הכול.

דוד אמסלם: אתם באמת חבורה של צבועים שהרבה זמן בחיי לא נתקלתי.

איילת נחמיאס ורבין: אתם הקואליציה.

דוד אמסלם: לא מתביישים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם הקואליציה.

דוד אמסלם: אתם חושבים – זו הבעיה שלכם – שאתם לא יכולים להפנים את זה שאתם באופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: לכם אסור להיות דורסניים.

יואל חסון: אתה בריון.

יואל חסון: אתה בריון.

דוד אמסלם: יואל, אתה בכלל – – –

יואל חסון: בריון.

יואל חסון: הצורה שאתה מתנהג זו בריונות.

יואל חסון: בריונות.

דוד אמסלם: הרי אתה היית פעם בליכוד.

דוד אמסלם: אתה מדלג ממקום למקום לפי הג'וב.

דוד אמסלם: מחר יציעו לך ברשימה המשותפת מקום – תעבור גם לשם.

דוד אמסלם: הרי אתה רק – – –

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים.

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים.

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים.

דוד אמסלם: לא רוצים.

דוד אמסלם: הם החזירו אותך.

דוד אמסלם: תישאר פה.

קריאות: – – –

יואל חסון: בושה שאתה מייצג את הליכוד.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לעבור לחוק.

קריאה: – – – יואל?

יואל חסון: אתה בריון.

יואל חסון: אתה בריון.

דוד אמסלם: בסדר.

יואל חסון: אתה לא מבין מה זו דמוקרטיה.

יואל חסון: אתה לא מבין – – –

דוד אמסלם: בוא נסכם כבר.

דוד אמסלם: אנחנו מסכימים כבר הרבה זמן שאני לא מבין כלום ואתה מבין הכול.

יואל חסון: – – – כלום.

דוד אמסלם: אתה גאון.

דוד אמסלם: אתה גאון, אתה חכם, אתה עדין ואתה יפה.

דוד אמסלם: אני כלום – אתה הכול.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד אמסלם: בוא ונסכם את זה.

דוד אמסלם: מה אכפת לך?

יואל חסון: אתה לא עומד – – –

דוד אמסלם: בסדר, סיכמנו.

דוד אמסלם: עכשיו תן לי לדבר.

יואל חסון: אתה לא דמוקרט.

יואל חסון: אין לך טיפת כבוד לאף אחד פה – –

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: תשמע – –

יואל חסון: – – כולל לא לעם ישראל.

דוד אמסלם: – – בדרך כלל אני לא מכבד את מי שלא מכבד אותנו, אתה מבין?

דוד אמסלם: אלה הכללים.

יואל חסון: כשהבאת את החוק הזה שמת פס על עם ישראל.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אתה עם ישראל.

דוד אמסלם: תראה, אתה גם מגלומן.

דוד אמסלם: אתה עם ישראל.

רויטל סויד: מה יש לך?

רויטל סויד: למה אתה יורד לרמות אישיות?

רויטל סויד: תדבר על החוק.

יואל חסון: – – –

דוד אמסלם: רויטל, אני הרי לא אמרתי לך על מה לדבר.

דוד אמסלם: גם את דיברת פה כמה שעות.

דוד אמסלם: הרי תבינו את החוצפה שלכם.

דוד אמסלם: אתם גם אומרים לי על מה לדבר.

דוד אמסלם: אולי תכתבי לי את הנאום?

דוד אמסלם: מה דעתך?

רויטל סויד: תדבר על החוק.

דוד אמסלם: אני שואל: מה דעתך?

רויטל סויד: תדבר עניינית.

רויטל סויד: אתה פוגע באנשים.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אני רוצה – רויטל, רויטל – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה מעליב.

דוד אמסלם: – – אתם כאן שלושה ימים חבטתם בנו, העלבתם, שיקרתם במצח נחושה – –

יצחק הרצוג: איך?

יצחק הרצוג: איך?

דוד אמסלם: – – אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: אתם שיקרתם בעובדות.

איילת נחמיאס ורבין: לא שיקרנו.

איילת נחמיאס ורבין: איפה?

איילת נחמיאס ורבין: איפה?

דוד אמסלם: אתם רמסתם פה.

דוד אמסלם: כל אחד שעלה לפה לא דיבר על החוק.

יואל חסון: אתה משעמם, פשוט משעמם.

דוד אמסלם: "ראש ממשלה מושחת"; "חוק מושחת"; לי אתם אמרתם בוועדה שאני פשע מאורגן.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד מאיתנו לא אמרת את זה.

דוד אמסלם: הינה, היא אמרה את זה, והיא.

דוד אמסלם: אני פשע מאורגן.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: חברים שלכם.

יעל כהן-פארן: טון הדיבור שלך.

יעל כהן-פארן: תראה את עצמך.

דוד אמסלם: יואל חסון ישב כאן, ובאמת דיבר בראש הממשלה סרה בדרגות הכי גבוהות.

דוד אמסלם: אצלכם מותר להגיד "מושחתים", "גנבים", "פושעים" – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל זו אופוזיציה.

דוד אמסלם: – – הכול אנחנו.

איילת נחמיאס ורבין: – – – זו אופוזיציה.

דוד אמסלם: אבל רק אמרנו לכם שאתם צבועים ולא הייתם פה בדיונים אלא נסעתם הביתה – מה פתאום?

דוד אמסלם: אני הייתי שלושה ימים פה, לא זזתי מטר.

דוד אמסלם: לא ראיתי את רובכם פה.

דוד אמסלם: הסתכלתי גם על הלוח, ראיתם שאתם לא פה, בכנסת.

דוד אמסלם: הייתם ביום חופש.

דוד אמסלם: עם ישראל, תבינו: רוב הצד הזה לא היה בכנסת; הלך – לקניונים, טייל, היה בבית, ישן צוהריים, אכל במסעדות – –

קריאה: – – –

דוד אמסלם: – – והוא מספר לכם שהוא עובד פה.

יואב קיש: דודי – – –

דוד אמסלם: אמרתי: מיליון שקל.

דוד אמסלם: לא אכפת לכם מהקשישים, לא מהתרופות.

דוד אמסלם: מה זה משנה?

דוד אמסלם: העיקר רוטשילד.

דוד אמסלם: רוטשילד ראו אתכם, וכנראה במוצאי שבת, אם תלכו לשם, הם גם ימחאו לכם כפיים.

דוד אמסלם: תראו, לגבי הנושא של חוק ההמלצות – – –

יואל חסון: אוה, בוא ונשמע עניינית.

יעל כהן-פארן: תמשיך לשקר.

רויטל סויד: אוה.

דוד אמסלם: הרי אתם, או שאתם לא מכירים את החוק או שאתם בכוונה מטעים את הציבור.

דוד אמסלם: חלקכם, לדעתי, מטעים בכוונה, וחלקכם לא יודעים.

יואל חסון: עוד פעם אנחנו – – –

דוד אמסלם: אבל לפני כן אני רוצה לספר לכם על רשימה של אנשים – אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אני יכול לנחש שרובכם אפילו מעריכים אותם – שבעצם תמכו וביקשו לקדם את החוק הזה.

דוד אמסלם: לא קשור אלינו בכלל.

דוד אמסלם: אספר לכם – אעשה לכם טריוויה.

דוד אמסלם: מי אמר:

דוד אמסלם: אשקול לא להמליץ יותר לפרקליטות על הגשת כתבי אישום?

דוד אמסלם: בגלובס, ב-11 בינואר 2016.

דוד אמסלם: הרי אתם לא תנחשו, אבל זה מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך.

דוד אמסלם: נמשיך.

דוד אמסלם: מי אמר: מסכים עם המפכ"ל שאין צורך בהמלצות המשטרה?

דוד אמסלם: כנראה שגם את זה אתם לא תנחשו.

דוד אמסלם: קוראים לו שי ניצן.

דוד אמסלם: זה מגלובס, 11 בינואר 2016.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי לשעבר לממשלה יהודה וינשטיין מסכים עם המפכ"ל – זה כמעט כמו חד-גדיא: אין צורך בהמלצות המשטרה.

מיקי רוזנטל: – – – אין המלצות.

מיקי רוזנטל: תפסיק לשקר – – –

דוד אמסלם: נמשיך.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

מיקי רוזנטל: כל היום אתה משקר, עומד פה ואומר "המלצות" – – – אין המלצות.

מיקי רוזנטל: אתה שקרן.

דוד אמסלם: נמשיך.

