ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 314, 2018-02-19 00:00

טלי פלוסקוב: צוהריים טובים, היום ד' באדר התשע"ח, 19 בפברואר 2018.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש (תיקון מס' 2) (קבלת תרומות), התשע"ח–2018; העת חוק הרשות הלאומית לתרבות הלדינו (תיקון מס' 2), התשע"ח–2018; הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/5131/20 וכלה בהצעת חוק פ/5158/20:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (עצמאות מבקרי פנים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, סתיו שפיר, אכרם חסון, מוסי רז, קסניה סבטלובה, תמר זנדברג, איל בן ראובן, מיקי לוי, דב חנין ומיכל בירן; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכאות לאם יחידנית המקבלת תשלומי מזונות מהמוסד לביטוח לאומי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין ויוסף ג'בארין; הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים בכנסים במימון ציבורי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, יואל חסון, קסניה סבטלובה, יוסי יונה, סתיו שפיר, יעל גרמן, דב חנין, עאידה תומא סלימאן, נורית קורן, יפעת שאשא ביטון, מרב מיכאלי ורויטל סויד; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – הגבלת השימוש באמצעי כפייה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, אכרם חסון, מוסי רז, יצחק וקנין, דב חנין, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, מיכל בירן, סתיו שפיר ויעל גרמן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (תמריץ למתמחים באונקולוגיה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, לאה פדידה, נחמן שי, מיקי לוי, מוסי רז, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יואל חסון, איציק שמולי ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק יום לציון רצח העם האוקראיני, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אכרם חסון; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות ביישובים כפריים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, אמיר אוחנה ואיתן ברושי; הצעת חוק יום האחדות, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק השאלת כלי נגינה, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק הרחבת ההגדרה "חבלת שירות" לעניין תגמולים ושיקום (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עפר שלח, אבי דיכטר, אלי אלאלוף, ענת ברקו ומאיר כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת מתן רישיון נהיגה לטרקטורון), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפני סגירת עסק באזורים מוכי אבטלה, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, עפר שלח,

ירדנה מלר-הורוביץ: דב חנין, יוסי יונה וסאלח סעד; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חופש בחירת שמאי מקרקעין בהליך משכנתה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, רועי פולקמן, אלי אלאלוף, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, מרב מיכאלי, מאיר כהן, יצחק הרצוג, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן כבל, מיכל בירן, נחמן שי, יואל רזבוזוב, טלי פלוסקוב, ענת ברקו, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, עליזה לביא, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, טלב אבו עראר, תמר זנדברג, יעל כהן-פארן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטול איסור התארגנות במשטרה ובשירות בתי הסוהר (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, עמיר פרץ וסאלח סעד; הצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – נישואין אזרחיים בשטח שגרירות בישראל), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק הגבלת פרסומות ושיווק של הלוואות (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יהודה גליק ונחמן שי; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – צבירת ימי חופשה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, לאה פדידה, נחמן שי, איתן ברושי, זוהיר בהלול, יחיאל חיליק בר, מוסי רז, דב חנין, סעיד אלחרומי, עבד אל חכים חאג' יחיא, חמד עמאר, אחמד טיבי, איציק שמולי, עיסאווי פריג', יעל כהן-פארן, מסעוד גנאים, מיקי לוי, אכרם חסון, איתן כבל ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – הסעות לניצולי שואה בודדים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי ומירב בן ארי; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – ביטול תקופת ההתיישנות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, לאה פדידה, נחמן שי, איתן ברושי, זוהיר בהלול, מוסי רז, דב חנין, סעיד אלחרומי, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, חמד עמאר, איציק שמולי, עיסאווי פריג', יעל כהן-פארן, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, מיקי לוי, אכרם חסון ואיתן כבל; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – ביטוח מפני אובדן כושר עבודה ומוות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הגנה מפני הכחשת השואה (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יאיר לפיד, נורית קורן, רוברט אילטוב, אחמד טיבי, דב חנין, סעיד אלחרומי, איל בן ראובן, יוסי יונה, סאלח סעד, לאה פדידה, קסניה סבטלובה, יעל כהן-פארן, זוהיר בהלול, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, מוסי רז, עאידה תומא סלימאן, מיכל רוזין, עמיר פרץ, עמר בר-לב, איימן עודה, נחמן שי, רויטל סויד, מיקי לוי, אורלי לוי אבקסיס, מאיר כהן, יואל חסון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', קארין אלהרר, איתן כבל, מירב בן ארי, יהודה גליק, יצחק וקנין, טלי פלוסקוב, מיכאל מלכיאלי, אכרם חסון, אברהם נגוסה, מנחם אליעזר מוזס, יעקב אשר, מכלוף מיקי זוהר, אורי מקלב, חמד עמאר, יואב בן צור, יוליה מלינובסקי, אורן אסף חזן, בצלאל סמוטריץ, יעקב מרגי, מרב מיכאלי, איילת נחמיאס ורבין, עודד פורר, תמר זנדברג, נאוה בוקר, משה גפני, ניסן סלומינסקי, מיקי רוזנטל, עליזה לביא, יעל גרמן, יואל רזבוזוב ויצחק הרצוג; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – ביטוח פנסיוני לחייל משוחרר), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון (תיקון – איסור על מכירת מוצרים במחירי הפסד), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, איל בן ראובן, סאלח סעד, לאה פדידה, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עודד פורר, מיכל בירן, יפעת שאשא ביטון, אכרם חסון, מוסי רז, מיקי לוי, נורית קורן, יצחק וקנין, יעקב מרגי, ניסן סלומינסקי, נאוה בוקר, איתן כבל, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, רויטל סויד, איציק שמולי, מרב מיכאלי, מאיר כהן, טלי פלוסקוב, מיקי רוזנטל, יהודה גליק, אילן גילאון, אורי מקלב ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק להיטל על תקבולים ממכירת מוצרי טבק וצמצום השלכת פסולת בשל השימוש בהם, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, יהודה גליק, מוסי רז, אכרם חסון, יעל גרמן, קסניה סבטלובה, תמר זנדברג,

ירדנה מלר-הורוביץ: איל בן ראובן, דב חנין ומיכל בירן; הצעת חוק המטה להיערכות הלאומית להזדקנות האוכלוסייה, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק הגנה מפני הכחשת השואה (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – דין וחשבון והוראות לעניין חיוב מפעל בהשבת הטבת מס), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, מיקי רוזנטל, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה; הצעת חוק החלת הריבונות של מדינת ישראל בחבלי יהודה והשומרון, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ויואב קיש.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת מיקי לוי ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – ביטל הפסקת פעילות הטלוויזיה הלימודית), התשע"ח–2017, פ/4742/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת נורית קורן, איציק שמולי, רחל עזריה ויצחק וקנין בנושא: נוקשות של פקחי הרכבת הקלה בירושלים; בהצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי ואיתן ברושי בנושא: משרד האנרגיה ורשות הגז מעכבים חיבור מפעלים לגז, זאת על אף הקצאות התקציב הנדרשות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אורי מקלב, רויטל סויד ומסעוד גנאים בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הטלת דוחות תנועה בלא קביעת פרמטרים מקצועיים.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת טלי פלוסקוב ומיכל בירן בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם השכר בין ההסתדרות החדשה ובין ארגון חברות האבטחה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק י"ב (רישוי עסקים), סעיפים 108(23) – פרק ב'1 המוצע, וסעיף 109(ב)(1) – לעניין פרק ב'1 (רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: 1.

טלי פלוסקוב: ראש ממשלה ללא מנדט מוסרי וציבורי;

טלי פלוסקוב: 3.

טלי פלוסקוב: תפקודו של ראש הממשלה תחת חקירות וחשדות לשוחד;

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעות סיעות המחנה הציוני, הרשימה המשותפת, יש עתיד ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בנושאים שונים.

טלי פלוסקוב: על שלוש ההצעות הראשונות, של המחנה הציוני, יש עתיד ומרצ, ישיב השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין, ועל ההצעה הרביעית, של הרשימה המשותפת, ישיב השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו עוברים להצעה הראשונה, של המחנה הציוני: ראש ממשלה ללא מנדט מוסרי וציבורי.

טלי פלוסקוב: תציג את ההצעה חברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה רבה, גברתי.

סתיו שפיר: אני מתכבדת להגיש את הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני.

סתיו שפיר: אני חושבת, אם תרשי לי, שגם חברי כנסת ממפלגתך, ובעיקר את ואנשים ישרים אחרים, הייתם צריכים להצטרף אלינו לאי-אמון בממשלה הזאת, מאחר שזה ברור כשחר – ועוד בלי שאנחנו שמים את ההחלטה במישור הפלילי על השולחן – ברור כשמש שראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, שכבר הודה בעבירות, בחלק מהעבירות המיוחסות לו, במישור הציבורי, המוסרי, לא יכול להמשיך לכהן כראש הממשלה ולא יכול להמשיך ולקבל החלטות על ביטחון המדינה, על כלכלת המדינה, על עתיד המדינה.

סתיו שפיר: נתניהו אחרי פרסום ההמלצות יכול היה לעמוד מול הציבור הישראלי ולעשות את הדבר המכובד: לומר שהוא מעריך את עבודת המשטרה, הוא סומך על המשטרה, הוא יגן על עצמו בבית המשפט – או היכן שיידרש לכך – אבל חס וחלילה שלא לערער את אמונו של הציבור הישראלי במוסדות אכיפת החוק והמשפט.

סתיו שפיר: במקום זה נתניהו נעמד על הדוכן וסיפר לציבור שאסור לסמוך על משטרת ישראל.

סתיו שפיר: מסמך מוטה, מחורר כמו גבינה שווייצרית, הוא קרא להמלצות.

סתיו שפיר: איך הם בכלל יכולים לנהל את החקירות באופן אובייקטיבי?

סתיו שפיר: איך הם יכולים לתת המלצות אובייקטיביות – משטרת ישראל, כן?

סתיו שפיר: וכך מדבר ראש הממשלה על המשטרה.

סתיו שפיר: כיצד חושב ראש הממשלה שיתייחסו אזרחי ישראל לחוק כשכך הוא מתייחס למשטרה שאמורה לשמור עליו?

סתיו שפיר: במהלך הנאום נתניהו קרא למשטרה – חמש פעמים אמר שההמלצות מופרכות, טעויות הזויות, מופרכות לחלוטין.

סתיו שפיר: תוך כדי הנאום הזה הוא גם התוודה על קבלת מתנות.

סתיו שפיר: הוא הודה, הודה בקול ברור, בכך שהוא ניסה לסגור ערוץ טלוויזיה בגלל אינטרס אישי.

סתיו שפיר: רק על המעשים האלה ברור שראש הממשלה לא יכול עוד לכהן בתפקידו, ושכל יום שהוא נמצא בשלטון מסכן אותנו, מסכן את ביטחון ישראל.

סתיו שפיר: אם צריך עוד הוכחות אני אקרא לכם את הדברים של השר גלעד ארדן.

סתיו שפיר: הוא קרא לראש הממשלה לרחם על אזרחי המדינה – אני מצטטת – "ולשחרר אותם מנוכחותו בלשכת ראש הממשלה".

סתיו שפיר: לדבריו "שום מקום עבודה, ודאי לא משרד ראש הממשלה, לא יכול להרשות לעצמו שמי – – – מנהל אותו יקדיש את מרב זמנו להתייעצויות עם עורכי דין ויועצים" במטרה "להיחלץ מזרועות החוק"; כל פעם שראש הממשלה הגיע לתחתית, הוא מוכן "לרדת נמוך יותר".

סתיו שפיר: כמובן, יש פה רק טעות אחת קטנה: השר גלעד ארדן התייחס לראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט.

סתיו שפיר: אני לא רואה את השוני בתוכן.

סתיו שפיר: היה מצופה מהשר ארדן, בעיקר כמי שממונה בין היתר על עבודת המשטרה ועל אמון הציבור במשטרה, שהוא יהיה הראשון שיגיש את התפטרותו מהממשלה הזאת, כל עוד נתניהו ממשיך לכהן בה.

סתיו שפיר: נתניהו בעצמו אמר על אולמרט דברים קשים במידה דומה: "ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי" להמשיך לקבל כאן החלטות.

סתיו שפיר: כשהוא נשאל אחר כך בטלוויזיה אם הוא מדבר גם על החלטות ביטחוניות או חושד שישנן החלטות ביטחוניות שעלולות להתקבל מתוך אינטרסים אישיים, הוא כמובן הסכים ואמר שהמצב הזה מסוכן לביטחוננו.

סתיו שפיר: איפה הוא נתניהו כשמדובר בו בעצמו?

סתיו שפיר: מייד אחרי פרסום ההמלצות יצאו שרי הממשלה וחברי כנסת בשורה של התבטאויות שהן בפני עצמן מצדיקות את האי-אמון הזה בממשלה.

סתיו שפיר: סגנית השר, שר החוץ – הלא-קיים – חוטובלי, אמרה: "אין כאן רצון לחשיפת האמת, אין כאן רצון אמיתי לכבד את כללי הדמוקרטיה הישראלית", אלא רק "רצון להחליף את השלטון בישראל".

סתיו שפיר: באמת, השר לוין?

סתיו שפיר: המשטרה מנסה להחליף את השלטון?

סתיו שפיר: המפכ"ל שאתם מיניתם מנסה להחליף את השלטון?

סתיו שפיר: אמר אקוניס שאת ראש הממשלה כמובן בוחרים בבחירות; הוא לא מורשע על בסיס המלצות משטרה או אולפני הטלוויזיה.

סתיו שפיר: חקירת המשטרה, המלצות המשטרה, הן דבר שמשול לניסיון הפיכה, כך הדגיש ואמר יושב-ראש הקואליציה דודי אמסלם; ניסיון להפיכה שלטונית.

סתיו שפיר: את אחד מנותני העדות, חבר הכנסת לפיד, הוא כינה שטינקר, לא פחות.

סתיו שפיר: מלשינים.

סתיו שפיר: מלשינים.

סתיו שפיר: איזה מן ביטוי זה "מלשינים"?

סתיו שפיר: מתי בפעם האחרונה הנוכחים כאן בחדר שמעו את הביטוי "מלשינים"?

סתיו שפיר: אני מניחה שבגן, אלא אם מי מכם חבר במאפיה.

סתיו שפיר: זה לא ביטוי שאמור להשתייך לשיח הדמוקרטי בכלל.

סתיו שפיר: מי שנותן עדות במשטרה נגד ראש הממשלה הוא מלשן?

סתיו שפיר: המשטרה מנסה לחולל פה הפיכה שלטונית?

סתיו שפיר: אתם לא מתביישים להשתמש באמירות כאלה?

סתיו שפיר: השר לוין, אתה היחיד פה שיושב מהקואליציה, ואתה יושב פה כי אתה חייב, כי חייב להיות שר תורן.

סתיו שפיר: זה בפני עצמו מביך.

סתיו שפיר: לא יכול להיות שהקואליציה לא נוכחת בדיוני הכנסת ואחר כך מדברים על כבוד הכנסת.

סתיו שפיר: ממש כבוד הכנסת.

סתיו שפיר: יושב פה – אתה אדם ישר, באמת – ומגן על שחיתות.

סתיו שפיר: איך הדבר הזה בכלל ייתכן?

סתיו שפיר: ובזמן שאתם יוצאים מגדרכם כדי להגן על השחיתות של ראש הממשלה, יוצאים מגדרכם כדי לשמוט את הקרקע תחת מוסדות שלטון החוק והדמוקרטיה; כדי לנסות לגייס את הציבור שהצביע לכם נגד המשטרה, נגד מערכת המשפט, נגד הכנסת, נגד שומרי הסף.

סתיו שפיר: אתה מוריד את הראש כרגע, השר לוין, אבל אני בטוחה שהדברים האלה כואבים גם לך ושלא לזה התכוונת כשבחרת ללכת לפוליטיקה.

סתיו שפיר: לכן אני לא מבינה איך יכול להיות שכולכם שותקים, או מנסים להדיר את רגליכם מכאן, מהמליאה.

סתיו שפיר: איך יכול להיות שלא נמצא חבר כנסת ישר אחד בקואליציה, אמיץ מספיק כדי לבוא ולהגיד: סוף, די?

סתיו שפיר: זה כבר מזמן לא עניין של שלטון ימין או שלטון שמאל.

סתיו שפיר: זה כבר מזמן לא דיון על ערכים ועל אידיאולוגיה ועל תוכניות לעתיד המדינה.

סתיו שפיר: זה הפך להיות מוסד שכל מטרתו להגן על ראש הממשלה בכיסא שלו; להגן על איש אחד, נתניהו, בשעה שהאיש הזה מוכן להחריב את כל העבודה הקשה שעשו במדינה הזאת אנשים מהעבודה ומהליכוד גם יחד, בהקמתה ואחרי כן; אנשים שהיו אנשי ימין ואנשי שמאל והקריבו חיים והקריבו את כל זמנם, את כל מרצם, את כל מה שהם יכלו, רק כדי שאנחנו נוכל לעמוד כאן היום.

סתיו שפיר: איך הממשלה מוכנה היום את כל המאמץ הזה פשוט לשפוך לתהום באמירות כל כך חסרות אחריות, במעשים עוד יותר חסרי אחריות, כאילו אין שום גבולות ואין שום קרקעית לתהום הזאת שכולנו עלולים לשקוע לתוכה?

סתיו שפיר: בשביל מה הגעתם לפוליטיקה – כדי להגן על מקומו של איש אחד?

סתיו שפיר: לא איש בעל חזון – מזמן לא שמענו את משנתו של ראש הממשלה באף תחום.

סתיו שפיר: עשר שנים בשלטון ואף החלטה משמעותית שתבטיח את הביטחון שלנו כאן, את עתידנו כאן כחברה חזקה; חברה שלא שוקעת תחת הפערים שבתוכה ותחת המגזרים השונים, אלא להפך – מנסה לחבר, להשתמש בהטרוגניות שבה ככוח לבנות חברה ישראלית.

סתיו שפיר: באמת, איפה ראש הממשלה?

סתיו שפיר: איפה החזון הגדול הזה שאותו אתם משרתים ומוכנים לעצום עיניים אל מול כל כך הרבה פשעים בדרך?

סתיו שפיר: מה אתם אומרים לעצמכם כשאתם מסתכלים במראה?

סתיו שפיר: מה אתה אומר לעצמך, כבוד השר, כשאתה נכנס למשרד בבוקר, שזו עבודה למען המדינה?

סתיו שפיר: שככה אפשר להבטיח את ביטחון המדינה?

סתיו שפיר: ראש הממשלה וכמעט כל האנשים שמקיפים אותו – ממש מעטים האנשים בלשכת ראש הממשלה שלא הורשעו כבר או הודו בעבירות או שנמצאים היום בחקירות.

סתיו שפיר: למעשה, סביב שולחן הממשלה כבר יש שורה ארוכה של אנשים שנמצאים בחקירות.

סתיו שפיר: שר הביטחון שלנו – מפלגתו בחקירות; שר הרווחה – בחקירות; ראש הממשלה – כמובן בחקירות, שורה ארוכה של ניגודי עניינים; אורי אריאל – שורה של דוחות מבקר המדינה שמעידים שהוא העביר כספי ציבור לעמותות פרטיות של מקורבים, דאג למקורבים במקום לדאוג לציבור הישראלי, במקום לדאוג לחקלאות, שהיא התפקיד שלו; שר פנים – בחקירות; יו"ר קואליציה לשעבר – בחקירות.

סתיו שפיר: איך ייתכן שלא נותר חבר כנסת אחד בקואליציה הזאת שמוכן לשים לדבר הזה סוף?

סתיו שפיר: שמוכן להגיד: די, אני פה למען אזרחי ישראל, אני לא פה למען אף פוליטיקאי; אני לא פה כדי להמשיך את עבודתו של פוליטיקאי אחד, את הישארותו בשלטון, אלא כדי לשמור על אזרחי ישראל ולשמור על המדינה?

סתיו שפיר: זה מה שנדרש מכם היום, ולכן אנחנו מגישים את האי-אמון הזה בממשלה הזאת.

סתיו שפיר: ואני מצפה מכל חברי הכנסת הישרים, הנעדרים מהחדר הזה עכשיו, שיתייצבו כאן ונראה למי מהם יהיה האומץ להצביע בעד האי-אמון שלנו ונגד ראש ממשלה מושחת.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יאיר לפיד להציג בפנינו הצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: אדם שנגדו תלויות האשמות כבדות כל כך אינו יכול להמשיך לכהן כראש ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני כמה חודשים זימנה אותי המשטרה לתת עדות באחת מפרשיות ראש הממשלה.

יאיר לפיד: עשיתי מה שיעשה כל אזרח הגון: הלכתי ועניתי על השאלות שלהם.

יאיר לפיד: עדות קצרה, 45 דקות.

יאיר לפיד: הם ידעו את כל הפרטים קודם מעדים אחרים, מרכזיים ממני – אני לא עד מפתח, אני לא עד מרכזי – אבל גם אם הייתי, לא הייתי משנה פסיק בהתנהגות שלי.

יאיר לפיד: פסיק לא.

יאיר לפיד: עצם הרעיון שיש על זה דיון, עצם הרעיון שראש הממשלה, שרים, יושב-ראש הקואליציה העזו לרמוז שיש אפשרות אחרת, רק מוכיח לאיזה תהומות הגיעה הממשלה הזאת.

יאיר לפיד: ממשלת ישראל אומרת לאזרחיה: אם מזמנים אתכם למשטרה לתת עדות והעדות הזאת עלולה להזיק לראש הממשלה, לשריו, למקורביו – תשקרו, תסתירו, תעמידו פנים ששכחתם.

יאיר לפיד: ראש הממשלה מנסה שוב ושוב לערער על אמינות המשטרה.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: יש למדינת ישראל עוד משטרה?

יאיר לפיד: יש לנו עוד רשויות חוק?

יאיר לפיד: למי תקרא בפיגוע הבא?

יאיר לפיד: למי תקרא באינתיפאדה הבאה?

יאיר לפיד: למי תקרא כשיפרצו אליך הביתה?

יאיר לפיד: המתקפה שלו על המפכ"ל ועל המשטרה היא מבישה וראויה לכל גנאי.

יאיר לפיד: לא יעזור לו.

יאיר לפיד: הטיעון שלו שמדובר בהתקפה פוליטית של שמאלנים לא מחזיק מים.

יאיר לפיד: על מי אתה מדבר, על המפכ"ל שאתה בעצמך מינית, איש חובש כיפה שגדל בקריית ארבע והקדיש את כל חייו לציד מחבלים?

יאיר לפיד: על היועץ המשפטי שאתה בעצמך מינית?

יאיר לפיד: על פרקליט המדינה שאתה בעצמך מינית?

יאיר לפיד: על מבקר המדינה שאתה בעצמך מינית?

יאיר לפיד: אלה השמאלנים?

יאיר לפיד: הם חלק מהתקשורת העוינת?

יאיר לפיד: אלא שראש הממשלה ממשיך לספר לכולם שרודפים אותו; שהכול קונספירציה אחת גדולה.

יאיר לפיד: אני מקבל המלצות, הוא אמר בנאומו האחרון, ולפיד מקבל מחיאות כפיים.

יאיר לפיד: אולי, אדוני ראש הממשלה, אולי זה מפני שאני נהגתי כשורה ואתה קיבלת מיליון שקל?

יאיר לפיד: אולי זאת הסיבה?

יאיר לפיד: אולי זה מפני שאני דאגתי לאינטרס הציבורי ואתה דאגת למי שהעביר לך מיליון שקל של מתנות?

יאיר לפיד: אתה ממשיך לחזור על הטיעון המופרך שמותר לקבל מתנות.

יאיר לפיד: לראש עירייה מותר לקבל מתנות?

יאיר לפיד: לרופא בבית חולים ציבורי מותר לקבל מתנות?

יאיר לפיד: לקצין משטרה מותר לקבל מתנות?

יאיר לפיד: תחשבו מה היה קורה אם היה מתברר שרוני אלשיך קיבל ממישהו בעולם מיליון שקל מתנות – איזו מסיבת עיתונאים ראש הממשלה היה מכנס, מה הוא היה אומר.

יאיר לפיד: זו המדינה שאתה רוצה פה – מדינה שבה אין בעיה לנבחר ציבור לקבל מיליון שקל לקנות ולמכור את חופש העיתונות?

יאיר לפיד: מדינה שבה מקורבי ראש הממשלה מוכרים את הביטחון הלאומי בכסף?

יאיר לפיד: זו המדינה שאתה רוצה, אדוני ראש הממשלה?

יאיר לפיד: אני מסתכל על השרים – כץ, ארדן, כחלון, בנט, שקד, גמליאל, אקוניס, ליברמן, לוין – ושואל את עצמי מתי מישהו מהם יגיד מה שכולנו יודעים שהם חושבים; מה שהם אומרים בחדרים סגורים.

יאיר לפיד: זה לא קורה.

יאיר לפיד: מנזר השתקנים.

יאיר לפיד: זה לא הליכוד, זה לא הליכודניקים שאני מכיר.

יאיר לפיד: זה לא הליכודניקים שגדלתי איתם.

יאיר לפיד: מאחורי הגב שלי בחדר שלי בכנסת תלויה תמונתו של מנחם בגין.

יאיר לפיד: תגידו אתם, מה מנחם בגין היה חושב על ראש ממשלה שמקבל פינוקים במיליון שקל?

יאיר לפיד: מה מנחם בגין היה אומר על זה?

יאיר לפיד: מה מנחם בגין היה אומר על ראש ממשלה שהמקורבים שלו מוכרים את הביטחון הלאומי בשביל בצע כסף?

יאיר לפיד: כשחבר הכנסת ביטן עוד היה יושב-ראש הקואליציה הוא עלה על הדוכן הזה פה, בכנסת, ואמר משפט שהאמת, אותי הצחיק.

יאיר לפיד: הוא אמר: לפיד לא שווה כלום, אין אפילו על מה לחקור אותו.

יאיר לפיד: כאילו, אם תהינו על מה לחקור אותך, אתה לא שווה כלום, כי ככה חושבים בחצר של נתניהו, ככה הם מתנהלים, זה העולם שבו הם חיים.

יאיר לפיד: יושב-ראש הקואליציה שהחליף אותו כבר לא מצחיק בכלל.

יאיר לפיד: כשדוד אמסלם שמע שזומנתי לתת עדות במשטרה ומילאתי את חובתי האזרחית הוא עלה הנה לבימת הכנסת וקרא לי שטינקר.

יאיר לפיד: למלשינים, הוא אמר, למלשינים אל תהי תקווה, כי אמרתי את האמת במשטרה כשזימנו אותי להעיד.

יאיר לפיד: ככה מדברים עבריינים.

יאיר לפיד: ככה מתנהלות משפחות פשע, לא יעזור לכם.

יאיר לפיד: עליי לא מאיימים.

יאיר לפיד: עלינו לא מאיימים.

יאיר לפיד: אנחנו חזקים וישרים ולא חייבים כלום לאף אחד, ואין כוח גדול מזה בעולם.

יאיר לפיד: ואני אומר להם מפה – לראש הממשלה, למקורביו: דווקא יש לי תקווה.

יאיר לפיד: יש לי תקווה לראות במדינת ישראל שלטון נקי והגון וישר וממשלה שתחשוב על הילדים שלנו במקום רק על עצמה ועל האינטרסים שלה.

יאיר לפיד: ראש הממשלה לא יכול לקבל מיליון שקל ממיליארדר.

יאיר לפיד: הוא לא יכול לנהל שיחות כפי שהוא ניהל עם נוני מוזס.

יאיר לפיד: הוא לא יכול לנהל יחסי תן וקח כאלה עם אלוביץ', יחסים שנובעים רק מדבר אחד: מהאובססיה המוזרה שלו למה שכותבים עליו, מהעיסוק האין-סופי שלו במה שאומרים עליו.

יאיר לפיד: היועץ המשפטי, בית המשפט, הם שיכריעו בשאלה מה הוא קיבל בתמורה, אבל אני מזכיר לכם: איש אינו מכחיש את העובדה שהוא קיבל פינוקים ומתנות במיליון שקל, וזו רק ההתחלה.

יאיר לפיד: הרי ראש הממשלה ייחקר בפרשת הצוללות – אני אמרתי את זה פה על הדוכן עוד כשביציעים האלה צעקו: לא נכון, הוא לא ייחקר.

יאיר לפיד: עכשיו אנחנו כבר יודעים שהוא ייחקר.

יאיר לפיד: זו פרשיית השחיתות הביטחונית הגדולה בתולדות המדינה, והוא יצטרך לענות לנו סוף-סוף על השאלה שהוא עושה הכול כדי לא לענות עליה: למה אישרת לגרמנים למכור צוללות מתקדמות למצרים בלי שמשרד הביטחון ידע, בלי ששר הביטחון ידע, בלי להביא את זה לקבינט או לעדכן את הקבינט, בלי שצה"ל והרמטכ"ל ידעו?

יאיר לפיד: מי ביקש ממך?

יאיר לפיד: למה ביקשו ממך?

יאיר לפיד: מעבר לזה, מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה ראש ממשלה שעסוק בחקירותיו הפליליות במקום בענייני המדינה.

יאיר לפיד: תראו את הימים האחרונים, שהתחילו עם חדירת מל"ט איראני בגבול הצפון והמשיכו עם זה שהרוסים בעצם נותנים גיבוי מלא לאיראנים במקום לישראל בסוריה והמשיכו עם פיגוע חמור בעזה.

יאיר לפיד: ובכל הזמן הזה נתניהו עסק בעיקר בנאומים ובפוסטים נרגנים על חקירותיו, וישב עם עורכי דינו ישיבות ארוכות והתעסק כרגיל בתדרוכים אין-סופיים לתקשורת שלו.

יאיר לפיד: קשה להאשים אותו, הוא נלחם על חייו.

יאיר לפיד: אני מבין את זה, אלא שהוא נלחם על חשבון אזרחי ישראל.

יאיר לפיד: מגיע לישראל ראש ממשלה במשרה מלאה שלא עוסק בשום דבר אחר.

יאיר לפיד: שיבחר את הדרך הנוחה לו: אם הוא לא רוצה להתפטר, שיצא לנבצרות, שיצא לחופשה, מצידי, וימנה במקומו ראש ממשלה זמני מהליכוד.

יאיר לפיד: יישמר העיקרון הקדוש ששלטון מחליפים רק בקלפי – גם אני מעדיף את זה כך.

יאיר לפיד: אני מעדיף להתמודד ולנצח בקלפי, לא בגלל עניינים משפטיים; שאזרחי ישראל ילכו בראש מורם ויבחרו בעתידם במקום בעברם.

יאיר לפיד: כן, אני מעדיף את זה ככה.

יאיר לפיד: אבל עד שייגמר העניין המשפטי, נתניהו לא יכול להמשיך בתפקידו.

יאיר לפיד: זה לא טוב למדינה, והמדינה חשובה יותר מכל אחד מאזרחיה, כולל בנימין נתניהו.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: תפקודו של ראש הממשלה תחת חקירות וחשדות לשוחד.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, גם לרשותך, ודאי, עד עשר דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כמו בכל שני, אני רואה את החברות מנשים למען שלום איתנו, זוהרות כמו תמיד.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אני מסתכל על הצד השמאלי שלי – אף לא אחד מחברי הקואליציה נמצא.

יואב גלנט: – – –

עיסאווי פריג': השר גלנט, אני עכשיו רוצה לחשוב: האם הוא מתבייש לשבת מסביב לעיגול שהוא לוקח מקום אצלנו?

יואב גלנט: אני רוצה לראות איך זה להרגיש בתור מיעוט.

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עיסאווי פריג': עובדה שלא הבחנתי בך; כאילו אתה מתחבא, מתבייש במה שראש הממשלה עושה.

יואב גלנט: שאני אעלה להשיב לך?

יואב גלנט: אני אעלה אם היושב-ראש יתיר לי.

יואב גלנט: לא בטוח שאתה רוצה לשמוע את התשובה שלי.

עיסאווי פריג': טוב, אני אמשיך, אם כך.

עיסאווי פריג': השר לוין, אני מבין, לא נעים להיות נוכח במליאה באווירה כזאת.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': לא, לא הכי נעים שכל החברים – – –

יריב לוין: לא – – – אתכם מדברים, אותנו – עושים.

יריב לוין: כשתהיה הצבעה, כולנו – – –

עיסאווי פריג': אתה בודד במערכה.

יואב גלנט: יריב לוין ואני זה מספיק.

עיסאווי פריג': זה מספיק?

עיסאווי פריג': שלחו אותך לבד למערכה.

יריב לוין: זה לא נורא.

עיסאווי פריג': היום, חברים, התווסף לזה חבר הכנסת מיקי זוהר, שהיום החליט להיות זוהר יותר מתמיד.

עיסאווי פריג': אני מודה לחבר הכנסת מיקי זוהר.

עיסאווי פריג': הוא רהוט חבל על הזמן, יש לו יציאות, והוא יודע להוציא את המשפטים הנכונים.

עיסאווי פריג': אבל היום הייתה לו הברקה מיוחדת.

עיסאווי פריג': מה אמר חבר הכנסת מיקי זוהר?

עיסאווי פריג': מה רוצים מנתניהו?

עיסאווי פריג': זה כמו רצח רבין, אמר חבר הכנסת מיקי זוהר.

עיסאווי פריג': חברים, נתניהו עדיין כאן.

עיסאווי פריג': הילדים שלו איתו, אשתו איתו, הוא מטייל, הוא נהנתן, הוא מתפנק.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין באדמה, מת.

עיסאווי פריג': הוא מת, הוא לא כאן.

עיסאווי פריג': הוא נרצח, הוא לא כאן.

עיסאווי פריג': ועם כל הבושה, אתה בא ומשווה רצח וראש ממשלה שהוא לא איתנו, באדמה, מת, לראש ממשלה שחי על פינוקים, לראש ממשלה נהנתן – אני לא רוצה להשתמש ב"מושחת"; את זה בית המשפט יחליט, אני רוצה להיות ילד טוב בקטע הזה; הוא התפנק בכמה מאות, לפי הסיפורים.

עיסאווי פריג': אין בושה לדברים?

עיסאווי פריג': ושתיקת הכבשים של כל חברי הקואליציה וחברי הממשלה מכל המפלגות, שתיקת כבשים.

עיסאווי פריג': כשהם שומעים אמירה כזאת – שותקים.

עיסאווי פריג': מה קורה לנו?

עיסאווי פריג': מה קורה, חברים?

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': כולם הפכו להיות שומרי ראש?

עיסאווי פריג': אתם לא חייבים לעשות את זה.

עיסאווי פריג': אם ראש הממשלה אכן מושחת, מערכת המשפט תחליט.

עיסאווי פריג': מה זה קשור אליכם?

עיסאווי פריג': למה אתם חייבים להיות שומרי ראש שלו?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה אתם מכניסים לאווירה, לבית הזה, למדינה, לחברה את כל מושגי המאפיה?

עיסאווי פריג': רצח רבין?

עיסאווי פריג': ויושב-ראש הקואליציה בשבוע שעבר הרחיק לכת והשתמש במושגים שלא ראויים למקום הזה: מלשין ושטינקר.

עיסאווי פריג': למה אתם חייבים לעשות את זה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אתם לא חייבים לעשות את זה.

עיסאווי פריג': חברים, בחמש השנים שאני בכנסת, בכל הדיבורים על השחיתויות, ועל 1000, 2000, 3000 ו-4000, אנחנו מקשיבים; סדר-היום נקבע.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, הגג של המשכן דולף.

עיסאווי פריג': אני אומר לך, אי-אפשר לחיות באווירה כזאת.

עיסאווי פריג': כל הדברים הבסיסיים בחברה מתוקנת הפכו להיות הפוכים: מותר להיות מושחת; מותר – – –

יריב לוין: – – – אתה רואה – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה ראש ממשלה מושחת – זה מיינסטרים, זה המצב.

עיסאווי פריג': ומי שנותן עדות הוא שטינקר – זה המצב.

עיסאווי פריג': הופכים את הרע לטוב ולהפך.

עיסאווי פריג': על זה אנחנו צריכים לבנות חברה?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, על זה?

עיסאווי פריג': אני לוקח את הראש אחורה: היו דיונים בוועדת הכלכלה בכל הרפורמה בתקשורת.

עיסאווי פריג': ועדת הכלכלה בשנים האחרונות דנה בתקשורת בעשרות דיונים.

עיסאווי פריג': הייתה רפורמה בתקשורת לפני שנתיים, נדמה לי, והיה דיון מאוד יצירתי ומאוד מרגש, שכל הגופים השתתפו בו, וכל הזמן היו לחשושים – היו לחשושים בין החברים שיש פיל בחדר.

עיסאווי פריג': יש פיל בחדר.

עיסאווי פריג': ואני הייתי שומע ולא מבין.

יריב לוין: אני שמעתי קרנף.

עיסאווי פריג': מה הפיל שבחדר?

עיסאווי פריג': פתאום – אז איש המבצעים, מנכ"ל משרד התקשורת, היה בא באופן קבוע לישיבות ועדת הכלכלה, וכל הזמן החברים אמרו: יש פיל בחדר, יש פיל בחדר.

עיסאווי פריג': ואני לתומי, חדש בעניינים האלה, לא מבין את המורכבות.

עיסאווי פריג': עכשיו אני מבין מי הפיל ומה עשה איתנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואת מי הפיל.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': מי הפיל ואת מי הפיל.

עיסאווי פריג': אם הכנסת התשע עשרה, חברים, הופלה על ידי ישראל היום, כנראה הכנסת העשרים תופל בגלל וואלה.

עיסאווי פריג': אז הכול בגלל המדיה, וכל זה – באמת, זה ככה נראה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם התקשורת אשמה.

עיסאווי פריג': עוד פעם התקשורת אשמה.

עיסאווי פריג': התקשורת אשמה.

עיסאווי פריג': תסבירו לי, מה נכון?

עיסאווי פריג': מה נכון?

עיסאווי פריג': מיקי זוהר משתמש ברצח רבין ומסית.

עיסאווי פריג': הוא מספר אחת.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': והתקשורת אשמה, רוצה את ראשי, אבל בינתיים ישראל היום כאן, וואלה כאן, אז מה נשאר?

עיסאווי פריג': אז מי התקשורת?

עיסאווי פריג': חברים, בוא נחסוך לעצמנו ולכל הצופים ולכל אזרחי המדינה את עוגמת הנפש.

עיסאווי פריג': בניתם מדינה, נהייתה כאן מדינה – בואו תשמרו עליה.

עיסאווי פריג': לפחות שהנוהל התקין יהיה חלק בה.

עיסאווי פריג': אתם מתפארים בנס ומדברים על הנס – תשמרו עליו.

עיסאווי פריג': תשמרו עליו.

עיסאווי פריג': לא מותר להיות גנב, לא מותר להיות מושחת.

עיסאווי פריג': לא ולא ולא.

עיסאווי פריג': ישנם ערכים יותר חשובים מכל שלטון – חשובים מביבי, חשובים מכל האנשים – וחבר הכנסת, כבוד השר גלנט, אני לא פוטר אתכם, כולנו ושאר המפלגות, מאחריות.

עיסאווי פריג': בשתיקת

עיסאווי פריג': כם אתם שותפים לכל מה שקורה, וימים יגידו.

עיסאווי פריג': ההיסטוריה תשפוט אתכם על שתיקתכם.

יריב לוין: מי שותק?

עיסאווי פריג': ההיסטוריה תשפוט אתכם.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם ומזהיר.

יריב לוין: – – – עשר דקות.

יריב לוין: מי שותק?

עיסאווי פריג': הצעת האי-אמון שאנחנו מגישים היא מתבקשת המציאות.

עיסאווי פריג': היא מתבקשת המציאות.

עיסאווי פריג': אני מבקש, בואו נעשה את זה בהסכמה.

עיסאווי פריג': בואו בהסכמה.

עיסאווי פריג': אתם אומרים שהעם יבחר?

עיסאווי פריג': שהעם יבחר.

עיסאווי פריג': העם רואה את הדברים, והוא יבחר.

עיסאווי פריג': בוא נעשה את זה בהסכמה, נחסוך את הטרחה, נחסוך עוגמת נפש, שלא יהיה עוד 1000, שלא נגיע ל-5000 ו-6000.