דוד אמסלם: עו"ד ליאת בן-ארי, "ניוז", ב-11 במאי 2015 – פרקליטת מחוז תל אביב – לדעתה, אין מקום שהמשטרה תמליץ אם להעמיד לדין, ועליה להסתפק בסיכום של הראיות.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: למה אתה מפחד מהמשטרה?

יואל חסון: למה אתה מפחד מהמשטרה?

יואל חסון: תגיד לנו.

יואל חסון: תגיד למה.

דוד אמסלם: הלאה.

דוד אמסלם: פרופ' דניאל פרידמן: אם מדובר בסיכום התיק, זה בסדר, אבל המלצות אם להעמיד לדין או לא להעמיד – זה עניין אחר.

רויטל סויד: אבל גם אנחנו לא מדברים על המלצה להעמיד לדין.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: עו"ד חיים צדוק – הקראתי לך את זה אתמול, בוז'י, הרי אתה בסך הכול גם מכיר את האיש באופן אישי – לשעבר שר המשפטים: על המשטרה לחדול מללוות דוח חקירה בהמלצות להעמיד לדין.

דוד אמסלם: תפקיד המשטרה ומומחיותה – – –

מיקי לוי: אבל אין המלצות.

מיקי לוי: אבל אין המלצות.

דוד אמסלם: דיברת שבע שעות.

דוד אמסלם: אל תפריע לי.

מיקי לוי: אין המלצות.

דוד אמסלם: תפקיד המשטרה ומומחיותה הוא חקירת חשדות ומעשים פליליים.

מיקי רוזנטל: המשטרה לא ממליצה כבר שנים.

מיקי רוזנטל: מה אתה מבלבל את המוח?

דוד אמסלם: הדוח שלה חייב לפרט מה החשדות שנחקרו, מהן העובדות שהעלתה החקירה.

דוד אמסלם: אם הראיות מצדיקות העמדה לדין פלילי או אם עבירה מסוימת התיישנה – אלה שאלות משפטיות לתביעה, ולא למשטרה.

דוד אמסלם: אומר את זה חיים צדוק ב-2 באוקטובר 2000.

דוד אמסלם: גבריאל בך, שופט בית המשפט העליון: אני מנעתי בתקופתי כפרקליט מדינה את המוסד של המלצת משטרה.

דוד אמסלם: בזמני, ביקשתי מהמשטרה להביא לידיעתי את ההתרשמות שלהם מהעדים שהם חקרו ואת הספקות שהתעוררו בחקירה, אבל בסופו של דבר, רציתי שהמשטרה תגיש רק את העובדות.

דוד אמסלם: מה שלא רציתי מהמשטרה – כי זה לא חלק מתפקידה – –

מיקי לוי: אבל אין המלצות.

מיקי לוי: אין המלצות כבר 15 שנה.

דוד אמסלם: – – זה תפקידו של היועץ המשפטי לשקול את הדברים.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אני אמשיך עם זה, רבותיי.

דוד אמסלם: אולי זה קשה לכם, אבל אמשיך.

מיקי רוזנטל: לא, לא קשה.

מיקי רוזנטל: להפך, זה סותר את מה שאתה מבלבל את המוח כל הזמן – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: עכשיו, לא אקריא לכם את מה שכתב פרופ' אמנון רובינשטיין, שאתם מכירים אותו, וכן הלאה וכן הלאה, ומה ההנחיות של היועץ המשפטי רובינשטיין.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אבל התמזל מזלי, והיום נפלה לידי איזושהי כתבה מידיעות אחרונות מ-5 בספטמבר 2008.

דוד אמסלם: באותה תקופה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים, תראו את זה כאילו הם, כולם, קיבלו שלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: שניהם – שיצאו ושיחזרו להצבעות, שני הגיבורים.

יולי יואל אדלשטיין: שני הגיבורים עם שלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: שיצאו.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שיפנו שניהם לוועדת האתיקה, אין לי בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: גם חנין זועבי וגם חזן – בחוץ, שניהם, עד ההצבעות.

איימן עודה: למה?

יולי יואל אדלשטיין: נמאס לי מן הגיבורים פה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה וגם היא – בחוץ.

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש – – – הנשיאות – – –

חנין זועבי: למה – – –

קריאות: – – – (חברת הכנסת חנין זועבי יוצאת מאולם המליאה.

קריאות: ) (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

קריאות: )

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע על מה.

יולי יואל אדלשטיין: שב.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע על מה.

יולי יואל אדלשטיין: פרובוקטורים קטנים.

יולי יואל אדלשטיין: נמאס לי.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שניהם בחוץ, וכולם לשבת מייד.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד.

מיקי רוזנטל: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא זקוק לעידוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

קריאות: – – –

איתן כבל: מספיק עם זה.

איתן כבל: לא קשור.

איתן כבל: אבל זה – די.

איתן כבל: גם לנו נמאס.

יולי יואל אדלשטיין: השר אריאל, השר גלנט, סגן השר נהרי, נא לשבת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן, אני מבקש ממך לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלנט, ביקשתי מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מכו-לם.

דוד אמסלם: רבותיי, נפלה לידיי באמת במקרה איזושהי כתבה מידיעות אחרונות מ-8 בספטמבר 2008, מתקופתו של אהוד אולמרט, כתבה של אחד מאדמו"רי השמאל – אני מעריך שאתם גם מעריכים אותו – קוראים לו נחום ברנע, בחור שאני מניח שרובכם חושבים שהוא רציני.

דוד אמסלם: כותב כך, הבחור: הבעיה בהמלצת המשטרה היא עצם קיומו של המהלך שזכה לכינוי – אני עכשיו מצטט – "המלצת המשטרה".

דוד אמסלם: המשטרה המליצה להעמיד לדין את אריאל שרון ונתניהו בזמנו.

דוד אמסלם: פרסום ההמלצות – עכשיו תקשיבו טוב.

שלי יחימוביץ': מה – – – מאיתנו ברנע?

שלי יחימוביץ': באמת.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: אני מקריא כל מיני דברים שלא קשורים אליכם: פרסום ההמלצות יצר לחץ בלתי הוגן על היועצים המשפטיים לממשלה.

דוד אמסלם: בפועל המלצת המשטרה היא סוג של כסת"ח – דרך אגב, זו הכותרת, הינה, תראו אותה: "כסת"ח" – יש בה הרבה יחסי ציבור ואפס אחריות.

דוד אמסלם: חוקרי המשטרה מטפסים לגבהים האלה לא משום שיש להם מזימה פוליטית נגד מישהו – צודק.

דוד אמסלם: תמיד שואלים אותי: תגיד, מה, המשטרה היא פוליטית?

דוד אמסלם: זה לא הרעיון בכלל – כמו רבים אחרים הם רעבים לכותרות.

דוד אמסלם: את הרעב הזה הם השביעו אמש, ועוד נותר להם אוכל לימים הבאים.

דוד אמסלם: את זה כותב נחום ברנע.

דוד אמסלם: אני מניח שחלק

דוד אמסלם: כם הגדול מעריך ומוקיר את הבן אדם.

מיקי לוי: – – – לממשלה.

דוד אמסלם: אלא מה – –

מיקי לוי: אתה פשוט מטעה את הציבור.

מיקי לוי: אין המלצות, יש סיכום שיח וזה הכול.

דוד אמסלם: – – אתם יודעים שיש משפט שאומר שפורנוגרפיה זה עניין של גיאוגרפיה.

דוד אמסלם: השאלה היא עם מי אתה מדבר.

דוד אמסלם: אצלכם הדבר הוא פלואידי; הערכים, העקרונות – הכול משתנה; תגיד לי מי זה הבן אדם ולפי זה אני אגיד לך מה הנושא ואיך מדברים.

יואל חסון: – – – למה אתה מפחד מהמשטרה?

יואל חסון: למה אתה מפחד מהמשטרה?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: תגיד לי.

יואל חסון: תסביר לי.

דוד אמסלם: דרך אגב, הרי יואל הזמין את הדוח, בזמנו, כשהוא רצה להגן על אהוד אולמרט – –

יואל חסון: – – – למה אתה מפחד מהמשטרה – – –

דוד אמסלם: – – אז הוא הזמין מהממ"מ את הדוח על החוק הצרפתי.

דוד אמסלם: אני מניח שהוא לא הזמין אותו סתם מתוך סקרנות.

דוד אמסלם: אתה סתם – – –

יואל חסון: – – – אני הקשבתי, בניגוד אליך.

יואל חסון: התייחסתי לדוח – – –

דוד אמסלם: אמרנו: בואו נקרא.