עיסאווי פריג': בוא נחסוך ונשמור על מינהל תקין ועל שארית הדמוקרטיה ושארית המוסר שהשארנו למערכת.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: שמענו הצעות אי-אמון מטעם המחנה הציוני, יש עתיד ומרצ, ואני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת ושר התיירות, חבר הכנסת יריב לוין, להשיב על שלוש הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תנומק הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אדוני היושב-ראש, אני אכן מבקש להשיב על שלוש הצעות האי-אמון, אבל אני לא כל כך יכול לעשות את זה כאשר מי שהציג את האי-אמון מטעם יש עתיד איננו נמצא במליאה.

יריב לוין: אז אני מקווה מאוד שהוא בדרכו לכאן, לכן אני אשיב לו בהמשך הדברים.

יריב לוין: אני אשמח אם יודיעו לו שאני ממתין לו, כי אני רוצה גם להשיב לו וגם לשאול אותו כמה שאלות שאולי הגיע הזמן שהוא ייתן עליהן מענה, כי אני הקשבתי היטב לנאום שלו; משום מה לא שמעתי אפילו בדל של תשובה.

יריב לוין: אז אני ממתין, ואני מקווה שהוא אכן יגיע.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אלוהי הצביעות עשו להם מקדש, והינה באים ראשי האופוזיציה זה אחר זה ומביאים את מנחתם.

יריב לוין: הדמוקרטיה הישראלית מוקרבת על ידם לאלוהי הצביעות שאין למעלה ממנה.

יריב לוין: שמעתי פה את חברת הכנסת סתיו שפיר – כל מילה שנייה: מושחתים, כל מילה שלישית: חקירות.

יריב לוין: ואז נזכרתי, אדוני היושב-ראש – – –

סתיו שפיר: מה לעשות שזאת המציאות?

יריב לוין: נזכרתי, אדוני היושב-ראש, במשהו מאוד מאוד מאוד מעניין, באמת מעניין – נזכרתי בדברים הקשים שאמרה חברת הכנסת סתיו שפיר כאשר לראשות מפלגתה נבחר אדם שבהיותו איש ציבור שתק בחקירות.

יריב לוין: אילו התקפות – תשמע, היא אפילו כמעט – אדוני היושב-ראש – – –

סתיו שפיר: לא לאינטליגנציה שלך המתקפה הפופוליסטית הזאת – – –

יריב לוין: היא אפילו כמעט שקלה לוותר על מקומה ברשימת המחנה הציוני, כי מדובר הרי במשהו נורא.

סתיו שפיר: יש לך מה לענות – – –

יריב לוין: איזו צביעות, איזו צביעות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני השר.

יריב לוין: איזו חוצפה, איזו חוצפה – – –

סתיו שפיר: מה, מה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שפיר, זה לא ילך כך.

יולי יואל אדלשטיין: נא להקשיב לתשובת השר.

יריב לוין: איזו חוצפה – –

סתיו שפיר: הוא – – –

יולי יואל אדלשטיין: את פנית בדיוק אליו ולאחרים, ואני לא זוכר שהוא הגיב.

יולי יואל אדלשטיין: אז עכשיו הוא פונה אליך.

יריב לוין: – – לעמוד על הדוכן הזה – – –

סתיו שפיר: אני חושבת שראוי שהוא יגיב – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לאפשר לו להשיב.

יריב לוין: לעמוד על הדוכן הזה, לחרוץ משפט – – –

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש לא חושב שיש ערך בכך שהשר יענה על הדברים, לתוכן הדברים שנאמרו באי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא כותב נאומים לשרים, אמרתי את זה עשרות פעמים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לא ליושב-ראש האופוזיציה.

קריאות: – – –

יריב לוין: אתם לא נותנים לומר מילה.

יריב לוין: איזו חוצפה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ידבר, או שאני אתחיל לקרוא לסדר.

יריב לוין: אולי תחכו רגע?

יריב לוין: אולי תשמעו פעם אחת?

יעל כהן-פארן: זה לא רלוונטי.

יריב לוין: אה, את תקבעי מה רלוונטי?

יריב לוין: אני מבין.

יריב לוין: אני מבין.

קריאות: – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני חושב ששגינו שגיאה קשה כאשר התקנו בשעתו את תקנון הכנסת.

יריב לוין: אומנם לא יכולנו לצפות שחברת הכנסת כהן-פארן תיבחר כבר לכנסת העשרים – לא, אני מודה, לא ידענו.

יריב לוין: לו ידענו, היינו כנראה מכניסים סעיף שאנחנו נקבל ממנה אישור רלוונטיות לפני שננאם, אולי גם לפני הצעות חוק.

יעל כהן-פארן: הלוואי.

יריב לוין: חברת הכנסת כהן-פארן, תני לי לומר את דבריי, ואם משהו לא ימצא חן בעינייך, יש לך כל הכלים להגיב: תכתבי פוסט בפייסבוק או תגיבי כשתדברי כאן באחת מהצעות החוק.

יריב לוין: אבל אל תסתמי לי את הפה ואל תחליטי בשבילי מה רלוונטי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אז ביד אחת אפשר להרשיע כבר ראש ממשלה – רק מסיבה אחת, כמובן:

יריב לוין: הוא לא שייך למחנה הנכון ולצד הנכון של המפה, ופתאום אין זכויות אדם ואין זכויות אזרח ואין כללים ואין כלום.

יריב לוין: אבל כשרוצים לנצח בבחירות ולהחליף את אותו ראש ממשלה, אז אין שום בעיה.

יריב לוין: אגב, לא רק עם מספר אחת ברשימה והמועמד לראשות ממשלה; הייתה גם מספר שתיים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יריב לוין: היא – כך לפחות, נדמה לי שגם את יודעת, חברת הכנסת סתיו שפיר – קיבלה חוות דעת מנוני מוזס, הגישה ותמכה בחוק ישראל היום – שאגב, עוד כמה וכמה מהיושבים כאן בצד הזה של האולם תמכו בו; הגישו את הצעת החוק; קיבלו גם תמורה ברורה: סיקור פנטסטי, מדהים, מלטף, בכל מקום.

יריב לוין: בכל מקום.

סתיו שפיר: אם היה פה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: בכל מקום.

יריב לוין: האמת היא מאוד קשה, אני יודע.

יריב לוין: באמת קשה.

יריב לוין: את יודעת למה אני יכול לשמוע אתכם תמיד באורך רוח?

יריב לוין: לא כי אני עשוי מחומרים אחרים.

יריב לוין: כי כשאתה שומע את הדברים האלה ואתה יודע שאין בהם בסיס ואין בהם שום אמת ושהדרך שלנו היא נכונה וצודקת, יש לך גם את שאר הרוח כדי להאזין ולשמוע.

יריב לוין: כשאין לך הביטחון הזה, כשאתה יודע טוב מאוד שמה שאתה אומר הוא צביעות לשמה, הוא מנוגד לאמת ומנוגד למציאות, אתה גם מגיב בצורה הזאת.

סתיו שפיר: אתה מדבר על עצמך?

סתיו שפיר: היהירות.

יריב לוין: אתה גם מגיב ככה.

יריב לוין: אז תלמדו להקשיב בסבלנות, לא יקרה לכם כלום.

סתיו שפיר: אולי תתייחס לדברים שציטטת מפיו של גלעד ארדן – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תראה – –

סתיו שפיר: – – לגבי ראש הממשלה?

יריב לוין: – – ראה זה פלא, מציאות פשוט מדהימה: ביד אחת מגישים חוק, מקדמים אותו, מקבלים סיקור רחב, מלטף, לאורך זמן – את זה לצערי הרב לא חוקרים.

יריב לוין: ביד השנייה יש איזו טענה שחס וחלילה באחד האתרים – גם, לא מי יודע מה, בוא נגיד את האמת ככה פה – מדי פעם פרסמו כמה כתבות לא ממש שליליות, לא על ראש הממשלה ולא על כל מי שקשור – את זה מייד חוקרים ומייד בודקים.

יריב לוין: ואתם יודעים מה?

יריב לוין: אני בעד לבדוק כל דבר, אבל לכולם, באופן שוויוני, באופן אחיד, בלי צביעות.

יריב לוין: אני בעד שחברת הכנסת סתיו שפיר תבוא ותאמר: מי שהייתה שותפה לחוק ישראל היום לא יכולה להיות מספר שתיים של מפלגתי, לא יכולה לעמוד ולהיות מועמדת כנראה לשרת חוץ וממלאת מקום ראש ממשלה; מי שישבה בממשלת שרון ובממשלת אולמרט – בשתי ממשלות, של שני ראשי ממשלה, באחד המקרים הייתה אפילו המלצת פרקליטות כבר, לא רק של משטרה – נו, היא התפטרה?

יריב לוין: היא הלכה לאנשהו?

יריב לוין: היא עזבה?

סתיו שפיר: כן, היא הודיעה לאולמרט – – –

יריב לוין: זה הפריע לך באיזה שלב, חברת הכנסת סתיו שפיר?

יריב לוין: זה פעם גרם לך להגיד: לא זו ההנהגה – איך אמרת?

יריב לוין: שמגיעה למדינת ישראל, לאזרחי ישראל?

יריב לוין: מה פתאום.

יריב לוין: אגב, אם בימים אלה פופולרי לדבר על בזק, אני רוצה לשאול אותך עוד שאלה.

יריב לוין: יושב-ראש המפלגה שלך היום – את הרי גדלת או נכנסת לעולם הפוליטי בסערה בתקופת המחאה, מה שכונה המחאה החברתית – הנציגה החברתית, המפלגה הכביכול-חברתית, זו שהעדיפה את זה שלקח עשרות מיליוני שקלים מבזק, קרי, עשרות מיליוני שקלים מהפנסיה של אזרחי מדינת ישראל, על פני מועמד כמו עמיר פרץ, שבאמת בא מהמקומות החלשים ביותר ועושה את זה תמיד, ועשה תמיד, באמונה שלמה, גם אם דעותיו שונות משלי.

יריב לוין: אבל כל זה לא מעניין אותך.

סתיו שפיר: אחרי ששמענו את כל ההגדרות שלך – – –

יריב לוין: כל זה הרי לא מעניין אותך בכלל.

סתיו שפיר: אולי תענה על הדברים שאמרתי.

יריב לוין: כל זה בכלל לא מעניין אותך.

יריב לוין: בכלל.

יריב לוין: הרי לא – – –

סתיו שפיר: במקום כל האמירות הפופוליסטיות והשקריות האלה, אולי תקדיש דקה, דקה, ותענה על הדברים שאמרתי.

יריב לוין: כל זה הרי בכלל לא מעניין, בגלל שהצביעות הזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצה להוציא אותך, כי הוא באמת מנסה לענות לך.

סתיו שפיר: הוא לא מנסה לענות לי.

יריב לוין: אגב, אני עונה בדיוק על מה שאמרת, לא בערך.

סתיו שפיר: אתה יכול גם להוציא אותי, שאני לא אצטרך לשמוע את השקרים האלה.

סתיו שפיר: אבל הוא לא מנסה לענות.

יריב לוין: ואומר חבר הכנסת עיסאווי פריג' – –

סתיו שפיר: – – – בדיון – בבקשה, תענה על הדברים, אחרת אתה סתם מבייש את מליאת הכנסת.

יריב לוין: – – ידידי – גם, אתם יודעים, בנימה מבודחת קצת, אבל בסוף בסוף, מה הוא אומר לנו כאן?

יריב לוין: תשמעו, טוב, יש חקירה, יש איזשהן המלצות של משטרה, המון סימני שאלה – נכון, אבל זה כבר מספיק כדי שראש הממשלה ילך הביתה.

יריב לוין: לא זוכר שנהגתם כך כשמזכ"לית המפלגה שלכם נחקרה במשטרה; לא זוכר – – –

עיסאווי פריג': כשאולמרט היה – – –

יריב לוין: לא זוכר שפעלתם בצורה הזאת, ואני חושב, חבר הכנסת פריג', שדווקא מכם, סיעת מרצ, שתמיד מדברת כל כך גבוהה – –

עיסאווי פריג': אנחנו עקביים.

יריב לוין: – – על שלטון החוק, על סדרי ממשל תקינים, על זכויות אדם, על זכויות אזרח – אתה יודע מה?

יריב לוין: אתה יודע כמה פעמים אני שמעתי חברי כנסת שלכם מדברים גבוהה על זכויות החשוד וכן הלאה?

יריב לוין: איפה כל זה?

יריב לוין: הכול נעלם ואיננו, לא קיים בכלל.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: כי מה שקובע, כרגיל, זה לא מהות הזכות אלא מיהותו של האדם שבו מדובר.

יריב לוין: כשזה רוצחים שפלים ובני משפחותיהם מעזה ומיהודה ושומרון, שם המלחמה וההגנה על זכויות האדם היא במלוא העוצמה; כשזה חס וחלילה ראש ממשלת ישראל, אין לו שום זכויות, הכול נמחק, הכול איננו.

יריב לוין: אוי, הצביעות, הצביעות.

יריב לוין: והינה, אדוני היושב-ראש, אנחנו יושבים כאן וממתינים, ומר לפיד איננו.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני חושב – זו לא דרכי.

יריב לוין: אני מעולם – החודש אני מסיים תשע שנים של כהונה כאן, ומעולם לא הגשתי תלונה לוועדת האתיקה; זו לא דרכי.

יריב לוין: אני חושב שלהגיש הצעת אי-אמון ואחר כך לא להישאר לשמוע את התשובה זה עבירה אתית, זה חרפה.

יריב לוין: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריכה לבוא דרישה ברורה שמי שמגיש הצעת אי-אמון נשאר פה לשמוע את התשובות.

מיכל רוזין: קודם נחליט ששרים עונים על שאילתות במליאה – – –

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, יותר מזה.

יריב לוין: יותר מזה.

יריב לוין: אני יכול לומר לך – אני יכול לומר לך שאני עזבתי פגישה – –

מיכל רוזין: באמת.

מיכל רוזין: אין בושה – – –

יריב לוין: – – פגישה שלא אפריז בחשיבות שלה – –

אלעזר שטרן: אין גבול לצביעות – – –

יריב לוין: – – שקיימתי – אדוני היושב-ראש, תגן על זכותי לומר להם את האמת בלי שהם יפריעו לי.

מיכל רוזין: ששרים יציגו תשובה על ההצעה – – –

עיסאווי פריג': בהצעות לסדר-היום לפחות – – –

יריב לוין: אני הפסקתי פגישה מאוד חשובה שהייתה לי – –

מיכל רוזין: – – – אתה עוד מטיף – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, נו.

יריב לוין: – – מאוד חשובה שהייתה לי – –

מיכל רוזין: אתה יודע שאני צודקת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יריב לוין: – – כדי להיות כאן בשעה 16:00, לא כי אני צריך להשיב ב-16:00 – הרי אני עליתי לדוכן הרבה אחר כך, אחרי זה – אלא כי רציתי, וחשבתי שזו גם חובתי, לשמוע את מה שנאמר כאן כדי שאני אוכל להשיב.

אלעזר שטרן: זה לא עליך, הוא דיבר על ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: שראש הממשלה יבוא לענות.

יריב לוין: איזו חוצפה זאת, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: שראש הממשלה יבוא לענות.

יריב לוין: עכשיו, אני אגיד לך עוד דבר: זו לא רק חוצפה, זו גם פחדנות.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: אני שומע בשבילו.

אלעזר שטרן: אם אתה עונה בשביל ראש הממשלה, אני שומע בשבילו – – –

יריב לוין: מר לפיד, מר לפיד, ממה אתה מפחד?

אלעזר שטרן: מי מפחד?

יריב לוין: איפה אתה?

יריב לוין: תבוא הנה; בוא תשמע את התשובה שלי; בוא תענה על שאלות שהציבור רוצה לשאול אותך.

אלעזר שטרן: יריב – – –

יריב לוין: איפה אתה?

אלעזר שטרן: אתה לא ראש ממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן.

יריב לוין: חבר הכנסת שטרן, איפה מר לפיד?

יריב לוין: איפה הוא?

אלעזר שטרן: איפה שראש הממשלה.

יריב לוין: איפה הוא?

יריב לוין: ראש הממשלה מנהל את מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: גם לפיד – – –

יריב לוין: מר לפיד עוד לא שם; גם לא יהיה שם, שלא תתבלבל לרגע.

יריב לוין: איפה מר לפיד, אדוני היושב-ראש?

יריב לוין: מה זה החוצפה הזאת והפחדנות הזאת?

יריב לוין: ואני רוצה לשאול – –

מאיר כהן: תענה, אבל – – –

יריב לוין: – – את יאיר לפיד – אני רוצה לשאול – – –

מאיר כהן: בהנחה שהוא פה, תענה.

יריב לוין: אה, באמת זה נשמע לך הגיוני?

מאיר כהן: – – –

יריב לוין: זה נשמע לך הגיוני?

יריב לוין: אתה חושב שאני צריך לענות לו בהנחה שהוא פה?

אלעזר שטרן: הוא לא דיבר אליך.

אלעזר שטרן: הוא חשב שראש הממשלה יענה.

יריב לוין: חוצפה שאין כדוגמתה.

אלעזר שטרן: הוא חשב שראש הממשלה יענה.

יריב לוין: אז אני אומר לך, חבר הכנסת כהן, מה שעניתי לחברת הכנסת שפיר בסך הכול עונה גם על מה שהוא אמר, אבל יש לי כמה תוספות, בעיקר שאלות.

יריב לוין: אז אני שואל את מר לפיד, בכיסא הריק שם – אגב, בדרך כלל ריק.

יריב לוין: מר לפיד בכיסא הריק, תענה לנו, רשמת ביומן את הפגישות שלך עם מילצ'ן או לא רשמת?

יריב לוין: ואם לא רשמת, למה?

יריב לוין: למה אתה לא עונה, חבר הכנסת שטרן?

יריב לוין: אולי תענה במקומו?

קריאה: – – –

יריב לוין: הבנתי.

יריב לוין: יש לי עוד שאלה למר לפיד בכיסא הריק: דיווחת על קשריך עם מילצ'ן או לא דיווחת?

מאיר כהן: – – –

מיקי לוי: – – – למשטרה.

יריב לוין: היית בקשר איתו לאורך השנים או לא היית?

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – התלוננו – – –

מאיר כהן: הוא לא היה צריך, כי הוא לא קיבל ממנו מיליון שקל.

מאיר כהן: הוא לא היה צריך.

מאיר כהן: לא צריך לדווח.

מאיר כהן: אם לא קיבלת כלום, אל תדווח.

מיקי לוי: למה, הוא קיבל מיליון שקל – – –

יריב לוין: חברי הכנסת כהן ושטרן, אני מבטיח שכשאני ארד מהדוכן אני אגש לראש לשכת עורכי הדין ואמליץ לו להעניק לכם תעודה לשם כבוד של עורך דין – –

מאיר כהן: גם לך – – –

אלעזר שטרן: מה אתה עושה?

יריב לוין: – – כמי שמגינים על מר לפיד.

אלעזר שטרן: מה אתה עושה – – –

יריב לוין: אני, מה לעשות, את רישיון עריכת הדין שלי קיבלתי כבר לפני – לא יודע, זה כבר, לא נעים להגיד, יותר מ-20 שנה.

יריב לוין: אבל אתם – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: יריב – – – להיות עורך דין.

מאיר כהן: אתה שר תיירות מצוין.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, בוא – –

אלעזר שטרן: אמרת לסתיו, אין גבול לצביעות – – –

יריב לוין: – – אני אומר לך את האמת:

יריב לוין: אתם באמת יודעים להגן עליו מצוין, לא מתווכח.

יריב לוין: לא חייבים רישיון בשביל זה.

יריב לוין: אבל אני חושב שהוא צריך לענות, לא אתם.

יריב לוין: הוא צריך לענות.

אלעזר שטרן: – – –

יריב לוין: אני רוצה לשאול עוד שאלה.

יריב לוין: עוד שאלה.

יריב לוין: היו שרים – אינני זוכר אם היית ביניהם או לא; שרים של יש עתיד, במקרה של יש עתיד, במקרה יותר מאחד – שעשו קמפיינים דווקא בעיתון מסוים.

יריב לוין: למה, מר לפיד?

יריב לוין: מדוע, מר לפיד?

יריב לוין: אולי תענה לנו שם מן הכיסא הריק?

יריב לוין: למה דווקא בעיתון הזה?

יריב לוין: למה דווקא השרים ממפלגתך, אלה שאתה ממנה?

יריב לוין: למה?

מאיר כהן: יריב, רוב שרי הליכוד עושים קמפיינים.

מאיר כהן: אני שומע ברשת א', בקול ישראל, בערוצי הילדים, את השרים קוראים לבוא לישראל.

יריב לוין: לא יודע.

מאיר כהן: בחייך, תקשיב.

מאיר כהן: כל שרי הליכוד – – –

יריב לוין: אני מסכים איתך.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, אם זה היה רוחבי בכל המקומות, אני מבין.

יריב לוין: זה היה רוחבי בכל המקומות או שזה היה בעיתון אחד?

יריב לוין: אם זה היה רוחבי בכל המקומות, אין ויכוח, זאת לא הייתה בעיה בכלל, אבל זה כנראה לא מה שקרה.

יריב לוין: אני שואל את מר יאיר לפיד: האם זה בסדר?

יריב לוין: לפחות הסבר לציבור מגיע על כל השאלות האלה ששאלתי.

יריב לוין: ועכשיו אני אגיד עוד דבר אחד לסיום.

יריב לוין: שמעתי פה את חבר הכנסת לפיד בא ורוצה עכשיו גם לנהל את הליכוד – שאנחנו נמנה מישהו מתוך הליכוד כדי שהוא יחליף את ראש הממשלה.

יריב לוין: אז בוא, אני אומר לך, חבר הכנסת לפיד: אנחנו כבר הבנו שכל העניין הזה של כמה סקרים קצת יותר טובים, אולי – אגב, שעדיין שמים אותך הרחק מאחורי ראש הממשלה – קצת מבלבל אותך.

יריב לוין: אז אני אסביר לך את עובדות החיים הפשוטות: ישראל זו מדינה דמוקרטית; היא לא מתנהלת כמו סיעת יש עתיד – לא מדינת ישראל ולא הליכוד.

יריב לוין: ואזרחי ישראל – נכון, הם בחרו בממשלה הזאת, הם בחרו בליכוד, אבל זה לא סוד שהם בחרו בראש ובראשונה בבנימין נתניהו להיות ראש הממשלה.

יריב לוין: הם לא הצביעו בעד אף אחד אחר שיושב לא סביב השולחן הזה ולא בכיסאות אחרים כאן בכנסת.

יריב לוין: זו הייתה הבחירה הדמוקרטית שלהם, ולא יאיר לפיד ולא אף אחד אחר יכול להחליף את הבחירה שלהם; לא יכול להגיד להם מה לעשות; לא יכול לזרוק את ההחלטה שלהם לפח.

יריב לוין: מי שחושב שאפשר לנהל כך מדינה – שיאיר לפיד יושב, וכמו שהוא מחליט מי יהיה ברשימת יש עתיד וכולם אומרים "כן", הוא גם יחליט מי יעמוד בראש הליכוד ומי יהיה ראש ממשלה, לא משנה מה הציבור חושב, לא משנה מה אומרים יותר מ-100,000 מתפקדים של הליכוד – זה לא עובד ככה, חבר הכנסת לפיד.

יריב לוין: ישראל היא מדינה דמוקרטית, וכזאת היא תישאר, למרות כל מחזה האיוולת הזה שאנחנו רואים מסביבנו.

יריב לוין: ולי אין שום ספק שבסופו של עניין במבחן הדמוקרטי, הגיבוי הציבורי, התמיכה בראש הממשלה, בממשלה ובדרך שלנו הם לא רק גבוהים, הם לא רק חזקים, אלא הם ימשיכו לעלות, מכיוון שאין אדם שעיניו בראשו שלא רואה את ההישגים האדירים מצד אחד ואת האלטרנטיבה האנטי-דמוקרטית והחיוורת מן הצד שני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת טלב אבו עראר להציג הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת:

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה של המשטרה במיגור האלימות והפשיעה בחברה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לו בשם הממשלה הוא השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, האלימות הפכה להיות חלק מהשגרה היומית, שלנו במיוחד, וגרמה לאיבוד הביטחון של כל אזרח ואזרח בחברה הערבית במדינה ובמוסדותיה, עד כדי כך שהביטחון האישי שואף לאפס.

טלב אבו עראר: הכול כמובן מהסיבה של התגברותה של התופעה הזאת, ששוררת זה שנים בקרב האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: רבים הם הנושאים הנוגעים לתופעת האלימות, והעיסוק בהם נעשה באופן שיטתי, במיוחד בחדרי הבית הזה, בוועדות השונות ובמליאה.

טלב אבו עראר: המטרה של הדיונים הללו היא טובת החברות דוברות שתי השפות.

טלב אבו עראר: מעמדה של המשפחה הגרעינית, שהיא היסוד לקיומה של חברה ערבית מסורתית או תרבות ערבית בכלל בארץ הזאת, מזדעזע במיוחד לנוכח השינויים הדרמטיים בממדי התפשטות התופעה.

טלב אבו עראר: מאז שנת 2000, מכובדי היושב-ראש – מאז שנת 2000, כ-1,250 ערבים אזרחי המדינה נהרגו, והותירו יותר מ-3,000 יתומים.

טלב אבו עראר: בנוסף, יותר מ-160 נשים נרצחו, מסיבות לא מוצדקות בעליל.

טלב אבו עראר: הנשק הבלתי-חוקי ואמצעי הלחימה השונים מזמינים את גדולי הכתבים והעיתונאים לתעד לכתוב את מיטב הכתבות על היעדר הביטחון האישי שניתן להבחין בו בצורה מובהקת בקרב האוכלוסייה הערבית, וזאת בהיעדר אמצעי הרתעה ואכיפה כדי להשליט סדר בפורעי החוק ובארגוני הפשיעה בחברה הערבית, וכמובן – הכול תחת קמפיין הסברה מטעם המשרד לביטחון פנים למיגור התופעה הגואה.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, האלימות הגואה והמתפרצת ביום-יום בחברה הערבית מתאפיינת ברציחות, ביריות ובאירועים מדממים וכואבים, כך שבחברה הערבית התפיסה של אלימות היא פחד אימים לצאת אפילו לבלות או לטייל עם חברים.

טלב אבו עראר: הדבר כשלעצמו חייב להקים את הממשל כולו על רגליו האחוריות ולהביא את הנושא לראש סדר עדיפויותיו הלאומיות ואף לתקצבו, ולהציל את עתידם של רבים מהאזרחים כאן, וזאת מסיבות שנוגעות גם לאוכלוסייה הלא-ערבית בישראל וחשש להתבוללות עם האוכלוסייה השכנה.

טלב אבו עראר: מנהיגי החברה הערבית הם נטולי אמצעים לענישה ולמיגור התופעה.

טלב אבו עראר: הם אנשי אכיפת המוסר, אולי, אך הם אינם הרשות האוכפת.

טלב אבו עראר: אמש נעתר שר האוצר לשתי תוכניות מחברי כנסת שונים:

טלב אבו עראר: האחת בעניין הדיור בקיבוצים – אומנם אני לא יודע על בעיות דיור בקיבוצים, אבל הייתה תוכנית כזאת שאישר שר האוצר – והשנייה בעניין הבריאות.

טלב אבו עראר: על כן אני דורש להסיק מסקנות, מכובדי השר לביטחון הפנים, ולבנות תוכנית מקצועית בין-משרדית שתעסוק במיגור האלימות.

טלב אבו עראר: זה הדבר הנחוץ ביותר לרבים כאן, ל-21% מאוכלוסיית ישראל בשנת 2018, שחלק מיסודותיה ומרכיביה הם המסורת והתרבות, ולקחת בחשבון את עתיד האוכלוסייה, שממילא דורשת שוויון בסיסי בשורה ארוכה מהמרכיבים החברתיים, ובו בזמן היא תחת צל ענן האלימות.

טלב אבו עראר: פענוח מקרי הרצח בהשוואה לחתך האוכלוסייה, על פי עמותות שונות, הינו במובהק כך שבקרב החברה הערבית הפענוח הוא איטי מדי או במידה מועטה לעומת האוכלוסייה היהודית.

טלב אבו עראר: יש לציין ולברך, מכובדי השר, כפי שהתפרסם בעיתונות לאחרונה, על לכידת חשודים באירוע הירי בבית הספר בג'לג'וליה, שמעוררת את המודעות הציבורית לקיום פענוח יזום וברוך מצד רשות האכיפה.

טלב אבו עראר: בזאת אני מזמין את המשטרה לאסוף את הנשק מידי האזרחים.

טלב אבו עראר: פעם שמעתי ממך, מכובדי השר: שמע, אתם, כהנהגה הערבית, חושבים שיש ערמה של נשקים, ואתם מזמינים אותנו לאסוף.

טלב אבו עראר: לא לזה התכוונו, אלא שלמשטרה יש הרבה אמצעים.

טלב אבו עראר: ואני, מי אני שאלמד אותם איך לאסוף את הנשק שהורג בנו כל יום?

טלב אבו עראר: לכן אני מציע, מכובדי, להכיל בתקציב 2018–2019 פרק למיגור האלימות בחברה הערבית, ולהביא את התוכנית שתיטיב עם בני האוכלוסייה, וכן לחשוב על העתיד, שטומן בחובו נסתרות ושונות, וכן לעמול על כך שבני הנוער יצמחו בסביבה המזמינה רוגע ושלווה.

טלב אבו עראר: ולכן אני מבקש מחבריי חברי הכנסת להצביע בעד אי-אמון בממשלה.

טלב אבו עראר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב, בשם הממשלה, השר ארדן.

מאיר כהן: בבקשה.

אחמד טיבי: נאום רגוע לראשונה בחייו.

גלעד ארדן: האמת שסימסתי ממקום מושבי שאני חושש לבריאותו של חבר הכנסת טלב אבו עראר, כי התכוננתי לנאום אחר לחלוטין, והופתעתי, אז זה שיבש לי עכשיו את כל התשובה.

גלעד ארדן: אני צריך רגע להירגע, להוריד טונים, לחשוב איך אני – – –

אחמד טיבי: בירך את המשטרה על לכידת העצורים בג'לג'וליה.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: גם היום, במקום לקרוא לי להתפטר עשר פעמים, קרא לי "כבוד השר".

גלעד ארדן: תבדקו שהכול בסדר איתו, שלא קרה שום דבר.

גלעד ארדן: הכול בסדר, טלב?

אחמד טיבי: הוא פשוט רוצה לפגוע בך בפריימריז.

מיכל רוזין: גלעד, אתה צריך לבדוק את עצמך, מה אתה עושה בנדון.

גלעד ארדן: כן, אולי.

גלעד ארדן: איפה טעיתי.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להשיב על הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת באמצעות חבר הכנסת טלב אבו עראר.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שהנושא שהוא מעלה הוא בהחלט אחד הנושאים הכי מרכזיים מבחינתי בקדנציה שלי במשרד לביטחון הפנים, אם לא המרכזי שבהם, ואני אומר את זה בכל מקום שבו אני נואם או מסביר את סדרי העדיפויות של המשרד לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: לכן אני כבר אומר בפתח הדברים: אני מתפלא שהנושא הזה עולה במסגרת הצעת אי-אמון, כי אם יש נושא שהממשלה הזאת מטפלת בו הרבה יותר ומשקיעה בו הרבה יותר משאבים ממה שהיה בעבר – ואני אומר את זה באחריות מלאה – מול כל ממשלות ישראל מאז קום המדינה, הרי שזה מה שקורה ומטופל בקדנציה של הממשלה הנוכחית, ואני חייב לומר בגאווה רבה: בקדנציה שלי.

גלעד ארדן: האם זה אומר שאנחנו כבר רואים תוצאות בכל התחומים ואני כבר יכול להצביע על ירידה דרמטית בהיקף האלימות והפשיעה בחברה הערבית וביישובים הערביים?

גלעד ארדן: ממש לא.

גלעד ארדן: אבל זו לא סיבה להצעת אי-אמון, כיוון שכאן, במשכן הזה, אמורים לשבת חברות וחברי כנסת רציניים, שמכירים את התהליכים שמתבצעים או שהממשלה מובילה.

גלעד ארדן: ואם תשאלו גם חברי כנסת מהאופוזיציה, למשל ניצב לשעבר מיקי לוי, כמה כסף קיבלה המשטרה בעבר מהמשרד לביטחון הפנים כדי להקים תחנות משטרה, כדי להתמודד עם האלימות המשתוללת, באמת – ואני אומר את זה בצער רב, כי מי שמשלם את המחיר הכבד מכול זה אזרחי ישראל הערבים, חד-משמעית.

גלעד ארדן: אין מחלוקת על כך.

גלעד ארדן: אני גם לא מאלה שבאים בטענות קודם כול אליהם.

גלעד ארדן: אני חושב שהאחריות היא קודם כול עלינו כממשלה.

גלעד ארדן: ממשלה צריכה להשקיע את המשאבים הנדרשים לשם אכיפת החוק והסדר.

גלעד ארדן: וילד שגדל בתרבות או ברחובות שבהם הוא לא פוגש שוטר חוץ מאשר באירועי הפרת סדר או הפגנות או חסימת כבישים, ויש קושי לקבל שירותי משטרה לשם טיפול באירוע אלימות בתוך המשפחה, או עד שמגיעה הניידת כאשר יש ירי בנשק בלתי חוקי – ודאי שזה יכול להשפיע ולייצר מעגל של אלימות, כיוון שנוצר חוסר אמון בקרב הציבור כלפי גורמי האכיפה, והם מרגישים לפעמים שיש שיטור יתר כאשר יש פיזור הפגנות או אירועים שמקבלים קונוטציה על רקע לאומני.

גלעד ארדן: ולעיתים, כאשר מדובר באזרחים נורמטיביים שזקוקים לעזרת המשטרה – ורוב הציבור זקוק ביום-יום, אנחנו שוכחים את זה – יש תחושה של שיטור חסר.

גלעד ארדן: לכן, כשנכנסתי לתפקידי כשר לביטחון הפנים – אני מניח שחלק

גלעד ארדן: כם זוכרים שלא הצטרפתי לממשלה בתחילת הדרך, והיה לי זמן לחשוב וללמוד מה חסר למשרד לביטחון הפנים ומה חסר למשטרת ישראל כדי לסגור פערים היסטוריים של עשרות שנים בטיפול שלהם בתחום האכיפה והשכנת הביטחון האישי.

גלעד ארדן: דרך אגב, גם יושב-ראש הקואליציה דודי אמסלם, כשכיהן כיושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, עסק מאוד לעומק בנושא הזה וחקר אותו ובדק אותו ולא עשה הנחות לאף אחד מאיתנו, וגם הוא ראה שההשקעה הנוכחית בממשלה הזאת בסגירת הפער ההיסטורי של מחסור בשירותי משטרה לחברה הערבית היא השקעה שלא הייתה כדוגמתה.

גלעד ארדן: אז קודם כול הצעת, חבר הכנסת אבו עראר, שתהיה תוכנית.

גלעד ארדן: אז תוכנית לא רק שיש – היא אושרה בממשלה, והיא תוקצבה במיליארד ו-300 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: נכון שאני רציתי להגשים אותה בשלוש שנים והאוצר פרס אותה על חמש שנים, אבל עדיין, הממשלה אישרה תוכנית של 1.3 מיליארד שקלים.

גלעד ארדן: הממשלה אישרה – או המשרד אישר, סליחה – למשטרה תוספת של 1,300 תקנים רק לשם התוכנית הזאת, כש-600 מתוכם מיועדים לשוטרות ושוטרים מוסלמים.

גלעד ארדן: שוב, יש כאן פער היסטורי.

גלעד ארדן: אנחנו מכירים את זה מכל רחבי העולם – כשרוצים לייצר אמון בחברות שיש בהן מיעוטים, המשטרה חייבת לכלול ייצוג הולם של כל חלקי החברה, אם זה ישראלים יוצאי אתיופיה או מהציבור החרדי או מהציונות הדתית או מהחברה הערבית-מוסלמית.

גלעד ארדן: ופה גם יש לנו פער גדול מאוד: 20%, 21%, כפי שציינת, כשבמשטרה יש פחות מ-2% מוסלמים.

גלעד ארדן: וגם פה, אני חייב לומר בגאווה – אני לפעמים מקבל על זה ביקורת מאנשים שלא מכירים את המספרים, כיוון שהקליטה של מוסלמים למשטרת ישראל היא לא על חשבון אף אוכלוסייה אחרת; אלו תקנים תוספתיים שהשגנו ממשרד האוצר רק לטובת סגירת הפער הזה.

גלעד ארדן: והינה, בשנת – – –

נחמן שי: כמה?

נחמן שי: מה המספר?

גלעד ארדן: הינה, אני אומר, הינה: בשנת 2017, אחרי שלראשונה אי-פעם נבנו קורסים שמותאמים יותר לדוברי השפה הערבית, מספר המצטרפים המוסלמים למשטרת ישראל ב-2017 קפץ פי שלושה, כלומר, מסדר גודל של 1.7%, 1.8% – כמעט 6% מהמצטרפים למשטרה ב-2017 היו בעצם ערבים מוסלמים.

גלעד ארדן: זה כולל גם בדואים, כמובן.

נחמן שי: אבל זה לא מכלל המשרתים במשטרה?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: ייקח לנו שנים לסגור את הפער הזה, זה לא דבר שיכול לקרות בשנה אחת.

גלעד ארדן: אבל שוב, מתוך כלל המתגייסים בשנה למשטרת ישראל יש כאן קפיצה במאות אחוזים ממה שהיה בעבר.

גלעד ארדן: וזה כמובן לא קרה במקרה; אני נכנסתי – בעבר חבר הכנסת אחמד טיבי, כשהייתי יושב-ראש ועדת הכלכלה, הגיש שאלה מעניינת.

גלעד ארדן: הוא רצה לבדוק כמה ממשרדי הממשלה – או כשהייתי שר התקשורת, אני כבר לא זוכר – כמה לשכת הפרסום הממשלתית משקיעה, באחוז מתקציבה.

גלעד ארדן: זה לא בדיוק משקף, כי התקשורת הערבית לא גובה את המחירים שערוץ 2 גובה, אז קשה ללמוד מהפרופורציות, אבל עדיין, אפשר ללמוד על הסכומים האבסולוטיים.

גלעד ארדן: זכרתי את זה ושאלתי באמת את משטרת ישראל כמה מהפרסומים שלהם שפונים להצטרפות של מוסלמים למשטרת ישראל הם בשפה הערבית.

גלעד ארדן: התשובה הייתה מאוד מעניינת: היא עמדה על אפס שקלים.

גלעד ארדן: אבל מאז היה שינוי דרמטי: המשטרה מפרסמת בכלי התקשורת בערבית, היא שמה שלטי חוצות בשפה הערבית.

גלעד ארדן: המשטרה היא היום הגוף המוביל – ואני קובע את זה באחריות – מכל גופי הממשלה.

גלעד ארדן: יש לה פייסבוק בשפה הערבית, וכל מידע שעולה אצלה בעברית מתורגם סימולטנית ועולה בפייסבוק בשפה הערבית, ויתקנו אותי אם אני טועה או מטעה.

גלעד ארדן: שוב, אלה לא דברים שקרו מאליהם.

גלעד ארדן: אנחנו הקמנו מינהלת.

גלעד ארדן: מאז קום המדינה מעולם לא היה ניצב ערבי מוסלמי במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: הפעם הראשונה שזה קרה – ואני אומר את זה בגאווה רבה, והלוואי שיהיה יותר – זה קרה בקדנציה הזאת, כשהתמנה ניצב ג'מאל חכרוש.

גלעד ארדן: קרו דברים בקדנציה הזאת, שוב, שלא היו בעבר, ממבצע לאיסוף נשק – שלצערי הרב לא זכה לשיתוף פעולה, אבל בהחלט קיבלנו ואפשרנו חסינות מפני העמדה לדין לכל מי שימסור נשק בלתי חוקי שנמצא ברשותו – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: מספרים מאוד מאוד נמוכים, ברמת המביכים.

גלעד ארדן: אני אשתדל להישאר בלי עימותים קשים כאן, אבל אני גם לא שמעתי קריאות או סיוע מי יודע מה מהבית הזה לקרוא לאזרחים למסור, כמו שאוהבים לומר כאן, למסור את כלי הנשק.

גלעד ארדן: אני אומר לכם, ויגיד לכם כל מי שמבין משטרה ואכיפת חוק, שאין מושג כזה "למסור" כלי נשק בלתי חוקי; צריך לתפוס את זה.