דוד אמסלם: ניסינו בגוגל – לא עלה.

דוד אמסלם: רצינו, הסתקרנו, ואמרנו: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: בואו נבקש דוח מהממ"מ, סתם, שנדע, כדי שאם הילד ישאל משהו, נשיב לו.

דוד אמסלם: הרי הוא רצה להוביל את החוק; רצה ללמוד לפני כן את החומר.

יואל חסון: אתה משקר.

יואל חסון: אתה משקר.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: זאת אומרת, בבטן שלו הוא רצה ללכת לשם.

יואל חסון: בלי בעיה אתה משקר.

יואל חסון: חבל.

דוד אמסלם: עכשיו הוא אומר שאני משקר.

יואל חסון: האף שלך נהיה ארוך יותר.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

דוד אמסלם: אז תחליטו אתם: אם הוא הזמין את החוק, האם, לדעתכם, זה בשביל באמת ההשכלה הכללית שלו או שהוא רצה לעשות בזה שימוש כלשהו על מנת לקבל נתונים אחרים?

יואל חסון: אתה ביזיון ושקרן.

דוד אמסלם: אני שקרן, הוא טוען, אבל תחליטו אתם.

יואל חסון: אתה שקרן.

יואל חסון: כן, אתה שקרן.

יואל חסון: אתה משקרים לציבור.

יואל חסון: בלי בעיה אתה משקר.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, יואל?

יואל חסון: חבל שאתה עושה את זה.

דוד אמסלם: יואל, באמת, תהיה רגוע.

יואל חסון: מעניין למה אתה מפחד מהמשטרה כל הזמן.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לתת איזו תמונה קטנה לציבור.

דוד אמסלם: אתם הגשתם 1,270 הסתייגויות.

דוד אמסלם: דרך אגב, בזבזנו ימי ועדה עצומים בנושא הזה, שעות על גבי שעות.

יואל חסון: הרווחנו מאבק על הדמוקרטיה.

דוד אמסלם: – – – לציבור, כולל של רוטשילד במוצאי שבת.

דוד אמסלם: בואו ותראו במה הם התעניינו.

דוד אמסלם: הם סייגו את החוק כך: "הוראות חוק זה לא יחולו על בני 60 ומעלה, אשר שם המשפחה שלהם מתחיל באות נו"ן".

יואל חסון: נכון, לא רוצים נתניהו.

יואל חסון: נכון מאוד.

דוד אמסלם: רבותיי, תקשיבו טוב בבית: "הוראות חוק זה לא יחולו על מי שטוען שטייל עם אימו בירושלים וראה חיילים בריטים"; "הוראות חוק זה לא יחולו על מי שהכינוי שלו הוא 'הראשון לזהות' ונטען לגביו ש'היה הראשון שהבין את גודל האירוע'".

איתן כבל: מצוין.

דוד אמסלם: "הוראות סעיף זה לא יחולו על מי שהוא בעלים של כלבה בשם קאיה".

דוד אמסלם: רבותיי, זאת הרמה.

דוד אמסלם: הציבור בבית, תבינו על איזו רמה מדובר.

קריאה: גדול.

דוד אמסלם: על זה בזבזנו שלושה ימים ועוד עשרות דיונים בוועדת הפנים, במקום לדון על הנכים ובמקום לדון על המים.

דוד אמסלם: תבינו מה הם עשו.

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: אתם עבדתם על הנכים.

יואל חסון: עבדתם על הנכים.

יואל חסון: תתבייש לך.

רויטל סויד: – – –

דוד אמסלם: "חוק זה לא יחול על מי שכיהן כשגריר ישראל באו"ם בשנים 1984–1988.

דוד אמסלם: "

יואל חסון: בושה, בושה.

יואל חסון: תתבייש.

יואל חסון: תתבייש.

דוד אמסלם: רבותיי, כל העובי הזה זה השטויות האלה שעכשיו הקראתי לכם.

יואל חסון: זו מלחמה בך.

יואל חסון: זו מלחמה בך – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: זה – מספרים לכם שהם עובדים.

דוד אמסלם: הם עובדים, אתם מבינים?

דוד אמסלם: מיליון שקל רק על הסעיפים האלה, רק בשלושה ימים.

דוד אמסלם: זה בעצם מה שרצה יואל חסון.

קריאות: – – –

יואל חסון: זה חוק מושחת.

יואל חסון: זה חוק מושחת.

יואל חסון: זה חוק מושחת.

יואל חסון: זה חוק מושחת.

דוד אמסלם: – – – גם בוז'י הרצוג.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לספר לכם משהו.

יואל חסון: כל הסתייגות פה בצדק.

יואל חסון: ניסית לארגן לנתניהו חוק – – –

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לומר לציבור על מה מדובר בחוק.

יואל חסון: תתבייש.

דוד אמסלם: עכשיו, אני אבוא באמת לנתונים.

דוד אמסלם: במדינת ישראל כמעט 400,000 תיקים נפתחים בשנה.

דוד אמסלם: כ-30,000 תיקים מטופלים על ידי הפרקליטות.

דוד אמסלם: בגלל שמדובר בסמכות של הפרקליטות, זו פונקציה של חומרת העבירה.

דוד אמסלם: שאר התיקים מטופלים על ידי התביעה המשטרתית והחקירות המשטרתיות.

דוד אמסלם: זו סוגיה חמורה כשלעצמה, שפוגעת בזכויות אדם, וצריך לטפל בה – יש בכלל, במדינה נורמלית, הפרדת רשויות ויש הפרדה בין הפרקליטות למשטרה.

דוד אמסלם: ב-30,000 התיקים הנותרים – לגבי 12,000 תיקים המשטרה ממליצה לפרקליטות לסגור.

מיקי רוזנטל: חצי מהנתונים שהוא מוסר פה זה שטויות.

מיקי רוזנטל: 400,000 תיקים – – –

דוד אמסלם: כבוד השרה, נפל לי פה איזשהו דף.

דוד אמסלם: את רואה אותו למטה?

מיקי רוזנטל: – – – אתה חושב שכולם נתניהו?

דוד אמסלם: יש פה איזה דף?

יואל חסון: בשנייה וחצי מוכיחים שמה שאתה אומר זה שטויות.

יואל חסון: גוגל פשוט.

יואל חסון: גוגל פשוט.

דוד אמסלם: אני מדבר לציבור: תיכנסו, אם אתם רוצים, לדף הפייסבוק שלי.

דוד אמסלם: יש שם סרטון, תשמעו – לא אותי, הרי אני משקר, לדעתו של יואל חסון.

דוד אמסלם: דרך אגב, כמעט כל מילה שלו זה "שקר", אבל בואו ונעזוב את זה.

דוד אמסלם: תשמעו פה במו אוזניכם את קולו של פרקליט המדינה.

דוד אמסלם: יכול להיות שגם הוא משקר, לדעתו של חסון.

דוד אמסלם: אני רק מצטט את הנתונים שהוא נותן שם.

דוד אמסלם: תיכנסו, תראו.

דוד אמסלם: אבל פה יש רפלקס פבלובי שאומר: אתה משקר, אתה משקר, אתה משקר, למה הוא רגיל.

דוד אמסלם: בעולם המושגים שלו זה דבר טבעי.

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת, דודי.

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת.

דוד אמסלם: תיכנס, תראה.

יעל כהן-פארן: – – – של המשטרה – – –

דוד אמסלם: עזוב, הרי אתה יודע שאני לעולם לא משקר, אף פעם, בשום נושא.

דוד אמסלם: תיכנס עכשיו – –

מיקי רוזנטל: אמסלם, יש לנו – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – תראה ותשמע באוזניך.

דוד אמסלם: תשמע באוזניך את פרקליט המדינה, לא אותי.

דוד אמסלם: אני עוד מעט אסביר למה הם משתוללים.

דוד אמסלם: 18,000 תיקים עוברים לפרקליטות, ומתוכם הפרקליטות מקדמת לבתי המשפט כ-4,000.

דוד אמסלם: דרך אגב, היה גם נתון של כ-3,500 באחת הוורסיות, אבל זה בין 3,500 ל-4,000.

איילת שקד: 4,000.

דוד אמסלם: 4,000 – מתקנת אותי כאן שרת המשפטים.

דוד אמסלם: 14,000 תיקים עוברים עם המלצה של המשטרה.

דוד אמסלם: היא כותבת בסוף, בסיכום, ואני עכשיו נותן לכם את – לאחר שהמשטרה בעצם מסכמת – –

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: – – את כל החקירה – זה יכול להיות בהרבה מאוד דפים – –

איילת שקד: – – –

מיקי לוי: אני שואל אותך – תעני – – –

דוד אמסלם: – – בסוף היא כותבת שיש, לדעתה, תשתית ראייתית להעמדה לדין.