גלעד ארדן: זה בדרך כלל מצריך מודיעין, צריך הרבה מאוד כוח אדם.

גלעד ארדן: גם בתחום הזה המשטרה עוסקת בשנה האחרונה, בסדרי גודל יותר ממה שהיא עסקה בעבר.

גלעד ארדן: לצערי, למרות שהמספרים מאוד מאוד גדולים וזאת באמת מכת מדינה, זה ייקח הרבה מאוד זמן.

גלעד ארדן: אני בקרוב אציע למשכן כאן שינויי חקיקה מאוד משמעותיים בתחום הזה של העונשים על החזקת אמצעי נשק בלתי חוקיים ועל עבירות נוספות בתחום הזה, אבל הפעילות היא פעילות נרחבת.

גלעד ארדן: הוספנו עובדות סוציאליות בתחנות המשטרה, תקנים לטובת טיפול בנשים שמאוימות, או בתחום של אלימות בתוך המשפחה.

גלעד ארדן: מבחינת הקמת תחנות משטרה, התוכנית בעצם מדברת – אושרה במשרד לביטחון הפנים הקמה של 17 תחנות משטרה חדשות שמיועדות לקום בתוך יישובים ערביים.

גלעד ארדן: חלק מהן זה הכפלה של הכוח של תחנות קיימות, בעצם כדי לתת שירות טוב יותר בזמן תגובה קצר יותר בקריאות שמגיעות מיישובים ערביים.

גלעד ארדן: אני באמת חושב שבמקרה הזה לא היה שום מקום – אני חוזר לתחילת דבריי: לא היה שום מקום להגיש הצעת אי-אמון.

גלעד ארדן: אנחנו תמיד נשמח לפרט את התוכנית הזאת לפרטי-פרטים בוועדות הכנסת.

גלעד ארדן: אנחנו זוכים לשיתוף פעולה, אדוני היושב-ראש, בצורה, אפילו אפשר לומר מפתיעה, מראשי הרשויות בציבור הערבי.

גלעד ארדן: אני חושב שראשי הרשויות, שביום-יום רואים את המחיר ואת הסבל והכאב של הציבור שהם ביום-יום מנהלים את חייו, הבינו שלהכניס משטרה ושירותי משטרה לתוך היישוב, לא רק שזה לא דבר רע, אלא שזה דבר שמאוד משפר את איכות החיים והביטחון האישי.

גלעד ארדן: לצערי הרב, יש גורמים קיצוניים בחברה הערבית שלא אוהבים את התוכנית הזאת.

גלעד ארדן: הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית לא אוהב את התוכנית הזאת.

גלעד ארדן: חלק מחברי הכנסת כאן בבית לא אוהבים את התוכנית הזאת.

גלעד ארדן: כשאני חנכתי את תחנות המשטרה החדשות בג'יסר א-זרקא ובכפר כנא אז חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, במקום לבוא ולמחוא כפיים בקהל, הוא החליט שהוא מפגין מנגד.

גלעד ארדן: אינני יודע מה בדיוק הייתה הטענה שלו, אבל זה מה שהוא עשה.

גלעד ארדן: חברת הכנסת חנין זועבי, במקום לברך על הצטרפות של שוטרים מוסלמים למשטרת ישראל, היא ירקה על שוטרים כאלה וכינתה אותם בוגדים, או כינויים אחרים.

גלעד ארדן: נדמה לי שהיא גם הורשעה בהסדר טיעון או משהו דומה לכך.

גלעד ארדן: לכן, אני חושב שאם אנחנו רוצים לא רק לעשות כותרות אלא גם להביא תוצאות – אני חוזר ואומר בצורה הכי רגועה ולא מתלהמת: רוב האזרחים הערבים הם אזרחים נורמטיביים, שומרי חוק, ומגיע להם לקבל שירותי משטרה ומגיע להם לקבל ביטחון אישי.

גלעד ארדן: גם אם יש בינינו חילוקי דעות פוליטיים הכי קשים והכי עמוקים, זה לא פוטר את הממשלה, אפילו כחוט השערה, מחובתה לספק ביטחון אישי לאזרחי ישראל, ולא משנה מה הלאום ומה הדת שלהם.

גלעד ארדן: אני פתוח לכל הצעה, לכל רעיון, לכל שיתוף פעולה בנושא הזה.

גלעד ארדן: כיוון שאלה הם פני הדברים ואלה הן העובדות שהצגתי, ואני לא חושב שיש עליהן עוררין, יש מקומות שכבר מתחילים לראות בהם תוצאות, למשל, בג'יסר א-זרקא, ששם נפתחה תחנת המשטרה, אבל זה נכון שלא כך הם פני הדברים בכל מקום.

גלעד ארדן: התהליך הזה הוא תהליך ממושך, שייקח זמן.

גלעד ארדן: ככל שמנהיגי הציבור ישלבו ידיים, ככל שהסטנדרט שאנחנו נדרוש מהציבור – על כל חלקיו: יהודים, ערבים, מוסלמים, דרוזים, לא משנה – הוא של ציות לחוק ושל שיתוף פעולה עם משטרת ישראל, אני חושב שכן ייטב לכולנו ונגיע לתוצאות טובות יותר ומהירות יותר, למען הביטחון האישי של כל אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לפיכך, אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, על הדברים.

מאיר כהן: המשך דיון.

מאיר כהן: יעלה נציג המחנה הציוני נחמן שי.

מאיר כהן: מעתה לכל דובר שלוש דקות.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת טיבי.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הבוקר, או לפני שעה קלה, פורסמו הדברים שיוחסו לחבר הכנסת מיקי זוהר, ועד הרגע הזה הוא לא מצא לנכון לשנות או לומר משהו אחר.

נחמן שי: אז אני רוצה לומר כאן, מהבמה הזאת, כי ההשוואה בין רצח יצחק רבין לבין הביקורת הלגיטימית כלפי ראש הממשלה היא מזעזעת, מדהימה וקיצונית עד אין גבול.

נחמן שי: אני יודע שחברים בקואליציה הזאת מתחרים מי יתמוך בראש הממשלה; זה טבעי, זה פוליטי, זה אנושי אפילו, אבל השאלה – עד לאן זה הולך.

נחמן שי: רצח רבין היה מעשה פוליטי מובהק שהיווה ומהווה עד היום איום על הדמוקרטיה הישראלית, על תהליכי קבלת ההחלטות, על האישים שנבחרו בה.

נחמן שי: זה היה ניסיון להרוס את הדמוקרטיה.

נחמן שי: הניסיון נכשל, אבל האיש איננו.

נחמן שי: גם בביקורת הקשה, הנוקבת, שבאה כלפי ראש הממשלה, מעולם לא ביקשנו לפגוע בו אישית.

נחמן שי: מעולם.

נחמן שי: כך יהיה גם בעתיד.

נחמן שי: אנחנו רוצים כולנו פה להגן על הדמוקרטיה, ואנחנו לא צריכים את ההשוואה הזאת, המיותרת וחסרת כל ההיגיון, בין רצח רבין לבין הביקורת כלפי ראש הממשלה.

נחמן שי: הקרב על הדמוקרטיה הישראלית, חבריי ורבותיי, הוא בעיצומו.

נחמן שי: הקרב על מוסדות האכיפה של החוק והמשפט, הקרב על התקשורת, הקרב על החברה האזרחית, הם שיקבעו איזו חברה תהיה פה, איזו מדינה תהיה פה.

נחמן שי: בקרבות האלה, שכרגע נמצא בהן גם ראש הממשלה, הוא חייב לשמור על אותן אבני יסוד של החברה ושל הדמוקרטיה הישראלית, גם אם הוא רוצה, ובצדק, להגן על עצמו.

נחמן שי: הוא זכאי והוא רשאי להגן על עצמו, והוא גם חייב להגן על עצמו, אבל אסור בשום פנים ואופן שההגנה עליו תביא לפגיעה באותם יסודות מוסדים של הדמוקרטיה הישראלית: המשטרה, הפרקליטות, התקשורת, החברה האזרחית.

נחמן שי: כל אחד מהם עושה את עבודתו.

נחמן שי: על כל אחד מהם מוטלת אותה אחריות לכך שמדינת ישראל תישאר דמוקרטית; שהבנים והבנות שלנו, שהנכדים והנכדות שלנו, שהנינים והנינות שלנו יחיו במדינה דמוקרטית.

נחמן שי: אני פונה מפה לראש הממשלה: הקרב שאתה מנהל הוא קרב לגיטימי.

נחמן שי: הוא קרב על שמך, הוא הקרב על חייך.

נחמן שי: אני מבין, אני מכבד את זה.

נחמן שי: אסור, בשום פנים ואופן אסור שהקרב הזה יבוא על חשבון אותם מוסדות, אותן מוסרות ששומרים, אותם חיבורים שמחברים את החברה הישראלית ושומרים אותה ביחד.

נחמן שי: צריך לחשוב כל הזמן על היום שאחרי; האם הביקורת שלך, של הממשלה ושל חברי הכנסת כלפי המשטרה, הפרקליטות, התקשורת והחברה האזרחית – והביקורות שבאות ממנה – לא פוגעות באותם יסודות ומערערים אותם, כי מהקרב הזה – אינני יודע מה תהיה ההחלטה ביחס לראש הממשלה, אינני יודע עדיין לאן הוא הולך, אבל בקרב הזה אנחנו חייבים – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

נחמן שי: – – לשמור על הדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה לך, אדוני.

מאיר כהן: אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, רבותיי חברי הכנסת, (אומר בערבית: לאן הלך אבו חוד'יפה?

אחמד טיבי: ) אכן, מדובר באחד הנושאים המדאיגים ביותר את החברה הערבית, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: כאשר נעשים סקרים, הנושא הראשון: מה מדאיג אותך?

אחמד טיבי: הוא נושא אלימות, פשיעה ונשק; לפעמים על נושא חינוך וכדומה.

אחמד טיבי: ולמה זה ככה?

אחמד טיבי: כי מאז שנת 2000 – 1,252 קורבנות מהפשיעה, מהירי, מהרצח, מהכנופיות, ממי שחושבים – – –

מאיר כהן: משנת 2000?

אחמד טיבי: משנת 2000.

אחמד טיבי: זה טרור חברתי.

אחמד טיבי: יש מי שחושב שאלימות היא דרך לפתור סכסוכים בין שכנים, או בין כנופיות, או בין בעיות.

אחמד טיבי: חלק מהרציחות האלה, אפשר היה לסיים אותן בדיאלוג על כוס קפה – כולן, מה זה חלק.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה זה הזמינות של הנשק.

אחמד טיבי: השר לביטחון פנים ארדן הודה באחת הוועדות ש-90% מהנשק הלא-חוקי שמסתובב ביישובים הערביים מגיע מבסיסי הצבא.

אחמד טיבי: 90%.

אחמד טיבי: 90%, אדוני.

גלעד ארדן: קרוב, אבל לא – – –

אחמד טיבי: אדוני, הפרוטוקול לא משקר.

אחמד טיבי: 89%, אוקיי.

אחמד טיבי: רוב.

אחמד טיבי: אנחנו תובעים לעצור את השטף הזה, את השרשרת הזאת, שרשרת המזון הנוראה הזאת.

גלעד ארדן: תעשו שלום – לא יהיה צבא.

אחמד טיבי: אם אתה רוצה, אני אגיד: תפסיקו לייצר נשק.

אחמד טיבי: כאשר ילדים יורים בחצר בית ספר או על מסגד בכפר כנא או על בית חולים – על שומרים של בית חולים בנצרת – וכאשר יש מחירון ידוע, נקוב, של אמצעי לחימה, של נשק, בכל יישוב;; תלמידי תיכון יודעים: אקדח עולה ככה, עוזי עולה ככה, M16.

אחמד טיבי: יש יישובים שיש בהם טילי לאו.

אחמד טיבי: אני בטוח שכבוד השר יודע את זה – טילי לאו.

אחמד טיבי: אם מישהו היה חושב שהרקע לשימוש היה so called ביטחוני – דקה הוא לא נשאר, הנשק.

אחמד טיבי: לכן, בכל פעם שאתם אוספים את הנשק – הרי תמיד נשמעת קריאה שלנו: נא לאסוף את הנשק.

אחמד טיבי: זו דרישה של הרשימה המשותפת, של ועדת המעקב, של ראשי הרשויות, של אנשי דת.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שאתם תאספו כמה שיותר נשק, כי כל נשק כזה הורג אותנו.

אחמד טיבי: לנו אין כלים ללכת לאסוף את הנשק.

אחמד טיבי: טוב שהמשטרה עצרה חשודים בג'לג'וליה.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: בכל פעם שיש מעצר של מי שביצע פשע, זה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: אבל יש תוצאות לוואי להפחדה ולפשע.

אחמד טיבי: אדוני השר, בכפר ג'דיידה-מכר יש סניף דואר, והיה מכרז.

אחמד טיבי: מישהו זכתה, ומישהו איים עליה; אמרו לה: אם תפתחי, לא תישארי בחיים.

אחמד טיבי: בגלל החשש לחייה, מאז סניף הדואר מושבת.

מאיר כהן: אין דואר.

אחמד טיבי: אין דואר, ותושבי ג'דיידה-מכר נשארים ללא דואר.

אחמד טיבי: זה נקרא שמי שאיים עליה העניש יישוב שלם.

אחמד טיבי: תגיד, זו דרך חיים?

אחמד טיבי: ככה אפשר?

אחמד טיבי: איפה השלטון המרכזי?

אחמד טיבי: מי שעושה דברים כאלה ראוי להוקעה – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: – – ולהענשה – לא רק להוקעה.

אחמד טיבי: אבל תפקידה של המשטרה הוא למנוע ממי שמאיים על סניף דואר להשאיר יישוב שלם ללא דואר בג'דיידה-מכר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רועי פולקמן.

מאיר כהן: מיקי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מעוניין לפתוח בציטוט, ציטוט ידוע, מפיו של ראש הממשלה, שנאמר רק בתחילת חקירה של קודמו בתפקיד: ראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש אמיתי ולא בלתי מבוסס שהוא יכריע הכרעות על בסיס ההישרדות הפוליטית שלו ולא על בסיס האינטרס הלאומי.

מיקי לוי: אני חושב שהדבר הנכון שהיה צריך לעשות בלאו הכי זה שהממשלה תלך הביתה ונחזיר את המנדט לבוחר, אבל במצב הזה, של ממשלה שהגיעה לסוף דרכה, ראש ממשלה שנמצא במצוקה המיוחדת הזאת חדשות לבקרים, ולא בתיק אחד, לא בחקירה אחת – כל כך ארוכה, החקירה הזאת – הרי הצעדים שנעשים כאן נעשים כדי להסיח את הדעת.

מיקי לוי: את הדברים האלה אמר יו"ר האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו בשנת 2008 בריאיון על חקירותיו של ראש הממשלה אהוד אולמרט.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, נאה דורש, נאה מקיים; את מה שנתניהו דרש מאולמרט ראוי שידרוש מעצמו.

מיקי לוי: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בארבע פרשיות, עם סיכומי חקירה של המשטרה באשמה חמורה של שוחד בשני תיקים, כשכל שמקורביו נחקרים או עצורים, כל הכוורת שעבדה סביבו – אדם כזה לא יכול להמשיך בתפקידו.

מיקי לוי: חוקית, אין כאן שאלה.

מיקי לוי: עד שיוגש כתב אישום על ידי היועץ המשפטי לממשלה, אין משפטן אחד בנמצא שיטען שיש חובה מראש על ראש הממשלה להתפטר.

מיקי לוי: אבל חברים, חוץ מהמישור המשפטי הגיע הזמן שנתחיל להתייחס גם למישור הערכי והציבורי, מעבר לאישומים כלפי ראש הממשלה והתשתית הראייתית שביססה המשטרה נגדו.

מיקי לוי: הוא עומד בלי טיפת בושה ואומר בגרון ניחר: מותר לקבל מתנות מחברים.

מיקי לוי: אני מפנה אותו למכתב שהתפרסם על ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה, שמחזיר בקבוק יין או מתנה כלשהי למי ששלח לו.

מיקי לוי: הוא חוזר ומאשר חלק מהתשתית הראייתית – – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מיקי לוי: אני קורא לכם – תודה רבה, אדוני, דקה – כחלון ובנט, לעשות מעשה; לא לטמון את ראשכם בחול.

מיקי לוי: כולם מבינים לאן זה הולך.

מיקי לוי: תהיו אמיצים ותשימו את המפתחות על השולחן ותפסיקו את הפארסה הזאת, למענכם ולמען כולנו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נמצא; חבר הכנסת מרגי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סמוטריץ.

יעקב מרגי: מיקי, אני מוריד את הטונים, תרתי משמע.

מיקי לוי: אתה יודע, שנים הייתי 1.82 מטר.

מיקי לוי: ירדתי ל-1.80 מטר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, הרבה נושאים היו בהצעת האי-אמון, ובשלוש דקות אי-אפשר להקיף את כולם, ולא עלינו המלאכה לגמור – ממילא יהיה עוד אי-אמון, ועוד, אותם נושאים.

יעקב מרגי: אז בחרתי להתייחס לסוגיה של האי-אמון של הרשימה המשותפת.

יעקב מרגי: מכובדי כבוד השר, הנושא כשלעצמו הוא נושא חשוב – ודאי שלא בשביל אי-אמון בממשלה, אבל הוא נושא חשוב.

יעקב מרגי: זה אתגר של החברה בישראל, אתגר של הממשלה ואתגר של המשרד שאתה עומד בראשו.

יעקב מרגי: השתוללות הפשיעה בחברה הערבית וזמינות כלי הנשק בחברה הערבית – זה גובל במחדל, גובל בפשע.

יעקב מרגי: אני אומר את זה כמי שחי באזור הנגב, וכל שכן כששומעים את הסיפורים גם באזורים אחרים.

יעקב מרגי: אין ספק, אין ספק שעל הממשלה והמשטרה לעשות הכול כדי להילחם בתופעה הזאת.

יעקב מרגי: נכון, אפשר גם להיתלות בחידלון של החברה הערבית בהתמודדות, במלחמה שלהם פנימה בתופעה, ולומר שהאוכלוסייה לא מסייעת ולא מתנדבת לעזור ולסייע, הן בשיתופי פעולה והן במסירת מידע.

יעקב מרגי: זה כשלעצמו בעיה.

יעקב מרגי: אני חושב שחברה שמלינה שהממשלה לא עוזרת ולא מסייעת ולא נלחמת צריכה להוכיח שהיא עצמה רוצה בזה.

יעקב מרגי: היא צריכה להוכיח שהיא רוצה בזה.

יעקב מרגי: לכן אני קורא גם לכם, לראשי הציבור הערבי: אי-אפשר לרחוץ בניקיון כפיים ולומר: אתם, המשטרה, המשטרה, הכול המשטרה, המשטרה, המשטרה.

יעקב מרגי: כל חברה, כל קבוצה שלא הציבה לעצמה אתגר ואמרה: אצלנו לא יהיה – זה לא הצליח.

יעקב מרגי: המשטרה יכולה לעשות הרבה עבודה, היא יכולה לעשות את כל מה שמוטל עליה; עדיין זה חייב להיות בשיתוף פעולה, בשילוב ידיים.

יעקב מרגי: אני לא מקנא בכם, באזרחי ישראל הערבים.

יעקב מרגי: אני שמעתי את חבר הכנסת אחמד טיבי, ואני לא מופתע.

יעקב מרגי: הוא הביא לכם דוגמה של הדואר.

יעקב מרגי: זה יכול להיות בכל דבר – זה יכול להיות גם אצל מנהל בית ספר שזכה במכרז, ומכל הבחינות הוא מנהל בית ספר הכי מקצועי, ואם אותה קבוצה לא תרצה אותו, יכולים לחסל אותו או לאיים עליו.

יעקב מרגי: ולמה שהוא ילך להיות מנהל בית ספר כשאומרים לו: אנחנו מכירים את הילדים שלך, איפה הם לומדים ואיפה הם גרים?

יעקב מרגי: הוא יותר לא ילך לבית הספר.

יעקב מרגי: מכובדי כבוד השר, אני יודע שאתם נלחמים, אני יודע שיש לכם רצון עז לטפל בתופעה הזאת, אבל אני אומר לך, כבוד השר, אם משטרת ישראל לא תציב לה יעדים תחומים בשנים – נאמר, עד שנת זו וזו אנחנו מצמצמים ב-50%, בשנה אחרי זה ב-70%, עד שממגרים את התופעה ומצמצמים אותה למינימום – זה לא יקרה.

יעקב מרגי: זה לא יקרה, כי אנחנו יודעים שזה – כמו כשהיינו ילדים, שוטרים וגנבים: אתה תופס נשק מפה – נכנסים עוד שניים מהצד השני.

יעקב מרגי: ומשטרת ישראל יודעת.

יעקב מרגי: כשהיא רוצה לנקות, כשהיא רוצה להתמודד עם תופעה, היא יודעת לעשות זאת.

יעקב מרגי: אנחנו חיים בנגב, מכובדי היושב-ראש – במשפט – אני זוכר תקופה שהיה קשה לבטח רכב בדרום.

יעקב מרגי: חברות הביטוח לא רצו לבטח מכוניות.

מאיר כהן: סירבו.

יעקב מרגי: לא רצו לבטח מכוניות.

יעקב מרגי: כמה דיונים ניהלתי פה בכנסת על זה.

יעקב מרגי: אבל כשמשטרת ישראל התייצבה למלחמה, לחזית הזאת, היא מיגרה את התופעה בדרום.

יעקב מרגי: לכן, אני חושב שמשטרת ישראל והציבור הערבי יכולים יחד למגר את התופעה.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בצלאל סמוטריץ, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, תגיד לי, אדוני היושב-ראש, אני יכול לעשות לך חידה, חידון?

בצלאל סמוטריץ': אתה מרשה לי לשאול אותך חידה?

בצלאל סמוטריץ': אני אקריא לך קטע שנכתב במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות ביום שישי – אין לי פה תאריך עברי – 16 במאי 2008 למניינם, מאמר שנשא את הכותרת "חקירוקרטיה".

בצלאל סמוטריץ': אחר כך תגיד לי מי כתב: "נעזוב את אולמרט.

בצלאל סמוטריץ': אף מילה בטור הזה איננה מתייחסת אליו.

בצלאל סמוטריץ': בואו נדבר על ראש הממשלה הבא, הרי ברור לכולנו שזה יקרה גם לו – – – אם בא לך להתפרסם, אתה מגיש תלונה – – – אם אתה יריב פוליטי אתה מוצא מישהו אחר שיגיש תלונה, איזה שאלה חצופה של זב חוטם מגל"צ" – אני אגב, מתנצל בפני כתבי גל"צ; לא הייתי מתבטא כך עליכם – "כל מאכער מתוסכל, פקיד יהיר או עיתונאי אינטרנט תאב פרסום יכול לשבש את המערכת השלטונית – – – שלטון נחקר הוא שלטון חלש, שקל לסחוט אותו.

בצלאל סמוטריץ': " זה מאמר שנכתב כדי להגן על ראש הממשלה אהוד אולמרט בזמנו ולנמק מדוע זה לא בסדר שחוקרים אותו שוב ושוב ושוב, ומה זה עושה לשלטון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, מי לדעתך כתב את הטור הזה, הטור המושחת הזה, הטור הזה, המגן על שלטון, המגן על עבריינים?

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להביך אותך, מאיר.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: היות שאני לא יכול לענות, אני אמלא את פי מים.

בצלאל סמוטריץ': אה, אתה יושב בשקט.

בצלאל סמוטריץ': אמיר, אתה יודע מי זה?

אמיר אוחנה: זה הוא או היא?

בצלאל סמוטריץ': הוא, הוא.

אמיר אוחנה: הוא יושב פה?

בצלאל סמוטריץ': לעיתים רחוקות מאוד, לעיתים רחוקות מאוד הוא יושב פה.

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, חברים, כתב את זה לא אחר מאשר יאיר לפיד, שישב פה לפני – כמה?

בצלאל סמוטריץ': שעה, שעתיים, ודיבר על מנזר השתקנים.

בצלאל סמוטריץ': מזל שהוא לא שתקן, אז אפשר לראות מה הוא כתב.

בצלאל סמוטריץ': חבר'ה, אין גבול לצביעות.

בצלאל סמוטריץ': צבועים.

בצלאל סמוטריץ': אתם נכשלים במגרש הדמוקרטי פעם אחר פעם אחר פעם.

בצלאל סמוטריץ': אתם אלופים בסקרים.

בצלאל סמוטריץ': אתם נכשלים במבחן העם.

בצלאל סמוטריץ': נחמן, העם בוחר שוב ושוב ושוב בממשלת ימין, ואתם לא מצליחים להחליף אותו דרך הקלפי, אז אתם מנסים לעשות את זה בדרכים אחרות.

נחמן שי: רק דרך הקלפי.

בצלאל סמוטריץ': ואחרי האתרוג – הרי את שרון אתרגתם חבל על הזמן כשהוא הלך לגירוש מגוש קטיף, ואת אולמרט אתרגתם, ואת פרס.

בצלאל סמוטריץ': איפה הייתה כל חבורת הצעקנים שעומדת כאן וצועקת על מתנות כששמעון פרס, זיכרונו לברכה, ארגן לעצמו מסיבות בעשרות מיליונים ובניינים על שמו בחייו?

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה, אף אחד לא ייגע בו.

בצלאל סמוטריץ': ופואד בן-אליעזר, זיכרונו לברכה, פטרונה הפוליטי של סתיו שפיר, שלא מפסיקה לצווח פה – מילה, מילה לא שמענו מהגברת הזאת כשהפרשיות שלו התפוצצו אחת אחרי השנייה.

בצלאל סמוטריץ': ועזר ויצמן, ואחרים.

בצלאל סמוטריץ': שתקתם.

בצלאל סמוטריץ': דגים.

בצלאל סמוטריץ': אבל כשמדובר בראש הממשלה בנימין נתניהו – אה, פתאום נעשיתם טהרנים.

בצלאל סמוטריץ': אז אתם יודעים מה, אתם צבועים – – –

מיקי לוי: איך אתה יודע?

בצלאל סמוטריץ': מיקי, אתם צבועים וטהרנים – – –

מיקי לוי: איך אתה יודע?

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה, אני אגיד יותר מזה: אף מילה לא שומעים היום מהאגף הזה של המליאה על התקשורת.

בצלאל סמוטריץ': הרי אם היו עסקאות אפלות, היו לעסקאות האלה שני צדדים.

בצלאל סמוטריץ': אני כבר מסיים.

בצלאל סמוטריץ': איפה אתם, אמיצים גדולים מול נתניהו?

בצלאל סמוטריץ': תקפתם את נוני?

בצלאל סמוטריץ': האם ביקשתם מהמשטרה לחקור את כל אלה שהגישו את חוק ישראל היום – –

מיקי לוי: – – – הוא לא איש ציבור.

בצלאל סמוטריץ': – – הגישו את חוק ישראל היום – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מיקי לוי: בצלאל, הוא לא איש ציבור.

מיקי לוי: נוני הוא לא איש ציבור – – – הוא לא מעניין אותי.

בצלאל סמוטריץ': – – בשליחותו של נוני מוזס כדי לקבל סיקור אוהד?

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר?

מיקי לוי: – – –

מאיר כהן: מיקי, מיקי, מיקי, תודה.

בצלאל סמוטריץ': לא, אתה לא צריך להתחיל לי מהתחלה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': הוא הפריע לי.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: תסיים, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': מיקי, אתם צבועים.

בצלאל סמוטריץ': תתמודדו מול הציבור הישראלי בקלפי, ואל תנסו להפיל ראש ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים מה, אם יש משהו שצריך ללמד אותנו, אם יש משהו שהוא נבזי בדברים שנחשפו – –

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון.

מאיר כהן: הוספתי לך עוד שתי דקות – –

בצלאל סמוטריץ': הינה, הינה.

מאיר כהן: – – כדי שלא יגידו שבגלל – – –

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא הייתי אומר לרגע.

בצלאל סמוטריץ': – – זאת האובססיה של התקשורת לנתניהו.

בצלאל סמוטריץ': איזה רדיפה, איזה חיטוט, הורגים את האיש הזה 20 שנה, ואז כבר מחפשים – – –

מיקי לוי: סמוטריץ, אני מחזיק ממך אינטליגנט.

בצלאל סמוטריץ': תהיו רציניים, חברים.

בצלאל סמוטריץ': תהיו רציניים ותהיו הגונים.

בצלאל סמוטריץ': תתמודדו בקלפי, ואל תפילו ראש ממשלה מכהן לא בדרך דמוקרטית.

מאיר כהן: תודה רבה, סמוטריץ.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: לא אנחנו נפיל אותו.

מיקי לוי: בית המשפט יפיל אותו.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

מאיר כהן: להפסיק שם.

מאיר כהן: זה אסור.

מאיר כהן: חברים, אתם לא בתיאטרון, אתם אורחים שלנו.

מאיר כהן: תנהגו על פי חוקי המקום.

מאיר כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: סמוטריץ, הם מחאו לך כפיים?

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנמצא פה גם השר לביטחון הפנים, ודווקא לדבר על דיון שקיימנו היום בוועדת החינוך בנושא אלימות נגד מורים, אדוני.

עודד פורר: בעקבות האירוע שנחשפנו אליו כולנו בחדשות, שראינו – אתה יודע, פתאום מגיע איזה סרטון, נותן לך איזה דקה מהמציאות, ואתה תופס את הראש ואומר: וואו, איך זה יכול להיות?

עודד פורר: איך יכול לקרות כדבר הזה?

עודד פורר: ראינו אימא תוקפת מורה באלימות חסרת תקדים, וכולנו מזדעזעים.

עודד פורר: אבל אדוני, מה שראינו זה היה רק קצה-קצהו של הקרחון.

עודד פורר: בבתי הספר במדינת ישראל – וזה בכלל לא משנה אזור המגורים, במקומות טובים ובאזורים שהם במצב סוציו-אקונומי גבוה – נתקלים פעם אחר פעם באלימות של הורים כנגד מורים, וגם באלימות של תלמידים כנגד מורים.

עודד פורר: לצערי, אדוני, אפילו בבתי הספר היסודיים אנחנו מגלים יותר ויותר מקרים כאלה.

עודד פורר: והיום בדיון עוד נחשפנו לעדויות, אני חייב לומר, די מזעזעות ודי מצמררות.

עודד פורר: וכשבאים הנציגים של המורים ומספרים גם את הסיפורים האישיים שלהם, וגם כשאנחנו שומעים שזאת הפכה להיות שיחת היום בחדרי המורים, אתה מבין שמשהו רע קורה פה.

עודד פורר: כי אי-אפשר לדבר על חמש יחידות במתמטיקה ועל הישגים במדעים ועל שינוי פני החברה כשבסוף בסוף בסוף המורה שעומד בכיתה חושש לביטחונו האישי.

עודד פורר: וזה חוצה מגזרים, אדוני, זה חוצה; גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי וגם במגזר הדתי.

עודד פורר: ובכל מקום אנחנו מגלים עוד ועוד את התופעה הזאת, שיש לה עוד פגם אחד מאוד קשה, והוא ההסתרה; הוא העובדה שישנם מנהלים ומנהלות בבתי הספר, ומורים ומורות, שכדי שבית הספר ימשיך להיחשב בית ספר טוב ושאין בו בעיות, משתיקים, חס וחלילה שלא ישמעו; סוגרים את זה בבית.

עודד פורר: ופה מתחילה אחת הבעיות, כי זאת עוד ועוד הידרדרות.

עודד פורר: ותלמיד שרואה אלימות כנגד מורה, אם על ידי אחד ההורים ואם על ידי תלמיד אחר, הוא כבר לא אותו תלמיד; בסיבוב הבא הוא כבר ירשה לעצמו להתנהג אחרת.

עודד פורר: וכשילד רואה את ההורים שלו מדברים בצורה מסוימת למורים ותוקפים אותם, אחר כך גם הוא ירשה לעצמו.

עודד פורר: וכשהעניין גם לא מטופל או שהוא מטופל באיזושהי שביתה או כל מיני סיפורים, אתה מבין שיש פה בעיה.

עודד פורר: ואני רוצה לומר לך, אדוני השר, שהעדות ששמענו היא דווקא גם על גרירת רגליים כשהעניין מגיע למשטרה.

עודד פורר: וכשמוגשות תלונות למשטרה בגין אלימות – וצריך להבין שכשמוגשת תלונה למשטרה על ידי מורה או מורה עם גיבוי של מנהל או מנהלת זה כבר הסוף, כבר עברו כמה שלבים בדרך – כשמוגשת תלונה כזאת והיא לא מטופלת באופן מהיר, חד, מיידי, אלא בגרירת רגליים, ואפילו לא מזמנים לחקירה את ההורה התוקף אלא כעבור כמה ימים ולחץ של ארגוני המורים, אתה מבין שיש פה איזושהי בעייתיות.

עודד פורר: כי בלי תגובה חדה כנגד האלימות הזאת, אדוני, לא נצליח לעקור אותה מן השורש.

עודד פורר: ואני רוצה בעניין הזה לבקש את ההתערבות שלך כלפי המערכת, ולהורות להם – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עודד פורר: – – שאלימות כנגד מורים צריכה לקבל טיפול מיידי, חריף וללא דיחוי.

עודד פורר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, השרים, אני רוצה להקריא לכם קטע מתוך ספר היסטוריה שייכתב בעתיד ויסקר את ניצני המהפכה הדיקטטורית במדינת ישראל בעידן המודרני.

ישראל אייכלר: הינה כמה שורות: נתניהו היה איש ימין שנתמך בידי מיליוני יהודים מאמינים – –

מיכל רוזין: אלה לימודי ליבה?

ישראל אייכלר: – – חרדים, דתיים, מסורתיים וחילונים לאומיים, והוא הפך לקוץ בעיניה של האליטה המאבדת את ההגמוניה.

ישראל אייכלר: אותה אליטה מתבוללת חשה תחושות נקם ושילם כאשר ראתה אותו, והחליטה לחולל הפיכה משטרתית משפטית תקשורתית.

ישראל אייכלר: זה לא לקח יום-יומיים; זה נמשך על פני שני עשורים.

ישראל אייכלר: היה צריך לחבר עלילות מרוכזות ותפורות, בין התקשורת, קרנות המימון הזר, בכירי המשטרה, החונטה השלטת במערכת המשפטית, ובראשם גדודי צבועים הלוחמים נגד השחיתות בקנאות ישועית ושיעית.

ישראל אייכלר: כשהכול היה מוכן התבצעה ההפיכה הדיקטטורית בשם הדמוקרטיה והשוויון בסגנון סובייטי.

ישראל אייכלר: רבותיי, זאת לא בדיחה, זאת לא היסטוריה שהייתה.

ישראל אייכלר: אנחנו נמצאים היום במצב שקבוצות דיקטטוריות נלחמות לא רק נגד נתניהו אלא מטילות אימה על כל הציבור.

ישראל אייכלר: הן מזהות את כל החוליות שמחברות את החברה המסורתית, ובמרכזן את החברה החרדית, ומציגות אותן כאויבי האדם הנאור, מי שלא נמנים על השבט הלבן ולא מוכנים להשתחוות בפני הכללים שלו והדעות שלו.

ישראל אייכלר: והם מוכנים לפרק את המדינה ולהפוך אותה לסוריה, לעיראק וללוב, ובעיקר – לא להשלים עם הדמוקרטיה שאינה מוצאת חן בעיניהם.

ישראל אייכלר: אנחנו נמצאים עכשיו בעיצומה של הפיכה שלטונית.

ישראל אייכלר: אני לא בטוח שהיא תצליח.

ישראל אייכלר: המעטפת היא בית המשפט, המבצעת היא המשטרה, והמובילים הם התקשורת.

ישראל אייכלר: כשלא מצליחים בכוח משפטי בלבד – –

יחיאל חיליק בר: אייכלר, השתגעת.

ישראל אייכלר: – – נעזרים במשטרה, בהדלפות – –

יחיאל חיליק בר: השתגעת.

יחיאל חיליק בר: השתגעת לגמרי.

ישראל אייכלר: – – מרושעות ובלתי חוקיות, בעיקר לעיתונאים מקורבים, שמשתפים פעולה עם המטרה העליונה של משמרות המהפכה האנטי-יהודית.

ישראל אייכלר: והחידוש שהיה היום, חידוש גדול: שוחד דברים, שוחד תקשורתי.

ישראל אייכלר: מאז קום המדינה ובשום מדינה בעולם אין שוחד תקשורתי.

ישראל אייכלר: אין דבר כזה.

ישראל אייכלר: כן וואלה, לא וואלה – אם אנחנו נקבע ששוחד תקשורתי הוא שוחד, כל חברי הכנסת ישבו בחקירות על עיתונים ואתרים שנותנים להם שוחד דברים במשך 70 שנה: עיתון זה משחד את הפוליטיקאי הזה ומשמיץ את הפוליטיקאי האחר, ושידור זה משבח את השני.

ישראל אייכלר: זה חידוש.

מיקי לוי: זה לא שוחד.

ישראל אייכלר: אז איך אתם קבעתם שזה שוחד?

מיקי לוי: זה לא שוחד.

ישראל אייכלר: בכל הפרסומים על התיקים של 4000 ו-2000 מדובר על שוחד דברים.

ישראל אייכלר: שוחד כספי.

מיקי לוי: אם אני נותן הקלות במיליונים לבזק זה שוחד – – –

מאיר כהן: מיקי, תאפשר לו.

ישראל אייכלר: אל – – –

מאיר כהן: מיקי, מיקי, למרות – מיקי, תאפשר לו.

ישראל אייכלר: לא אכפת לי שמיקי יצעק, אבל רק תוסיף לי את הדקות.

מאיר כהן: את השניות.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על מה שהיה בבזק.

ישראל אייכלר: כל מה שקרה בבזק – אם קרה, צריך לתקן ולבטל את כל ההטבות למונופולים.

ישראל אייכלר: אבל להגיד ששוחד דברים בתקשורת זה התמורה?

ישראל אייכלר: זאת מהפכה.

ישראל אייכלר: יחסי העיתונאים והפוליטיקאים לא נולדו בבלפור, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: זה שנים רבות.

ישראל אייכלר: אדוני, המהפכה הזאת אולי תצליח, הרבולוציה אולי תשיג את מטרתה, וראש הממשלה יישבר ואולי יתפטר – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – אבל לא לעולם חוסן.

ישראל אייכלר: הציבור ידרוש להחזיר את הדמוקרטיה, לא לאפשר למשטר אימים של שלטון אימים לעשות שוחד דברים – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

ישראל אייכלר: – – ושוחד כספי.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני יושב כאן ואני לא יכול – אפשר להתווכח פוליטית, אבל – – –

יחיאל חיליק בר: הקווים נחצו כאן.

מאיר כהן: שנייה.

מאיר כהן: אבל אני חושב שאת המשטרה צריך להוציא מכאן.

מאיר כהן: מדבריך השתמע כאילו גם המשטרה היא חלק מההפיכה.

מאיר כהן: צריך מאוד להיזהר בדברינו.

מאיר כהן: תודה.

מיכל רוזין: יריב ברח?

ישראל אייכלר: אתה צודק, ואני אומר שהמשטרה צריכה להיזהר מזה מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אם היא מדליפה באופן בלתי חוקי לכמה עיתונאים – –

מאיר כהן: תודה.

ישראל אייכלר: – – שכולם יודעים שבטלוויזיה בערב הם מביאים מחדרי החקירות – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

ישראל אייכלר: – – הם צריכים להיזהר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, וסליחה שהערתי לך.

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין, בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: רגע, אין שום בעיה שמסדרים את הסדר שהגבוהים לפני הנמוכים.

מאיר כהן: אייכלר, לא לשכוח להוריד את זה לפני שאתה – – –

ישראל אייכלר: חבל שלא אמרת לי קודם שאני אוריד את זה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, מזכירת הכנסת, השר, חברי וחברות כנסת, פשוט אין לתאר, אין לתאר.

מיכל רוזין: אני יושבת פה ושומעת את הדברים שנאמרים – אין לתאר.

מיכל רוזין: אני גם לא מאמינה שיריב לוין, אחרי שהוא נזף בחברי כנסת פה שלא נשארו לשמוע את התשובות שלו, סיים לדבר והלך; השאיר את זה לבא אחריו לדבר.