מיקי לוי: יש סיכום ואין המלצה.

דוד אמסלם: את זה, בעצם, היא כותבת.

דוד אמסלם: זו ההמלצה; ראה, שווה המלצה.

יעל כהן-פארן: לא – – –

מיקי לוי: אז תגידי לו – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, הם קובעים בסוף שיש תשתית ראייתית ללכת לבריכה, אני חושב, או לאכול פיצה.

יעל כהן-פארן: זו לא המלצה.

יעל כהן-פארן: זו לא המלצה.

יעל כהן-פארן: לא המלצה.

מיקי לוי: יש סיכום.

מיקי לוי: אתה מטעה את הציבור.

דוד אמסלם: אתה דיברת שבע שעות.

מיקי לוי: אבל אתה מטעה.

דוד אמסלם: אבל קול לצעוק אין לך, תראה, בגלל שדיברת שבע שעות.

מיקי לוי: אני חזק, תאמין לי.

דוד אמסלם: אני יודע שאתה חזק.

דוד אמסלם: הינה, אני אומר את זה אפילו ללפיד: מיקי לוי דיבר שבע שעות, אז קח את זה בחשבון בקידומים.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, 14,000 תיקים – המשטרה כותבת, לאחר שהיא מעבירה את כל החקירה, כולל מהימנות העדים, וכולל הכול מכול, בסוף, היא שמה שורה והיא כותבת שלדעתה יש תשתית ראייתית להעמדה לדין.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשאני מדבר על תיק, זה לא בן אדם – זה מינימום בן אדם.

דוד אמסלם: תיק יכול לכלול בין אדם אחד לכמה אנשים.

עמר בר-לב: אבל דודי, ההמלצות כנגד פוליטיקאים הן באחוז הרבה יותר גבוה, לא? 85%.

דוד אמסלם: אני כרגע נותן את הכול.

דוד אמסלם: את זה לא בדקתי, אבל זה בלי קשר.

קריאה: שרת המשפטים – – –

דוד אמסלם: אני מדבר על החוק.

דוד אמסלם: החוק לא מדבר על פוליטיקאים.

דוד אמסלם: זה החוק.

עמר בר-לב: דודי, זה חשוב מאוד.

עמר בר-לב: חוק הוא כדי להגן עלינו.

דוד אמסלם: עכשיו, מה קורה?

דוד אמסלם: שאלנו – היה שם עוד סיפור.

דוד אמסלם: הם אמרו שבחלק הם לא ממליצים.

דוד אמסלם: שאלתי למה – דרך אגב, זה דבר שהרמתי גבה, לגבי מדוע בחלק הם לא ממליצים, ושאלתי: בכמה אתם לא ממליצים?

דוד אמסלם: ואז הם אמרו – פרקליט המדינה לא ידע לתת את הנתון של כמה הם לא ממליצים, אבל שאלתי את המשטרה: למה אתם לא ממליצים?

דוד אמסלם: אמרו: אני יודעת?

דוד אמסלם: אולי אנחנו לא – לא הייתה תשובה.

דוד אמסלם: למוחרת, או אחרי כמה ימים, הגיע אחד מקציני המשטרה הבכירים, ושאלתי אותו: בכמה תיקים אתם בעצם לא ממליצים מתוך הסך הכול שאתם מעבירים?

דוד אמסלם: הוא אמר לי: בערך 10%.

דוד אמסלם: רבותיי, למעלה מ-70%, לאחר שאני מנכה את ה-10% – זו גם שאלה.

דוד אמסלם: דרך אגב, בחוק אני הכנסתי את הסעיף שהמשטרה חייבת להמליץ, חייבת, ואם היא לא יודעת להמליץ, שתכתוב את הסיבה.

דוד אמסלם: אין פה איזה פתח אולי לכל מיני דברים שאנחנו לא יודעים אותם, מדוע ולמה.

דוד אמסלם: אם אתה לא יודע להכריע, תכתוב: אני לא יודע.

דוד אמסלם: זה לא איזו תוכנית כבקשתך.

דוד אמסלם: לכן, למעלה מ-70% מהתיקים שהמשטרה מעבירה לפרקליטות, בסופו של יום הפרקליטות בעצם סוגרת אותם.

מיקי לוי: מצוין.

מיקי לוי: יופי של – זה מצוין.

דוד אמסלם: רבותיי, עשיתי חשבון, וזה למעלה מ-25,000 איש בערך כל שנה.

דוד אמסלם: מה קורה להם בדרך?

דוד אמסלם: צריך להבין.

דוד אמסלם: בדרך, הם לפעמים מאבדים את מקום העבודה, לפעמים הם מתגרשים, הילדים שלהם הולכים לבית הספר בבושה.

דוד אמסלם: הבן אדם בכלל – אני מניח שבן אדם סביר, נורמטיבי, נהיה חולה מזה.

דוד אמסלם: עבריין מקצועי – זה לא מעניין אותו בכלל.

דוד אמסלם: אבל דרך אגב, אלה זכויות יסוד של אדם, לא אזרח אפילו.

דוד אמסלם: עצם העניין של אדם שנולד בצלם אלוהים, לדבר אחד הוא זכאי בוודאות – מעבר לזה, אני לא מדבר על קצבת זקנה, אני לא מדבר על תרופות: שלא יכפישו שלא לצורך, שלא יבזו אותו ושלא יעליבו אותו.

דוד אמסלם: אבל את השמאל זה לא מעניין.

דוד אמסלם: זכויות אדם, דרך אגב, לא מעניינות אותם, כשמדובר, אולי, חס ושלום, בין היתר, גם במישהו שנקרא בנימין נתניהו.

דוד אמסלם: זו הייתה כל הבעיה שלהם.

דוד אמסלם: לכן הם השתוללו, ואז לציבור הם שיקרו שקר גס.

דוד אמסלם: הם אמרו להם: חבר'ה, מדובר על 200 תיקים בשנה, שזה רק לפוליטיקאים וארגוני פשע.

דוד אמסלם: שקר וכזב.

דוד אמסלם: רבותיי, בחוק הזה, אם פרקליט המדינה, בתיקים מלווים – הרי על מה מדובר?

דוד אמסלם: לא מדובר באיזה מישהו שעושים לו הנחה ואומרים לו: אתה, יהיה לך פרקליט מלווה.

דוד אמסלם: פרקליט מלווה זה אומר שהיועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המדינה או פרקליט המחוז החליט שיש פרקליט שמלווה מתחילת הדרך את הכול והוא מוביל את העניין, ודרך אגב, כדי לשים זום יותר חזק על הסיפור.

דוד אמסלם: לכן, בתיקים האלה, בחוק אמרנו: אם פרקליט המדינה, היועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המחוז ירצו לקבל המלצה – יקבלו, כי באופן מעשי, מקבלים המלצות; כל מה שהפרקליטות רוצה היא תקבל לצורך עבודתה.

דוד אמסלם: אבל – וזו מהות החוק – יש דבר אחד בחוק הזה, ודרך אגב, זה מה שהטריד אותם, ואספר לכם למה: בחוק הזה אסור לפרסם את ההמלצה הזאת של המשטרה, בגלל שהיא לא מעלה ולא מורידה שום דבר.

דוד אמסלם: היא גם לא חשובה; היא גם לא חשובה לפרקליטות.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, יש פה אזרחים שיש להם משטרה, ולא משטרה שיש לה אזרחים.

דוד אמסלם: אבל את כל הצד הזה זה לא מעניין.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: בגלל שהם מחכים רק לדבר אחד.

דוד אמסלם: הם קראו לחוק הזה "חוק פרסונלי ורטרואקטיבי".

דוד אמסלם: רבותיי, בוועדה ענה להם הייעוץ המשפטי של הוועדה – לא שלי, לא של הליכוד – שזה לא פרסונלי וזה לא רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: אבל מה זה משנה?

מיקי לוי: אתה מוכן להחריג – – –

דוד אמסלם: השקרים חייבים – הרי התעשייה של השקרים חייבת להמשיך.

דוד אמסלם: איך הציבור יבין שבעצם החוק הוא אולי חוק טוב?

דוד אמסלם: אז ממשיכים לשקר ואומרים – –

יואל חסון: למה הציבור יחשוב – – – למה הציבור – – –

דוד אמסלם: – – שעשינו את החוק בשביל ראש הממשלה.

מוסי רז: – – –

יואל חסון: למה הציבור – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, מהרגע שראש הממשלה אמר: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: תחריגו אותנו – אתם פתאום נרגעתם, בא לכם פתאום אוויר ללב, בגלל שזו הרי התוכנית שלכם.

דוד אמסלם: הרי לאחר המלצת המשטרה אתם תצאו בקמפיין.

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אתכם.

דוד אמסלם: הרי אתם לא רוצים, לא יכולים – אתם הרי לא יכולים באמת להיבחר – –

יואל חסון: כן, אנחנו רוצים להפיל את נתניהו.

דוד אמסלם: אז בעצם אתם רוצים להפיל, להחליף את השלטון, באמצעות משטרת ישראל, ולא בקלפי.

דוד אמסלם: אז בואו ותגידו את זה.

מיקי רוזנטל: – – – זו המשטרה – – – מדינת ישראל – – –

דוד אמסלם: תגידו: אנחנו לא מסוגלים להחליף את השלטון באמצעות הקלפי.

מיקי רוזנטל: אין לך טיפת כבוד – – –

יואל חסון: נחליף.

יואל חסון: נחליף.

דוד אמסלם: גם לא מקבלים את הקלפי.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: כבר הרבה מאוד שנים מנסים, לא מצליחים – נפעיל את המערכות.

יואל חסון: תחליט.

יואל חסון: כל דקה שלך על הדוכן זה פחות מנדט לליכוד.

דוד אמסלם: בעצם, זה מה שמעניין אתכם באמת.

יואל חסון: כל דקה שלך עלה דוכן – יורדים מנדטים לליכוד.

דוד אמסלם: הרי החוק לא מעניין.

יואל חסון: תמשיך לדבר.

יואל חסון: תמשיך.

דוד אמסלם: אז אתם יצאתם והמשכתם באמת עם המנטרה הרגילה – שגם מחר תעשו אותה ותגידו: החוק הוא ל-200 איש, ארגוני פשע; אתם תגידו שזה בעצם בשביל נתניהו; אתם תמשיכו בכל תעמולת השקרים הרגילה שלכם, בגלל שזה באמת מה שמעניין אתכם ובזה אתם עסוקים מבוקר עד לילה.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להגיד לך משהו, לפיד, באמת.

דוד אמסלם: כשאתם עולים לכאן – אמרתי שבשלושת הימים האחרונים אני הקשבתי לכולכם – –

יואל חסון: אתה תעבור אחד-אחד פה?

דוד אמסלם: – – כמעט אף אחד כאן לא דיבר על החוק עצמו.

יואל חסון: אולי תגיד למה אתה מפחד מהמשטרה?

יואל חסון: למה אתה מפחד מהמשטרה?

דוד אמסלם: בעצם, הוא בא ואמר כל הזמן: כל אחד – – –

יואל חסון: מה יש לך מהמשטרה?

יואל חסון: תסביר לי.

דוד אמסלם: אתה יודע, כשהייתי קטן, אמרו לי להיזהר משוטר, בסדר?

יואל חסון: אוה.

מיקי רוזנטל: עכשיו אתה גדול.

דוד אמסלם: בגלל זה אני מפחד, בסדר, יואל?

דוד אמסלם: אז אני מפחד.

קריאה: לא שמעת להמלצות.

קריאה: אם היית שומע להמלצות, הכול היה טוב.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אני יודע שאתה אמיץ, אתה לא מפחד, אתה איש ישר, אתה איש הגון, אתה איש יפה, אתה איש חכם.

דוד אמסלם: עומד כאן בן אדם שלא מבין כלום.

דוד אמסלם: סיכמנו את זה.

קריאה: בדיוק.

דוד אמסלם: מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אני בדיוק הפוך.

דוד אמסלם: בוא נסכם שאני בדיוק הפוך ממך.

יואל חסון: אתה מתנהג כמו בריון.

יואל חסון: תראה את הנאום של – – –

מיקי רוזנטל: – – –

דוד אמסלם: אתה עדין – אני בריון.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: רק אל תפריע.

יואל חסון: זה נאום של ראש קואליציה?

יואל חסון: זה נאום של ראש קואליציה?

דוד אמסלם: רק אל תפריע.

יואל חסון: זה נאום של ראש האופוזיציה – – – ראש קואליציה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: רבותיי, טלו קורה מבין עיניכם.

דוד אמסלם: אתם קוראים לראש הממשלה "מושחת".

דוד אמסלם: לפיד, אני שומע אותך פה מדבר: שחיתות, מושחת.

רויטל סויד: נגמר, הכול עבר ללפיד.

רויטל סויד: אנחנו יכולים – – –

איילת נחמיאס ורבין: חמש דקות מנוחה.

רויטל סויד: מאיר, תורכם.

דוד אמסלם: הרי אמרתי לפני כמה ימים.

דוד אמסלם: הרי אתה נוסע בכול העולם.

דוד אמסלם: אקריא לך כאן – זה לא הליכוד – מהאתר 100 ימים של שקיפות, שכותבים את זה אנשי השמאל, לא אני, על הנסיעות שלך לחו"ל, עם העוזרים, עם מלונות הפאר ועם מסעדות הגורמה.

דוד אמסלם: כל זה לא מחבר, חבר לא הזמין אותך; זה על חשבון הציבור.

דוד אמסלם: זה במקום לתת תרופות.

דוד אמסלם: אבל כשאתה עולה לכאן – הכול מתהפך: בצד הזה יושבים המושחתים ובצד הזה יושבים האנשים ישרי הדרך.

דוד אמסלם: זה בעצם מה שמפריע לי בכל העניין הזה.

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף אמרת דבר שהוא נכון.

דוד אמסלם: אתם בעצם הפכתם את הערכים: השקר הוא האמת והאמת היא השקר.

דוד אמסלם: אגיד לכם משהו, ותבינו: יש לי רק נחמה אחת, כבוד חבר הכנסת ליצמן, בעניין הזה.

דוד אמסלם: קראתי באחד המקומות: איך נדע שאנחנו בתקופת המשיח?

דוד אמסלם: איך נדע?

דוד אמסלם: באחד המקומות שקראתי כתוב – אני לא זוכר איפה – שיהיה בעולם עולם ערכים הפוך: השקר יהיה האמת והאמת יהיה השקר.

דוד אמסלם: זה מה שקורה כאן בימים האחרונים.

דוד אמסלם: לכן, לפחות נחמה אחת יש לי: כנראה שאנחנו לפני ימי המשיח.

דוד אמסלם: תודה רבה.

מאיר כהן: משיח – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם, שהשיב לכול המסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת והשרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לסדרה ארוכה של הצבעות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאנחנו נתחיל להצביע, יש לי שלוש הודעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו כנראה צפויים לסדרה ארוכה של הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד אבקש לשמור על שקט באולם בזמן ההצבעות, לשבת במקומות ולהצביע לפי מיטב הבנתכם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אתה משווה ביני לבין זועבי?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – – נשיא המדינה יותר חשוב מהמדינה – – –

קריאות: אורן, אורן – – –

אורן אסף חזן: – – – של הח"כים הערבים – – – הפכת להיות מהאו"ם.

אורן אסף חזן: מהאו"ם.

אורן אסף חזן: אתה לא מעל לחוק, עם כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי לפני ההצבעות, יש לי שלוש הודעות.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, אני מאוד אשמח אם גם אתה תשמע לי, וגם שאר חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי הודעה טכנית, הודעה פרוצדורלית והודעה אישית.

אורן אסף חזן: אולי – – – לשמוע – – –

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה הטכנית היא כזאת: קיבלתי פנייה בכתב מכמה מנהלות סיעות על כך שאי-אפשר לנהל את ההצבעות בגלל המספר הרב של האנשים שנמצאים, במיוחד בצד של הקואליציה – בצד של היחדה, כפי שיש לומר מעכשיו בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז מי שלא צריך להיות שם – שלא יהיה שם.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים מכירים את סימן הזיהוי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ללשכת המנכ"ל על כך שהכינו סרט מיוחד לדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מנהלי הסיעות, הצוות המשפטי ומי שאמור להיות שם – שיהיה שם; שאר האנשים – עוזרי שרים וכן הלאה – יתכבדו וישבו בפרסה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה פרוצדורלית: כפי שאמרתי, אנחנו צפויים לסדרה ארוכה של הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני עובד מול מרכז האופוזיציה חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: סוכם שההצבעות יהיו ענייניות, לא ינוצלו לצורך הפיליבסטר, ואני, יחד עם הלשכה המשפטית, גם מדדתי זמן סביר להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד שנעמוד בהתחייבויות האלה – אם כולנו ננהג כשורה.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, נתונות לי זכויות בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה שלישית – אמרתי, הודעה אישית: אני מאוד מבקש שלא להתחיל עכשיו בוויכוחים איתי, כי אני לא אשנה את החלטתי.