מיכל רוזין: הציטוטים שלכם, חבר הכנסת אייכלר – אבל אני אפילו לא באה אליך בטענות, כי חבר הכנסת השר יריב לוין הוציא הודעה באותו ערב בשבוע שעבר כשהיינו פה במליאה ופורסם מה שפורסם על ההמלצות או על סיכום החקירה של המשטרה לגבי נתניהו; הוא הוציא הודעה כתובה ובה הוא אמר: מתבצעת פה הפיכה שלטונית.

מיכל רוזין: ומי מבצע את ההפיכה השלטונית?

מיכל רוזין: המשטרה.

מיכל רוזין: רחמנא ליצלן, המשטרה במדינת ישראל מבצעת הפיכה שלטונית.

מיכל רוזין: אתם שומעים מה אתם אומרים?

מיכל רוזין: אתם שומעים מה שאתם מדברים?

מיכל רוזין: אייכלר, אני אעזוב, אני אפילו לא מתייחסת, באמת, כאילו, אל תיתן לי – –

יחיאל חיליק בר: לא, הוא אמר פה דברים – – –

מיכל רוזין: – – להתחיל אפילו.

ישראל אייכלר: זאת האמת, זה לא יעזור לך.

מיכל רוזין: פשוט הזוי.

מיכל רוזין: זה הזוי ששר – –

ישראל אייכלר: זאת האמת.

ישראל אייכלר: המשטר שלכם, המשטר שלכם חולל הפיכה דיקטטורית.

מיכל רוזין: – – במדינת ישראל מאשים את המשטרה בהפיכה שלטונית.

ישראל אייכלר: כן.

מיכל רוזין: וסליחה, השר ארדן, אתה יושב פה ושומע את השר לוין ולא מגיב על מה שהוא אומר.

מיכל רוזין: באמת, המשטרה מבצעת הפיכה שלטונית במדינת ישראל – זה פשוט הזוי.

מיכל רוזין: ועולה יושב-ראש הקואליציה, שמאז – – –

גלעד ארדן: המפכ"ל, דרך אגב, ביקר לא מזמן אצל האדמו"ר, ביחד איתו – – –

מיכל רוזין: אל תמשוך אותי בלשון – –

גלעד ארדן: – – –

מיכל רוזין: – – על המפכ"ל.

גלעד ארדן: תיאמנו ביחד אצל האדמו"ר את ההפיכה.

מיכל רוזין: השר ארדן, העובדה – – –

ישראל אייכלר: – – –

מיכל רוזין: הם מפריעים לי, תוסיף לי זמן.

מאיר כהן: כן, את תקבלי עוד 20 שניות.

מאיר כהן: בבקשה.

ישראל אייכלר: – – –

מיכל רוזין: אז אני מבקשת – – –

מאיר כהן: חברים, חבר הכנסת אייכלר.

מיכל רוזין: אל תמשוך אותי בלשון לגבי המפכ"ל.

מיכל רוזין: זה עדיין לא אומר שאני חושבת שהמשטרה במדינה ישראל, מדינה דמוקרטית, מבצעת הפיכה שלטונית.

מיכל רוזין: ויושב-ראש הקואליציה, שעלה פה מייד – הוא חזר בו, ולכן אני אומר שזה קרה לו בעידנא דריתחא – עומד פה וקורא למי שמעז ללכת למסור גרסה במשטרה, לחושף שחיתויות, "שטינקר" – וממש אין לי אינטרס פה להגן על אף אחד.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד, "שטינקר" זה דיבור של מאפיה, של רחוב, של ארגון פשע.

מיכל רוזין: והיום הגדיל לעשות יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מיקי זוהר: מה שעושים לנתניהו הוא כמו רצח רבין.

מיכל רוזין: מה שקרה ב-95' חמור כמו מה שמתרחש היום, הוא אומר.

מיכל רוזין: אנחנו בנקודה שבה אנחנו אומרים שיש רצח פוליטי של ראש ממשלה שנמצא ברדיפה פוליטית.

מיכל רוזין: תגידו לי, התחרפנתם?

מיכל רוזין: השתגעתם?

מיכל רוזין: מה קורה לכם?

מיכל רוזין: מה קורה לכם?

מיכל רוזין: מה מעביר אתכם על דעתכם?

מיכל רוזין: יש פה הליך פלילי רציני.

מיכל רוזין: יש פה חשיפת שחיתות.

מיכל רוזין: במקום לקום ולהגיד, אייכלר, שלא ראוי שיהיה שליט במדינת ישראל שהוא מושחת ולא ראוי, אתה מגן עליו?

מיכל רוזין: מספר לי על סיפורי ההיסטוריה בעתיד, שאולי יום אחד ילמדו בלימודי ליבה, תודה לאל.

מיכל רוזין: נו, באמת.

מיכל רוזין: יש פה שחיתות, ואנחנו לא מצדיקים שחיתות עבור שום דבר, עבור שום מטרה.

מיכל רוזין: מדינה שהיא מושחתת היא מדינה לא דמוקרטית והיא חסרת סיכוי לעתיד והיא חסרת סיכוי לאזרחיה.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי – לא נוכחת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה אדוני, ואחריו יסכם השר צחי הנגבי.

מאיר כהן: בבקשה, אמיר.

ישראל אייכלר: – – – זה לא קשור.

ישראל אייכלר: המערכת עוברת על החוק.

אמיר אוחנה: תוכל לתת לי ארבע וחצי?

מאיר כהן: לא, אני לא אוכל לתת לך ארבע וחצי דקות, אבל תתחיל לדבר.

מאיר כהן: מראש, חבריא, בדיון הזה זה שלוש דקות.

מאיר כהן: אני מבין שלפעמים חורגים בעשר שניות, עשרים – – –

אמיר אוחנה: כמו נאום בן דקה, זה מה שאני מבקש.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: כבר כמעט עשר שנים, חבריי לאופוזיציה, שאתם מנסים לתפוס את הגה המדינה מידי ראש הממשלה נתניהו ונוחלים כישלון אחר כישלון.

אמיר אוחנה: ניסתה חברת הכנסת לבני; ניסתה חברת הכנסת יחימוביץ; ניסה חבר הכנסת לפיד; ניסה חבר הכנסת הרצוג.

אמיר אוחנה: מה לא הבטחתם לציבור הישראלי, מה לא הבטחתם?

אמיר אוחנה: הבטחתם אפס קשישים עניים בתוך שנה; הבטחתם קרקע חינם לכל חייל משוחרר; להוריד את מחירי הדיור ב-25% בתוך חצי שנה.

אמיר אוחנה: הבטחתם והבטחתם והבטחתם.

אמיר אוחנה: רק חסר היה שהייתם מבטיחים שלום עולמי כדי שהייתם זוכים בתחרות מלכת היופי.

אמיר אוחנה: מה לא ניסיתם?

אמיר אוחנה: לסגור עיתון שלא רוקד לפי החליל שלכם.

אמיר אוחנה: הצעת חוק שכל-כולה סתימת פיות, כדי שהעם לא ישמע את מה שאתם לא רוצים שישמע – –

קארין אלהרר: איזה?

קארין אלהרר: איזה?

אמיר אוחנה: – – שהמצב הכלכלי פה הוא טוב; והוא הולך ומשתפר; שישראל צלחה את המשבר הכלכלי העולמי בצמיחה; לא רק שהיא שורדת – בצמיחה, צומחת ועולה.

קארין אלהרר: איזה עיתון?

קארין אלהרר: איזה עיתון נסגר?

אמיר אוחנה: שהישראלים קונים יותר, שהישראלים חיים יותר טוב, שהישראלים בריאים יותר ותוחלת החיים שלהם עולה והיא מהגבוהות בעולם.

אמיר אוחנה: תחייכי, חברתי, זה אכן משמח.

קארין אלהרר: זה מצחיק אותי.

אמיר אוחנה: שהישראלים מאושרים יותר.

אמיר אוחנה: שבמדד האושר העולמי – לא מדד של הליכוד – שבמדד האושר העולמי ישראל בעשירון העליון, וזה אכן משמח; לפני ארצות הברית, אירלנד, גרמניה, לוקסמבורג ובריטניה.

לאה פדידה: תספר את זה למצביעים שלך.

אמיר אוחנה: את כל זה לא רציתם שהציבור ישמע, רק שלא ידע שטוב פה.

אמיר אוחנה: רק רע.

אמיר אוחנה: רק רע.

אמיר אוחנה: הכול רע.

אמיר אוחנה: היחסים עם אמריקה – רע; היחסים עם העולם – רע; הביטחון – רע; האבטלה – רע; הירידה – רע; העלייה – רע.

אמיר אוחנה: רק רע.

אמיר אוחנה: עברתם בשנות כהונת

אמיר אוחנה: כם באופוזיציה מחריפים לחמוצים – –

קארין אלהרר: אבל איזה עיתון נסגר?

אמיר אוחנה: – – למרירים.

אמיר אוחנה: איך לא ניסיתם לתקוף ולהשפיל את נתניהו?

אמיר אוחנה: דרך רעייתו, דרך ילדיו, דרך כלבתו.

אמיר אוחנה: קאיה נשכה, קאיה נבחה, קאיה עשתה קקי, אל תבחרו בקאיה.

אמיר אוחנה: טוב, לא נבחר בקאיה – –

יחיאל חיליק בר: אתה מתחרה במירי רגב עכשיו?

אמיר אוחנה: – – אבל כיסאות הפלסטיק; אבל גלידת הפיסטוק; אבל בקבוקי הפלסטיק הממוחזרים – אבל הסיסמאות הממוחזרות שלכם לא שכנעו, ועכשיו כמוצאי שלל רב הצטרפתם ליהדות התורה, חזרתם בתשובה – פרשת השבוע.

אמיר אוחנה: התחלתם להתפלל לפרשת השבוע.

אמיר אוחנה: מה פרשת השבוע?

אמיר אוחנה: 1000?

אמיר אוחנה: 2000?

אמיר אוחנה: 3000?

אמיר אוחנה: לא.

אמיר אוחנה: פרשת השבוע: 4000.

אמיר אוחנה: ואיך הוא יכול לתפקד, ואיך הוא יכול לנהל, ואיך הוא מסוגל?

יחיאל חיליק בר: יש 5000.

אמיר אוחנה: וזה אתגר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אמיר אוחנה: יש לומר בהגינות, זה אתגר – עוד אחד מאתגרים רבים שנתניהו מתמודד איתם ומצליח, כי היחסים עם אמריקה מעולם לא היו טובים יותר – –

קארין אלהרר: ממש.

אמיר אוחנה: – – כי היחסים עם העולם לא היו טובים יותר, כי המשק בצמיחה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אמיר אוחנה: – – כי האבטלה בשפל.

אמיר אוחנה: על מה נחמצתם?

מאיר כהן: חבר הכנסת אוחנה, אני מבקש ממך.

אמיר אוחנה: אני מסיים.

אמיר אוחנה: ראיתם את התור של המנהיגים שעמדו כדי להצטלם עם נתניהו בכנס הכלכלי בדבוס?

אמיר אוחנה: על מה נחמצתם?

אמיר אוחנה: על מה אתם ממורמרים?

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה – –

אמיר אוחנה: תודה, אדוני, ממש לסיום.

מאיר כהן: – – אני מבקש.

מאיר כהן: בבקשה, עוד עשר שניות.

יחיאל חיליק בר: – – –

אמיר אוחנה: ולסיום – או, חבריי, שהתמרמרתם על האמת הפשוטה, שגם עם יד קשורה מאחורי הגב – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אמיר אוחנה: – – ושתי עיניים עצומות נתניהו מצליח להוביל את מדינת ישראל להישגים – –

מאיר כהן: אמיר, תודה רבה.

אמיר אוחנה: – – ולזכות באמון הציבור יותר מכל אחד מהיושבים כאן – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: סליחה, אני לא רוצה לסגור לך את המיקרופון.

אמיר אוחנה: – – וגם מאלה היושבים מרחוק ומפעילים אתכם.

מאיר כהן: אתה מדבר כבר ארבע וחצי דקות, אז אנא ממך.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני השר צחי הנגבי.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

יחיאל חיליק בר: אמיר, הוכתרת לסגן של מירי רגב בחנופה לראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אתה מספר 2, זה כבוד.

אמיר אוחנה: זה לא רע.

אמיר אוחנה: זה לא רע.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – – לראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אמיר, הוכתרת לסגן של מירי רגב בחנופה של ראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: זה כבוד.

אמיר אוחנה: יש לי עוד הרבה.

יחיאל חיליק בר: היית בדרך, אבל 80.

יחיאל חיליק בר: 80 בסולם מירי רגב.

חיים ילין: – – –

מאיר כהן: כן, חבריא, תאפשרו לשר.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי מציעי ההצעות, חברי הכנסת והממשלה, בדרך כלל הכנסת לא עוסקת בחקירות תלויות ועומדות.

צחי הנגבי: זו דרך העולם.

צחי הנגבי: המחוקק יודע שהחוק שהוא עצמו חוקק מגדיר, מתווה מסלול רב-שלבי שבמסגרתו נאכף החוק ומגובש ומעוצב שלטון החוק.

צחי הנגבי: זה לפעמים מפליא שדווקא חברי כנסת, גם היום, עולים זה אחר זה לדוכן, אדוני היושב-ראש, ונוהגים כשופטים, חוקרים – חלק מהם אפילו מתבטאים כתליינים – כשהנורמה המצופה מהמחוקק זה לכבד את החירויות ואת הזכויות הטבעיות של כל אדם, גם אם הוא ראש ממשלה, ולכבד את חזקת החפות.

צחי הנגבי: המחוקק קבע – וכך אכן נוהג המשטר הדמוקרטי בישראל – צמתים שבהם מיישמים את הזכות והחובה שניתנת לגורמי האכיפה לאכוף את החוק.

צחי הנגבי: משמועלים חשדות כלפי מאן דהו, גורמי האכיפה נכנסים לתמונה ומתחילים בפעולת החקירה.

צחי הנגבי: והחקירה – פנים רבות לה.

צחי הנגבי: כמי שהיה גם שר המשפטים במשך הרבה שנים, וגם השר לביטחון הפנים הרבה שנים – אנחנו יודעים שהחוק שלנו מעניק הרבה מאוד סמכויות לגורמי האכיפה, כי מטרתם היא להגיע לחקר האמת.

צחי הנגבי: האמת מורכבת, והאמת לפעמים נטמנת מתחת להררים של עובדות ושל ראיות ושל עמדות סותרות.

צחי הנגבי: ואכן, גורמי האכיפה הוכיחו לאורך השנים למדינת ישראל שהם יודעים את מלאכת החקירה.

צחי הנגבי: מלאכת החקירה היא מלאכה מקצועית, סבוכה, שמחייבת שכל, מיומנות, רגישות.

צחי הנגבי: החוקרים צריכים להיות פסיכולוגים; הם צריכים להיות מומחים בראיות פורנזיות; הם צריכים לדעת לקיים מעקבים; הם צריכים לדעת לקיים האזנות, כמובן בהיתר של בית המשפט; הם צריכים לדעת לשחזר ולמחזר קבצים של מחשב ושל הודעות בטלפון; הם צריכים לדעת לדובב עדים והם צריכים לדעת להציע הסכמים מפתים לעדי מדינה.

צחי הנגבי: וגולת הכותרת של החקירה כידוע היא הטחת ההאשמות והחשדות בחשוד.

צחי הנגבי: זאת גם אומנות בפני עצמה.

צחי הנגבי: לפעמים נכשלים בה, לפעמים מצליחים בה, אבל אתה, מה שנקרא, מצמיד את החשוד לגרסה – אתה תובע ממנו להתייחס אל העובדות, ומרגע שהוא נתן את גרסתו הוא כבול בה.

צחי הנגבי: ואם הוא מתרחק ממנה בהמשך הדרך, אם הוא כופר בה, אם הוא סותר את הדברים שלו עצמו, הוא מסתבך.

צחי הנגבי: אבל משכל המלאכה המיומנת הזאת מסתיימת, למעשה מבחינת זכויותיו של החשוד הוא בראשית הדרך, כי עדיין עומדת לו חזקת החפות, כמו שעמדה לו ברגע הראשון של הפתיחה בחקירה.

צחי הנגבי: וכשמדובר בנבחרי ציבור, בוודאי שרים, ראשי ממשלה, עומדת להם הזכות לשיקול דעת משפטי של ממלכה אחרת – של הפרקליטות, של התביעה הכללית.

צחי הנגבי: כי לתביעה הכללית, בשונה מן המשטרה, יש ניסיון בקיום המלחמה המשפטית בבתי המשפט.

צחי הנגבי: את זה שוטרים, במקרים שאנחנו עוסקים בהם, אינם עושים, הם אינם התובעים.

צחי הנגבי: יש תובעים משטרתיים.

צחי הנגבי: בחלק גדול מחקירות המשטרה התובעים מובילים את המהלך המשפטי, אבל בחקירות רגישות, כמו אלה שאנחנו עוסקים בהן, התובעים הם הפרקליטים, והם מנוסים מאוד בהליך המשפטי.

צחי הנגבי: הם יודעים היטב מה רלוונטי למשפט ומה רלוונטי לכותרת בעיתון; הם יודעים היטב איך אמירה כזאת או אחרת, התייחסות כזאת או אחרת, בסופו של דבר תהיה לה השפעה על הדרך שבה חושבים השופטים; והם יודעים לבנות תיק למשפט.

צחי הנגבי: אנחנו נמצאים היום בסיטואציה, אדוני היושב-ראש, שעוד לא הגענו באף לא אחת מן הפרשות לחלק שבו הפרקליטות גיבשה עמדה.

צחי הנגבי: יש פרשיות שבהן ראש הממשלה בכלל לא נחקר יש פרשיות שבהן הוא מסר את גרסתו, עומד מאחוריה, מאמין שהיא מגובה בראיות, לפחות אותן ראיות שהוא יכול היה לספק לגורמים החוקרים.

צחי הנגבי: אבל טרם הגיע הרגע שבו מביאים בפניו את העמדה של הפרקליטות.

צחי הנגבי: ולמעשה, ברגע הזה גם מתחיל השלב הבא, שלב חשוב, שלב מאוד מאוד רגיש – שלב השימוע.

צחי הנגבי: כי החשוד מקבל בפעם הראשונה מאז תחילת החקירה את כלל החומרים, שחלקם הם חומרים מזכים, ומתבקש ממנו, אם הוא חפץ בכך, להעצים את ההיגיון שבגרסתו, לחזק את גרסתו, לאור העובדה שכרגע נפתחה בפניו – – –

יעל גרמן: יש רעש.

צחי הנגבי: זה לא מפריע לי.

צחי הנגבי: לי זה לא מפריע.

יעל גרמן: לנו זה מפריע.

צחי הנגבי: ולכן, נפתחת בפניו האפשרות להביא לידיעת הגופים, שבסופו של דבר הם המחליטים – התובעים – לידיעתם הוא מביא את כלל החומרים, גם אלה שנחשפו במהלך החקירה ולא הגיעו לידיעתו בתהליך הזה.

צחי הנגבי: עכשיו, אני לא ראיתי, אדוני היושב-ראש, דיון בכנסת כשראש האופוזיציה נחקר, וטוב שלא ראיתי דיון כזה, כי זה לא עניינה של מליאת הכנסת.

צחי הנגבי: ואני גם לא ראיתי דיון בכנסת כשהאיש המקורב ביותר לראש האופוזיציה, נקבעה לגביו עמדה – –

קריאה: – – –

צחי הנגבי: אתה לא חייב לעזור לי, אני יודע שזה טקס.

צחי הנגבי: – – נקבעה לגביו אמירה לא קלה של היועץ המשפטי לממשלה או של הפרקליטים שעסקו בנושא שלפיה הוא מועמד לדין בעבירות של שחיתות ציבורית.

צחי הנגבי: והגיע – אחד משני האנשים הגיע לעסקת טיעון.

צחי הנגבי: מהי עסקת טיעון?

צחי הנגבי: עסקת טיעון, כידוע לכל אדם בבית הזה, היא הודאה בעובדות המופיעות בכתב האישום.

צחי הנגבי: והינה, אף אחד לא נזעק בכנסת, אף אחד.

צחי הנגבי: גם בקואליציה לא באנו חשבון עם ראש האופוזיציה ולא אמרנו:

צחי הנגבי: איך זה יכול להיות שראש האופוזיציה לא יודע שהאיש המקורב אליו, האיש שהוביל בפריימריז את הקמפיין שלו, הודה בביצועה של עבירה והסכים, יחד עם הפרקליטות, לשלם את מחירה?

צחי הנגבי: על כל הדברים האלה הארץ לא רעשה, האדמה לא רעדה.

מיקי רוזנטל: צחי, ההבדל הוא שראש הממשלה הודה שהוא קיבל מתנות.

מיקי רוזנטל: יש ויכוח על הפרשנות.

צחי הנגבי: נכון, נכון.

מיקי רוזנטל: אבל אני שואל אותך:

מיקי רוזנטל: האם נבחר ציבור יכול לקבל מתנות – לא ראש הממשלה, נבחר ציבור – במאות אלפי שקלים?

מיקי רוזנטל: האם זה בסדר בעיניך?

מיקי רוזנטל: עזוב, לא פלילי – – –

צחי הנגבי: אנחנו פה לא מדברים, אדוני, ידידי, על בסדר, לא בסדר.

מיקי רוזנטל: לא, אני שואל אותך, מה?

צחי הנגבי: אתה שואל אותי אם זה פלילי.

מיקי רוזנטל: לא, אני שואל אותך אם זה בסדר, אם זה ראוי.

מיקי רוזנטל: פלילי – בפרקליטות יחליטו.

צחי הנגבי: אני לא חושב, ידידי, שמשטרת ישראל חקרה את השאלה אם זה בסדר או אם זה ראוי.

צחי הנגבי: ועל זה האי-אמון.

צחי הנגבי: האי-אמון שלכם זה לא אם זה בסדר או לא בסדר.

צחי הנגבי: אתם טוענים שזה פלילי.

צחי הנגבי: אתם קופצים למסקנות בדרישה שראש ממשלה – – –

מיקי רוזנטל: מוסרי, מוסרי.

מיקי רוזנטל: מוסרי זה לא פלילי, אדוני.

מיקי רוזנטל: תסתכל מה כתוב.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: האם – – –

מיקי רוזנטל: לא, זה לא במקרה.

צחי הנגבי: הבנתי, הבנתי.

מיקי רוזנטל: אני מפנה את תשומת ליבך.

צחי הנגבי: האם יש מנדט מוסרי וציבורי?

צחי הנגבי: התשובה: לציבור יש אמון, על פי הסקרים, כך שהם מעניקים מנדט מוסרי וציבורי לראש הממשלה.

מיקי לוי: אדוני השר, אני מזכיר לך את מה שהוא אמר ב-2008, ראש הממשלה שלנו.

צחי הנגבי: אני ממש לא משווה את הדברים, כי שם הצומת – –

מיקי רוזנטל: אבל זה היה לפני – – –

צחי הנגבי: – – שם הצומת, כזכור, מיקי לוי, היה צומת של הכרעה מדינית עם אבו מאזן, והיה כעס גדול – – –

מיקי לוי: – – –

צחי הנגבי: כן.

צחי הנגבי: ובצדק, בצדק רב.

צחי הנגבי: בצדק רב.

מיקי רוזנטל: גם אני חושב שכן.

מיקי רוזנטל: תן לנו תשובה קצת יותר – – –

צחי הנגבי: אבל אני רוצה לחזור לעניין של ראש האופוזיציה.

צחי הנגבי: כי מה אתם טוענים כלפי ראש הממשלה?

צחי הנגבי: איך הוא לא יודע?

צחי הנגבי: איך הוא לא יודע מה עושים אנשיו, העוזרים שלו, היועצים שלו?

צחי הנגבי: זו הטענה שלכם, והיא טענה שיש לה היגיון ויש לה משקל.

צחי הנגבי: אז למה אתם לא באים בטענות לראש האופוזיציה: איך הוא לא יודע שראש הקמפיין שלו מפעיל בדרך לא חוקית מסע השמצות כלפי היריבה שלו, מודה בכך, הולך לעסקת טיעון, מוכן לשלם את מחירה, והוא לא יודע?

צחי הנגבי: אני שואל אותך, מיקי רוזנטל: זה נראה לך הגיוני?

צחי הנגבי: אתה לא חייב להשיב לי, אבל זה לא הגיוני.

מיקי רוזנטל: תשמע, כשהייתה חקירה נגד הרצוג אני אמרתי – וזה לא היה סימפתי, אני חבר במפלגה שלו – שאם ההאשמות יתבררו כחמורות, הוא לא יוכל להחזיק בתפקיד.

מיקי רוזנטל: לא חוקית – – – מוסרית, ציבורית.

מיקי רוזנטל: לא ראוי.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: אז העמדה שלך, לצערי, לא משקפת את עמדת חבריך, ואני יכול גם להבין למה.

צחי הנגבי: כי אם אדם חושב שהוא ידע או לא ידע, עדיין אין לזה משקל ותוקף כראיות.

צחי הנגבי: ואומר ראש האופוזיציה: לא ידעתי, ואני מכבד את זה ומאמין לו.

צחי הנגבי: אבל כשראש הממשלה אומר אותו דבר אתם לא מוכנים לא לכבד את זה ולא להאמין לו, ולדעתי יש בכך מן הצביעות.

צחי הנגבי: אני אומר את זה ללא הקצנה וללא רצון להסלים; מערכת היחסים בין הקואליציה והאופוזיציה ממילא היא רגישה ונפיצה.

צחי הנגבי: לכן, אדוני היושב-ראש, הייתי מבקש מן הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: ראש ממשלה ללא מנדט מוסרי וציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, נגד – 54, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדם שנגדו תלויות האשמות כבדות כל כך אינו יכול להמשיך לכהן כראש הממשלה, מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: תפקודו של ראש הממשלה תחת חקירות וחשדות לשוחד, מטעם מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 46 בעד, 56 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה של המשטרה במיגור האלימות והפשיעה בחברה הערבית, מטעם הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 48 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, נגד – 56, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1188; דברי הכנסת, חוב' י"ג, ישיבה 298, עמ' 26359; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 13), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה חברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רחל עזריה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק התקנים (תיקון מס׳ 13), התשע"ח–2018, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

רחל עזריה: בשנים האחרונות אנחנו מודעים סוף-סוף ליוקר המחיה בישראל, יוקר מחיה שמהווה נטל כבד מאוד על משקי הבית.

רחל עזריה: אחת הדרכים המשמעותיות שלנו להוריד מהמעמסה היא לפעול כנגד המונופולים ולפתוח את השוק לתחרות.

רחל עזריה: בתחום התקינה, במשך עשורים ארוכים חויבו יצרנים לעמוד בתקנים שמותאמים באופן ספציפי לישראל, כך שנחסמה כניסת מוצרים נוספים לשוק ונבלמה התחרות הבריאה במשק.

רחל עזריה: הצעת החוק היא הצעת חוק ממשלתית של משרד הכלכלה – השר אלי כהן, אני רואה אותו פה – שנועדה להסדיר תהליך עבודה מואץ לשם התאמת התקינה הישראלית לתקינה הבין-לאומית.

רחל עזריה: בואו אני אסביר בצורה פשוטה.

רחל עזריה: אם עד היום כל דבר שיובא לארץ – – –

מאיר כהן: חברים, התחלנו הליך של חקיקה.

מאיר כהן: אני מבקש להפסיק את הטיילת כאן.

מאיר כהן: מי שרוצה לדבר, שיצא החוצה.

רחל עזריה: תודה.

רחל עזריה: עד היום כל מוצר שיובא לארץ היה צריך לעבור את התקינה הישראלית.

רחל עזריה: מה שאנחנו עושים פה זה שאנחנו אומרים: אם התקינה הבין-לאומית מתאימה לארצות הברית ולאירופה, אין כזה הבדל גדול בינן לבין ישראל.

רחל עזריה: גם אנחנו יכולים להסתדר עם התקינה האירופית או האמריקנית, ולא צריך להעביר את המהלך של מכון התקנים, מה שמאוד מייקר את המוצרים.

רחל עזריה: המהלך הזה עתיד לחסוך המון כסף לאזרח הקטן, לאזרח הפרטי, דרך הוזלה של מוצרים שבעבר נדרשו לעמוד בתקן מותאם לישראל בלי כל סיבה מוצדקת.

רחל עזריה: ברגע שיושלם המהלך נראה גיוון במוצרים ותחרות במשק, והיא עתידה להשפיע ישירות על הכיס של האזרח.

רחל עזריה: תקנים הקובעים דרישות ייחודיות למוצרים המשווקים בישראל – ויש דוגמאות בעניין הזה – יוצרים חסמי סחר המכבידים מאוד על היבואנים, וכפועל יוצא מביאים להשתת העלויות על הצרכנים ולהעלאת יוקר המחיה וגם להקטנת מבחר המוצרים – יש הרבה מאוד מוצרים שנמכרים במדינות שונות בעולם ואי-אפשר לייבא אותם לישראל.

רחל עזריה: החוק נועד לקדם את הרפורמה המקיפה בתחום שאושרה בכנסת לפני כשנה, שקבעה הוראות מיוחדות לשם התאמת התקינה הבין-לאומית לתקינה הישראלית.

רחל עזריה: נכון להיום, עדיין נותרו לא מעט תקנים ישראליים הקובעים דרישות ייחודיות לישראל, חלקם הגדול שלא בצדק.

רחל עזריה: כעת מוצע לקבוע הליך יעיל ומהיר יותר לבחינה מחדש של התקנים והתאמתם לתקינה הבין-לאומית.

רחל עזריה: ההליך צפוי להסתיים באוגוסט 2019.

רחל עזריה: במסגרת ההליך יידרש מכון התקנים להגיש לממונה על התקינה במשרד הכלכלה והתעשייה רשימה של כל התקנים הרשמיים המבוססים על תקינה בין-לאומית שהיו בתוקף באוגוסט 2016 שבה יצוין לגבי כל תקן אם הוא יכלול שינוי לעומת התקן הבין-לאומי ואם אותו שינוי יהיה שינוי לאומי מחייב.

רחל עזריה: זה אומר שאיזשהו שינוי שחייבים לעשות – נניח בשפה, או דברים שאין לנו ברירה אלא לעשות התאמה לישראל – שינוי כזה נובע אך ורק ממאפיינים ייחודיים שיש להם הצדקה מהותית, כגון דרישות הדין הישראלי, התאמות שפה ועוד.

מיכל רוזין: מה זה אומר לגבי מכון התקנים?

רחל עזריה: שמכון התקנים עושה את ההתאמה לעומת התקינה הבין-לאומית, והוא לא עושה בדיקה של כל מוצר בפני עצמו.

רחל עזריה: בוועדה הייתה הסכמה של מכון התקנים.

רחל עזריה: הם בעד התהליך הזה.

רחל עזריה: אני חושבת שהובהר שהשיטה שבה יש קבוצות קטנות שדואגות שלא יהיה יבוא של תה, כי יש איזושהי סיבה, ולא יהיה יבוא של מוצרי תקשורת, ולא יהיה ייבוא – אם טלוויזיה היא מספיק טובה לאירופה, אין שום סיבה שהיא לא תהיה מספיק טובה לארץ.

מיכל רוזין: מכון התקנים בעד?

רחל עזריה: כן, מכון התקנים בעד.

רחל עזריה: ישבנו איתם בדיונים.

רחל עזריה: אני ישבתי עם מי שהגיע.

רחל עזריה: הם ישבו בדיונים והיו בעד.

רחל עזריה: זה עבר בצורה די ברורה, ואגב, זה הגיע מאוד מבושל לדעתי כבר ממשרד הכלכלה.

רחל עזריה: לפי הצעת החוק, במקרה שבו תקן רשמי כולל שינוי לאומי שאינו מתחייב, על שר הכלכלה והתעשייה לבטל את רשמיותו של אותו תקן או להתאים את התקן הישראלי לתקן הבין-לאומי.

רחל עזריה: במסגרת ההליך יינתן ביטוי גם לשיתוף הציבור.

רחל עזריה: בטרם ביטול רשמיות או עדכון תקן תפורסם הודעה לציבור ותינתן לו הזדמנות להעביר את התייחסותו לממונה על התקינה.

רחל עזריה: בעניין זה אציין כי הוועדה עמדה על כך שההודעה תישלח לכל ארגוני הצרכנים שהוכרו על ידי שרת המשפטים לפי חוק הגנת הצרכן, ולא רק לארגון היציג והמוכר.

רחל עזריה: חברי הכנסת, אני מקווה כי הצעת החוק המובאת בפניכם היום – בעצם עמידה בלוחות הזמנים הקבועים – תביא לשינוי מהותי שישפיע על כלל הצרכנים.

רחל עזריה: מהלך כזה יביא להורדת יוקר המחיה בעתיד הקרוב, ובכך ישפר את חייהם של ישראלים רבים המתקשים לעמוד בנטל ההוצאות למשק בית.

רחל עזריה: זהו תחום שכולנו עובדים למענו, כחלק מהאג'נדה הכלכלית-חברתית שמאפיינת ומייחדת את הכנסת הנוכחית.

מיכל בירן: רחל, זה לא מוסיף ליוקר המחיה – – –

רחל עזריה: זה לא נכון.

רחל עזריה: זה ועוד איך משפיע על יוקר המחיה.

רחל עזריה: זה שכל דבר צריך לעבור את התקינה – את יודעת כמה עולות התוויות שכל בגד בישראל צריך לקבל, התוויות העברית שמדביקים לכל התוויות?

רחל עזריה: אני יכולה להראות לך אצלי.

מיכל בירן: 80% ומשהו מהתקנים הם גם ככה – – –

מאיר כהן: חבריא, אנחנו לא מנהלים דיון.

רחל עזריה: טוב, אתם לא חייבים להצביע בעד.

רחל עזריה: אני חושבת שכדאי לכם.

רחל עזריה: חברי הכנסת, אני מקווה שהצעת החוק תשפיע על יוקר המחיה.

רחל עזריה: זה חלק מהאג'נדה הכלכלית-חברתית שמאפיינת ומייחדת את הכנסת הנוכחית.

רחל עזריה: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקשת מכם להצביע בעד בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

רחל עזריה: אני רוצה להודות לכל מי שטרח ועמל על החוק הזה: משרד הכלכלה, ובראשו שר הכלכלה אלי כהן; משרד האוצר; משרד המשפטים; הייתה גם הסכמה רחבה ממשרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה; מכון התקנים, ששיתף פעולה בצורה יוצאת דופן; התאחדות התעשיינים; איגוד לשכות המסחר; התאחדות בוני הארץ; המועצה הלאומית הישראלית לצרכנות; חברי ועדת הרפורמות; איתי עצמון, היועץ המשפטי של הוועדה, והיועצים שלי נחלה, נתנאל, נעמי וצורי.

רחל עזריה: וכמובן, תודה גדולה לאריאלה מלכה האחת והיחידה, מנהלת ועדת הרפורמות, ולשרי ולירז, על כל הסיוע.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: אני מבקשת שתצביעו בעד, אני לא חושבת שיש סיבה לעשות אחרת.

רחל עזריה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: לפני שנעבור להצבעה – השר אלי כהן, בבקשה, אדוני.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שהיום אנחנו מעבירים חוק שהוא לא רפורמה – הוא מהפכה של ממש.

אלי כהן: אחרי 70 שנה מדינת ישראל סוף-סוף מאמצת דבר בסיסי ומובן מאליו: התקינה הבין-לאומית.

אלי כהן: ראינו לא מעט עיוותים בשוק.

אלי כהן: אתם ידעתם למשל שמשווקים 11 סוגים של מיטות תינוק של איקאה בכל העולם, ובישראל שלושה בלבד?

אלי כהן: ידעתם שיש סוג מסוים של ריבה שצריך מינימום סוכר כדי להביא אותה לארץ, או כמות מסוימת של סיבים באיזה תירס?

אלי כהן: אגב, כל השינויים האלה לא היו במקרה.

אלי כהן: כל השינויים האלה הוכנסו בתקינה על ידי גורמים אינטרסנטיים כאלה ואחרים במטרה לחסום ייבוא, להקטין את מגוון המוצרים, וכפועל יוצא מכך – להעלות את יוקר המחיה.

אלי כהן: החוק הזה חשוב גם לעסקים קטנים ובינוניים, שיוכלו להתחרות יותר בקלות.

אלי כהן: נשאלת השאלה גם למה, לדוגמה, טלוויזיה שיוצרה בארצות הברית צריכה לעבור שוב את התהליך כאן, במדינת ישראל.

אלי כהן: כמובן, לא הייתה לזה שום הצדקה – – –

מיכל בירן: – – – אלי, החוק שלך מיותר.

אלי כהן: אז תסבירי לי, אם כך, למה להיינץ קראו מטבל – – –

מיכל בירן: – – – מסיבות פוליטיות.

אלי כהן: אני רוצה לומר לך, חברת הכנסת בירן, שהיו עשרות עיוותים והתאמות בתקנים ישראליים שפשוט – במילה אחת, היו שם קומבינות; קומבינות על ידי גורמים בוועדות התקינה.

אלי כהן: היו גורמים אינטרסנטיים שדאגו לעשות שינויים כדי למנוע כניסה של מוצרים למדינת ישראל.

אלי כהן: היה צריך מינימום סוכר בריבה – זה נשמע לך הגיוני?

מיכל בירן: – – – אבל שיניתם כבר לפני שנה.

לאה פדידה: – – –

אלי כהן: חברת הכנסת פדידה, אולי מקסימום, לא מינימום, לצורך העניין.

אלי כהן: בכל העולם שווקו 11 מיטות תינוק של איקאה – בישראל שלוש בלבד.

אלי כהן: לכן, אני חושב שמי שרוצה להכניס את מדינת ישראל לתקינה הבין-לאומית הסטנדרטית, להקל על העסקים ולהוריד את יוקר המחיה, חשוב שיתמוך בחוק הזה, שהוא מהפכה של ממש.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחברת הכנסת רחל עזריה, יושבת-ראש ועדת הרפורמות, שניהלה את הדיונים במקצועיות וברצינות – יישר כוח – ולהודות לצוות הוועדה: לאריאלה מלכה, מנהלת הוועדה, לאיתי היועץ המשפטי ולכולם.

אלי כהן: אני קורא לכולם לתמוך בחוק הזה, שאחרי 70 שנה הוא מהפכה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אלי כהן: – – במעבר מתקינה ישראלית לבין-לאומית.

אלי כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק התקנים בקריאה שנייה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 56 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מאיר כהן: בעד – 56, נגד – אין, נמנעים – אין.

מאיר כהן: החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, לקריאה שלישית.

מאיר כהן: מי בעד? מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 48 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקנים (תיקון מס' 13), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: בעד – 48, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 13), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: [מס' כ/736; דברי הכנסת, חוב' ב', ישיבה 267, עמ' 24011; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת נורית קורן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבת להורים ממוצא תימן, כרעיה אוהבת לבעל שגם משפחתו שלו סבלה מהפרשה העגומה הזאת, כאימא לילדים נהדרים וכחברת כנסת גאה אני נרגשת להביא לפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק שיזמתי כחלק מהמאבק שאני מנהלת מתחילת כהונתי לחקר האמת בפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן.

רחל עזריה: החוק שמונח לפניכם, כמו גם הפעילות הענפה שמקיימת הוועדה המיוחדת שבראשותי בכנסת, מתאפשרים בראש ובראשונה הודות לרוח הגבית שאנו מקבלים בעת האחרונה מרשויות המדינה, ובפרט מראש הממשלה.

רחל עזריה: אני רוצה להודות באופן אישי לראש הממשלה, שמלווה אותי בנושא פרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן, ופתח את הפרוטוקולים, והביא להקמת הוועדה המיוחדת שבראשותי.

רחל עזריה: בלעדיו לא הייתי עומדת כאן היום, והפרשה לא הייתה מקבלת את התאוצה שהיא קיבלה עד כדי חקיקת החוק.

רחל עזריה: אני רוצה להודות לצוות של משרד ראש הממשלה, שנרתמו לסייע בכל כוחם.

רחל עזריה: על כך אני מודה להם מקרב לב.

רחל עזריה: את הצעת החוק הזאת יזמתי כדי לתת מענה למשפחות היקרות שילדיהן נעלמו, והן נותרו באפלה עד היום, ללא תשובה באשר לגורל היקר להן מכול.

רחל עזריה: חשוב לי לציין כי הליך החקיקה היה לא פשוט והצריך תיאום והגעה להסכמות עם משרדי ממשלה רבים, ובהם משרד המשפטים, משרד הבריאות, משרד הפנים, המשרד לשירותי דת ומשרד האוצר, כמו גם עם גופים נוספים, כגון משטרת ישראל, המכון לרפואה משפטית, חברה קדישא ועוד.