יולי יואל אדלשטיין: נמצאים פה גם השר המקשר, גם יושב-ראש הקואליציה, גם יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי – הודעה אישית והודעה חריגה: אני עברתי ויכוחים לא קלים עם כמה מחבריי בקואליציה בימים האחרונים, למה לא אפשרתי שימוש בסעיף 98, ולמה אפשרתי 45 שעות של דיונים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבשביל זה יש תהליך פרלמנטרי ובשביל זה קיימת אופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: זכותם.

יולי יואל אדלשטיין: עמדנו בכל הדברים הנדרשים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע כאן ועכשיו, כמו שאמרתי, הודעה אישית: אם אחרי ההצבעה – בהנחה שהחוק יעבור – תהיה פנייה של מי מחברי הכנסת לבג"ץ, אני מודיע כאן לשר המקשר, לראש הקואליציה וליושב-ראש ועדת הכנסת: תעשו מה שאתם מבינים בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הסמכות נתונה לוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני, בנושא של סעיף 98, יותר לא מתערב.

יוסף ג'בארין: אבל מה הקשר – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: מי שהורחק ודאי יכול להיכנס ולהצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, אנחנו מצביעים על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81), התשע"ח–2017.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: על שם החוק אין צורך בהצבעה, כי זה תיקון.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1 יש הסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני – חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה; של קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ומוסי רז; של קבוצת סיעת יש עתיד – חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; ושל קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי ויוסף עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע בזמן ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עאידה תומא סלימאן, לא עובד, המסך?

יולי יואל אדלשטיין: התכוונה ודאי להצביע בעד ההסתייגות, אז זה 54, כולל עאידה תומא סלימאן, ו-59.

יולי יואל אדלשטיין: תבדקי בפעם הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: אם זו בעיה מתמשכת אז נטפל בזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 2, של חברת הכנסת ציפי לבני – – –

קריאה: – – – הצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, זו טעות.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, לא, זו טעות.

יולי יואל אדלשטיין: לחצתי בטעות על הכפתור.

יולי יואל אדלשטיין: תכף זה יסתדר, שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: תפעול הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נו, מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: תמיד זה קורה בהצבעות חשובות, משום מה, אבל זה טבעו של מחשב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2, לפני סעיף 1, של חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – 1 ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53.

יולי יואל אדלשטיין: עבד או לא עבד, חברת הכנסת סלימאן?

יולי יואל אדלשטיין: לא עבד.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 3, לפני סעיף 1, של שלי יחימוביץ – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 3 – עבד או לא עבד?

עאידה תומא סלימאן: עבד.

יולי יואל אדלשטיין: עבד.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 4, של סתיו שפיר – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות מס' 4?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, של איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

קריאה: סליחה, אדוני היו"ר.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

קריאה: לא עובד.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה יהיה, כמו שאמרתי, משהו מתמשך, תגידו לי.

יצחק הרצוג: אדוני, אבל למה מנהלת הסיעה שלהם נמצאת בתוך הבניין?

יצחק הרצוג: אתה רוצה להפוך אותה לחברת כנסת?

יצחק הרצוג: תביא אותה, תשלם לה – – –

אורן אסף חזן: אתה יודע כמה אני מתלונן על זה?

אורן אסף חזן: מפחדים ממנה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, של חבר הכנסת עמר בר-לב – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, אני לא שואל אותך כל פעם.

יולי יואל אדלשטיין: אם תשנה את דעתך, תגיד לי.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: של חבר הכנסת יחיאל בר, הסתייגות מס' 7, לפני סעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם מס' 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להסתייגויות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8, של הרשימה המשותפת – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הסתייגות מס' 8 – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1, הסתייגות 9, גם היא של הרשימה המשותפת – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לאותו סעיף, סעיף 1, הסתייגות מס' 10, של יעל גרמן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 13 – חברי הכנסת, שימו לב, רק – – –

מיקי רוזנטל: רשום לך – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

איילת נחמיאס ורבין: הבעיה איתי, לא עם – – –

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9, של הרשימה המשותפת, לא התקבלה, הסתייגות מס' 10, של יעל גרמן, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, יש הסתייגויות שהוסרו, לכן זה לא מספרים עוקבים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא את מספרי ההסתייגויות ואת שם מציע ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13, של מיקי לוי, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 14, של יעל גרמן, לאותו סעיף – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 15, גם היא של חברת הכנסת יעל גרמן – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, 59 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 16, גם היא של חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה גם מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 20, של חבר הכנסת יאיר לפיד – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (20) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מספר 21 היא של חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (21) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 21, התוצאות: בעד – 52, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 22 גם היא של חבר הכנסת גילאון, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת גילאון ורז, הסתייגות מס' 22.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל על הקצב, פשוט חלק מן הדברים כתובים לי בכתב יד, אז אני לא רוצה לטעות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 62 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 23 גם היא של חברי הכנסת גילאון ורז.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 63 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 23, התוצאות: בעד – 54, נגד – 57, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 38, של קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 64 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (38) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 44, של חבר הכנסת עמיר פרץ פלוס הרשימה המשותפת פלוס תמר זנדברג ומיכל רוזין פלוס עיסאווי פריג', הסתייגות מס' 44 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 65 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (44) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 55 – הכול לסעיף 1 בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מספר 55.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 66 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (55) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, 55, התוצאות: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (56) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 56, בעדה – 53, נגדה – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57, לאותו סעיף – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 68 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (57) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 58, לאותו סעיף – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 69 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (58) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ב-58 התוצאות הן בעד ההסתייגות – 53, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-68, לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות 68?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 70 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (68) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 57, אפס נמנעים.

אורן אסף חזן: אצלי לא נקלט, היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 69 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעקות מאוד מפריעות.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף תתקבל הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מכירים הלאה את הפרוצדורות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 71 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (69) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 69 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 70, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 72 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (70) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 70 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-72.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 73 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (72) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 72 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-75, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 74 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (75) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם 75 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 76, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 75 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (76) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 76, בעדה הצביעו 54, נגדה – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 77, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 76 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (77) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים, שימו לב, להסתייגות 82, לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 77 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (82) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-85, לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 78 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (85) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 88, לאותו סעיף – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 79 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (88) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות 92, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 80 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (92) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 95, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 81 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (95) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 95 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו 97, לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 82 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (97) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגות מס' 98.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 83 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (98) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אין לי צג – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף אנחנו נודיע.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד ההסתייגות, כולל חבר הכנסת אילן גילאון, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 98 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 99.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 84 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (99) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עובד, אדוני?

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא עובד?

יולי יואל אדלשטיין: תיגשו לחבר הכנסת גילאון, בבקשה, בני.

יולי יואל אדלשטיין: 54, כולל אילן גילאון, בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 99 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 100, של מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 85 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (100) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, אחרי מספר עגול אתה רוצה לעבור להצבעה ידנית או שממשיכים אלקטרונית?

יואל חסון: ממשיכים אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: ממשיכים אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 104 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 86 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (104) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 57 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה הסתייגות מס' 104.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגות מס' 105, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 87 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (105) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 52, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 105 לא התקבלה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אם זה יהיה מתמשך, דב חנין, אנחנו – – – אנחנו בהסתייגות 106, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 88 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (106) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עובד?

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 106 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 107, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 89 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (107) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 107 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 108, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 90 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (108) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 109, לאותו סעיף – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 91 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (109) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יואל חסון: אני רוצה רגע להתייעץ על משהו עם המזכירה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני אחשיב את קולך.

יולי יואל אדלשטיין: להסתייגות 109 – 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 110 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 92 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (110) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 110, בעד הצביעו 52, 59 התנגדו.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 111 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 93 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (111) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 112 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 94 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (112) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 113 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 95 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (113) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 114 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 96 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (114) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 114, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 115 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 97 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (115) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 115, בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 116 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 98 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (116) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 117 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 99 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (117) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 117, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 118 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 100 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (118) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 119 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 101 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (119) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 120 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 102 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (120) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 121 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 103 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (121) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 121, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 122 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 104 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (122) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 123 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 105 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (123) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 124 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 106 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (124) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 125 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 107 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (125) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 126 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 108 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (126) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 127 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 109 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (127) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 128 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 110 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (128) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 129 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 111 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (129) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הסתייגות מס' 132, לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 112 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (132) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יהודה גליק: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חבר הכנסת גליק, אני מבין שהכול ברוח טובה.

יולי יואל אדלשטיין: לי זה מאוד מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אני צריך גם להצביע, גם לא לטעות במספור הסתייגויות, גם לעבור על הסתייגויות שלא צריך להצביע עליהן, אז כל קריאות הביניים מאוד מוציאות אותי מריכוז.

יולי יואל אדלשטיין: 133 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 113 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (133) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 134 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 114 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (134) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יואל חסון: יש תקלת מחשוב.

יולי יואל אדלשטיין: אצל מיקי רוזנטל?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, אם זה יהיה מתמשך נוסיף את קולך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מצביעים על הסתייגות 136.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 115 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (136) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: תקין?

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 136 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 137 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 116 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (137) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, כולל חבר הכנסת הרצוג, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 137 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 138 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 117 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (138) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, 59 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 139 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק עכשיו אמרתי שזה מפריע, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע יותר מכולם מה עכשיו יהיה אם יטעו בהסתייגות, כמה שעות עוד נבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 118 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (139) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 142 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 119 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (142) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 143 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 120 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (143) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה ב-143: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 144 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 121 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (144) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יואל חסון: – – – הצביע, אבל לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אם תהיה בעיה בהמשך, תגידי לי.

יולי יואל אדלשטיין: 145 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 145 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 122 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (145) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 146 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 123 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (146) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 147 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 124 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 60 נמנעים – אין ההסתייגות (147) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 60, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שששש.

דב חנין: האופוזיציה מתפוררת.

יולי יואל אדלשטיין: 148 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: 148 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 125 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (148) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 149 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 126 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (149) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 57 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 150 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 127 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (150) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 151 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 128 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (151) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 57, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 152 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 129 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (152) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 153 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 130 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (153) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 154 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 131 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (154) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 155 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 132 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (155) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 156 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 133 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (156) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 157 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 134 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (157) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 158 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 135 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (158) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 159 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 136 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (159) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 160 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 137 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (160) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 161 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 138 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (161) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 162 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 139 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (162) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 163 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 140 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (163) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 164 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 141 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (164) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 59 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 165 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 142 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 60 נמנעים – אין ההסתייגות (165) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 60 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 167 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 143 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (167) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 168 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 144 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (168) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 169 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 145 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (169) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 170 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 146 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (170) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 171 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 147 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (171) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו עוברים להסתייגות 174.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 148 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (174) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 177.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, 177 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 149 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (177) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 178 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 150 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (178) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות 181.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 151 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (181) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים ל-186.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 152 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (186) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 187 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 153 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (187) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, עוברים ל-191.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 154 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (191) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 197.

יולי יואל אדלשטיין: 197 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 155 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (197) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 198 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 156 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (198) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 199 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 157 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (199) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המספר העגול השני, 200.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 200, עדיין לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 158 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (200) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: 202 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 159 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (202) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 203 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 160 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (203) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 57.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 204 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 161 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (204) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 205 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 162 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (205) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 206 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 163 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (206) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 207 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 164 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (207) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 208 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 165 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (208) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 209 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 166 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (209) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 210 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 167 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (210) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 211 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 168 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (211) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 212 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 169 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (212) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 213 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 170 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (213) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 214 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 171 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (214) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 215 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 172 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (215) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להסתייגות 222, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 173 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (222) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 223 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 174 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (223) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 233.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 175 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (233) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 240 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 176 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (240) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 241 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 177 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (241) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: גם 241 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 243 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 178 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (243) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 247 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 179 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (247) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 248 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 180 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (248) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, 59 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו עוברים, למי שעוקב, לעמוד 24, להסתייגות מס' 353.

יולי יואל אדלשטיין: השמחה מוקדמת, יש עוד הרבה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 181 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (353) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בהסתייגות 353, 53 קולות בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: להסתייגות 354 נתקבלה בקשה – כנדרש, עם חתימות – להצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר שאנחנו מייד אחרי ההצבעה השמית ממשיכים בהצבעות, כך שמי שיש לו או לה תוכניות, שיתחשבו בזה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, אתם ערוכים?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 354, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – בעד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד אילן גילאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – אינו נוכח איימן עודה – בעד רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד חמד עמאר – נגד לאה פדידה – אינה נוכחת רועי פולקמן – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – אינו נוכח סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לעבור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – אינו נוכח יעקב אשר – נגד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח יהודה גליק – נגד משה גפני – נגד צחי הנגבי – נגד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד אורן אסף חזן – נגד יואל חסון – בעד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד מרב מיכאלי – בעד יעקב מרגי – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד סאלח סעד – בעד רחל עזריה – אינה נוכחת לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד עמיר פרץ – בעד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, כן, בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) עליזה לביא – בעד

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד חברות כנסת שם?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) מיכל בירן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גם במחנה הציוני עוד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברות הכנסת) קסניה סבטלובה – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד

יולי יואל אדלשטיין: חנין זועבי גם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) חנין זועבי – בעד

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, יש עוד מישהו שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא קראו בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה נעולה.

יולי יואל אדלשטיין: נא למסור לי את התוצאות.

יואל חסון: אנחנו בשיא המתח.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע, גם אני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מייד עם ההכרזה על תוצאות ההצבעה, אנחנו ממשיכים בהצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולנו שהצבענו הצבעה שמית על הסתייגות מס' 354, לסעיף 1 לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: תוצאות ההצבעה: בעד ההסתייגות – 54 חברי כנסת; נגדה – 59.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 354 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 355, עדיין לסעיף 1 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 182 בעד ההסתייגות – 47 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (355) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 357 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 183 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (357) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 50 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 358 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 184 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (358) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 359 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 185 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (359) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 360 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 186 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (360) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 360, בעד – 52, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 361 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 187 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (361) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 362 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 188 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (362) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 363 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 189 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (363) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 364 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 190 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (364) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 365 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 191 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (365) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 366 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 192 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (366) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 367 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 193 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (367) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 384 – שימו לב, 384, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 194 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (384) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 389 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 195 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (389) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הסתייגות 398.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 196 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (398) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 57 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 399 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 197 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (399) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עוד מספר עגול: הסתייגות מס' 400.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 400.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 198 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (400) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 403 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 199 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (403) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 405 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 200 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (405) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 405 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 407, לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 201 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (407) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 410 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 202 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (410) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 414 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 203 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (414) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 418 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 204 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (418) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 423 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 205 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (423) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 425 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 206 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (425) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 429 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 207 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (429) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 430 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 208 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (430) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 431 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 209 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (431) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, בעמוד הבא – 442.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 210 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (442) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 444 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 211 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (444) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נעבור לעמוד 35.

יולי יואל אדלשטיין: בהסתייגות הקודמת: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות 553.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 212 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (553) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, עוברים להסתייגות 562.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 213 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (562) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 57 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 563 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 214 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (563) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 564 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 215 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (564) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 566 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 216 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (566) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 569 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 217 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (569) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 572 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 218 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (572) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 574 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 219 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (574) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 575 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 220 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (575) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 576 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 221 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (576) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 578 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 222 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (578) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אצל מי זה הרדיו כאן או משהו?

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 580 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 223 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (580) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 581 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 224 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (581) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 582 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 225 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (582) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 583 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 226 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (583) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 584 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 227 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (584) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 585 – נא להצביע בעד או נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 228 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (585) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 586 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 229 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (586) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 587 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 230 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (587) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 588 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 231 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (588) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 589 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 232 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (589) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 590 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 233 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (590) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 592 – נא להצביע בעד או נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 234 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (592) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 593 – נא להצביע בעד או נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 235 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (593) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 594 – מי בעד או נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 236 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (594) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 595 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 237 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (595) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 596 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 238 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (596) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 597 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 239 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (597) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 598 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 240 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (598) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 599 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 241 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (599) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מספר עגול נוסף – 600.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 242 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (600) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 600 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, אתה לא מעוניין לעבור להצבעה ידנית?

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה די יציבה.

יואל חסון: מעדיף שלא.

יולי יואל אדלשטיין: מעדיף שלא.