רחל עזריה: חברים, אני אודה לכם, אני מאוד נרגשת – אני מאוד נרגשת ומאוד מפריע לי.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתנצלים.

רחל עזריה: עשינו מאמצים רבים כדי שהנוסח שיובא לאישור המליאה יהיה מוסכם על כלל הגורמים, ואני שמחה שהצלחנו בכך.

רחל עזריה: ההסדר שבהצעת החוק נוגע גם לסוגיות הלכתיות הקשורות לכבוד המת, והצבתי לעצמי מטרה להביא לאישור הכנסת הסדר שיהיה מקובל על הגורמים ההלכתיים המוסמכים במדינת ישראל, קרי, הרבנות הראשית וועדת כבוד המת מטעם הרבנות.

רחל עזריה: בהזדמנות זו אני מבקשת להביע את תודתי העמוקה לכבוד הרב דוד לאו, הרב הראשי לישראל ונשיא מועצת הרבנות הראשית, ולכבוד הרב יעקב רוז'ה, יושב-ראש ועדת כבוד המת, על כך שהוציאו תחת ידם פסק הלכה המתיר את פתיחת הקברים לפי ההלכה.

רחל עזריה: זאת הפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל שפסק הלכה הוא חלק חשוב מחוק המדינה.

רחל עזריה: עוד בהקשר הזה, אני מבקשת להביע תודה מיוחדת לכבוד הרב ד"ר רצון ערוסי, על הסיוע הרב בעבודת הוועדה במסגרת הליכי החקיקה ועל פעילותו החשובה והברוכה למען חקר האמת בפרשה במשך השנים, וביתר שאת בתקופה שבה הוועדה המיוחדת קיימת.

רחל עזריה: אני מבקשת להודות גם לשר האוצר משה כחלון, שהוא באמת שר מבין, תומך ואנושי.

רחל עזריה: הוא גם כן תומך בחקר האמת שמאחורי הפרשה הזאת, ונעתר לבקשתי והסכים מייד להעמיד תקציב הולם לצורך יישום החוק החשוב שמונח לפניכם היום.

רחל עזריה: לולא התקציב שהקצה שר האוצר לא הייתי יכולה להעביר את החוק.

רחל עזריה: ברשותכם, חבריי הנכבדים, אני מבקשת לסקור בקצרה את ההסדר הקבוע בהצעת החוק שבפניכם.

רחל עזריה: אני מתנצלת מראש שזה קצת ארוך, אבל החלק המשפטי – היועץ המשפטי של הוועדה ביקש שאני אקרא את ההסדר שבחוק, שזה הדבר החשוב, מכיוון שבית המשפט אמור להשתמש בכל הסייגים של החוק.

רחל עזריה: מטרת הצעת החוק, כפי שהיא מוגדרת בהצעה עצמה, היא לאפשר את חקר האמת באשר למותם ולמקום קבורתם של קטינים יהודים יוצאי תימן, המזרח והבלקן שהודעה על מותם נמסרה למשפחותיהם בין השנים 1948 ל-1970 אך לא התאפשר למשפחות לזהותם או להביאם לקבורה.

רחל עזריה: הגדרת המזרח והבלקן כוללת את כל המדינות הרלוונטיות לפרשה, ובהן מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מצרים, עיראק, איראן, סוריה, לבנון, בולגריה, יוון, מקדוניה, טורקיה, אפגניסטן ואוזבקיסטן.

רחל עזריה: אנחנו בכוונה רשמנו את כל הארצות האלה, על מנת לכלול את כל המשפחות, אדוני היושב-ראש, וזה מאוד חשוב, כדי שאנשים יוכלו באמת לפתוח את הקברים.

רחל עזריה: הצעת החוק קובעת הסדר שבמסגרתו יוכלו בני המשפחה – כלומר ילדים, הורים, אחים וילדי אחים – לפנות לבית המשפט לענייני משפחה ולבקש את פתיחת הקבר של יקירם ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה.

רחל עזריה: במהלך הדיונים בוועדה ביקשנו לכלול בהצעת החוק הוראות אשר יכווינו את שיקול הדעת שעל בית המשפט להפעיל כאשר בקשה מסוג זה מובאת בפניו.

רחל עזריה: ראשית, נקבע בהצעת החוק כי תנאי למתן צו לפתיחת קבר הוא שהנסיבות העובדתיות של המקרה מעלות ספק בדבר זהות הגופה הקבורה באותו קבר.

רחל עזריה: שיקולים נוספים שהנחו אותנו בעת הכנת החוק היו הסיכוי להפיק מהגופה הקבורה דנ"א, כך שאפשר יהיה לערוך את הבדיקה הגנטית, או סיכוי לברר נתונים אחרים שיסייעו בזיהוי הגופה; ההשפעה שעשויה להיות לפתיחת הקבר על נפטרים אחרים הקבורים באותה חלקה ועל בני משפחותיהם; שיקולים הקשורים לכבוד המת; קידום מטרתו של חוק זה.

רחל עזריה: עוד קבענו שבבקשות מסוג זה היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו יהיו המשיבים ויוכלו להביא בפני בית המשפט את עמדת המדינה ביחס לכל בקשה.

רחל עזריה: אשר למצבים שבהם יהיה צורך בפתיחת קברים נוספים ולקיחת דגימות מנפטרים נוספים, למדנו מהמומחים שהופיעו בפני הוועדה ומהסיורים שערכנו בבתי העלמין שבהחלט ייתכנו מקרים כאלה.

רחל עזריה: לכן סברנו כי נכון להתייחס גם לסוגיה הזאת בהצעת החוק, ולקבוע כי בית המשפט יהיה רשאי להורות על פתיחת קברים נוספים.

רחל עזריה: במקרים אלה יהיה על בית המשפט לשמוע את עמדתם של בני המשפחה מדרגה ראשונה של הנפטרים הרלוונטיים ואת עמדתו של נציג הרבנות הראשית.

רחל עזריה: הצעת החוק קובעת שפתיחת הקבר והחזרת הגופה לקברה יתבצעו על ידי חברה קדישא שבתחום אחריותה נמצאת חלקת הקבר, וזאת בתיאום עם מנהל בית העלמין שבו נמצאת החלקה ובהנחייתו ההלכתית של רב שימנה הרב הראשי לישראל, נשיא מועצת הרבנות הראשית.

רחל עזריה: בני המשפחה שפנו לבית המשפט או בא כוחם יהיו רשאים להיות נוכחים במקום.

רחל עזריה: פעולת הוצאת הגופה מקברה תתבצע על ידי מומחה באנתרופולוגיה פורנזית ולפי הוראותיו, ורופא מטעם בני המשפחה יהיה רשאי להיות נוכח סמוך לחלקת הקבר אם ירצו בכך בני המשפחה שפנו לבית המשפט ואם בית המשפט קבע הוראות לעניין זה בצו.

לאה פדידה: – – –

רחל עזריה: אני מצטערת, חברת הכנסת פדידה, החוק ארוך, אבל זה חוק שבעצם בא לעשות פה את האמת עם המשפחות, ומה שנדרש בתקנון זה להקריא את זה.

רחל עזריה: ואני תכף מסיימת.

מאיר כהן: גברתי, תמשיכי, בבקשה.

מאיר כהן: תמשיכי.

לאה פדידה: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת פדידה, התקנון מאפשר לה לדבר, אין הגבלת זמן.

מאיר כהן: זו הצעה ממשלתית.

מאיר כהן: אז אנא מכם.

מאיר כהן: היא מקריאה כמו שהיה בוועדה.

מאיר כהן: תמשיכי, גברתי.

לאה פדידה: אי-הבנה.

לאה פדידה: בכבוד.

רחל עזריה: לקיחת דגימת דנ"א מהשרידים שיוצאו מהקבר תתבצע על ידי מומחה באנתרופולוגיה פורנזית מהמרכז הלאומי לרפואה משפטית או אדם אחר שהוא מומחה באנתרופולוגיה פורנזית שמינה בית המשפט.

רחל עזריה: גודלה של הדגימה שתילקח יהיה מזערי ככל הניתן.

רחל עזריה: הבדיקה הגנטית לקשרי משפחה תיערך במעבדה שאליה יפנה בית המשפט את המשפחות ושיש לה את הידע והניסיון המתאימים.

רחל עזריה: כיום קיימת שתי מעבדות שקיבלו הרשאה לבדיקות מהסוג הזה: המעבדה לביולוגיה משפטית במכון הלאומי לרפואה משפטית והמעבדה לסיווג רקמות במרכז הרפואי תל השומר.

רחל עזריה: במקרה שתימצא התאמה גנטית בין המנוח לקרובי המשפחה, בית המשפט יקבע את מותו של המנוח אם עדיין לא נקבע מותו באופן רשמי, ובמידת האפשר – גם את יום המוות ושעת המוות, בהתבסס על ראיות שיוצגו בפניו.

רחל עזריה: לעניין מימון הפעולות הכרוכות ביישום החוק הגיעה הוועדה להסכמות עם משרד האוצר שלפיהן המדינה תסייע במימון עד 300 מקרים של פתיחת קבר בהתאם לחוק, ולהערכתנו הסיוע האמור יחול על כלל המקרים הרלוונטיים.

רחל עזריה: חשוב לי לציין שבהצעת החוק נקבע שההסדר יחול גם על הבקשות בעניינים אלה התלויות ועומדות היום בפני סגנית הנשיא, השופטת רבקה מקייס, ואני מאוד שמחה שבעקבות החוק שנאשר היום החליטה המדינה שהיא נעתרת לבקשות שהוגשו מטעם כמה משפחות.

רחל עזריה: בשלב זה מוצע לקבוע כי החוק יחול במתכונת של הוראת שעה למשך שנתיים.

רחל עזריה: לבסוף, חשוב לי לציין כי ההסדר המונח בפניכם הוא הסדר מלא ושלם, כך שלא נדרשת חקיקת משנה כלשהי לצורך יישומו.

רחל עזריה: ובנימה אישית, אני מאוד שמחה ונרגשת להביא לאישורכם את הצעת החוק הזאת ומבקשת את תמיכתכם המלאה לצורך אישורה בקריאה שנייה ושלישית.

רחל עזריה: החוק הזה נכתב בדם ליבי.

רחל עזריה: ובעצם, אתם יודעים מה, החוק הזה הוא לא רק מדם ליבי – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יונה, בבקשה מכם.

רחל עזריה: – – הוא מדם ליבם של כל האימהות והאבות שהטראומה ריחפה מעל ראשם וליוותה לא רק את חייהם אלא את חיי הדורות הבאים.

רחל עזריה: דמיינו את עצמכם גדלים לאימא שחייה נלקחו ממנה, שהיקר לה מכול לא מת, לא ברח, אלא פשוט נעלם כלא היה, ללא מסמכים, ללא תיעוד; רגע ישנו ורגע כבר לא.

רחל עזריה: דמיינו את עצמכם גדלים בבית שבו מתייפחים מבוקר ועד ליל.

רחל עזריה: דמיינו את עצמכם בדיוק כמו שאתם גדלים, רק שאחיכם או אחותכם פשוט נמחקו מחייכם.

רחל עזריה: מאות ואלפים לא צריכים לדמיין – הם חוו את זה, הם חיים את זה.

רחל עזריה: החוק הזה הוא חובתנו המוסרית.

רחל עזריה: החוק הזה הוא הצעד הראשון לתיקון.

רחל עזריה: בשמם ובשמי ובשם כל עם ישראל, בבקשה עמדו לצידי היום ותאשרו את החוק.

רחל עזריה: אני רק רוצה לסיים עם התודות.

רחל עזריה: שוב, אני חייבת לומר שאני מפרטת את כל האנשים, כי האנשים האלה של המשרדים באו ועשו עבודת קודש.

רחל עזריה: במסגרת הליכי החקיקה באמת סייעו לנו רבים, ואני מבקשת להודות לכל אחד ואחת מהם באופן אישי.

רחל עזריה: ממשרד המשפטים – עו"ד איגי פז ועו"ד ליאת יעקובוביץ; ממשרד הבריאות – עו"ד מאיר ברודר ועורכת הדין טליה אגמון; מרשות האוכלוסין וההגירה – מר מאיר אמסלם, אשר מסייע רבות בעבודת הוועדה גם בהיבטים נוספים, וכאן אני רוצה לציין אותו לשבח: זה עובד מדינה שמשקיע מהזמן שלו ונותן למשפחות תשובות; מהמשרד לשירותי דת – מר יצחק ישי ועו"ד עובדיה ויזל סנקרי; מהמכון לרפואה משפטית – ד"ר נורית בובליל וד"ר חיים כהן; מהמעבדה לסיווג רקמות בתל השומר – ד"ר רון לבנטל; ממשטרת ישראל – רפ"ק ליאור שלו ופקד ד"ר סיגל סטרינסקי-אלבז; מפורום חברות קדישא – עו"ד זאב רוזנברג וגברת אורית מסמי; מזק"א תל אביב – מר צבי חסיד; ובסוף בסוף, לנציגי משפחות הילדים שמתמידים ומגיעים לכל ישיבות הוועדה ומסייעים רבות לעבודתה – לד"ר הלל שמריהו, ליגאל יוסף, לעו"ד אבי יוסף.

רחל עזריה: אני מבקשת להביע תודה מיוחדת לצוות המקצועי של הוועדה, שבלעדיהם לא הייתי עומדת כאן:

רחל עזריה: למנהלת הוועדה גב' מירב שמעון, למזכירת הוועדה גב' שירלי בראשי וליועץ המשפטי הנוכחי של הוועדה עו"ד דן מרזוק.

רחל עזריה: אני רוצה להודות גם לעו"ד נירה לאמעי, שהניחה את היסודות לחוק הזה בקריאה הראשונה, והיא פשוט עברה לתפקיד אחר.

רחל עזריה: ואני שוב חוזרת: בלעדיהם לא הייתי עומדת פה עם חוק מוגמר.

רחל עזריה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

רחל עזריה: ואני צריכה להודות גם ליושב-ראש הכנסת, שהעמיד את כל האמצעים לרשותי, וגם למנכ"ל הכנסת.

רחל עזריה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אכן מרגש.

מאיר כהן: אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

מאיר כהן: לאחר מכן נעבור להצבעה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אנחנו כבר הרגשנו פה את עוצמת הרגשות שיש בחוק הזה, אבל הנייר לא יכיל את זה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, הנייר לא יכיל את העוצמה ואת החלק הרגשי שבעניין, לא יכיל גם בכל אורך הפרוטוקולים של הוועדה, כאחד שליווה את דיוני הוועדה, הרגשות האלה.

אורי מקלב: ומה שעמד לנגד עיני הוועדה, ובעיקר של מי שהייתה צריכה להתמודד כיושבת-ראש הוועדה – ללכת בציר הזמן ולהרגיש ולחוש את הכאב, את הצער, את הרצון לחקר האמת.

אורי מקלב: זה לא חוק של אותיות; זה חוק שבו מאחורי האותיות האלה עומדים אחים, עומדות אחיות, לצערי לא הרבה הורים, עם מטען כבד שמלווה אותם.

אורי מקלב: עוצמת הרגישות שהיה צריך כדי לטפל בזה ולהחזיר את האמון לאותם משפחות, להחזיר את האמון לאותם אנשים, להסכים בסוף – ואני מדבר על להחזיר את האמון רק בגלל שראו את המוטיבציה ואת הרגשת השליחות שיש ליושבת-ראש הוועדה.

אורי מקלב: אני דיברתי על כך, על החזרת האמון לאותן משפחות לשתף פעולה – רק בגלל שהן ראו הפעם זה אחרת:

אורי מקלב: הפעם יש רצון אחר; הפעם הממשלה אחרת; הפעם יושבת-ראש הוועדה אחרת; הפעם כל הגופים הקשורים לזה רואים את זה אחרת.

אורי מקלב: זה היה תהליך קשה, מובנה, לאורך זמן, הרבה הרבה ישיבות.

אורי מקלב: לא הזכרת כמה ישיבות, אבל ודאי 13-12 ישיבות.

רחל עזריה: מי כמוך יודע.

אורי מקלב: ודאי וודאי.

אורי מקלב: ואחרי זה באמת לקחת ולתכלל את כל הגופים שקשורים – כל אחד רואה את זה בעיניים אחרות.

אורי מקלב: אבל ללכת במנהרת הזמן וגם כיום להרגיש את החסר, את ההרגשה שרוצים לדעת מה קורה עם המשפחה, מה העוול שנעשה, היום.

אורי מקלב: החוק הזה הוא לא רק התוצאות של החוק, שוודאי הן חשובות מאוד, ואנחנו נקווה שיגיעו לחקר האמת יש חשיבות להגיע לחקר האמת – גם האמירה הזאת, האמירה הממשלתית, האמירה הציבורית, האמירה שכולנו ביחד בעניין הזה, שאנחנו מזדהים עם העניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו רואים את מה נעשה ואנחנו יודעים שמה שנעשה לא היה צריך להיעשות – ואני מדבר בלשון עדינה.

אורי מקלב: אנחנו ודאי רוצים לעשות כל מאמץ כדי להגיע לחקר האמת.

אורי מקלב: אני לא אומר לכפר.

אורי מקלב: כתוב אצלנו בחז"ל שחזקה על המת שנשכח מן הלב.

אורי מקלב: חזקה על המת שנשכח – תקופה של 12 חודש, אחרי שנה.

אורי מקלב: אבל כשמישהו חי, זה לא נעשה.

אורי מקלב: כשרואים פה את העוצמה, את הרגש, את השייכות, את הרצון להגיע לחקר האמת – וכפי שהזכירה יושבת-ראש הוועדה, היה כאן גם היבט הלכתי שנעשה פה ברגישות, בהבנה, בהסכמות, מכיוון שפתיחת קבר היא לא דבר פשוט: לא דבר פשוט להגיע להחלטה לפתוח; לא דבר פשוט מה עושים כשפותחים, מה עושים אחרי זה ואחרי שלוקחים את הדגימות ואחרי זה כשמחזירים.

אורי מקלב: זה תהליך ארוך, מורכב מאוד, ונעשה כאן בידי אומן, בשילוב היועצים המשפטיים.

אורי מקלב: כאן באמת המקום להזכיר את דן מרזוק, שנמצא פה, שהרבה הרבה מחוכמתו, מידע והשקעה – כשהוא נכנס לחוק הזה כשהוא החליף את עו"ד נירה לאמעי-רכלבסקי הוא לא חשב, הוא לא ידע למה הוא נכנס, כמה הרבה מורכבות יש בחוק הזה.

אורי מקלב: ברוך השם שאנחנו נמצאים היום במצב אחר – במצב שהחוק הזה יאפשר לעשות.

אורי מקלב: ואם עם עד היום אמרנו שקול של אחים, קול של אחיות, קול של ילדים, זועק אולי מהאדמה, נצליח להגיע כמה שיותר להגיע לחקר האמת.

אורי מקלב: באמת זה המקום עוד פעם להודות ליושבת-ראש הוועדה על הרגישות, על המיומנות ועל חוכמת החיים הרבה שהכנסת בתוך החוק.

אורי מקלב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו צריכים לעבר להצבעה, בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה, בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–12 – 50 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–12 נתקבלו.

מאיר כהן: 50 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית, בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: קריאה שלישית.

מאיר כהן: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 52 נגד – אין נמנעים – אין חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 52 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה (הוראת שעה), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: מזכירת הכנסת, הודעה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 70) התשע"ח–2018, והצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 47), שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: התרגשות גדולה, אבל תאפשרו למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: [מס' כ/748; דברי הכנסת, חוב' י"א, ישיבה 293, עמ' 25960; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 82), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת יעל גרמן, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס׳ 82), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: אני מבקש שקט בצד שמאל.

מאיר כהן: איציק שמולי, אתה מעורר התרגשות שם.

מאיר כהן: נחזיר אותך למקום.

מאיר כהן: תודה.

יעל גרמן: הצעת חוק זו, פרי יוזמתה הפרטית של חברת הכנסת מיכל רוזין ואחרים, מבקשת לשנות את המינוח של עילת סגירת תיקים פליליים שהיום הוא בשל היעדר עניין לציבור.

יעל גרמן: חוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982, קובע שחשוד לא יועמד לדין אם אין בכך עניין לציבור.

יעל גרמן: ואולם, כפי שמציינת חברתי מיכל רוזין, המונח "היעדר עניין לציבור" מעורר קושי בשל כפל המשמעות שלו, שלפיו לכאורה הפגיעה אינה מעניינה של הציבור, והדבר גורם פעמים רבות לעוגמת נפש לנפגעי העבירה.

יעל גרמן: במטרה למנוע עוגמת נפש זו ולקבע מושג חדש, שיביא גם להתייחסות חדשה, מוצע לשנות את המונח "היעדר עניין לציבור" במינוח שלפיו נסיבות העניין בכללותן אינן מתאימות להעמדה לדין.

יעל גרמן: מוצע לערוך תיקון דומה לעניין אי-פתיחה בחקירה על ידי המשטרה בשל עילה זו, וכן בחוקים הנוספים שבהם מוזכר המונח היעדר עניין לציבור לעניין אי-העמדה לדין פלילי או משמעתי.

יעל גרמן: יודגש כי אין בתיקון המוצע כדי לשנות את השיקולים הקיימים היום והעומדים בבסיס המונח עניין לציבור כפי שנקבעו לפי כל דין, ואין בו כדי לשנות את שיקול הדעת של המשטרה והתביעה לעניין העמדה או אי-העמדה לדין לעניין פתיחה בחקירה, לעניין עריכת הסדר מותנה וכיוצא בזה.

יעל גרמן: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה שנייה ושלישית, ואם יורשה לי להוסיף עוד – ולברך את חברתי מיכל רוזין.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, אין בקשות דיבור, אין הסתייגויות.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 82), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–22– 50 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–22 נתקבלו.

מאיר כהן: 50 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: מייד נעבור לקריאה שלישית.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 55 נגד – אין נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 82), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 55 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 82), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת רוזין לברך בקיצור.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: זה כיף לראות אחדות דעים פה בכנסת.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שזו אחת מהצעות החוק שאפילו אני אגלה ששרת המשפטים, אחרי שהגשתי אותה, אמרה: איזה באסה שלא אני חשבתי על זה קודם.

מיכל רוזין: זה מהצעות החוק שבאמת, אחרי שמתקנים את ספר החוקים, אומרים: איך זה יכול להיות שהיה לפני כן משהו אחר?

מיכל רוזין: אז באמת, האמירה של חוסר עניין לציבור הייתה אמירה פוגענית, מיותרת, לא נכונה, לא מדויקת.

מיכל רוזין: אני שמחה שהמשטרה והפרקליטות כבר התחילו לאמץ את הנוסח החדש עוד לפני שהעברנו את החוק, ובוודאי יעשו את זה עכשיו כחוק.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת יעל גרמן ולחבר הכנסת בני בגין, שאני לא רואה אותו כרגע, שניהלו את הישיבות בוועדת חוקה, לוועדת חוקה כולה, ליועצת המשפטית נועה ברודצקי-לוי, לאסף פרידמן, ליעל, שי ואליענה, העוזרים שלי, וליעל פלג, שעזרה בניסוח החוק.

מיכל רוזין: תודה רבה לכולכם שהצבעתם בעד.

מיכל רוזין: עשיתם היום צדק.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים לנושא הבא – החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ו–2016.

מאיר כהן: תציג את ההצעה חברת הכנסת יעל גרמן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: ההחלטה בדבר פיצול הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ו–2016, מ/1027, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

יעל גרמן: על פי הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט מחליטה הכנסת, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיף 370 להצעת החוק, המתקן את החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד–2013, וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הסעיפים.

יעל גרמן: להלן דברי ההסבר: הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ו–2016, נדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום כ"ז באדר א' התשע"ו, 7 במרס 2016, והועברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יעל גרמן: הוועדה דנה כמעט שנתיים בהצעת החוק, המונה למעלה מ-370 סעיפים, ואישרה אותה ביום כ"א בשבט התשע"ח, 6 בפברואר 2018, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

יעל גרמן: נוכח הרצון להשלים את הליכי החקיקה עוד לפני סיום כנס החורף החליטה הוועדה לפצל את סעיף 370 להצעת החוק, הכולל תיקון עקיף לחוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד–2013.

יעל גרמן: יצוין כי התיקון העקיף המוצע אינו הכרחי ליישומו של החוק, ולכן סברה הוועדה כי נכון יהיה להשלים את חקיקתו בנפרד.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, ביקשת לדבר.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי?

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה ביקשת לדבר.

מיקי לוי: ביקשתי בשביל לפיד.

מאיר כהן: ביקשת בשביל לפיד.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלא נסטה מהנוהל, פשוט.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת לפיד, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני הבנתי שקודם לכן השר יריב לוין – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מאיר כהן: תפסיק.

מאיר כהן: סמוטריץ.

יאיר לפיד: – – נתקף בגעגוע בלתי מתפשר אליי והיה אומלל ועצוב מזה שנעדרתי מהמליאה, בדיוק כמו שכרגע הוא נעדר מן המליאה.

יאיר לפיד: היות שהיו לו אליי שאלות, אני רוצה להסביר לו בקצרה ובאופן ממוקד את ההבדל ביני לבין ראש הממשלה בפרשת מילצ'ן.

יאיר לפיד: ההבדל, השר לוין, הוא שראש הממשלה קיבל מיליון שקל וקידם את חוק מילצ'ן ואני לא קיבלתי כלום מאף אחד ועצרתי את חוק מילצ'ן.

יאיר לפיד: זה כל ההבדל כולו.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ו–2016.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד הפיצול ומי נגדו?

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט – 64 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ו–2016, נתקבלה.

מאיר כהן: 64 בעד, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: ההחלטה התקבלה.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להחלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק י"ב (רישוי עסקים), סעיפים 108(23) – פרק ב'1 המוצע ו-109(ב)(1) – לעניין פרק ב'1 (רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, מ/1196.

מאיר כהן: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, החלטה בדבר פיצול פרק י"ב (רישוי עסקים), סעיפים 108(23) – פרק ב'1 המוצע ו-109(ב)(1) – לעניין פרק ב'1 (רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

יואב קיש: על פי הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה, מחליטה הכנסת לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את פרק י"ב (רישוי עסקים) סעיפים 108(23) – פרק ב'1 המוצע ו-109(ב)(1) – לעניין פרק ב'1 (רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית), וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הסעיפים בהצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018.

יואב קיש: הצעת החוק נדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום כ"ו בשבט התשע"ח, 11 בפברואר 2018, והועברה לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יואב קיש: חוק רישוי עסקים קובע סוגים של עסקים הטעונים רישוי וקובע כי ככלל, רשות הרישוי המוסמכת לתת לעסק רישיון היא הרשות המקומית שבה מצוי העסק.

יואב קיש: הצעת החוק מבקשת לקבוע מנגנון שבאמצעותו תוכל הממשלה, במקרים מסוימים, להחליט כי עסק מסוים הטעון רישוי לפי חוק רישוי עסקים הוא עסק בעל חשיבות לאומית, ורשות הרישוי שתהיה מוסמכת לתת או לבטל את רישיונו לא תהיה עוד הרשות המקומית שבה הוא נמצא אלא רשות רישוי ארצית שתוקם לצורך זה במשרד הפנים, ושמה: רשות הרישוי למפעלים בעלי חשיבות לאומית.

יואב קיש: לפי הצעת החוק, הליך קבלת הרישיון יהיה טעון קבלת אישורם של כל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, בדומה לכל הליך רישוי עסקים לפי החוק.

יואב קיש: תיקון זה נדרש משום שקיימים עסקים שההשפעה של פעילותם חורגת מתחומי הרשות המקומית בלבד, ועל כן בהליך רישוים יש צורך לשקול שיקולים כלל-ארציים ומשקיים, ולא רק את השיקולים המקומיים ששוקלת הרשות המקומית בבואה לתת רישיון.

יואב קיש: הצעת החוק נכללה במסגרת הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), אולם היות שהוועדה עומדת לסיים את דיוניה בהצעת החוק, ומכיוון שהחלטנו בוועדה שהצורך במנגנון הרישוי הארצי לאותם עסקים הוא צורך שיש לתת לו מענה, מוצע לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות ולהביא לאישור הכנסת בקריאה השנייה והשלישית את הפרק הנוגע לרישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית כבר כעת, ולייצר הפרדה בין הצעת חוק – מה שנקרא חוק ההסדרים – לבין אותו סעיף בחוק רישוי עסקים, שיעלה להצבעה בנפרד.

יואב קיש: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: לאחר מכן נעבור להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, דב חנין, שלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אין גבול לתרגילים של הקואליציה הזאת.

דב חנין: בדרך כלל, כשמדובר בפיצול מחוק ההסדרים מפצלים כדי שיהיה יותר זמן לדון.

דב חנין: עכשיו, כמו ששמעתם מיושב-ראש הוועדה, מפצלים מחוק ההסדרים כדי להעביר במחטף חוק שהוא אנטי-דמוקרטי, חוק שפוגע בשלטון המקומי, חוק שפוגע בסביבה.

יואב קיש: אתם מתנגדים לפיצול?

יואב קיש: אתם מתנגדים לפיצול?

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, המהלך הזה הוא מהלך בעייתי.

יואב קיש: אתה לא רוצה לפצל?

דב חנין: לא, אני רוצה להסביר מה הבעיה כאן.

דב חנין: רשויות מקומיות מעוניינות במפעלים, אז למה הן לא מאשרות מפעל?

דב חנין: הן לא מאשרות מפעל כאשר הוא מסוכן, כאשר הוא מזהם.

דב חנין: עיריית חיפה נלחמת נגד מפעלים מזהמים, וטוב שכך.

דב חנין: הלוואי שכל עירייה תילחם נגד מפעלים מזהמים.

דב חנין: אז מה עושה הממשלה הזאת?

דב חנין: מפקיעה את הסמכות מהרשות המקומית ואומרת: אנחנו נחליט במקומכם.

דב חנין: אז בשביל מה בכלל צריך עירייה?

דב חנין: תפזרו את העיריות, תשאירו לעירייה לנהל את ענייני הביוב ותחליטו בכל העניינים במקומן.

דב חנין: עירייה נבחרת כדי שתהיה לה סמכות – כדי שתהיה לה סמכות להגן על התושבים, כדי שתהיה לה סמכות להגן על הבריאות, כדי שתהיה לה סמכות להגן על הסביבה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, המחטף הזה הוא לא מקרי, מכיוון שהממשלה הבינה כבר בדיון שהיה ביום ראשון שמול המהלך הזה נוצרת התנגדות רחבה – התנגדות של ראשי ערים, התנגדות של ארגוני סביבה, התנגדות של פעילי שטח.

דב חנין: הם מבינים שאם הם ימתינו עם החוק הזה עוד שלושה שבועות ההתנגדות הזאת תעצור את המהלך, לכן הם עושים תרגיל על תרגיל.

דב חנין: מה שהעבירו לנו בחוק ההסדרים, בלי דיון ראוי בקריאה ראשונה שבו כולנו יכולנו לדבר, עכשיו רוצים להחזיר בהליך מהיר כמחטף.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, ההצבעה הזאת – אדוני מרכז האופוזיציה, אדוני מרכז האופוזיציה, אני מדבר אליך.

דב חנין: אדוני מרכז האופוזיציה, ההצבעה הזאת היא מבחן לכולנו.

דב חנין: אם אנחנו ניתן יד למחטף הזה אנחנו נאפשר לממשלה להעביר חבילות בחוק הסדרים, ואחר כך לפצל ולהעביר אותן במהירות לפי מבחן הכדאיות.

דב חנין: אסור לתת לחוק הזה לעבור.

דב חנין: צריך להגן על הדמוקרטיה, צריך להגן על השלטון המקומי וצריך להצביע נגד.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש רשאי לסכם, בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להסביר רגע את מהות הפיצול, ואז כל חבר כנסת יחליט אם הוא תומך בו או לא תומך.

דב חנין: אתם רוצים להביא את זה כבר השבוע.

יואב קיש: נכון, לא אמרתי שלא.

יואב קיש: אבל דב, בוא אני אסביר לך את ההיגיון מאחורי זה.

דב חנין: לא עשיתם קריאה ראשונה.

דב חנין: לא עשינו דיון.

יואב קיש: למה לא?

יואב קיש: עשינו קריאה ראשונה, למה לא?

דב חנין: לא, זה היה בחוק ההסדרים קודם – – –

יואב קיש: אז תצביע נגד וזה לא יפוצל.

יואב קיש: אני רוצה להסביר לכם, אחרי שדב עלה ובהתלהבות האופיינית לו התנגד לפיצול בחוק ההסדרים – ובעיניי כל דבר שמפוצל, בעיקרון זה ברכה.

יואב קיש: אבל בואו אני אסביר, ואני לא מסתיר כלום.

יואב קיש: אתם תשמעו את כל האמת, אין לי מה להסתיר.

יואב קיש: חברים, אנחנו עשינו אתמול דיון בוועדה על הצעת החוק הזאת.

יואב קיש: סיימנו את הצעת החוק, סיימנו את הדיון, סיימנו את ההסתייגויות.

יואב קיש: הגענו להיום שהיינו אמורים להצביע על הצעת החוק.

יואב קיש: האלטרנטיבה הייתה לסיים את ההצבעה היום או להעלות את זה כמקשה אחת בחוק ההסדרים.

יואב קיש: מה זה היה עושה בחוק ההסדרים?

יואב קיש: כל חברי הקואליציה, כמו שאתם מבינים, מן הסתם היו מצביעים בעד, כי זה חוק ההסדרים, זה תקציב, נכון?

מיקי לוי: זה רק להוציא מחוק ההסדרים?

יואב קיש: כן.

יואב קיש: מה שאנחנו עושים בפיצול – רגע, חבר הכנסת מיקי לוי, תן לי רגע לדייק.

יואב קיש: אני רוצה לדייק, כדי שחס וחלילה לא יגיד לי חבר הכנסת דב חנין שלא הסברתי.

יואב קיש: בפיצול הזה אין כוונה לעכב, למנוע, או כל הדברים שלפעמים קורים בפיצול.

יואב קיש: ממש לא.

יואב קיש: ההצבעה תבוא, ותבוא בהקדם האפשרי, למליאת הכנסת.

יואב קיש: הדבר היחידי שהפיצול נותן – הוא נותן אפשרות לחברי הקואליציה, והאופוזיציה כמובן – ואולי גם שם, שהרי אם זה היה חוק ההסדרים, תקציב, יש איזו אמירה כללית שהאופוזיציה הייתה מתנגדת, אבל אולי יש חברי אופוזיציה שרוצים לתמוך בחוק הזה, כי זה חוק טוב, לפחות לפי תפיסתי, דעתי.

יואל חסון: על כל חוק ההסדרים אפשר להגיד את זה.

יואב קיש: נכון.

יואב קיש: אבל אני מדבר כרגע – – –

יואל חסון: יכולתם להוציא הרבה דברים.

יואב קיש: אני חושב שהגמישות – – –

יואל חסון: לא, אני חושד במניעים שלכם.

יואל חסון: אני חושד במניעים שלכם – – –

יואב קיש: חבר הכנסת יואל חסון, אתה יכול להישאר פופוליסט כמו שהיית פופוליסט היום בוועדת הכנסת – –

יואל חסון: כשאתם עובדים בדחיפות, אני מודאג.

יואב קיש: – – כשכל מה שמעניין אותך זה קואליציה אופוזיציה.

יואב קיש: לא מעניין אותך לדעת שחוק שעשינו שעות רבות, עם חבר הכנסת איתן כבל, שיושב שני חברי כנסת לידך, שהיה שותף, ועשה עבודה מדהימה בוועדה ועזר לי לפתור בעיות.

יואב קיש: כל זה לא מעניין אותך, כי אותך כל מה שמעניין זה לבוא ולהטיף לנו מוסר.

יואב קיש: אז הבנו אותך.

יואב קיש: זאת גישתך – זאת הגישה שתקבל מאיתנו.

יואב קיש: אני מציע לך, פעם אחת, מדי פעם, להיות ענייני – כמו עכשיו, כי אני משתדל להיות ענייני.

יואב קיש: אתה יודע מה?

יואב קיש: לפעמים אי-אפשר להיות ענייניים; לפעמים יש אמירות שאומרים: חבר'ה, זה קואליציה–אופוזיציה, הבנו, נגמר העניין.

יואב קיש: במקרה הזה – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: אני מסכם.

יואב קיש: היא יכולה אחרי זה לעלות, אחרי הסיכום?

קריאה: – – –

יואב קיש: היית יכולה לעלות לפני זה.

מאיר כהן: לא, הוא מסכם.

יואב קיש: היית עולה לפני.

מאיר כהן: חבריא, אי-אפשר, לפי התקנון.

מאיר כהן: זהו, יעל.

מאיר כהן: מייד אחרי זה אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: אני מסכם.

יואב קיש: אני רוצה להסביר לחבריי חברי האופוזיציה, אני לא רוצה שישתמע כאילו אני מסתיר: הפיצול הזה אין מטרתו להשהות את החוק.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: שיהיה ברור.

יואב קיש: אנחנו, את החוק הזה נקדם, ובמהירות האפשרית.

יואב קיש: זה שיקולי קואליציה, חד וחלק.

יואב קיש: הדבר היחידי שזה מאפשר – ופה, למעשה, אני אומר שזאת ההחלטה כרגע על פיצול כן או לא: אם לא מפצלים, זה בא בחבילה של חוק ההסדרים, יעלה במקשה אחת יחד עם חוק ההסדרים.

יואב קיש: אם זה מפוצל, אז תהיה הצבעה נפרדת.

יואב קיש: זאת המשמעות, זה הכול, ולא מעבר לזה.

יואב קיש: שלא ישתמע, חבר הכנסת דב חנין, שבפיצול הזה מישהו מנסה למנוע את ההשלמה.

יואב קיש: אני אומר לך, כיושב-ראש הוועדה, סיימנו את הדיון, סיימנו את ההסתייגויות – נשארו ההצבעות.

יואב קיש: אני חושב שהחוק הוא חוק טוב, הוא חוק מאוזן.

יואב קיש: הוא בא לפתור בעיה למדינת ישראל.

יואב קיש: שמרנו, בצורה מאוזנת – אני לא איכנס לדבר על זה יותר מדי, אבל כן איזנו, והוספנו למשל את מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ומנכ"ל משרד הכלכלה לאותו ועד של מנכ"לים בראשות מנכ"ל ראש הממשלה, מה שלא היה בהצעה הממשלתית; הוספנו להצעה הממשלתית הגדרה של שירות שהוא חיוני לציבור או מוצר שהוא חיוני למשק – דברים שלא היו בהצעת החוק הממשלתית; הגדרנו שתהיה לזה התייחסות כתסקיר ונקבל את התייחסות הציבור.

יואב קיש: כל הדברים האלה נעשו בוועדה, ואני חושב שטוב שנעשו וחשוב שנעשו.

יואב קיש: בסופו של דבר, חברי הכנסת, אתם תצטרכו לקבל החלטה ברגע זה: האם אתם רוצים שנצביע על זה בקריאה שנייה ושלישית בנפרד או במסגרת חוק ההסדרים.

יואב קיש: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: היות שחבר הכנסת קיש סיכם, אני לא יכול לתת לאף אחד לדבר, כולל אלה ששמם הוזכר.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק י"ב (רישוי עסקים) ושאר הסעיפים.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד הפיצול ומי נגדו?

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה – 36 נגד – 34 נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול פרק י"ב (רישוי עסקים), סעיפים 108(23) – פרק ב'1 המוצע, ו-109(ב)(1) – לעניין פרק ב'1 (רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית), מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 34 מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, ההחלטה בדבר הפיצול התקבלה.

מאיר כהן: אני קורא לחבר הכנסת מיקי זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת, לכמה הודעות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: ללא הצבעה.

רויטל סויד: אני נגד.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד הצביעה בעד במקום נגד, אבל זה לא משנה את ההצבעה.

מאיר כהן: זה יירשם בפרוטוקול.

מאיר כהן: אני קורא לחבר הכנסת מיקי זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת, לכמה הודעות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: ללא הצבעה.

): ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות כדלקמן: ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק רישוי עסקים (תיקון רישוי מפעלי תשתיות לאומיות), התשע"ח–2017, (פ/4832/20), של חבר הכנסת משה גפני, לשם הכנתה לקריאה ראשונה; הוועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא: תוכנית אב לאומית בתחום הזקנה תדון גם בהצעה לסדר-היום בנושא: התמודדות המדינה עם תופעת הבדידות בקרב האזרחים הוותיקים, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וחברת הכנסת ענת ברקו.

): אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת מטעם סיעת יש עתיד.

): חברת הכנסת עליזה לביא תכהן בוועדות המשותפות האלה: 1.

): ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת החינוך, התרבות והספורט לפי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו; 2.

): ועדה משותפת של הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית וועדת הכלכלה, ולדיון בהצעת חוק התקנים (תיקון – מעבדה מוסמכת לאישור ייבוא טובין), התשע"ו–2015, פ/2263/20; 3.

): ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ז-2016, פ/3523; 4.

): ועדה משותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא: בניית תוכנית-אב לאומית בתחום הזקנה, הצעתה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב; 5.

): ועדה משותפת לוועדת הכלכלה וועדת הכנסת להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), התשע"ח–2018, פ/4143/20.

): חבר הכנסת מאיר כהן יכהן בוועדה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט והוועדה המיוחדת לזכויות הילד לפי הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – שינוי חזקת הגיל הרך), התשע"ז–2017, פ/4212/20, במקום חבר הכנסת חיים ילין.

): חבר הכנסת אלעזר שטרן יכהן בוועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בהצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5) (סמכויות לעניין פתיחה במלחמה או נקיטת פעולה צבאית משמעותית), מ/1184, ובהצעת חוק הממשלה (תיקון מס׳ 12) (אצילת סמכות לוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי), התשע"ח–2018, מ/1184, במקום חברת הכנסת יעל גרמן, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

): ועדת הכנסת החליטה בשבוע שעבר כי פרק י"א מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, מ/1196, שעניינו רשויות תחבורה מטרופוליניות, יידון בוועדה משותפת של ועדת הכנסת וועדת הכלכלה.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי בוועדה יכהנו עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, לפי ההרכב הזה: מטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת דוד אמסלם יכהן כיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, חברת הכנסת רויטל סויד, חבר הכנסת יואב בן צור וחבר הכנסת אחמד טיבי; מטעם ועדת הכלכלה יכהנו חבר הכנסת דוד ביטן, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת רועי פולקמן.

): תודה רבה.

): [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1199); נספחות.

): ]

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: שימו לב לשינוי בסדר-היום: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה עוברת לסוף סדר-היום.

חמד עמאר: לכן, אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני חברי הבית את הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018.

מאיר פרוש: אני אומר כמה מילים בראשית הדיון.

מאיר פרוש: חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח, דהיינו התשמ"ח–1988, קובע את הקמתן ודרכי פעולתן של ועדות ההשמה הפועלות במסגרת הרשויות המקומיות, וועדות השילוב הפועלות במסגרת המוסדות החינוכיים הרגילים.

מאיר פרוש: תפקידן של ועדות אלה הוא לקבוע את זכאותם של ילדים עם צרכים מיוחדים לחינוך מיוחד ואת השמתם במסגרות מתאימות.

מאיר פרוש: כמו כן קובע החוק את הקמתן ודרכי פעולתן של ועדות ערר שאפשר לערור אליהן על החלטות ועדת ההשמה.

מאיר פרוש: במהלך 29 השנים מאז נחקק החוק צברו משרד החינוך והרשויות המקומיות ניסיון רב בהפעלת ועדות ההשמה וועדות ערר.

מאיר פרוש: לאור ניסיון זה התגבשה ההכרעה שיש לערוך רפורמה בהרכב ובדרכי פעולת ועדות ההשמה וועדות הערר לפי החוק כדי לשפר את דרכי פעולתן.

מאיר פרוש: במסגרת זו מוצע בין השאר לבטל את ועדות השילוב ולרכז את הסמכות להחליט על זכאות לחינוך מיוחד לילדים עם צרכים מיוחדים בוועדה מקצועית אחת ששמה יהיה ועדת הזכאות.

מאיר פרוש: בנוסף, מוצע לשנות את היקף הסמכות הנתון כיום לוועדות ההשמה ולקבוע כי בסמכותם לקבוע את עצם זכאותו של הילד לחינוך מיוחד, ולא את סוג המסגרת החינוכית המתאימה שבה ילמד.

מאיר פרוש: אחת ההמלצות המרכזיות של הוועדה הציבורית לבחינת מערכת החינוך המיוחד בישראל בראשות השופטת בדימוס דליה דורנר הייתה לתת להורים לילדים עם צרכים מיוחדים את הסמכות לבחור את סוג המסגרת המתאימה לילדיהם.

מאיר פרוש: החוק המוצע מיישם המלצה זו של הוועדה הציבורית וקובע כי לאחר קביעת זכאות לחינוך מיוחד יבחרו הורי הילד עם הצרכים המיוחדים את סוג המסגרת החינוכית – מוסד לחינוך מיוחד, כיתה במוסד חינוך רגיל שבה ניתן חינוך מיוחד או שילוב במוסד חינוך רגיל.

מאיר פרוש: כמו כן, החוק המוצע כולל שינוי בהוראות הנוגעות לסדרי דין בוועדת הזכאות, כדי לשפר את עבודתן ולהגדיל את מעורבות ההורים בקבלת ההחלטה.

מאיר פרוש: בנוסף, במועד חקיקת החוק נעשה שימוש במונחים אשר היום אינם מקובלים עוד בחקיקה ונחשבים פוגעניים.

מאיר פרוש: במסגרת התיקון לחוק המוצע כאן מוחלפים מונחים אלה במונחים המקובלים היום.

מאיר פרוש: כפי שאמרתי בראשית דבריי, אני מתכבד להציג בפני חברי הכנסת את התיקונים בהצעת חוק חינוך מיוחד, ששמו תיקון מס' 11.

מאיר פרוש: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: להצעת החוק נרשמו כמה דוברים.

חמד עמאר: הדוברת הראשונה, חברת הכנסת נורית קורן – איננה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים, אחרי שאני רושם את חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר, נרשמת?

חמד עמאר: נרשום את כולם, ואז אנחנו סוגרים את רשימת הדוברים.

רויטל סויד: אז רגע תן להם להירשם.

רויטל סויד: דב, אתה רשום באופן מובנה בכל טופס.

רויטל סויד: כל טופס מתחיל מדב חנין.

רויטל סויד: אין משהו אחר.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, בעוד ימים ספורים אמורה להתכנס הוועדה למינוי שופטים כדי לבחור שני שופטים חדשים שיכהנו בבית המשפט העליון.

רויטל סויד: בין המועמדים היה גם כבוד השופט חאלד כבוב, שאותו אני מכירה הרבה מאוד שנים.

רויטל סויד: הוא גם היה קולגה, ולאחר מכן הופעתי בפניו גם כשופט בבית משפט השלום וגם כשופט בבית המשפט המחוזי.

רויטל סויד: כל מי שעוסק בתחום יודע שהשופט כבוב הוא אחד השופטים היותר מוערכים במערכת.

רויטל סויד: משפטן בחסד עליון; מחזיק את האולם ביד רמה; אחד השופטים שהמערכת יכולה להתגאות בהם.

רויטל סויד: הוא לא רק שופט מעולה – הוא גם יצר כל מיני פסיקות תקדימיות משפטית; בדיוק מסוג השופטים שבית המשפט העליון יכול וצריך להתהדר בהם.

רויטל סויד: הוא היה מועמד גם של לשכת עורכי הדין וגם של שופטי בית המשפט העליון.

רויטל סויד: הוא היה אחד המועמדים הוודאיים להיבחר לבית המשפט העליון, וגם על הדרך לעשות היסטוריה – להיות השופט המוסלמי הראשון.

רויטל סויד: אני חייבת לומר שאותי מאוד קומם כשאמרו: יהיה שופט מוסלמי ראשון, מכיוון שזה שופט שאנחנו רוצים כמוהו לא כתיוג של שופט מוסלמי אלא בגלל מי שהוא ומה שהוא, ועל הדרך לעשות גם היסטוריה.

רויטל סויד: אתמול הוא פנה לוועדה למינוי שופטים והסיר את המועמדות שלו.

רויטל סויד: הוא הסיר את המועמדות שלו מכיוון שהוא יודע והוא שמע שהוועדה לא יכולה לבחור שני שופטים ממוצא ערבי לעליון – יושב כבר השופט קרא על כס השיפוט.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לכם שזה עוול.

רויטל סויד: הוועדה למינוי שופטים יכולה להתבייש בעובדה שהיא אומרת, או לפחות מעבירה מסר, או לפחות יודעת – גם אם זה לא נאמר במפורש – שלא ייתכן שיהיו שני שופטים ממוצא ערבי בבית המשפט העליון.

רויטל סויד: השופט כבוב צריך לשבת בעליון בזכות ולא בחסד; לא בגלל שהוא מוסלמי אלא בגלל שהוא שופט שבהחלט יכול להיות חוד החנית של השופטים שיש פה בארץ.

רויטל סויד: תתבייש לה הוועדה.

רויטל סויד: זו תעודת עניות עבורה.

רויטל סויד: זה עוול.

רויטל סויד: ואם שופט כזה מסיר את מועמדותו ולא יכול להתמנות היום לבית המשפט העליון, אלא יש לנו מועמד שירד מן הארץ אבל הוא חובש כיפה, והוא מעולם לא היה שופט, יום אחד – הינה, חברתי נמצאת פה – יום אחד, אחד, הוא לא כיהן כשופט, אז מה המסר שמעבירה הוועדה למינוי שופטים?

רויטל סויד: שכל השופטים שרצו ועבדו והראו והציגו את עצמם כשופטים ראויים, והם אלה שאמורים להיות שופטים בבית משפט העליון – הם לא ימונו.

רויטל סויד: מי שימונה הוא רק מי שנתפס כשמרן, חובש כיפה, גם אם הוא לא נמצא בארץ.

נורית קורן: – – –

רויטל סויד: בושה וחרפה לוועדה.

רויטל סויד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי.

נורית קורן: זה עוד לא נסגר בכלל.

רויטל סויד: תתביישו לכם.

רויטל סויד: כל השופטים שעובדים כל השנים לא זוכים ולא מקבלים.

רויטל סויד: ועוד מתייגים אותו "מוסלמי".

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החינוך המיוחד הוא אחד היסודות החשובים של מערכת החינוך בישראל, והוא זקוק ליותר ממה שהניסיון – כמעט הייתי אומר להפריט אותו ולהעביר את האחריות לנושא הקשה והרגיש הזה מהממשלה והרשויות המקומיות; גם זה עובר להורים.

איתן ברושי: וראינו רק לפני כמה חודשים, ערב פתיחת השנה, כמה מקרים, ובדרך כלל הקשים, לא היו מסודרים עד פתיחת השנה, ואולי גם אחריה.

איתן ברושי: לכן אני חושב שזה חוק לא נכון.

איתן ברושי: אינני יודע לאן הממשלה הזאת רוצה להגיע.

איתן ברושי: היום למשל עסקנו, בדיון שהייתי בו בוועדת החינוך, באלימות כנגד מורים, ונאמר שם שלא הייתה אלימות כזאת כבר שנים רבות, גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי.

איתן ברושי: אז אני לא יודע בדיוק לאן הולך משרד החינוך.

איתן ברושי: יש לנו איתו ויכוחים גם על המכללות.

איתן ברושי: אני חושב שהחינוך המיוחד וכל מה שמתלווה אליו – ובאמת לעיתים המשפחות עם גורל שמלווה אותן לכל החיים – זה לא נושא שצריך להעביר את האחריות לו לוועדות זכאות.

איתן ברושי: יש מערכת, יש ממשלה, יש מנגנון, יש מחלקת חינוך בכל רשות – הייתי ראש רשות – יש להם האחריות והכלים.

איתן ברושי: ההורים לא משוחררים; כל החיים הם לא משוחררים מהאחריות לילדים שזקוקים לקצת יותר.

איתן ברושי: לכן אני מציע שלא לאשר את החוק הזה.

איתן ברושי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני היושב-ראש.

איתן ברושי: אני פניתי היום לשר החינוך במכתב וביקשתי ממנו – בעקבות האירועים של הימים האחרונים, והכחשת השואה, והתשובות המדאיגות ואולי החמורות שעולות מראש ממשלת פולין ומאחרים – לקבוע ולהנחות שמערכת החינוך בישראל, על כל חלקיה, תקדיש את יום השואה הקרוב למאבק נגד ההשכחה ונגד ההכחשה ולמאבק נגד ההתנהלות כפי שמתנהלת הממשלה בפולין; לבוא ולומר לילדי ישראל ולכל מי ששותף למערכת הזאת דווקא השנה, בשנת ה-70, שאנחנו לא נשכח ולא נסלח ולא ניתן לאף אחד לא להשכיח ולא להתכחש.

איתן ברושי: אני לא חושב שאפשר לוותר על ההזדמנות הזאת, שיום השואה הקרוב יהיה מוקדש, על פי הנחיות משרד החינוך, תוך מתן כלים וחומרים, להתמודדות עם התופעה החמורה והמסוכנת, שבעוד אנחנו חיים עם ניצולי השואה, יבואו ויגידו שזה לא היה, או יבואו ויגידו שהיו שותפים כאלה וכאלה.

איתן ברושי: אנחנו צריכים לא להסתפק רק בלגנות את הממשלה הפולנית ולא להסתפק רק בקריאתה של השגרירה לכאן אלא לצאת למאבק כולל, וקודם כול לחזק את המערכת החינוך כאן בישראל – שכאן יהיה ברור שאנחנו לא מקבלים את ההתנהגות הזאת.

איתן ברושי: לא נשכח ולא נסלח, ולא נשחרר אף אחד מהאחריות לפשע הנורא.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, היום מגיעה במסגרת חוק ההסדרים לוועדת העבודה והרווחה הרפורמה המדוברת בתחום הסיעוד.

איציק שמולי: אני ראיתי כמה כותרות וכמה אי-דיוקים בתקשורת, אז אני רוצה להעמיד כאן דברים על דיוקם, ואני מאמין שאני עושה את זה על שם ועל דעת כל חברי הוועדה, לנוכח מה שראיתי היום בדיון.

איציק שמולי: אין שום ספק שחלק מהצעדים שמקדמת הממשלה ברפורמה הזאת הם צעדים מבורכים: גם טיפולי שיניים לקשישים; גם ביטול מבחני הכנסה לילדים; גם ההגדלה של שעות הסיעוד לסיעודיים בבית במצב מורכב.

איציק שמולי: אלו דברים שהם בהחלט חיוביים.

איציק שמולי: ההסתייגויות שלנו הן בשתי רמות: ברמה אחת – שקוראים לרפורמה הזאת "רפורמת הסיעוד הלאומית".

איציק שמולי: מה לאומי ברפורמה?

איציק שמולי: היום בעצם הבעיה מס' 1 בתחום הסיעודי הייתה ונותרה הנטל הלא-סביר שיש על הכתפיים של משפחה ישראלית שמי מבניה או בנותיה נקלע למצב סיעודי.

איציק שמולי: רק לשם השוואה, עם הרפורמה הזאת, אדם סיעודי במצב החמור ביותר יקבל ממדינת ישראל 30 שעות בשבוע, זה הכול – גם אם הוא מרותק למיטה עם בלוני חמצן, חס וחלילה.

איציק שמולי: בשבוע יש כמעט 170 שעות, זאת אומרת שגם אחרי הרפורמה הזאת עדיין 140 שעות הן בהגדרה על המשפחה של האדם הסיעודי.

איציק שמולי: לכן, אי-אפשר להתעלם מהעובדה שיש פה התקדמות וצריך לברך אותה, אבל עדיין רוב הנטל בהגדרה הוא על הקשיש הסיעודי ובני המשפחה שלו.

איציק שמולי: ומה יקרה עם קשישים עניים?

איציק שמולי: זה מאוד מאוד פשוט: הם יגיעו לבתי אבות ולמחלקות סיעודיות הפחותות והטובות פחות מהר יותר, וכנראה גם ימותו בייסורים גדולים יותר.

איציק שמולי: ולכן ההסתייגות הראשונה שלנו היא מהמילה "לאומית", כי אין פה פתרון מערכתי אמיתי של הבעיה היסודית הכבדה ביותר בתחום הסיעודי.

איציק שמולי: והדבר השני – יש לנו הסתייגות חמורה, אדוני היושב-ראש, מהרצון של חלק מהממשלה לקחת את הגמלה בשירות ולהפוך את זה לגמלה בכסף.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם שאם תבואו לקשישים סיעודיים עניים ותנפנפו להם ככה עם השטרות – מה הם יעשו?

איציק שמולי: הם ייקחו את הכסף ויקנו עם זה אוכל או סוכריות לנכדים – שזה אחלה, אבל זה לא צריך לבוא במקום אותו מטפל סיעודי שאמור לקלח אותם.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת דב חנין – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: יש אופוזיציה, היא חיה ובועטת.

יוסי יונה: החוק הזה שמונח לפנינו – אני קראתי אותו בעיון ונועצתי עם מספר לא מבוטל של חכמי חינוך.

יוסי יונה: אני חייב לומר שבאינטואיציה ראשונה עלה בדעתי להמליץ לחברי הסיעה שלי להצביע בעד החוק הזה, ולו בגלל שיש שם מתן אפשרות להורים לבחור את המסגרות של החינוך המיוחד שאליהן הם נדרשים או רוצים לשלוח את ילדיהם, בין בתוכניות לימודים משולבות – זאת אומרת, בבתי הספר – ובין במסגרות חינוך מיוחד נפרד.

יוסי יונה: החלק הזה של החוק, על פניו הוא חלק טוב, הוא חלק שבעצם תומך בדמוקרטיזציה של העשייה החינוכית, בדמוקרטיזציה בבחירתם של ההורים.

יוסי יונה: אבל עדיין קיימות בעיות מאוד משמעותיות, מאוד עמוקות בחוק הזה.

יוסי יונה: זה נוגע בעיקר לסוגיה של סל השירותים.

יוסי יונה: קיים חשש מאוד מאוד גדול שבמצב הקיים, כאשר סל השירותים אינו שוויוני, זאת אומרת כזה שמעדיף את מסגרות החינוך המיוחד הנפרד – מסגרות נפרדות לחינוך המיוחד – הרי שהוא יכול לגרום להסללה; הוא יכול לגרום לחלוקה מעמדית בין הורים לילדים שנדרשים לחינוך מיוחד.

יוסי יונה: זאת אומרת, יכול להיווצר מצב כזה שהורים לילדים שנדרשים לחינוך מיוחד ושייכים למעמדות נמוכים בחברה הישראלית, כברירת מחדל ישלחו אותם לחינוך מיוחד, בעוד הורים אמידים ימשיכו, או ירצו, לשלב את ילדיהם במסגרות הרגילות, ואם יחסר כסף הרי שהם יכולים להשלים את החסר.

יוסי יונה: התוצאה מחלוקה שכזאת והאפקט הדיפרנציאלי הזה הרי יכולה להיות הסללה מאוד מאוד משמעותית בתחום החינוך, ואנחנו כבר מכירים את הבעייתיות הזאת משנים ארוכות שבהן יש כאלה שששים להפנות ולנתב ילדים משכבות נמוכות למסגרות נפרדות.

יוסי יונה: לכן, אני רוצה לומר, אנחנו נתנגד לחוק הזה לפחות בקריאה הראשונה.

יוסי יונה: אם לא ייעשו בו שינויים משמעותיים כאשר הוא יובא בפנינו לוועדת החינוך – גם אז נתנגד.

יוסי יונה: אני מקווה שמשרד החינוך יתעשת, ימצא את המשאבים הראויים, כך שתהיה הקצאה שוויונית של המשאבים הללו – הן במסגרות משלבות והן במסגרות נפרדות – ואז נוכל, אני מקווה, לתמוך בחוק.

יוסי יונה: אבל כפי שהחוק עומד עכשיו, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נוכל לתמוך בו, ולכן אנחנו נתנגד.

יוסי יונה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפר שלח – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – איננה נוכחת; חברת הכנסת קארין אלהרר – איננה נוכחת; חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו נוכח; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חבר הכנסת מוסי רז – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק, עד שלוש דקות, בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברים, אני מצטער מאוד שאני נאלץ להגיד את הדברים שאני עומד להגיד כרגע, אבל אני נאלץ להגיד אותם.

יהודה גליק: ממשלת ישראל הנוכחית היא ממשלה עם דם על הידיים.

יהודה גליק: אני אומר שוב: ממשלת ישראל הנוכחית היא ממשלה עם דם על הידיים.

יהודה גליק: הדבר הקטלני ביותר הוא העישון.

יהודה גליק: הדבר הקטלני ביותר במדינת ישראל הוא העישון.

יהודה גליק: ממשלת ישראל, בניגוד לכל ממשלות העולם, מסרבת פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם לעשות דבר וחצי דבר במאבק נגד העישון.

יהודה גליק: אתמול אתם שניכם פסלתם חוק שבכל ארצות הברית מתקיים – הגבלת מכירת סיגריות לבני 21.

יהודה גליק: הוא מונע 50% מהעישון בקרב בני נוער.

יהודה גליק: אתם פסלתם אותו בפעם הרביעית.

יהודה גליק: בפעם הראשונה אמרו לי שהוא פסול כי מחכים לליצמן; בפעם השנייה הגיע ליצמן, ביקשו שבועיים; בפעם השלישית אתמול פסלתם אותו.

יהודה גליק: אתם ממשלה עם דם על הידיים.

יהודה גליק: שר האוצר, בניגוד לעמדת ועדת הכספים, הוועדה לזכויות הילד, בניגוד לעמדת ארגוני הבריאות העולמית, מסרב לשים תג מיסוי על טבק לגלגול.

יהודה גליק: אתם אחראים ל-8,000 איש שמתים מדי שנה מעישון.

יהודה גליק: לא יעלה על הדעת.

יהודה גליק: כלום, כלום, כלום, כלום אתם לא עושים.

יהודה גליק: בכל העולם מצמצמים את העישון, ורק בישראל העישון עולה בקרב ילדים בכיתה ו'.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: לא יודע למה.

יהודה גליק: שיקולים פוליטיים.

יהודה גליק: זאת ממשלה שנושאת באחריות למותם של עשרות אנשים מדי יום.

יהודה גליק: סליחה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, עד שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: אני מברכת על כך, חברים יקרים, שהורים לילדים עם צרכים מיוחדים יוכלו לבחור את המסגרת.

קסניה סבטלובה: זה דבר מבורך ואני שמחה על זה מאוד.

קסניה סבטלובה: אני מאוד מפחדת שהחוק הזה כן יפגע באנשים מעוטי יכולת, ובסופו של דבר אנחנו נראה יותר צער ויותר בעיות מאשר אנחנו נראה את התועלת מהחוק הזה.

קסניה סבטלובה: במשפט אחד אני הייתי רוצה להתייחס לחוק הבא שעלול לעלות פה במליאה – חוק ערוץ 20.

קסניה סבטלובה: בניגוד לכל ההבטחות שניתנו לי בוועדת הכלכלה על ידי יושב-ראש הוועדה המשותפת, יואב קיש, לא תחול התייחסות מועצת העיתונות והקוד האתי של מועצת העיתונות לגבי הערוצים הייעודיים – ערוץ 20, ערוץ 9, הערוץ הערבי וערוץ 24.

קסניה סבטלובה: זה דבר פסול.

קסניה סבטלובה: זה שיקול פסול.

קסניה סבטלובה: זה יפגע בסופו של דבר בעיתונות כולה, בחופש העיתונות ובסטנדרטים הגבוהים שאנחנו שואפים אליהם במדינה דמוקרטית.

קסניה סבטלובה: בושה לקואליציה שמעבירה את החוק הזה, בושה שהיא מתעלמת מכל דרישה אתית כלפי אותם עיתונאים שהיא מקדמת אותם, ואני מקווה שבסופו של דבר אנחנו כן נגבר ובחוק ההסדרים אנחנו כן נצליח להכניס את התיקון הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו.

חמד עמאר: חברת הכנסת שרן השכל.

שרן השכל: שלום, חברי הכנסת היקרים.

שרן השכל: אני רוצה לדבר איתכם על הצעת חוק שעברה בוועדת שרים לענייני חקיקה ביום ראשון, הצעת החוק לאי-הפללה באחריות.

שרן השכל: הצעת החוק הזאת היא אומנם איזושהי רגל בדלת בשינוי המדיניות שהובטח לנו לפני מעל שנה.

שרן השכל: עם זאת, הצעד הזה הוא לא מספיק טוב.

שרן השכל: הצעת החוק הזאת היא תמצות של התמצות של הצעת החוק שהגשתי.

שרן השכל: יותר מכך, הוועדה שהתכנסה בראשותו של מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, משרדו של גלעד ארדן, התכנסה למעלה משמונה חודשים כדי לדון בהשלכות ובדברים הטובים שלמעשה אי-הפללה במדינת ישראל יכולה ליצור.

שרן השכל: מסקנות הוועדה מעולם לא הושלמו, משום שחלק מהנציגים – עמדתם לא התקבלה.

שרן השכל: למשל משרד המשפטים, שמסקנותיו היו שכן צריך להמליץ על אי-הפללה במדינת ישראל – הן לא נמצאות בדוח; פשוט התעלמו מהממצאים שלהם.

שרן השכל: אותו דבר עם הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, שמסקנותיה היו איזשהו מודל של אי-הפללה, בדומה למודל הפורטוגלי.

שרן השכל: גם זה איכשהו נעלם מהדוח, מסיכום הדוח שהוגש, וכמובן, של נציג הציבור חיים מסינג, שהתריע ואמר שללא אי-הפללה אמיתית אנחנו לא נצליח לתקן פה שום דבר מהתרחישים המעוותים שהמצב הנוכחי יוצר.

שרן השכל: עם זאת, השר לביטחון פנים גלעד ארדן החליט בהחלטה שלו, של משרדו, לבוא ולייצר אי-הפללה באחריות.

שרן השכל: מה המשמעות של האי-הפללה הזאת?

שרן השכל: מה המשמעות האמיתית?

שרן השכל: הדין הפלילי לא משתנה, זאת אומרת שהעבירה של שימוש עצמי בקנאביס עדיין נשארת עבירה פלילית.

שרן השכל: החוק שלו אומר שרק אם בפעמיים הראשונות שמישהו ייתפס בשימוש עצמי ויודה בעבירה – – –

קריאה: מה עם בקעת הירדן?

שרן השכל: אני אדבר גם על בקעת הירדן, אם אתה רוצה.

שרן השכל: אני אעלה בבא.

שרן השכל: על שימוש עצמי, כאשר אדם נתפס, רק אם הוא יודה בעבירה הוא יקבל קנס.

שרן השכל: זאת אומרת שעכשיו הציבור הישראלי, אם ייתפס על ידי שוטר, ייאלץ להודות בעבירה שהיא עבירה פלילית לכל דבר על מנת לקבל את הקנס הזה.

שרן השכל: מה שזה אומר גם שאחרי שלוש-ארבע פעמים שבהן נתפסו האנשים, למעשה יש להם כרטיס "שלח לכלא מייד".

שרן השכל: למה?

שרן השכל: כי יש הודאה כתובה בצורה פומבית והודאה בעל פה של המשטרה לגבי שימוש עצמי, שהדין שלו הוא דין של עד חמש שנים בכלא הישראלי.

שרן השכל: אני רוצה ליצור את הנאום הזה כאות אזהרה למה שעומד להגיע ולבקש מהחברים פה בכנסת לשתף פעולה יחד בוועדה על מנת לשנות את החוק הזה לחוק שיותר מתאים לזמננו.

שרן השכל: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואב בן צור.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדקות הבודדות שיש לי לשתף בתחושה של תסכול מכמה פגישות שהיו לי עם אנשים בכירים מאוד במל"ג, במועצה להשכלה גבוהה.

מיכאל מלכיאלי: כשאתה נפגש איתם אתה מגלה שיושבים לפניך אנשים, אדוני היושב-ראש, שבטוחים שהחוכמה נמצאת אצלם.

מיכאל מלכיאלי: ככל שאתה מנסה לקרב אותם יותר לרגישות הציבור, להבנה של ציבור שהם לא מכירים אותו, אתה מגלה שמתרחקים ממך, כאילו החוכמה נמצאת אצל קבוצה מסוימת.

מיכאל מלכיאלי: במה דברים אמורים?

מיכאל מלכיאלי: ואני דיברתי על זה פעם אחת כאן; בגלל דחייה בוועדת שרים אני צריך להעלות את הנושא הזה שוב.

מיכאל מלכיאלי: ידוע שכבר הרבה שנים פונים לחברה החרדית בטענה: אתם לא משתלבים בתעסוקה, לא משתלבים בשורות המדינה, במשרות בכירות, אתם נטל על הציבור – אין-סוף אמירות הושמעו כלפי הציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: וכשבא אדם חרדי להיכנס להתמודד במכרזים של שירות המדינה, יש תנאי סף, תנאי סף שאי-אפשר לשבור אותם, חייבים להתמודד איתם, והם תואר ראשון, ובתפקידים בכירים יותר – תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: אוקיי, השלמנו עם המצב הזה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, כיום יש מעל 10,000 חרדים שנמצאים באקדמיה.

מיכאל מלכיאלי: 10,000 חרדים באקדמיה זה גידול של שבע-שמונה השנים האחרונות.

מיכאל מלכיאלי: אני לא אומר את דעתי האישית על הדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב ששבט לוי נמצא בהיכלי התורה, בישיבות, אבל יש גם את אותם בחורים חרדים שיצאו מהיכל הישיבה והלכו לאוניברסיטה, הלכו למכללה.

מיכאל מלכיאלי: וכשבאו מסות שכאלה ללמוד ועברו בהצלחה את התואר הראשון, באו אותם חרדים להתמודד על משרות בכירות בשירות המדינה, ואז כבר יש דבר חדש היום כתנאי סף, שנקרא תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: וכשבאים החרדים בהמוניהם לבוא וללמוד תואר שני, כאן יש תקרת זכוכית שאי-אפשר לשבור אותה – כאן מגיע המל"ג ואומר: החרדים לא יוכלו ללמוד תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: שמעתם על החלטה כזאת פעם?

מיכאל מלכיאלי: אז אני אסביר.

מיכאל מלכיאלי: המל"ג מאפשר למכללות החרדיות הדתיות לקיים לימודים בהפרדה, גברים לבד ונשים לבד, בלימודים לתואר ראשון.

מיכאל מלכיאלי: וכשבאים למכללות החרדיות השונות להמשיך את הלימודים האקדמיים של אותם סטודנטים חרדים, כשהם רוצים להמשיך בהשכלה גם לתואר שני, כאן מגיע המל"ג ואומר: לא, החרדים, אם ירצו ללמוד לתואר שני, יצטרכו ללמוד גברים ונשים יחד.

מיכאל מלכיאלי: חרדים לא ביקשו ללמוד את הדברים שלהם; הם מוכתבים למה שהמל"ג מחייב אותם, הם מוכתבים לאותה תוכנית לימודים שכולם לומדים.

מיכאל מלכיאלי: אבל ריבונו של עולם, מה הקשר בין לימוד בהפרדה לבין השכלה גבוהה?

מיכאל מלכיאלי: אם אתם רוצים את החרדים בשורות המדינה – ואתם רוצים; אם אתם רוצים אותם, אז הגיע הזמן שגם ידעו להגמיש כמה שיותר על מנת לקבל אותם.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר מצד אחד להגיד: כן, אנחנו רוצים את החרדים באקדמיה, ומצד שני להגיד: רוצים אתכם אבל עם תנאים שלנו.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אלי אלאלוף: קוראים לזה חופש אקדמי – – –

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה, לבטל את ועדות ההשמה ולתת ועדת זכאות שתיתן זכות לילד בחינוך מיוחד וההורים יוכלו לבחור את המסגרת החינוכית שבה ילמד, היא הצעת חוק טובה מאוד.

ישראל אייכלר: אנשים לא מבינים מה תפקידו של משרד החינוך; חושבים שמשרד החינוך צריך לחנך את העם.

ישראל אייכלר: זה היה נכון ברוסיה הסובייטית – צריך לחנך את העם, לא רק ילדים אלא גם מבוגרים, ומי שלא היה מספיק מחונך, שלחו אותו לסיביר, מצאו כבר איזה תיק משטרתי או משפטי כדי לשלוח אותו לסיביר.

ישראל אייכלר: במדינה דמוקרטית, משרד החינוך, תפקידו לתת כלים, תקציבים, מסגרות, שכל אחד יוכל לחנך את ילדיו על פי דרכו.

ישראל אייכלר: כל הרעיון הזה שכולם צריכים להיות אותו דבר בכור היתוך נכשל גם כישלון חינוכי.

ישראל אייכלר: הכשל החינוכי של מערכת החינוך הישראלית זה לא בגלל שיש שם אנשים לא טובים או משהו כזה, אלא שבגלל שכתוב "חנֹך לנער על פי דרכו גם כי יזקין לא יסור ממנה".

ישראל אייכלר: זכותו של כל הורה לחנך את ילדיו כפי שהוא מבין, אבל לא כל הורה מבין' ולכן יש מסגרות בסיסיות שאפשר לחנך בהן, ואי-אפשר שבוועדת השמה כלשהי, שיושבים שם אנשים מקצועיים שלא תמיד הם בדעה של ההורים, יכפו על הילדים האלה את החינוך.

ישראל אייכלר: את זה, אני אומר, גם לא רק אצל ילדים בחינוך מיוחד – גם אצל ילדים בחינוך רגיל.

ישראל אייכלר: בארצות הברית, שהיא מדינה די נאורה, אם כי יש בה הרבה הרבה כשלים, יש שם מה שנקרא ואוצ'ר לחינוך, שאדם מקבל איזשהו תקציב לחינוך הילד והוא יכול לשלוח את הילד לפי בחירה שלו גם לבתי ספר פרטיים.

ישראל אייכלר: כמובן שה-Public Schools הם יותר זולים ולכן הם שווים פחות, אבל למעשה, עצם העובדה שמדינה מנסה לכפות חינוך על אזרחים זה דבר אנטי-דמוקרטי, אנטי-חינוכי ומתאים למשטרים אפלים.

ישראל אייכלר: זה היה בזמן שר החינוך הקודם שי פירון, שניסה לחנך את ההורים ואת הילדים גם יחד, והוא ראה את עצמו ריבון – אני מצטט את מה שהוא טען – הוא הריבון וכולם צריכים לקבל את ריבונותו.

ישראל אייכלר: זה בדיוק הפוך מחינוך.

ישראל אייכלר: הוא לא הריבון.

ישראל אייכלר: הריבון הוא ריבונו של עולם.

ישראל אייכלר: כל אזרח יש לו את הזכות לבחור את מנהליו ומנהיגיו ואת מחנכיו – אדם יכול לבחור את המחנך הזה, מישהו אחר יכול לבחור את המחנך ההוא.

ישראל אייכלר: ולכן אני טוען שעצם האפליה שיש – – –

יוסי יונה: גם האופציה ללמוד דמוקרטית?

ישראל אייכלר: יש כאלה שטוענים שכן.

ישראל אייכלר: אנחנו טוענים שלא, כי בתרבות היהודית, לחנך את הילדים זה היה חובה להורים; מצוות חינוך היא מצווה דתית.

ישראל אייכלר: אבל יש פילוסופים שטוענים את זה.

ישראל אייכלר: היום, בפרט בעולם המודרני, הפוסט-מודרני, יש אנשים שרוצים להשאיר את הילדים בבית.

יוסי יונה: מה דעתך?

ישראל אייכלר: לא, אני נגד זה, כי צריך להיות חינוך.

ישראל אייכלר: "חנֹך לנער על פי דרכו" – אבל צריך לחנך.

ישראל אייכלר: מצוות "והגדת לבנך" היא מצווה של ההורים, אבל לא של משטר שאיננו מאמין בכל התורה שלנו.

ישראל אייכלר: זה דבר אחר לגמרי.

ישראל אייכלר: החינוך חייב להיות.

ישראל אייכלר: לכן אני באמת מתנגד לכל האנשים שרוצים – גם מה שאמר חבר הכנסת מלכיאלי, שכשבאים ללמוד מקצועות הם רוצים לכפות עליהם לשבת יחד עם בנות, כשהחינוך שלהם הוא בדיוק הפוך.

ישראל אייכלר: מה הקשר?

ישראל אייכלר: אתה רוצה לתת חינוך מקצועי או שאתה רוצה לתת חינוך סובייטי, שהוא יקבע שאתה צריך להתבולל בנים ובנות ביחד, שזה מנוגד לכל האמונה שלו?

ישראל אייכלר: זה אנטי-חינוכי – –

חמד עמאר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – אנטי-דמוקרטי, ולכן אנחנו מאוד תומכים בחוק הזה, להחזיר את העצמאות להורים.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני שמח שהנושא הזה של חינוך מיוחד קיבל איזשהו פרעש מחדש והסתכלות נוספת, למרות שיש פה כמה החלטות שהן לא כל כך פשוטות.

אחת ההחלטות ברפורמה הזאת של ועדת דורנר היא לתת להורים יותר מעמד מול אנשי המקצוע, כדי שלהורים יהיה חלק בבחירה ובהחלטה לגבי הילד בחינוך מיוחד.

יש בזה הרבה מאוד היגיון מצד אחד, אבל לפעמים זה עלול להיות בעייתי, כי בנוגע לילדיו אדם הוא לא תמיד האובייקטיבי ביותר, הוא לא תמיד יודע בדיוק, ויכול להיות מצב שבו ההורים יבקשו מסגרות שאינן מתאימות כל כך, כי מבחינה ציבורית זה ייראה יותר טוב כלפי שכנים או כלפי דברים כאלה.

לכן, מאוד מאוד מאוד צריך זהירות בדבר הזה.

יוסי יונה: חבר הכנסת, יש שם במקרים חריגים שחוות דעתה של הוועדה גוברת – – –

כן, אבל אני אומר לך עוד פעם, אני כראש עיר עמדתי לא פעם מול החלטות של ועדה מקצועית ומול רגשות של הורים שהיה קשה להם לקבל את זה.

אני לא אומר שלא היו מקרים שהורים צדקו, כי לפעמים הורים מכירים את נפש הילד יותר.

אני אומר שזה שווה ניסיון, אבל צריך לעקוב אחרי זה כדי לראות את התוצאות של זה, ואם התוצאות לא טובות – לעשות מהר רוורס, כי אם לא, זה יכול גם להיות בכייה לדורות.

יש דבר אחד שכנראה כן יצא מתוך הדבר הזה – שהמגמה תלך יותר לשילוב ופחות לבתי ספר ייעודיים של חינוך מיוחד.

הורים יבחרו יותר את השילוב – – –

יוסי יונה: הטענה היא שבעלי הממון – – –

חיים ילין: – – –

מה?

מה?

ילין, מה אמרת?

יוסי יונה: אני אומר.

יוסי יונה: אני אומר.

חיים ילין: על ועדות השמה, על זה מדובר.

חיים ילין: אתה היית אחראי לוועדת השמה כראש עיר.

אני מסביר לך, וכדאי שתקרא את החוק, כי אני קראתי אותו היטב.

אחד הדברים הוא שההחלטה שניתנת בידי ההורים – כמובן בכפוף לצוות המקצועי, אבל עם הרבה יותר משקל להורים – זו ההחלטה אם ללכת על כיוון של בית ספר לחינוך מיוחד או בשילוב, שילוב בית ספרי.

מה שזה אומר, והתחלתי לומר – אגב, אני חסיד גדול של שילוב בית ספרי.

מה שהתחלתי לומר הוא שצריך לצפות לכך – אני מסתכל עליך, לא על השעון – שצריך לצפות – –

חיים ילין: לא.

חיים ילין: אפשר לדבר פה.

חיים ילין: בוא לכאן.

אדוני ייקח בחשבון את ההערות באמצע.

– – שיהיו יותר ילדים שילכו לשילוב, וזה דבר מבורך.

אלא מאי – – –

חיים ילין: שב פה.

אלא מאי, אני לא פעם ולא פעמיים הצעתי למשרד החינוך לא רק לעשות תחרות בבתי ספר על מיצ"ב, לא רק לעשות תחרות בבתי הספר על אחוזי בגרות גבוהים יותר – לעשות תחרות בבתי הספר המשלבים ביותר, אלה שמשקיעים הרבה בילדים האלה, המתקשים יותר, אלה שמשלבים אותם נכון.