יולי יואל אדלשטיין: 601 – מצביעים אלקטרונית, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 243 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – 1 ההסתייגות (601) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 602 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 244 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (602) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 603 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 245 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (603) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 604 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 246 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (604) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 605 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 247 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (605) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 606 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 248 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (606) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 607 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 249 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (607) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 58, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 609 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 250 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (609) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 610 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 251 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (610) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 611 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 252 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (611) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 612 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 253 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (612) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ל-612 – 52 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 613 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 254 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (613) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 615 – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 255 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (615) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 616 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 256 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (616) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 617 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 257 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (617) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 618 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 258 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (618) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 619, כמספר המצוות – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 259 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (619) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 620 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 260 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (620) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 621 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 261 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (621) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 622 – מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 262 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (622) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 623 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 263 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (623) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 624 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 264 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (624) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 625 – מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 265 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (625) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 626 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 266 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 58 נמנעים – 1 ההסתייגות (626) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 58, 1 נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 627 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 267 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (627) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 628 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 268 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (628) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 56.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 629 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 269 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (629) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 630 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 270 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (630) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 631 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 271 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (631) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 632 – מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 272 בעד – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (632) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 633 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 273 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (633) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 634 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 274 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (634) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 635 – מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 275 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (635) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 641 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 276 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (641) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 651 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 277 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (651) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 652 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 278 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (652) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 669 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 279 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (669) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 671 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 280 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (671) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו עוברים להסתייגות 816, בעמוד 49.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 281 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (816) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 832 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 282 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (832) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 833 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 283 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (833) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 836 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 284 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (836) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 838 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 285 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (838) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 839 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 286 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (839) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 840 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 287 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (840) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 854 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 288 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (854) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 857 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 289 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (857) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 858 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 290 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (858) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 859 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 291 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (859) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 863 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 292 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (863) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 864 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 293 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (864) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 865 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 294 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (865) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 866 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 295 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (866) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 872 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 296 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (872) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 878 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 297 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (878) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 884 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 298 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (884) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 888.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 299 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (888) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 889 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 300 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (889) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 890 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 301 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (890) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 891 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 302 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (891) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 891 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 303 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (891) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, הצבענו כרגע על 891.

יולי יואל אדלשטיין: 892 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 304 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (892) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 895 – מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 305 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (895) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הסתייגות 903.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 306 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (903) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 904 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 307 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (904) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 906 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 308 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (906) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 908 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 309 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (908) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין יותר הסתייגויות לסעיף 1, לכן אנחנו יכולים להצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יואל חסון: הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשה להצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא להתחיל בסבב ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – נגד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – נגד מנחם אליעזר מוזס – בעד

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו מבקשים קצת להירגע.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא בהפסקה.

טלי פלוסקוב: אנחנו בשיא ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אברהם נגוסה – בעד

טלי פלוסקוב: חברים, זה מפריע מאוד.

טלי פלוסקוב: השעה 01:30.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד סאלח סעד – אינו נוכח איימן עודה – נגד רחל עזריה – אינה נוכחת יוסף עטאונה – נגד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – נגד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי .

טלי פלוסקוב: נא לעבור לשמות חברי הכנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

טלי פלוסקוב: סיבוב שני, רבותיי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח יוסי יונה – נגד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת

מרב מיכאלי: בעד.

מרב מיכאלי: לא, נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מרב מיכאלי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח סאלח סעד – נגד רחל עזריה – אינה נוכחת עמיר פרץ – נגד איוב קרא – בעד יובל שטייניץ – בעד

טלי פלוסקוב: רבותיי, חברי וחברות הכנסת, האם יש באולם חברים שלא הצביעו וכן מעוניינים להצביע?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) יעל כהן-פארן – – –

יעל כהן-פארן: בעד.

יעל כהן-פארן: סליחה, נגד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, נא להתרכז.

טלי פלוסקוב: אתם מבלבלים פה את כולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) יעל כהן-פארן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד מישהו שרוצה להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: רבותיי, שאלה אחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש עוד מישהו שמעוניין להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: תמה ההצבעה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסכם ולהציג לנו את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות: סעיף 1, כנוסח הוועדה: בעד – 59, נגד – 53.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות לאחר סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו – כלומר עם מרכז האופוזיציה – מסירים את הסתייגויות 955, 956, 957, 958, 959.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 – מורידים את 959, 971, 972, 983, 989, 993.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו כרגע נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה, כי ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, סעיף 2, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 310 בעד סעיף 2 – 59 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 59 בעד, 54 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 – אנחנו מסירים את הסתייגויות מס' 1005, 1007, 1008, 1009, 1010, וכן את 1001, 1012, 1013, 1014 ו-1015.

יולי יואל אדלשטיין: אלה ההסתייגויות שהוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע על הסתייגות 1016, לסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 311 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1016) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 1017 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 312 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1017) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 54, נגד – 59.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 1018 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 313 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1018) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1019 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 314 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1019) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1020 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 315 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1020) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1021 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 316 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1021) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1059 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 317 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (1059) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1062 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 318 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1062) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 53 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 לא נותרו הסתייגויות, ולכן נוכל להצביע על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 319 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 53 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד הסעיף – 60, נגד – 53, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ בטעות תמכה בסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא נשנה את תוצאות ההצבעה, אבל נרשום את זה בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת לסעיף 4 הסתייגות 1145.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 320 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1145) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מצביעים על הסתייגות 1146.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 321 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1146) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1147 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 322 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1147) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1148 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 323 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1148) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1149 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 324 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1149) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1150 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 325 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1150) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1152 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 326 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (1152) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1153 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 327 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1153) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1155 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 328 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1155) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 59 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא נותרו יותר הסתייגויות לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 329 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 59 נגד – 54 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 59 בעד, 54 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 4 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי סעיף 4 – הסתייגות 1156.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 330 בעד – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1156) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת אחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1157 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 331 בעד – 53 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1157) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת אחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 53 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו הגענו להסתייגות מס' 1273, בעמוד 76.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 332 בעד – 54 נגד – 58 נמנעים – 1 ההסתייגות (1273) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת אחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 54 בעד, 58 נגד, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגויות לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: להסתייגות 1273 קיימת הסתייגות לחלופין יז.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על לחלופין יז, אחרי סעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 333 בעד – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (1273) לחלופין (יז) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת אחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 57, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה ההתלהבות?

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדיין בהסתייגויות אחרי סעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על לחלופין א ל-1274.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 334 בעד – 54 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (1274) לחלופין (א) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת אחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 54 בעד, 58 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 1275 – עדיין אחרי סעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: 1275 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 335 בעד – 54 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (1275) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת אחרי סעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 59, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כל ההסתייגויות אחרי סעיף 4 לא התקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם אישרנו את כל הסעיפים לחוק בקריאה שנייה ללא הסתייגויות, ולכן אנחנו יכולים – – –

זאב אלקין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא נשארו.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להציע עוד סעיפים, אדוני השר?

יולי יואל אדלשטיין: לא נשארו עוד סעיפים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו אישרנו את הסעיפים ללא הסתייגויות, לכן אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81), התשע"ח–2017, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 336 בעד החוק – 59 נגד – 54 נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81), התשע"ח–2017, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 59, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה, כנדרש, בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש למסור הודעה למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה טעונה אישור בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ט בחשוון התשע"ח, 8 בנובמבר 2017, להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), פ/4143/20.

): חברת הכנסת שרן השכל ביקשה להעביר את הצעת החוק האמורה לדיון בוועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת הכנסת.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': מה זה קשור, אבל?

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), פ/4143/20, מוועדת הכלכלה לדיון בוועדה משותפת כדלקמן: הוועדה המשותפת תהיה בת 12 חברים, שישה מכל ועדה, בהרכב הזה: מטעם ועדת הכלכלה – חברי הכנסת יואב קיש – יושב-ראש, יעקב אשר, דב חנין, יעקב פרי, עיסאווי פריג', איתן כבל; מטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת רוברט אילטוב, יואב בן צור, שולי מועלם רפאלי, אברהם נגוסה, רועי פולקמן ואיילת נחמיאס ורבין.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע יכול להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע בעד – מאשר את הודעת ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע נגד – מבקש לא לקבל אותה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 337 בעד הצעת ועדת הכנסת – 59 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), התשע"ח–2017, מוועדת הכלכלה לוועדה משותפת לוועדת הכלכלה וועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 59 בעד, 49 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה אישרה את הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת על הקמת ועדה משותפת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ד בטבת התשע"ח, 1 בינואר 2018, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.