גם משרד החינוך יצטרך להביא משאבים ותקציבים כדי שהניסוי והטעייה האלה יצליחו.

צריך לראות את זה בדחילו ורחימו, כי בסופו של דבר החלטות מוטעות בגילים כאלה יכולות לגרום לדבר שהוא בלתי הפיך בגילים המבוגרים יותר.

לכן, מצד אחד אני מברך על ההחלטה הזאת של משרד החינוך ועל החלטות הוועדה, ומצד שני, צריך לעקוב אחרי זה עם פינצטה, לראות את הדברים, לא להוריד את מעמדם של אנשי המקצוע, אבל כן לתת להורים לומר מה ההסתכלות שלהם ולבחון אותה בעין מקצועית אמיתית, כי בנפש ילדינו הדבר.

תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: חבריי חברי הכנסת, בשבוע שעבר היינו בסיור משותף של ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים יחד עם עיריית ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: נחשפנו שם לנתון ממש מדהים – ש-100,000 תלמידים בירושלים – ירושלים המאוחדת, וזה לא משנה אם זה יהודים או ערבים, מזרח או מערב – 100,000 תלמידים לומדים במבנים לא תקינים – בקרוואנים, בכל מיני סוגי מבנים שהם לא תקינים, ובוודאי לא עמידים בפני רעידת אדמה וכדומה.

מנחם אליעזר מוזס: המצב הזה אומר דורשני.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שראש העיר, ניר ברקת המכובד, עשה מאמץ מצידו ולקח הלוואה בנקאית של מיליארד שקל, באישור משרד הפנים, על מנת להתחיל להזיז מהלך להוציא את התלמידים האלה מהכיתות, אבל מתברר שרק הפיתוח ורק לרכוש מגרשים ורק כל מיני הכנות לפני הבינוי כבר יאכלו לו את הכסף, כך שזה עדיין לא מספיק, והוא זקוק לעוד עזרה.

מנחם אליעזר מוזס: לטענתו, הוא אומר שמה שהוא קיבל בשנה שעברה ממשרד החינוך היה בדיוק 60 כיתות לבינוי.

מנחם אליעזר מוזס: זה פשוט הזוי, הדבר הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו לא יכולים לראות את המצב הזה נמשך ונמשך.

מנחם אליעזר מוזס: לי מספיק בית ספר של ויז'ניץ ברחוב פנים מאירות, שלומדים שם למעלה מ-1,000 תלמידים בבניין לא תקני, ממלאים שם 12 חדרי לימוד.

מנחם אליעזר מוזס: במקום שמונה כיתות תקניות – מה שמתאים ל-12 כיתות לימוד – לומדים שם בדיוק כפול תלמידים.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו החליטו ללכת ולבנות עוד אגף על יד זה, אבל להגיע לאגף הזה ולהגיע לבית ספר צריכים עדיין לרדת 100 מדרגות ולעלות 100 מדרגות.

מנחם אליעזר מוזס: כל הדברים האלה – ולא לתת שום שטח מסביב, בגלל כל מיני חוקים ותת-חוקים של רשות מקרקעי ישראל, ושלא יוכלו אפילו לחבר איזה כביש נורמלי לבית ספר, שלא יצטרכו לרדת מאות מדרגות אלא להגיע ברכב – הדבר הזה צריך לבוא פעם אחת על תיקונו, ואי-אפשר לבוא ולהחליט שאני בונה כאן עוד אגף ונקים כאן 36 כיתות כאשר אין דרכי גישה לעניין.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שכבר צריכים לתת את הדעת.

מנחם אליעזר מוזס: וכל הזמן אנחנו מדברים: 70 שנה למדינה, ירושלים המאוחדת, אבל יש עוד הרבה הרבה מה לתקן, ואני חושב שזה חלק מטיפול מיוחד.

מנחם אליעזר מוזס: ירושלים כולה היא סיפור של חינוך מיוחד – לא במירכאות, אלא אמיתי ממש.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה – איננה נוכחת.

יואב קיש: היא שם.

יואב קיש: היא שם, היושב-ראש.

יואב קיש: לאה פדידה, רוצה?

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – לא נוכח; חבר הכנסת חיים ילין – מוותר.

יואב קיש: חיים, מה עם אדמות ים המלח?

חיים ילין: תביא לי את אדמות ים המלח, אדבר – – – בוא נראה אותך גבר – – –

יואב קיש: איך הדלקתי אותך בשנייה – – –

חמד עמאר: אתם מפריעים לי.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – איננו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואב קיש, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: לא חייב שלוש דקות.

חיים ילין: הוא ייקח שלוש, תאמין לי.

חיים ילין: על כל מילה – – –

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אפילו דקה אחת לא יותר.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: יש דבר אחד שאני מצטער שלא קורה פה עכשיו; הדבר היחיד שאני מצטער זה שאני לא רואה את חברת הכנסת שלי יחימוביץ מהמחנה הציוני יושבת פה.

יואב קיש: אם היה לה כובע, היא כנראה הייתה צריכה לאכול אותו.

יואב קיש: אני רוצה להקריא לכם את הציטוט של חברת הכנסת שלי יחימוביץ – הרי אצלכם כל דבר בגז זה שחיתות: התנהלות כושלת ביודעין של הממשלה בסוגיית הגז.

יואב קיש: הודעת השר המצרי כלל לא מפתיעה, שכן כבר בזמן אישור המתווה דבר קיומו של שדה הגז זוהר היה ידוע לכול.

יואב קיש: התרענו מלכתחילה שהנתונים סותרים לחלוטין את המציאות, הן של המונופול ושל הדרג הממשלתי והפקידותי, בדבר הכורח לייצא גז למצרים מסיבות מדיניות, ביטחוניות וכלכליות, שלא היו ולא נבראו.

יואב קיש: ציטוט מחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יואב קיש: אז חברת הכנסת שלי יחימוביץ, היום אנחנו יודעים שמה שאמרת זה קשקוש, זה שטויות, זה פשוט הזיות של מדיניות חסרת תועלת שמנסה לפגוע בכלכלת ישראל, מנסה לפגוע במשאב שקיים למדינת ישראל; הממשלה הזאת הצליחה סוף-סוף לייצר מתווה, להוביל אותנו בכיוון מסוים, וכל מה ששמענו מהצד הזה של הבמה זה לא לעשות.

יואב קיש: בזה אתם הכי טובים.

יואב קיש: ומצטרפת לזה גם היום, היום, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יואב קיש: איפה היא?

יואב קיש: למה היא לא פה?

יואב קיש: היום היא מבקשת מהיועץ המשפטי לממשלה לעצור את עסקת הגז עם מצרים.

יואב קיש: אני אפילו לא מבין למה.

יואב קיש: אני אפילו לא מבין למה.

יוסי יונה: אני אגיד לך למה.

יואב קיש: חבר הכנסת יוסי יונה, 15 מיליארד דולר שייכנסו יאפשרו את פיתוח שדה לווייתן.

יואב קיש: אתה יודע, חבר הכנסת יוסי יונה, אתה יודע – אני אתן לך אחרי זה – אתה יודע שבעצם תוכניות הפיתוח בעסקה הזו הושלמו ויוצאות לפועל?

יואב קיש: אתה יודע ששדה לווייתן בלי המתווה ובלי העסקה הזאת, בשיטה שלכם, היינו עכשיו עוד בבתי משפט?

יוסי יונה: אבל ההתנגדות לא משם – – –

יואב קיש: אתה מבין כמה אתם הזויים, כמה אתם לא מבינים בכלכלה, כמה אתם תוקעים אבנים בגלגלים של המשק?

איילת נחמיאס ורבין: היי, עד כאן.

איילת נחמיאס ורבין: תירגע.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה הרבה אנשי עסקים – – –

יואב קיש: את היית בעד, חברת הכנסת ורבין.

יואב קיש: אל תגידי להפסיק.

איילת נחמיאס ורבין: אתה, אל תהיה גיבור.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה ללמד אותך כלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: תירגע.

יואב קיש: הלכתם כעדר סומא, כעדר שוטה, אחרי חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יואב קיש: בעיניים עצומות הלכתם, והמציאות היום טופחת על פניכם, מוכיחה לכם את הטעות שלכם.

יואב קיש: תפסיקו ללכת אחרי מנהיגים שוטים.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: הציבור הישראלי משלם הון תועפות על ההסכם עם תמר.

יואב קיש: הדבר הזה שנחתם חיזק את השלום האסטרטגי שלנו עם מצרים, הסכם חשוב, שקשה לכמת את החשיבות המדינית שלו.

יואב קיש: עוגן משמעותי לפיתוח לווייתן, הוכחה ניצחת למדיניות הליכוד, לשוק חופשי, לתחרות.

יואב קיש: ולהיות פעם אחת מסוגלים לומר את האמת – זה מה שאני מצפה מהצד הזה ומחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יואב קיש: פעם אחת תגידו את האמת: כן, אנחנו טעינו; כן, מתווה הגז – הצלחה גדולה.

יואב קיש: 15 מיליארד דולר למדינת ישראל במיסוי עקיף, שיגיעו אלינו – – –

יוסי יונה: אנחנו התנגדנו ליצוא.

יואב קיש: אני אומר לכם, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בלי ההסכם הזה לא היה לא לווייתן – – –

יעל כהן-פארן: – – – בשחיתות – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, סליחה.

חמד עמאר: אני מוסיף לך דקה.

יואב קיש: תודה.

יעל כהן-פארן: הוא הזכיר אותי.

יעל כהן-פארן: אני אשמח – – –

יואב קיש: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בלי ההסכם הזה – אני לא מבין למה התנגדת.

יואב קיש: למה את רוצה לעצור?

יואב קיש: זה נכון, חברת הכנסת פארן?

יואב קיש: חברת הכנסת פארן, זה נכון שאת מתנגדת?

יואב קיש: את מתנגדת לעסקה עם מצרים?

יעל כהן-פארן: אני מתנגדת ליצוא.

יואב קיש: ליצוא, אהה, אבל בלי יצוא אין לווייתן.

יואב קיש: מתי תבינו את זה?

יואב קיש: הזויים הייתם, הזויים נשארתם, ואתם תישארו בהזיות שלכם ואנחנו נעשה.

יואב קיש: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – את היצוא.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה מדבר?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן, עד שלוש דקות, בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, שרת העלייה והקליטה, השר איוב קרא, חבריי חברי הכנסת, אחרי הצעקות עכשיו אני חושבת שחשוב לדבר על נושא החוק – חוק החינוך המיוחד.

נורית קורן: אני, כיושבת-ראש השדולה לאנשים עם מוגבלות, יודעת כמה קשה ועדת ההשמה.

נורית קורן: ועדת ההשמה הייתה מתכנסת לעיתים, אדוני היושב-ראש, ב-30 ביוני, עם סיום שנת הלימודים, ואז, בקיץ, אף אחד לא עובד במערכת החינוך.

נורית קורן: וכשהיו מגיעים הילדים לכיתה היה צריך להתחיל לדון איזה תנאים צריכים לקבל הילדים עם צריכים מיוחדים, מה להעמיד לרשותם, איזה מורה, איזה כלים.

נורית קורן: זה היה לוקח זמן, ולפעמים זה היה אפילו מגיע עד חנוכה; אני אישית יודעת שלפעמים אפילו עד פסח.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, בפסח כבר הילדים מרגישים שאו-טו-טו נגמרת השנה, אז תאר לך שוועדת ההשמה לא נתנה את הכלים בזמן, שהתלמידים נכנסו לכיתה ולא קיבלו את מה שצריך.

נורית קורן: אני חושבת שההחלטה של משרד החינוך להקים ועדת זכאות, ושוועדת הזכאות תעבוד ותיתן לילדים לפי הצרכים שלהם ותגדיר לפי הפעולות שלהם ולפי הדברים שהם עושים – זה הדבר החשוב.

נורית קורן: לכן, אני מברכת את שר החינוך שהחליט סוף-סוף לשנות.

נורית קורן: אנחנו עוד מעט מסיימים מחצית של שנת הלימודים.

נורית קורן: אני רוצה לקרוא לשר החינוך ולומר לו: תאריך בבקשה את שנת הלימודים לכל החינוך המיוחד, אבל לכולם, כי בשנה שעברה הוא הכניס ילדים עם מוגבלות שכלית, ואני מבקשת ממנו להכניס את כל החינוך המיוחד לשנת לימודים ארוכה, על מנת שכל ההורים יוכלו לעבוד ולממש את עצמם.

נורית קורן: אני יודעת כמה קשה להורים שיש להם ילדים עם מוגבלות וילדים עם צרכים מיוחדים.

נורית קורן: הם לא יכולים לעבוד בחופש הגדול, הם לא יכולים ללכת לים, הם לא יכולים ללכת לבית מלון לפעמים.

נורית קורן: לכן חשוב ששנת הלימודים תהיה ארוכה, לפחות עד 15 באוגוסט, כפי שנהוג בחינוך המיוחד, ששם יש את המקרים הקשים ביותר, כי ההורים האלה לא יכולים להביא מטפלת שתשמור על הילדים והם לא יכולים לתת את התנאים שבית הספר נותן.

נורית קורן: נכון שהשילוב הוא שילוב חשוב, אבל חשוב ביותר להאריך את שנת הלימודים בחינוך המיוחד.

נורית קורן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, עד שלוש דקות, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, תקשיב, כי אני חושב שאתה – –

חמד עמאר: תראה איזה לארג' אני איתך.

יחיאל חיליק בר: – – אני חושב שאתה תזדהה עם מה שיש לי לומר כאן.

יחיאל חיליק בר: וגם מוסי, אני מקווה שבצד הזה של הבית – נאוה ידידתי, נורית, אברהם, ענת, שרן – אני מקווה שגם אתם תזדהו.

יחיאל חיליק בר: דיבר פה יו"ר ועדת הכנסת לשעבר קיש על דברים הזויים, אז אני רוצה לספר לכם שהיום יו"ר ועדת הכנסת של מדינת ישראל – יו"ר ועדת הכנסת של מדינת ישראל, מיקי זוהר – –

מוסי רז: הוא הודיע בתדהמה.

יחיאל חיליק בר: – – אני מצטט, באמת: מה שעושים לנתניהו זה כמו רצח רבין, רק בלי כדור.

יחיאל חיליק בר: הפרט הקטן הזה, השולי הזה, של השלושה כדורים בגב, רק זה כרגע מה שמבדיל בין רצח רבין לבין מה שעושים לנתניהו בקמפיין דמוקרטי ולגיטימי.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא ממשיך – נורית, אני יודע שקשה לשמוע את זה – הוא ממשיך: "מה שעושים לנתניהו, למעט לקיחת חייו – – – זה רצח".

יחיאל חיליק בר: תגיד לי, אתה מאמין, אדוני היושב-ראש?

יחיאל חיליק בר: למעט לקיחת חייו, מה שעושים לנתניהו זה רצח.

יחיאל חיליק בר: תגידו לי, איפה אנחנו חיים?

יחיאל חיליק בר: אנחנו חיים במדינת ישראל?

יחיאל חיליק בר: זה יושב-ראש ועדת הכנסת של מדינת ישראל ממפלגת הליכוד ששם את נתניהו ואת רבין באותו משפט?

יחיאל חיליק בר: הרבה פעמים שמו אותם באותו משפט, רק זה לא היה הקונטקסט; היה קונטקסט אחר כששמו אותם באותו משפט.

יחיאל חיליק בר: עכשיו תקשיבי, איילת.

יחיאל חיליק בר: את עבדת עם רבין, זכרו לברכה: גם את רבין – אני מצטט – הוציאו מתפקידו באופן לא דמוקרטי – חיים ילין, הוציאו את רבין מתפקידו באופן לא דמוקרטי.

יחיאל חיליק בר: לא שפטו אותו למאסר, כמו את אולמרט או כמו את קצב.

יחיאל חיליק בר: פשוט הוציאו אותו מתפקידו, עם שלושה כדורים בגב של רוצח יהודי, באופן לא דמוקרטי.

יחיאל חיליק בר: וזה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות לנתניהו – להוציא אותו מתפקידו באופן לא דמוקרטי כמו שהוציאו את רבין באופן לא דמוקרטי.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אתכם, חבריי מהליכוד: מישהו מכם יכול לומר משהו על האמירה הבזויה, על הבורות, על העיוות, על הטמטום, על הטיפשות, של יו"ר ועדת הכנסת בישראל מיקי זוהר?

יחיאל חיליק בר: על ההשוואה הפתטית והמכוערת הזאת בין הקמפיין שרחמנא ליצלן מנהלים במדינה דמוקרטית נגד ראש ממשלה, כפי שניהלו מול כמעט כל ראש ממשלה, לבין רצח רבין, הרצח הפוליטי היחידי שהיה בהיסטוריה של מדינת ישראל?

מוסי רז: לא היחידי, לא היחידי.

מוסי רז: היה גם גרינצווייג.

יחיאל חיליק בר: תרשה לי.

יחיאל חיליק בר: אני אומר לך, מיקי זוהר: תתבייש, תתנצל.

יחיאל חיליק בר: אתה מבייש לא רק את הבית הזה – אתה מבייש גם את המפלגה שלך, ואתה מבייש גם את כל הפקת הלקחים וההכאה על חטא.

יחיאל חיליק בר: אתה מראה כמה בורות וטיפשות ורשעות וחוסר הפנמה של מה שקרה יש לך, ועשית זילות שלא הייתה כדוגמתה ברצח רבין.

יחיאל חיליק בר: אני מתבייש בך, וקורא למפלגה שלך ולחבריה וחברותיה להתנער ממך ומהאמירה הזאת.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: אפשרתי לך לסיים?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר, עד שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברים, השבוע בעוד יומיים, ז' באדר, אנחנו מציינים את יום הזיכרון לחללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע.

נאוה בוקר: זה גם יום הולדתו ויום מותו של משה רבנו.

נאוה בוקר: אתם יודעים ש-181 מחללי מערכות ישראל מאז מלחמת העצמאות מוגדרים כיום כחללים שמקום קבורתם לא נודע?

נאוה בוקר: אי-אפשר לתאר את הכאב ואת חוסר הוודאות שעימם חיים ומתמודדים שנים ארוכות בני המשפחות, ההורים, האישה, הילדים והאחים; המשפחות האלה שיקירן אינו בין החיים, אבל אין להן אפילו קבר לפקוד אותו ולהישען עליו.

נאוה בוקר: ואחד מהם, שאני רוצה לספר לכם עליו, הוא אורון שאול.

נאוה בוקר: אורון שאול הוא יליד חורף שנת 1993, בנם של זהבה והרצל שאול.

נאוה בוקר: הוא גדל בפוריה עילית כשלמול עיניו הכחולות משתרע עמק הירדן ונפרשת ימת הכינרת.

נאוה בוקר: הוא התבגר בצל מחלת אימו, שעטף בדאגה רבה.

נאוה בוקר: הנפש האומנותית שלו ונוף הילדות הפסטורלי השתקפו היטב בציורים ובפסלים שאותם יצר.

נאוה בוקר: אורון הצטיין בכל תחנות חייו, ואהבתו למולדת רמזה על הבאות.

נאוה בוקר: ביום העצמאות ה-66 לישראל הוא נבחר, כלוחם גדוד 13 של חטיבת גולני, למצטיין הנשיא.

נאוה בוקר: אבל בליל קיץ של שנת 2014, בעומק שטח האויב, נגמ"ש המוות שעליו רכב נפגע מטיל נ"ט.

נאוה בוקר: שישה מחבריו לנשק של אורון נהרגו, והוא הוחזק ועודנו מוחזק בידי האויב הארור.

נאוה בוקר: בחלוף כמה ימים אורון הוכרז כחלל שמקום קבורתו לא נודע.

נאוה בוקר: בחלוף שנתיים, ומעט השכול והצער הכריעו את האב הרצל, שלא מצא מזור למחלתו והלך לעולמו בייסורים רבים.

נאוה בוקר: חברים, מדינת ישראל שלחה בשמה בן צעיר להגן על אזרחיה מפני מעשי הרצח של אויב שפל.

נאוה בוקר: מחובת המדינה להפסיק כל מחווה הומניטרית בשם שלום שלא קיים, ולעשות כל שבידה כדי להשיב לאימו זהבה את בנה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44), התשע"ח–2018, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), התשע"ח–2017.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: (קריאה ראשונה)

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו – מוותרת; חבר הכנסת אברהם נגוסה – מוותר.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר איוב קרא, שר התקשורת.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת איוב קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי כנסת יקרים, אלה דברי התשובה על הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11) – שינויים ארגוניים בפעולת ועדות על פי החוק.

איוב קרא: משרד החינוך מקדם בימים אלה מהלך מערכתי לשיפור מערכת החינוך המיוחד.

איוב קרא: מהלך זה הוא תוצר של עבודה מאומצת של צוות משימה מיוחד שמונה על ידי מנכ"ל המשרד לבחינת אתגרי החינוך המיוחד, מתוך ראייה אסטרטגית ובמטרה לייצר תוכנית מערכתית, רב-ממדית, להתמודדות עם הסוגיות השונות העולות בנושא.

איוב קרא: המהלך כולל שורה של צעדים, ובהם התיקון לחוק החינוך המיוחד המונח לפניכם.

איוב קרא: תיקון זה הוא פרי התגבשותה של ההכרה שיש לערוך רפורמה בהרכב ובדרכי הפעולה של ועדות ההשמה והשילוב, והוא גובש בשיתוף עם השלטון המקומי, משרד האוצר ויושב-ראש ועדת החינוך בכנסת חבר הכנסת יעקב מרגי.

איוב קרא: להלן עיקריו: סוג אחד של ועדה – ועדת זכאות – שתקבל החלטה על זכאות של ילד עם צרכים מיוחדים לחינוך מיוחד.

איוב קרא: כיום יש שני סוגי ועדות שיכולות לקבל החלטה על זכאות לחינוך מיוחד – ועדות שילוב וועדות השמה.

איוב קרא: מוצע כי רק ועדת זכאות תוכל לתת זכאות לחינוך מיוחד.

איוב קרא: יצוין כי במסגרת בתי הספר תמשיך לפעול ועדה בין-מקצועית אשר תבנה תוכניות אישיות עבור כל תלמיד, בהתאם למשאבים שמוקצים עבורו.

איוב קרא: ועדת הזכאות תחליט רק על זכאות לחינוך מיוחד.

איוב קרא: הסמכות שיש היום לוועדות השמה להחליט על סוג המסגרת תעבור, ברוב-רובם של המקרים, להורי הילד עם הצרכים המיוחדים.

איוב קרא: חריגים לעניין זה יהיו מקרים שבהם הוועדות המקצועיות יסברו ששילובו של הילד יפגע בו עצמו או בילדים אחרים.

איוב קרא: יצוין כי אחת ההמלצות המרכזיות של הוועדה הציבורית לבחינת מערכת החינוך המיוחד בישראל בראשות השופטת בדימוס דליה דורנר הייתה לתת להורים לילדים עם צרכים מיוחדים את הסמכות לבחור את סוג המסגרת המתאימה לידיהם.

איוב קרא: הצעת החוק מיישמת המלצה זו של הוועדה הציבורית – כן, הוועדה הציבורית – וקובעת כי לאחר מתן זכאות לחינוך מיוחד יבחרו הורי התלמיד עם הצרכים המיוחדים את סוג המסגרת החינוכית: מוסד לחינוך מיוחד, כיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל או שילוב בחינוך הרגיל.

איוב קרא: זאת ועוד, בהתאם להמלצת הוועדה של השופטת דורנר, מתן התמיכות לתלמידים ייבחן בין היתר על פי הערכת אופן תפקודו של התלמיד, ולא רק על פי המוגבלות, ויותאם לצרכיו.

איוב קרא: מוצע לשנות את הרכב ועדת זכאות לעומת ההרכב הקיים בחוק של ועדת ההשמה.

איוב קרא: יושב-ראש ועדת זכאות יהיה עובד מקצועי בעל ניסיון והכשרה בתחומו שזה עיסוקו העיקרי, על מנת לשפר את מקצועיות ועדת הזכאות.

איוב קרא: קטגוריה של חברים בוועדת ההשמה שהתברר שבמשך שנים מיעטו להגיע לוועדות – רופאים ועובדים סוציאליים – לא יהיו חברים קבועים בהרכב הוועדה, ויתייעצו איתם בהתאם לצורך.

איוב קרא: יודגש כי שינויים אלה בהרכב ועדות ההשמה והערר ייעשו לצד הרחבת המענים בחינוך המיוחד ומתן התאמות בחינוך רגיל לשם שילוב מיטבי.

איוב קרא: כחלק מהרחבת המענים בתוך החינוך המיוחד יוקצו מיליארד שקלים חדשים לבינוי של יותר מ-1,000 כיתות לימוד על פני ארבע שנים, במטרה לתת לתלמיד מענה קרוב לבית ולמנוע נסיעות ארוכות של תלמידים אל מוסדות החינוך.

איוב קרא: יוגדל תקציב לבתי הספר של החינוך המיוחד במוסדות המוכרים שאינם רשמיים – עדכוני העלויות וכן העלאת תקצוב מטופלים במקצועות הבריאות: רופאים, אחיות, רופאים, פארה-רפואיים, קלינאי תקשורת, מטפלים רגשיים וכו'.

איוב קרא: בהסעות למוסדות חינוך מרוחקים יינתן מלווה לכל ילדי הגנים המשולבים ויושוו מנגנוני קביעת הזכאות להסעות בין ילדי השילוב לילדים הלומדים במוסדות חינוך מיוחד.

איוב קרא: במסגרת מתן התאמות בתוך החינוך הרגיל לשם הבטחת השתלבות מיטבית, מנהלי מוסדות החינוך יקבלו משאב גמיש שעימו יוכלו לרכוש שעות טיפול, לשלב שירותים פסיכולוגיים ואף להעניק להורים הדרכות.

איוב קרא: בתוך בית הספר יוקצו מרחבים שבהם יוענקו לתלמיד עם הצרכים המיוחדים טיפולים רגשיים, חברתיים והוראה פרטנית.

איוב קרא: מורי בתי הספר יעברו הכשרות מקצועיות כדי לתת מענים מקצועיים בזמן אמת לתלמידים המשתלבים, וכן ליווי מקצועי מטעם גורמים מומחים בתחום הרלוונטי ללקות והמוגבלות של התלמיד.

איוב קרא: יוסדר תפקיד רכז השתלבות בתוך בית הספר כדי לייצר בבית הספר עוגן וחיבור בין הצרכים של התלמיד המשולב לשגרת בית הספר הרגיל.

איוב קרא: אני חושב שבמאה ה-21 מתמודדת מערכת החינוך עם אתגר משמעותי ביותר: החינוך המיוחד.

איוב קרא: לכאורה, החינוך המיוחד נועד לענות על הצרכים ההשכלתיים, אדוני היושב-ראש, החברתיים והרגשיים של התלמידים בעלי הלקויות ולקדם את התהליך השיקומי שלהם.

איוב קרא: אך עם זאת, צריך לשים לנגד עינינו את הצורך החשוב לאפשר לתלמידים בחינוך המיוחד להשתלב בחברה ולקיים חיים חברתיים ומקצועיים תקינים ככל האפשר.

איוב קרא: ההתייחסות לאדם החריג צריכה להיות הגונה והוגנת.

איוב קרא: הרעיון לקטלג תלמידים עבר מן העולם.

איוב קרא: מי שמקטלג תלמידים – זה דבר איום ונורא, לא מתאים לא לחוקי-היסוד של מדינת ישראל ולא – – –

יואל חסון: אדוני השר, תסביר לי את הפסקה האחרונה שקראת עכשיו.

איוב קרא: הרעיון לקטלג תלמידים עבר מן העולם.

יואל חסון: מה זה אומר?

איוב קרא: זה אומר שצריך להתייחס לשונה באופן המכובד ביותר.

יואל חסון: מה זאת אומרת קטלוג?

איוב קרא: קטלוג – מישהו שחושב שלמרות שהוא שונה, הוא נחות.

איוב קרא: ואז המצב, חברי הטוב יואל חסון – – –

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת חסון.

חמד עמאר: השר עבר את המבחן בהצלחה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני השר.

איוב קרא: אני גם עוד מעט בהחלט אענה לך איך מתקיימת ועדת השמה, כי אולי אתה לא יודע.

יואל חסון: מה זה השמה?

איוב קרא: בטח.

קריאה: גם אתה תדע.

איוב קרא: גם אני?

איוב קרא: יש לי חדשות בשבילך.

איוב קרא: ועדת השמה זה שילוב אנשים במוסדות שונים, שבעצם מחייבים לאור השונות שבהם.

יוסי יונה: אדוני השר, אתה יודע מה אתה צריך להגיד לו?

יוסי יונה: הסברתי, הסברתי, הסברתי ובסוף הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איוב קרא: לא, הוא חשב שאני לא מבין, רק הוא לא יודע שהייתה לי הזכות בתחילת דרכי להיות יועץ שר העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: – – – זה פייק ניוז, מה שיואל עושה לך.

יואל חסון: תקשיב רגע, יש לך פרופסור לחינוך פה.

איוב קרא: נו.

יואל חסון: אם אתה רוצה, הוא מוכן לייעץ בחינם.

איוב קרא: אתה לא יכול לסכסך ביני לבין חבר הכנסת יונה, מכיוון שהיו לי זכויות רבות לבקר איתו באזור הזה במפגשים מאוד חשובים לטובת ישראל ולטובת כל מה שקורה בישראל.

איוב קרא: כיום אנו מבינים, חבר הכנסת חסון, אדוני היושב-ראש, כי האוכלוסייה, ובכללה כמובן הנוער והילדים, אינה הומוגנית.

איוב קרא: לכל ילד יש את הנשמה המיוחדת שלו, וככזה עלינו להתייחס אליו בהתאם.

איוב קרא: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, שדיבר גם חבר הכנסת חסון, לומר מה זה ועדת השמה, ששאלת אותי עליה, חבר הכנסת חסון.

איוב קרא: ועדת השמה זה מושג שלחלק הוא אולי מפחיד.

איוב קרא: לי יש שיטה לעבור אותה בהצלחה, אומר אחד האבות, שריגש אותי, אביו של שונה, אני ככה קורא לו: מגיעים למשרדי המועצה באחד הכפרים בצפון, בכפר יש מרכז מסחרי קטן, אבל יפה כמו בחו"ל – סופר, חנות, חנות טבע, בית קפה, פיצוצייה, מספרה, סניף דואר, בנק, בית מרקחת וחנות קטנה ומטריפה, "טררם" שמה.

איוב קרא: אוראל – שזה הבן שלו – כל פעם רוצה ללכת רק לשם; יש להם המון משחקים ומציאות לילדים ומתנות למבוגרים.

איוב קרא: העובדות כל כך עוזרות – מכירות את אוראל הבן, ונותנות לו לעשות מה שהוא רוצה.

איוב קרא: בהמשך המרכז יש מדרגות, ובקומה השנייה – משרדי המועצה.

איוב קרא: אנחנו קיבלנו החלטה ברורה: לוועדת ההשמה יש משקל חשוב למהלך החיים.

איוב קרא: שם קובעים אם הילד שלך ילך לגן, לגן רגיל עם סייעת, גן תקשורת, ואם הוא מוכן בכלל לחינוך משולב או לחינוך מיוחד.

איוב קרא: הבנו שנערך מחקר שלפיו אפשר להקנות ערכים למוח.

איוב קרא: זה לא אומר שאוראל יבין הכול, אך הוא יכול להתנהג לפי הקודים החברתיים, להיכנס לכיתה או לבית של חבר ולהגיד שלום, כי כך כולם עושים.

איוב קרא: אני חושב שכאן, בנושא ועדת השמה, לא אספיק להביא למצב שכולם ישמעו את הסיפור המעניין הזה.

איוב קרא: אולי בחוק אחר יהיה לי הכבוד לעשות את זה.

איוב קרא: אני מבקש מכולם לתמוך בהצעת החוק.

איוב קרא: אני חושב שזה דבר מתבקש.

איוב קרא: תודה על ההקשבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 33 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

קריאה: מירי, למה הצבעת נגד?

קריאה: זה לא עבד.

חמד עמאר: אני אשלח, אם זה – נוסיף אותך להצבעה.

חמד עמאר: הטכנאי צריך לבדוק קודם כול.

יואב קיש: מירי, לפרוטוקול, רק לפרוטוקול.

חמד עמאר: אם הטכנאי יגיד שזה לא פעל, הוא יוסף להצבעה.

מירי רגב: אני מבקשת לשנות את ההחלטה שלי.

חמד עמאר: לא החליפו את זה, אז אני מוסיף אותך בעד.

חמד עמאר: גם אני לא הצבעתי?

מירי רגב: גם אני מבקשת בעד.

חמד עמאר: אז בעד – 38, נגד – 34.

חמד עמאר: הוספתי את עצמי וגם הוספתי את חבר הכנסת מאיר כהן, כי הוא ניהל את המליאה ולא החליפו בינינו.

מירי רגב: הצבעתי נגד במקום בעד.

חמד עמאר: לפרוטוקול, בבקשה.

חמד עמאר: להוסיף את השרה לפרוטוקול.

חמד עמאר: את השרה מירי רגב – לפרוטוקול.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת החינוך להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/762); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעת חוק להסדרת רישום וסימון של בעל חיים ואחריות בעליו או המחזיק בו, התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': הרבה פחות, בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חבריי השרים, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מתקדמים היום צעד אחד חשוב, ואני מקווה כמעט בקונסנזוס, כדי להגן על חייהם של אזרחי ישראל, בדגש על תושבי הדרום, שדמם אינו הפקר.

בצלאל סמוטריץ': בשנת 2002 נהרגו ארבעה בני משפחת תורג'מן בתאונה שהתרחשה על כביש 204 בין דימונה לירוחם; בשנת 2007, בכביש 31 בין דימונה לערד, שלמה אמר, זיכרונו לברכה, סגן מנהל מרחב במד"א, נהרג אף הוא בתאונת גמל; בשנת 2008 – – –

מאיר כהן: שלמה?

מאיר כהן: מדימונה.

בצלאל סמוטריץ': מדימונה, אכן.

בצלאל סמוטריץ': בשנת 2008 – ישראל קרפלץ, זיכרונו לברכה, תושב ירוחם, גם כן בכביש 40, ליד רמת חובב, נהרג בתאונה עם גמל; בדצמבר 2014 דוד דודו כהן, זיכרונו לברכה, תושב רתמים, על כביש 222, בין רתמים לצאלים, נהרג אף הוא בתאונת דרכים עם גמל; בינואר 2015 קובי בוזגלו, זיכרונו לברכה, אחיו של איש המשמר שלנו, נהרג על כביש 34 בין שדרות לנתיבות בסמוך למושב יכין; במאי 2016 – מיכל ונטורה, זיכרונה לברכה, על כביש הגישה לקיבוץ חצרים, אף היא בתאונת גמל; וממש לאחרונה, טרי טרי, כולנו הזדעזענו וכמובן עוד לא שכחנו, בינואר 2018 ליאל אלמקייס, הילד החמוד ממצפה רמון, נהרג לנו על כביש 40 סמוך לכלא נפחא.

בצלאל סמוטריץ': אלה ההרוגים.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, בכל אחת מהתאונות הללו יש גם פצועים, ויש משפחות שלמות שנהרסות ושחייהם משתנים מן הקצה אל הקצה.

בצלאל סמוטריץ': זו איננה גזרת גורל, זו תוצאה של הזנחה פושעת של המדינה לאורך השנים וטיפול לא יעיל במפגע הזה של גמלים שמשוטטים בצידי הדרכים באזור הנגב ללא בקרה, ללא פיקוח, ללא שמירה וללא אכיפה.

בצלאל סמוטריץ': וכדי שאנחנו נוכל להסתכל על עצמנו במראה ולהישיר עין לריבונו של עולם ולעם ישראל ולומר: ידינו לא שפכו את הדם הזה, אנחנו חייבים לעשות כל מה שאנחנו יכולים לצמצם את התופעה.

בצלאל סמוטריץ': ובחוק הזה, שאנחנו נאשר היום כולנו מקצה לקצה, בעזרת השם, בקריאה ראשונה, ועוד במושב הזה, חבר הכנסת כבל, בעזרת השם, בעזרתך ובהובלתך ותחת מנהיגותך בוועדה – גם בקריאה שנייה ושלישית, אנחנו נעשה צעד חשוב במילוי חובתנו הבסיסית לשלומם, ביטחונם וחייהם של אזרחי מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, החוק המקורי כפי שאני הגשתי אותו – אגב, גם בתמיכה חוצת מחנות כאן בכנסת – היה חוק מאוד רחב, שבעצם התחיל מאפס, קבע כללי מותר ואסור ביחס לרעייה של בעלי חיים, איפה מותר ואיפה אסור ואיך שומרים וכמה שומרים, טיפל בסמכויות האכיפה והפיקוח, קבע את חובת הסימון וכו' וכו' וכו'.

בצלאל סמוטריץ': ולאחר שהעברנו אותו בקריאה טרומית התחיל להתנהל דיון, שולחן עגול עם כל הגורמים הנוגעים בדבר – משרד החקלאות, המשרד לביטחון הפנים, משטרת ישראל, משרד התחבורה, פרקליטות המדינה – ובסופו של יום הוחלט שחלקים מאוד מרכזיים בחוק יוסדרו בתקנות של משרד החקלאות.

בצלאל סמוטריץ': והעסק הזה נמשך ונמשך ונמשך ונמשך הרבה יותר מדי, ואנשים מתים בזמן הזה שהעסק הזה נמשך.

בצלאל סמוטריץ': התוצאה היא שהחוק שמונח בפניכם הוא חוק רזה יותר, מדויק יותר, שיש בו שלושה מרכיבים: מרכיב ראשון – החוק קובע חובת סימון בשבב תת-עורי, שאי-אפשר לחתוך אותו מהאוזן בשנייה שיש תאונה; החוק קובע חובת רישום בעלות וקיום מרשם; שני הדברים הללו – חובת הסימון וחובת הרישום – מהווים תשתית לרכיב השלישי והחשוב, והוא קביעת חזקה במשפט הפלילי שלפיה מי שרשום כבעלים של הגמל במרשם נושא באחריות למעשיו של הגמל – אגב, בדיוק כפי שקיים היום במרשם הרכב במשרד הרישוי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אם יש לך רכב שרשום על שמך, גם אם אתה תטען אלף פעמים שמכרת אותו, כל עוד אתה עדיין רשום, הוא רשום על שמך במרשם במשרד הרישוי, אתה נושא באחריות לרכב הזה.

בצלאל סמוטריץ': אם הוא צולם, חלילה, עובר ברמזור אדום, או חוצה מצלמת מהירות, או חונה במקום אסור, אתה תשלם את הדוח, אלא אם כן מישהו אחר ישלם במקומך.

בצלאל סמוטריץ': אבל אם אתה תגיד: חבר'ה, אני מכרתי, זה לא אני – זה לא משנה.

בצלאל סמוטריץ': המרשם הוא קונקלוסיבי: מי שרשום בו נושא באחריות.

בצלאל סמוטריץ': באותו האופן יש חובת סימון, יש חובת רישום ויש חזקה.

בצלאל סמוטריץ': מכרת את הגמל – עכשיו צריך לומר את האמת.

בצלאל סמוטריץ': הגמל שהיה מעורב בתאונה שגרמה למותו של דודו כהן, זיכרונו לברכה – המשטרה יודעת מי הוא בעל הגמל, והגיעה אליו וחקרה אותו, והוא אמר: חבר'ה, מכרתי, אתמול.

בצלאל סמוטריץ': מה לעשות שבמשפט פלילי אנחנו צריכים להיות יכולים להוכיח ברמה של מעבר לכל ספק סביר.

בצלאל סמוטריץ': ברגע שהוא אומר "מכרתי", אין לך יכולת להוכיח שהוא לא מכר, אז אין לך יכולת לעמוד ברף הראיות של מעבר לכל ספק סביר ואתה משחרר אותו הביתה, למרות שאתה יודע שהוא עבריין והוא צריך לשבת בכלא שלוש שנים לפחות בשל גרם מוות ברשלנות.

בצלאל סמוטריץ': כשאנחנו קובעים עכשיו בחוק חובת סימון, חובת רישום וחזקה שמי שרשום הוא נושא באחריות, אנחנו יכולים לייצר הרתעה.

בצלאל סמוטריץ': מכאן ואילך, מי שלא ישמור על הגמל שלו, מי שחלילה – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – הגמל שלו יהיה מעורב בתאונה, יישא באחריות, ישב בכלא, אחד, שניים, שלושה ישלמו את המחיר, ותיווצר הרתעה.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע כאן – חבר הכנסת כבל, אני יכול להודיע את זה גם בשמך.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע כאן שאנחנו מעבירים עכשיו בקריאה ראשונה את החוק במתכונתו הרזה, אולם ככל שבימים הקרובים, עד שאדוני, אני מקווה, עובר לעשייתם – – –

איתן כבל: אני אגיד את זה מעל הבמה.

בצלאל סמוטריץ': אה, אתה תגיד את זה מעל הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': אז אני משאיר את זה לך לומר.

בצלאל סמוטריץ': אז אני רק מבקש מהחברים כאן, ימין, שמאל, קואליציה, אופוזיציה, להתאחד למען שמירת החיים של תושבי הדרום ולהצביע בעד החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני כמובן מודה לכל השותפים הרבים: ליושב-ראש הוועדה שקידם אותו – ביד רמה, כדרכו – ולכל השותפים; רועי, אני לא רוצה פשוט לומר את כולם, אחר כך אני אשכח, אבל באמת כל השותפים, מקצה לקצה, שעזרו לנו להעביר אותו, ואני מבקש את תמיכתכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלב אבו עראר: זה חוק גזעני.

טלב אבו עראר: זה חוק גזעני ממדרגה ראשונה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: יש רשימה ארוכה של דוברים.

חמד עמאר: אני סוגר את הרשימה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, עד שלוש דקות.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברנו סמוטריץ דיבר לפניי והציג תמונה, מפחידה במידה מסוימת, לגבי מה שקורה בדרום, לגבי החיה הזאת שנקראת גמלים.

סעיד אלחרומי: ואני כאן רוצה לתת בצורה קצרה – לתאר את המצב הקיים לאשורו.

סעיד אלחרומי: ברור שכולנו כאן, חברי הכנסת, גם מגדלי הגמלים וכל בר-דעת, כואב לו על כל דם שנשפך על הכבישים ועל כל אדם שנהרג בתאונת דרכים, אבל חברים, צריך לקחת כל נושא בפרופורציה המתאימה.

סעיד אלחרומי: בעלי הגמלים והאנשים שמגדלים אותם בדרום, ובעיקר באזור הר הנגב, נמצאים במלכוד, והמלכוד הזה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הוא שהבהמה הזאת איננה מוכרת במשרד החקלאות כבהמה שזכאית לשטחי מרעה.

סעיד אלחרומי: כל המכלאות שנבנות על ידי בעלי הגמלים האלה בכפרים הלא-מוכרים, ליד כבישי הדרום, בעיקר בהר הנגב, מייד נהרסות.

סעיד אלחרומי: וכאן אנחנו מגיעים לעניין הסימון.

סעיד אלחרומי: כבר היום יש סימון, וכבר היום יש חיסול של החיות האלה, הגמלים האלה.

סעיד אלחרומי: ואנחנו דיברנו על זה בקריאה ראשונה בוועדת הכלכלה, והובטח על ידי היושב-ראש, על ידי איתן, שלקראת הקריאה השנייה והשלישית נכניס את השינויים הדרושים.

סעיד אלחרומי: אבל הפתרון הוא לא בענישה שלאחר מקרה; הפתרון הוא בנקיטת צעדים מאוד ברורים: א.

סעיד אלחרומי: הכרה בגמלים כחיית מרעה והקצאת שטחי מרעה לחיה הזאת; ב.

סעיד אלחרומי: לתת אפשרות לבנות את המכלאות לגמלים האלה, לעדרים האלה של הגמלים באזור הר הנגב; ג.

סעיד אלחרומי: משרד התחבורה – בעלות מינימלית – לשים את גדרות התיל במקומות המועדים לתאונות – וזה דבר ידוע, הכבישים ידועים; ג.

סעיד אלחרומי: יש אפשרות לסימון זוהר על הגמלים האלה, וזה יצליח וזה יעבוד; ד.

סעיד אלחרומי: תאורה על הכבישים האלה במקומות המועדים.

סעיד אלחרומי: חברים, לא צריך לשפוך את התינוק עם המים.

סעיד אלחרומי: הסימון התת-עורי בשבב אלקטרוני יגרום נזק בלתי הפיך לחיה הזאת.

סעיד אלחרומי: יגרום נזק בלתי הפיך.

סעיד אלחרומי: בעצם אנחנו נחסל את הענף הזה.

סעיד אלחרומי: כולנו מתנגדים וכולנו – כואב לנו, ואני, כאיש הנגב, כואב לי על כל טיפת דם של תושב.

סעיד אלחרומי: התאונה לא מבדילה בין בדואי ליהודי, ערבי, לא יודע מאיפה הוא.

סעיד אלחרומי: היא לא מבדילה בין אדם לאדם.

סעיד אלחרומי: ולכן בכובד ראש, בואו ביחד ניקח את הנושא הזה ונכליל את ההכרה בגמלים כחיית מרעה ונקציב להם שטחים רחוקים מהכבישים הראשיים באזור הדרום.

סעיד אלחרומי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, עד שלוש דקות.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אם כבר מדברים, הרי – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מתנגד לחוק?

סאלח סעד: לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': לא, נבהלתי.

סאלח סעד: אם כבר מדינת ישראל מחליטה לגרש מבקשי מקלט, אז תעשו טובה ותואילו – שנעלה למטוס גם את ראש הממשלה, כי מאז תחילת החקירות נתניהו מתנהג כמו אחרון הפליטים.

סאלח סעד: ברגע שעולה המילה חקירה, הוא נס על נפשו, עולה על הטיסה הראשונה, ואחוז בהלה מחפש מדינת מקלט שתגן עליו מפני משטרת ישראל, הפרקליטות, היועץ המשפטי, התקשורת, האזרחים, מסתתר מחובותיו למדינה ומהדין וחשבון שעליו לתת לאזרחיה.

סאלח סעד: ב-2015 הוא שהה בחו"ל 22 יום בלבד; ב-2016 נתניהו שהה בחו"ל 31 יום.

סאלח סעד: התקציב לנסיעות עמד על 32.5 מיליון שקל.

סאלח סעד: ב-2017 נתניהו כבר שהה 59 ימים בחו"ל, והתקציב לנסיעות ראש הממשלה עמד על 77 מיליון שקלים.

סאלח סעד: וזה לא הסוף.

סאלח סעד: שהות ראש הממשלה בחו"ל עולה למדינה מעט יותר ממיליון שקל ליום.

סאלח סעד: תארו לכם איזה חשבון הוצאות מדינת ישראל תקבל על הטיסות שלו ב-2018, בקצב החקירות והפרשיות, אם לא יפרוש מתפקידו.

סאלח סעד: מי מחליט כמה טיסות ולאן?

סאלח סעד: רק אדם אחד, ואין מי שיעצור אותו מלנסוע.

סאלח סעד: רבותיי, הסכומים האלה זה כסף קטן.

סאלח סעד: זה הולך לעלות לנו הרבה יותר.

סאלח סעד: בקרוב נתניהו יצטרך לטוס במטוס – פשוט, הוא רכש על חשבוננו מטוס פרטי שעלות הפעלתו תהיה גבוהה משמעותית מהעלות של הנסיעות עד כה.

סאלח סעד: כך שהנסיעות של ראש הממשלה – אומנם הוא בורח לנו, אבל בורח עם הכסף של כולנו.

סאלח סעד: כנראה ששכחת שתפקידך העיקרי הוא ראש הממשלה, לא שר חוץ.

סאלח סעד: מדינת ישראל צריכה מנהיג, לא תושב חוץ שבא לבקר מדי פעם.

סאלח סעד: ראש ממשלת הפייסבוק מנהל את המדינה בפוסטים ובסרטונים, מספר למצלמות סיפורי אלף לילה ולילה על רדיפות, ציד מכשפות – דברים שלא היו ולא נבראו ושמתקיימים במוחו הפרנואידי – ובינתיים משאיר את ניהול המדינה לחברת בובות ללא עמוד שדרה וללא עקרונות; תרנגולות ללא ראש שמתרוצצות, מקרקרות וחוזרות שוב ושוב על אותן מנטרות מטופשות וחסרות כל היגיון.

חמד עמאר: נא לסיים, בבקשה.

חמד עמאר: הוספתי לך.

סאלח סעד: חצי דקה, ברשותך.

סאלח סעד: מספיק לשמוע את חבר הכנסת מיקי זוהר, שרק לפני כמה שעות לקה בהתקף טמטום והחליט לעלות לשידור ברדיו חיפה.

סאלח סעד: להשוות את רצח רבין למה שעושים לנתניהו – איזה בושות.

סאלח סעד: מיקי זוהר, הייתי מתבייש במקומך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת מרדכי יוגב – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, עד שלוש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אצביע בעד החוק החשוב הזה.

איל בן ראובן: יש לי גם עניין אישי – קצין שלי נהרג בתרגיל בצאלים לפני די הרבה שנים מהתנגשות בגמל ליד באר שבע.

איל בן ראובן: אני זוכר את התחושה הזאת שבאמצע תרגיל פתאום מודיעים לך: יש לך הרוג בתרגיל.

איל בן ראובן: זאת הייתה ההתנגשות הזאת.

איל בן ראובן: אבל אני רוצה לדבר על נושא נוסף, שקשור גם הוא למוות מיותר של אנשים.

איל בן ראובן: אתמול נהרגה נטע רוטמן כשמנוף נפל על מכוניתה; עוד תאונה בסטטיסטיקה הנוראה של תאונות בנייה.

איל בן ראובן: אני רוצה להעביר לכם כאן את זעקתם של מאות משפחות שאיבדו את יקיריהן, של עשרות אלפי פצועים בשנים האחרונות בתאונות שרובן ככולן הן הפקרות לשמה.

איל בן ראובן: אין שום מילה אחרת לסוגיה הזאת.

איל בן ראובן: מילה על מנופים: מנוף זה כלי שיכול לגרום לאסון נורא.

איל בן ראובן: אתמול הוא נפל על מכוניתה של נטע ז"ל; מחר המנוף או המשא שהוא סוחב יכול ליפול גם על גן ילדים, חס וחלילה, או על בית ספר.

איל בן ראובן: זה ממש עניין מקצועי מהמעלה הראשונה, ואם לא מפעילים אותו נכון קורים אסונות.

איל בן ראובן: אני אומר לכם, אני מתפלא שיש כל כך מעט תאונות מנופים לעומת המצב של המנופים במדינת ישראל.

איל בן ראובן: אני אגיד לך, כבוד היושב-ראש, מופעלים היום בארץ בסביבות 1,500–1,600 מנופים על ידי מנופאים.

איל בן ראובן: כ-400 מהם, אנחנו יודעים, עובדים עם תעודות מזויפות, כלומר אנשים מפעילים מנופים כאלה ללא הכשרה.

איל בן ראובן: סכנת נפשות.

איל בן ראובן: המנופים במדינת ישראל, רוב-רובם בני 20 שנה ומעלה.

איל בן ראובן: המנוף שאתמול קרס על המכונית של נטע ז"ל הוא בן 35 שנה.

חמד עמאר: שנות ה-70.

איל בן ראובן: שנות ה-70.

איל בן ראובן: אתם יודעים, אלה מנופים שבעולם – במדינות המערב מותר למנוף לעבוד 10–15 שנה, ואז חלק מהמנופים האלה נקנים על ידי קבלנים או כל מיני אנשים פה ובאים הנה לארץ וממשיכים את חייהם פה.

איל בן ראובן: בכל המערכת הזאת של המנופים יש חמישה אנשים שמוכשרים לבדוק תקינות של מנופים.

איל בן ראובן: המשמעות של זה היא שחלק מהמנופים בארץ עובדים ללא בדיקה רצינית.

איל בן ראובן: איום ונורא.

איל בן ראובן: לכן אנחנו מדברים פה על המנופים.

איל בן ראובן: זה פשוט – אין מילים.

איל בן ראובן: אני רוצה לסיים ולומר: הנושא הזה מתקשר לכל סוגיית ההפקרות בסוגיית תאונות הבנייה.

איל בן ראובן: אנחנו עובדים בנושא הזה היום גם עם משרד העבודה והרווחה, שאחראי לנושא.

איל בן ראובן: יש התפתחות, יש התקדמות, אבל דרך ארוכה ארוכה עוד לפנינו בנושא הזה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת שמולי, עד שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, אני אתמוך בחוק.

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את הבמה ולדבר על נושא אחר, שגם הוא נמצא תדירות בכותרות לאחרונה, ובצדק – הקונפליקט המתמשך עם הפרלמנט הפולני; לאחרונה גם עם ראש הממשלה הפולני.

איציק שמולי: כל הסיפור, כידוע, החל בהצעת חוק בזויה ועלובה שאוסרת באופן מוחלט לאזכר פומבית את חלקו של העם הפולני, חלק מהעם הפולני, בפשעים שבוצעו בשואה.

איציק שמולי: נקבע שאסור לייחס אחריות כזאת או אחרת לפולנים שהיה להם חלק בפשעים נגד האנושות, נגד העם היהודי, ואפילו עבירה פלילית של עונש שלוש שנות מאסר הוצמדה לדבר הזה.

איציק שמולי: החוק הזה חל גם על אזרחים פולנים, גם על אזרחים זרים, גם על ניצולי שואה, על מדריכי המסעות לפולין, על אנשי המחקר ביד ושם.

איציק שמולי: צריך להגיד את האמת: מכונת ההשמדה הייתה גרמנית, אבל חלק מהעם הפולני איבד צלם אנוש והפך עצמו לחיית טרף, השתתף באופן פעיל.

איציק שמולי: פולנים רבים ידעו, שמעו, הסגירו ולקחו חלק פעיל בהשמדה של העם היהודי.

איציק שמולי: לנו אסור בשום פנים ואופן לתת להם להסתתר מאחורי פשעי הגרמנים.

איציק שמולי: נכון, היו גם אחרים; יש גם חסידי אומות עולם פולנים.

איציק שמולי: אבל דווקא בגלל שהמציאות הייתה מורכבת, החוק הזה, שמנסה לייצר מציאות אחרת, פשטנית, חלקית ושקרית, זה דבר שלא יעלה על הדעת.

איציק שמולי: אף חוק לא יוכל, כמובן, לסתום לניצולי השואה את הפה.

איציק שמולי: אף חוק בזוי לא יוכל להשתיק את אין-ספור העדויות.

איציק שמולי: ובמקום לשכתב את ההיסטוריה היה עדיף שפולין, וגם אומות אחרות, שעלולות ללכת בעקבותיה, תלמד את אותה היסטוריה, תחנך על ברכיה, כדי שחס וחלילה הדבר הזה לא יחזור.

איציק שמולי: הכחשת שואה ובריחה מהכרת פרקים אפלים בעברה לא יסייעו לאף אומה למנוע את הטרגדיה האנושית הבאה.

איציק שמולי: אדמת פולין ספוגה בדמם, והשמיים – בנשמתם.

איציק שמולי: את הבושה הזאת אף חוק לא יוכל למחוק.

איציק שמולי: הסנאט הפולני העניק לעם הפולני מתנה מפוקפקת.

איציק שמולי: זוהי המדינה הראשונה בעולם שמעגנת בחקיקה הכחשת שואה.

איציק שמולי: הגדיל לעשות ראש הממשלה הפולני, שבאופן בזוי בסוף השבוע האחרון בכנס מינכן לקח את העניין הזה צעד אחד קדימה, אדוני היושב-ראש – ובזה אסיים: לפי העולם ההפוך של ראש הממשלה הפולני, השלב הבא הוא להאשים את העם היהודי בטרגדיה שקרתה לו, ואת הנאצים להפוך לקורבן של אותן נסיבות.

איציק שמולי: זה דבר בזוי, וכדאי שממשלת ישראל תעלה להתקפה דיפלומטית ראויה.

איציק שמולי: כפי שאמרה חברת הכנסת זנדברג, זה הסוף, ואולי זאת התוצאה, של מי שמפלרטט עם ממשלות לאומניות פשיסטיות באירופה.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, עד שלוש דקות, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, ראשית, הצעת החוק הזאת היא מבית מדרשה של עמותת רגבים, שהיא כל הזמן תופרת לחבר הכנסת סמוטריץ את החקיקה הגזענית הזאת.

טלב אבו עראר: הוא מביא בתורו את ההצעות לכנסת, כדי לאשר אותן בקואליציה.

טלב אבו עראר: לכן אני רוצה שחבר הכנסת סמוטריץ יחשוף את הכוונה המסתתרת מאחורי החקיקה הזאת, יחשוף את האמת.

שולי מועלם-רפאלי: הצלת אנשים, הצלת חיים.

טלב אבו עראר: כולנו, כולנו, ערבים ויהודים כאחד, אנחנו כולנו מתאמצים, ומשתמשים בכל האמצעים כדי למנוע כמה שיותר תאונות דרכים ולא לגרום נזק לאף אדם.

טלב אבו עראר: כולנו.

טלב אבו עראר: אבל למה לחשוב לגרום נזק לחיה שאללה, אללה (אומר בערבית: יתעלה ויתהלל,) אלוהים ברא אותה כדי לחיות, לא כדי להזיק לה?

טלב אבו עראר: מה, לא חשבת, סמוטריץ, על שחיית המדבר, שהיא באמת סמל של הבדואים בנגב – לא חשבת על למנוע גרימת תאונת דרכים אלא רק בגרימת נזק לחיה הזאת?

טלב אבו עראר: למה לא חשבת על דבר – – –

עודד פורר: – – –

טלב אבו עראר: למה לא חשבת על דבר יותר קל?

טלב אבו עראר: למה לא להסדיר מרעה לגמלים ולהרחיק אותם מהכבישים?

טלב אבו עראר: איך יושב-ראש הקואליציה מאשר חוק כזה, חוק שבא – באמת, מה אתה צוחק?

טלב אבו עראר: אסור לאשר דבר כזה, לגרום נזק לחיה שאלוהים ברא.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: למה לכלבים לא עושים את זה?

טלב אבו עראר: למה לכבשים לא עושים את זה?

דוד אמסלם: שבבים?

טלב אבו עראר: כן.

דוד אמסלם: כן עושים את זה.

טלב אבו עראר: גורמים נזק, שמים סימון בתוך גופו של הגמל.

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת?

טלב אבו עראר: האם יש לכם חוות דעת מקצועית, רפואית, שמותר באמת – וטרינרית – לגרום נזק לגמל בצורה הזאת?

טלב אבו עראר: למה, למה לאשר דבר כזה?

טלב אבו עראר: הרי אפשר להקצות מרעה לגמלים ולהרחיק אותם, לתחום אותם.

טלב אבו עראר: באמת, מכובדי היושב-ראש, הכוונה בהצעת חוק זאת – כדי להעניש את מגדלי הגמלים, שהם הבדואים, ולצמצם את המרחב, שהם יסכימו לפנות את אדמותיהם ושיעבירו אותם ליישובים, יישובי קבע, בלי גמלים.

טלב אבו עראר: לזה מתכוון המשורר, המחוקק סמוטריץ.

טלב אבו עראר: זו הכוונה, ואנחנו, לחוק הזה נתנגד, ובוודאי נתנגד עד שהבדואים יזכו בכל הזכויות, כמו שאר האוכלוסייה בארץ הזאת.

טלב אבו עראר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק חשוב, ואני מקווה – אפילו אם הוא יציל אדם אחד בכבישים האפלים והחשוכים של הנגב, שמה מתרוצצים גמלים ללא שליטה, אז יש לו ערך, ואני שמח על כך.

נחמן שי: אני רוצה לומר מילה אחת על המשבר ביחסי ישראל–פולין, שמשום מה ממשלת ישראל מתעלמת ממנו, פוסחת עליו, בניגוד מוחלט למדיניות שלה.

נחמן שי: אתמול השמיעו ברדיו נאום של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, בתקופת ההתקרבות שבין ישראל לגרמניה.

נחמן שי: חבל שאני לא יכול להשמיע אותו מעל הדוכן – דווקא מנחם בגין, בעמידה אמיצה, עקרונית, חשובה, ביחס שלו לגרמנים ולשואה.

נחמן שי: חבל שהיום אין מי שיקום פה בממשלת ישראל ויאמר דברים דומים על היחס ועל ההתייחסות לשואה.

נחמן שי: אנחנו חווים, חבריי חברי הכנסת, את תחילתו של תהליך מדינתי שמדינות באירופה – אולי לא רק באירופה – יתחילו להתנער בהדרגה מזיכרון השואה.

נחמן שי: זה עובר מאנשים בודדים – על זה יש חוקים ויש ענישה ויש איזושהי דעת קהל – למצב של מדינות שמתחילות לכתוב את ההיסטוריה מחדש, ורוצות להטביע רושם באופן שונה על ההיסטוריה האנושית בכלל ועל ההיסטוריה שלהם בפרט.

נחמן שי: מה שפולין עכשיו עושה זה ניסיון נועז, ראשוני ומקומם; אבל הוא מקומם בפעם הראשונה, וכשעוד שלוש-ארבע מדינות תבואנה בהמשך וגם הן תנסינה לרשום את ההיסטוריה בדרכן שלהן וגם הן תתעלמנה מחלקן בשואה, חלקם של אזרחיהן, וגם הן תנסינה להציג את הדברים באופן שונה – אז העולם כבר יתרגל.

נחמן שי: בפעם הראשונה זה תמיד נראה מיוחד.

נחמן שי: הפולנים קפצו ראשונים למים.

נחמן שי: יכול להיות שהם היו צריכים לחכות ואיזו מדינה אחרת באירופה הייתה עושה את העבודה בשבילם, כי זה קצת מוגזם שפולין תוביל את הקמפיין הזה, אבל היא מנסה; היא בודקת – והיא בודקת קודם כול את עמדתה של מדינת ישראל וממשלת ישראל.

נחמן שי: התגובה המגומגמת וההססנית של ממשלת ישראל למעשה הזה, העובדה שמדובר על איזשהו צוות שאולי יתכנס מתישהו – למה הוא לא התכנס עדיין?

נחמן שי: למה הוא לא יושב?

נחמן שי: למה הוא לא מדבר?

נחמן שי: ואיך הוא יוציא את זה מהציפורניים של הטריבונל המשפטי הפולני שמטפל בעניין, שיגידו: עכשיו זה כבר בהליכים משפטיים, אי-אפשר לגעת בזה יותר?

נחמן שי: יש פה איזשהם אינטרסים סמויים שאני לא מכיר אותם, אבל הם גם לא מעניינים אותי.

נחמן שי: אותי מעניין זיכרון השואה; אותי מעניין איך אנחנו במדינת ישראל מקיימים את מחויבותנו כלפי השואה היהודית וזכרם של המיליונים שנספו.

נחמן שי: זה מה שאנחנו צריכים לעשות פה.

נחמן שי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא – איננה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – איננה נוכחת; חבר הכנסת מיקי לוי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת סמוטריץ, אני רוצה קודם כול להשתתף בצערן של המשפחות שנהרגו.

ג'מעה אזברגה: באמת כואב על כל אחד שנהרג.

ג'מעה אזברגה: אבל אני רוצה להוסיף לך רק דעות.

ג'מעה אזברגה: איסמעיל חליל אבו חג'ג', בשנת 2009 – שבע שנים אחרי 2002, אדון סמוטריץ – מהמשפחה שלי, איסמעיל חליל אבו חג'ג', נהרג בתאונת גמל, והשאיר תשעה ילדים אחריו.

ג'מעה אזברגה: אדוני, אם זה תאונת גמל ואם זה תאונת משאית זה אותו דבר, אז צריך להתייחס גם להרוגים הערבים.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

ג'מעה אזברגה: ואני חושב, בעניין של התאונות – תקשיב, יש לי שלוש דקות ואני רוצה להשמיע לך; מוכן גם לשבת איתך בישיבת פרוזדור ולדבר כמה שאתה רוצה – אני חושב שאתה מתעסק עם הסימפטום ולא מתעסק עם מקור הבעיה.

ג'מעה אזברגה: מקור הבעיה זה עניין תשתיות, זה עניין גידור, זה עניין הקצאת מקומות מרעה.

ג'מעה אזברגה: זה לא רק הסימון.

ג'מעה אזברגה: הסימון זה אולי החלק הכי קטן, והוא לא יפתור את הבעיה, אני מבטיח לך.

ג'מעה אזברגה: אם אתה רוצה לדבר לשכל הישר, אז אפשר לדבר לשכל הישר ולפתור את הבעיה.

ג'מעה אזברגה: אם אתה רוצה לדבר רק אל הבוחרים שלך – זה סיפור אחר.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שאין מנוס מלהקצות מקומות מרעה לגמל.

ג'מעה אזברגה: הגמל לא בא לנגב; מי שבא לנגב זה האנשים.

ג'מעה אזברגה: הגמל היה בשטחים הפתוחים, בהר הנגב ובמיוחד בדרום הנגב.

ג'מעה אזברגה: זה שצמצמו לו את שטח המרעה, זה שהביאו אותו כל הזמן – פעם שמורת הטבע, פעם הסיירת הירוקה, פעם זה אזור אש של הצבא – ובסופו של יום הגמל קיים.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שזו הזדמנות עכשיו להסדיר את העניין הזה.

ג'מעה אזברגה: זו הזדמנות אחת ולתמיד להכיר בגמל לא כחיית מחמד אלא כחיה חקלאית לכל דבר.

ג'מעה אזברגה: יש אנשים שמתפרנסים מזה, ואפשר לפתור את הבעיה הזאת, אם רוצים.

ג'מעה אזברגה: מי אמר אין זו אגדה?

ג'מעה אזברגה: ואני חושב שזו הזדמנות של כולנו לדבר לשכל הישר.

ג'מעה אזברגה: היית אולי רוצה עוד מעט גם לשים שבב לאנשים, בצלאל.

שולי מועלם-רפאלי: אם האנשים יסכנו בני אדם אחרים אז יכול להיות.

ג'מעה אזברגה: גברתי, אנחנו רוצים לפתור את הבעיה.

ג'מעה אזברגה: אם את רוצה לדבר פרובוקציה, אפשר לדבר כמה שאת רוצה לבוחרים שלך.

ג'מעה אזברגה: אין מנוס, אדוני היושב-ראש, מלהקצות מקומות מרעה לגמלים.

ג'מעה אזברגה: אין מנוס מלתת את מרווח החיים לגמלים ולהכיר בזה שהגמל הוא חיה חקלאית שאנשים מתפרנסים ממנה.

ג'מעה אזברגה: וגם, הסיפור של הזיהוי – הוא קיים היום גם בגמל, שתדע לך.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יהודה גליק.

יהודה גליק: יש פה שר?

יהודה גליק: אה, הינה השר קרא.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, ראשית, אני חושב שהחוק הוא חוק חשוב.

יהודה גליק: יחד עם זאת, אני מוכרח לומר שהיה לי מאוד מעניין להקשיב לחבר הכנסת אזברגה ולחבר הכנסת אבו עראר ולחבר הכנסת אלחרומי, שהביאו פה נושא חשוב מאוד.

יהודה גליק: וחברי חבר הכנסת סמוטריץ, בהחלט מן הראוי, לקראת קריאה שנייה ושלישית, לקחת בחשבון את מה שהציגו – למצוא מקום מרעה קבוע לגמלים.

יהודה גליק: נדמה לי שהאמירות פה היו חשובות.

יהודה גליק: אני, בכל אופן, הקשבתי להן והיה לי מאוד חשוב.

ג'מעה אזברגה: – – –

יהודה גליק: אני מבקש בכל זאת להקדיש דברים בעקבות דברים חמורים שנאמרו פה הן על ידי חבר הכנסת נחמן שי והן על ידי חבר הכנסת איציק שמולי.

יהודה גליק: חברים, במשך כמה שנים ניסו לחנך מחדש את תושבי אירופה.

יהודה גליק: ניסו לומר להם: רבותיי, משטיחים לכם את הזהות.

יהודה גליק: אין לכם זהות יותר.

יהודה גליק: בכלל, בני אדם לא צריכים אידיאולוגיות, לא צריכים זהויות.

יהודה גליק: כולם אותו דבר – איחוד אירופי.

יהודה גליק: אין לכם זהות, אין לכם גאווה לאומית, כולם אותו דבר.

יהודה גליק: זה מיותר, אנחנו בעולם מתקדם, בעולם חילוני.

יהודה גליק: לא צריך יותר אידיאולוגיות וזהויות.

יהודה גליק: אבל מה לעשות, העמים באירופה – יש להם גאווה לאומית, גם לאוסטרים, גם לפולנים, גם לגרמנים.

יהודה גליק: יש להם איזושהי גאווה לאומית.

יהודה גליק: לאומיות זה לא אומר דווקא לאומנות, לאומיות לא אומר דווקא שנאת הזר.

יהודה גליק: להפך.

יהודה גליק: לאומיות – – –

איציק שמולי: שטראכה הוא לאומן.

יהודה גליק: לא הפרעתי לך.

יהודה גליק: לא הפרעתי לך, אדוני.

יהודה גליק: אכן, העולם נבהל מהזהויות הלאומיות, מה לעשות?

יהודה גליק: ולכן הוא חושב שזהויות לאומיות זה נאצים, כיוון שהנאצים לקחו את הגאווה הלאומית והשפילו אחרים: הומוסקסואלים, יהודים, אחרים, חלשים, נכים.

יהודה גליק: אבל אפשר אחרת.

יהודה גליק: ידידי סגן קנצלר אוסטריה היינץ כריסטיאן שטראכה הוא דוגמה מצוינת לאדם שמהיום הראשון שנכנס לתפקידו כראש מפלגה, כראש מפלגת החירות באוסטריה, קבע לעצמו קווים אדומים ברורים שכוללים חוסר סובלנות מוחלט לאנטישמיות, לניאו-נאציזם, לגזענות, להכחשת שואה.

יהודה גליק: האם זה הגיוני שאנחנו נחרים אותו?

יהודה גליק: ריבונו של עולם, אנחנו נלחמים נגד כל העולם שמחרים אותנו, מחרים את יהודה ושומרון.

יהודה גליק: אפרטהייד, אומרים לנו; כיבוש.

יהודה גליק: ואנחנו הולכים ומחרימים – את מי?

יהודה גליק: את החברים הכי טובים שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: באיזה מובן, חבר הכנסת גליק?

יהודה גליק: עכשיו, תקשיבו טוב – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יהודה גליק: בעולם האוסטרי, שכל האומה האוסטרית מאמינה בזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להיות ידיד ישראל ולהיות אנטישמי.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה.

יהודה גליק: אבל האיש לא אנטישמי.

יהודה גליק: העובדה שהוא ימין והעובדה שהוא לאומי לא הופכת אותו להיות אנטישמי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני מסכימה איתך.

איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק.

יהודה גליק: אל תפריעי לי, בבקשה.

יהודה גליק: אני רוצה לסיים.

יהודה גליק: את מפריעה לי.

יהודה גליק: אני לא יכול, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני אוסיף לך.

איילת נחמיאס ורבין: מחובתי להפריע לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יהודה גליק: אבל האיש הזה, מעידים עליו כולם שהוא העיף – קודם כול, הוא גם הצהיר שכל מי שהוא אנטישמי יורחק מהמפלגה.

קריאה: – – –

יהודה גליק: אבל אני מבקש, תקשיבו, רבותיי, למלך האבסורדים.

יהודה גליק: ראש ממשלת ישראל העביר מסר לקנצלר אוסטריה שאם אוסטריה תכיר בירושלים כבירת ישראל אז יבטלו את החרם על שטראכה.

יהודה גליק: עכשיו תקשיבו טוב: במשא ומתן הקואליציוני שטראכה דרש להכיר בירושלים.

יהודה גליק: קורץ התנגד.

יהודה גליק: עכשיו ראש הממשלה מדבר עם קורץ, אבל הוא מחרים את שטראכה, כי קורץ לא מכניס את ירושלים להסכם הקואליציוני.

יהודה גליק: תגידו לי, למה אנחנו צריכים להחרים את החברים הכי טובים שלנו כי איילת נחמיאס ורבין חושבת שמפלגה לאומית היא נאצית?

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: ריבונו של עולם.

יהודה גליק: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לא – – – אתה לא תאשים אותי בשטויות כאלה, אני לא – – – מדבר שטויות.

איילת נחמיאס ורבין: די, באמת – – –

יואל חסון: למה זה חשוב לך?

אחמד טיבי: חבר הכנסת יהודה גליק, חברת הכנסת איילת נחמיאס.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יהודה גליק, לא רציתי להפסיק אותך, אבל התמזל המזל – סליחה, אתם מפריעים פה, אני מבקש לפזר את ההפגנה.

אחמד טיבי: התמזל המזל שאתה מדבר, אתה יהודי, ואני יושב-ראש הישיבה, ואני ערבי, ומאוד לא נוחה דעתי מההתלהבות שבה אתה מנסה לקדם עניינים של מנהיג אנטישמי אירופי.

יהודה גליק: לא נעים לי שאתה מכנה את החברים שלי, שהם חברים של מדינת ישראל, ניאו-נאצים ואנטישמים.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא החברים של מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אתה רשאי לבחור את החברים שלך.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לקבוע לך איזה חברים יש לך.

אחמד טיבי: אני, אין לי יומרות כאלה; אין לי זכות לקבוע לך איזה חברים יהיו לך.

יהודה גליק: אדוני, ההבדל היחיד בין החבר שלי שטראכה לחבר שלך ערפאת – שערפאת רצח עשרות אלפים, והחבר שלי מעולם לא אמר דבר אנטישמי.

אחמד טיבי: ערפאת הוא אבי האומה, הוא מנהיג לאומי שכרת הסכם.

אחמד טיבי: אתה תומך במנהיג ניאו-נאצים שהצדיע במועל יד.

אחמד טיבי: יש תמונה שלו מצדיע במועל יד.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור לערפאת?

יואב קיש: מחבל טרוריסט, מחבל טרוריסט, ערפאת.

שרן השכל: – – –

אחמד טיבי: אוקיי, תודה רבה.

אחמד טיבי: אבל זה היה מביך, זה היה מביך.

אחמד טיבי: זה היה מביך, זה היה מביך.

יהודה גליק: אתה תומך באדם – – – שדם – – – על ידיו.

יואב קיש: מחבל וטרוריסט, זה מה שהיה ערפאת.

אחמד טיבי: לפחות אני לא תומך במתנגדי העם שלי.

יואב קיש: מחבל וטרוריסט היה ערפאת.

אחמד טיבי: יואל חסון, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: למה אתם מגינים עליו?

אחמד טיבי: אבל תראו, תראו מה הכנסת היום: שמעו את השם יאסר ערפאת – עזבו את האנטישמי, את הניאו-נאצי, והתחילו לגונן עליו כי שמעו את השם יאסר ערפאת.

אחמד טיבי: זה הימין כיום.

אחמד טיבי: זה בדיוק הימין היום.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

שרן השכל: – – –

יואב קיש: המושחת, הטרוריסט והגנב – זה אבי האומה שלך, נכון?

יואב קיש: המושחת והטרוריסט.

אחמד טיבי: אל תדבר על שחיתות בימים אלה.

אחמד טיבי: אל תדבר על שחיתות בימים אלה.

יואב קיש: המושחת, הטרוריסט – זה מי שהיה מנהיג האומה שלך.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: דווקא הייתי מציע לך לא לדבר – גם את, חברת הכנסת השכל – לא לדבר על שחיתות דווקא בימים האלה.

יואב קיש: ערפאת, מלך המושחתים, מלך הטרוריסטים – אותו אתה מעריץ.

אחמד טיבי: בבקשה, שלוש דקות.

אחמד טיבי: רק הערתי הערה: לא נעים לתמוך באנטישמים, זה הכול.

אחמד טיבי: למה זה מרגיז אותך?

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת יהודה גליק, לא התכוונתי להתייחס לעניין הזה.

יואל חסון: יש רגעים שצריך להודות שהחברים שלך מאכזבים אותך.

יואל חסון: ואני חושב שהעובדה שאתה עומד כאן, באמת, בהתלהבות קצת מוזרה, אני חייב לומר, ויוצא להגנת החברים שלך, האלה, היא באמת – או חברות בלתי ניתנת לניתוק, ואולי להערכה, או ניתוק מוחלט שלך מהמציאות, באמת.

יואל חסון: כולם אומרים לך ומראים לך ומוכיחים לך, ואתה, בהתלהבות, כאילו אתה נלחם פה על הר הבית.

יהודה גליק: אני נלחם על מדינת ישראל – – –

יואל חסון: לא מהם אני צופה את הגנתה של מדינת ישראל.

יואל חסון: לא מהם.

יואל חסון: אם מהם או עליהם אני צריך לסמוך שיגנו על מדינת ישראל, אני מודיע לכולם: בואו נארוז את המזוודות ונמשיך הלאה.

יואל חסון: באמת, אל תיתן לי – – –

יהודה גליק: סליחה, חבריך הפלסטינים – – –

יואל חסון: חבריי הפלסטינים – הינה, חבריי הפלסטינים.

אחמד טיבי: מילא לתקוף אותי ככה, אבל לתקוף אותו?

יואל חסון: למה לא תגיד עליי גם בוגד?

יואל חסון: אתה רוצה להגיד עליי גם בוגד?

יואל חסון: חבריי הפלסטינים – בינתיים מי שמסתובב עם ניאו-נאצים זה אתה, לא אני, בסדר?

יואל חסון: זה אתה – מתחבק איתם ומסתובב איתם וטס על חשבונם, אוקיי?

יואל חסון: אז תעשה לי טובה, תעשה לי טובה – – –

יהודה גליק: לא, אתה לא תקרא לחברים – – – אתה לא תקרא לחברים של מדינת ישראל ניאו-נאצים – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גליק, תבחן את עצמך קודם, איך אתה מתנהל, עם מי אתה מסתובב ואת מי אתה מחבק, זה הכול.

יהודה גליק: אני מסתובב עם אוהדי ישראל שאתה לא מכיר אותם – – –

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אני מכיר אוהדי ישראל שהם לא ניאו-נאצים ולא עושים מועל יד, בסדר?

יואל חסון: אז כל אחד והחברים שלו.

יואל חסון: אמור לי מיהם חבריך – אגיד לך מי אתה.

יואל חסון: מה אני אגיד לך?

יואל חסון: חבל לי, חבל לי שאתה כל כך נלחם על הדבר הזה.

קסניה סבטלובה: – – – אז הם יהיו החברים שלנו – – –

יואל חסון: אבל תראו, אני רציתי להתייחס, אדוני – ואני אשמח, כי לקחת לי איזה 30 שניות, אם תוכל להוסיף לי דקה.

יואל חסון: אני רוצה להתייחס להתנהלות שהייתה בשבוע שעבר בפיצולים בוועדת הכנסת.

יואל חסון: כשאנחנו הגענו כאופוזיציה לוועדת הכנסת הגענו בגישה עניינית.

יואל חסון: לא שמנו מכשולים על פיצולים או על העברות לחוקים שחשבנו שהם הגיוניים.

יואל חסון: היו גם כאלה שהעבירו לוועדה לרפורמות שחשבנו שהיה צריך לעבור לוועדת הכלכלה ולא לוועדת הרפורמות, אבל לא עשינו רוויזיות.

יואל חסון: בלענו את זה; המשכנו הלאה, כי חלק מהדברים שם היו חקיקות חשובות שבאמת יכולות לסייע – שאם היו מגיעות, אגב, לא דרך חוק ההסדרים היינו כנראה תומכים, והיה הכול בסדר גמור.

יואל חסון: אבל אז יושב-ראש הקואליציה התעלה על עצמו.

יואל חסון: באמת, אני חייב לומר, יושב-ראש הקואליציה, כל פעם, בתהליך, ממציא את עצמו מחדש.

יואל חסון: הוא התעלה על עצמו והחליט להקים ועדה משותפת בראשותו, ועדה משותפת בראשותו, שתדון ברשות המטרופולינית, ועדה בלי שום רקע מקצועי, בלי שום ליווי מקצועי, בראשותו – בלי קשר לתוכן, בלי קשר למהות.

יואל חסון: פשוט החליטו להקים ועדה.

יואל חסון: סליחה, שמעתי את נציגי הממשלה – כל נציגי הממשלה, אדוני היושב-ראש, התנגדו.

יואל חסון: יושב-ראש הקואליציה רצה את הוועדה הזאת.

אחמד טיבי: נא לסיים.

יואל חסון: אני מסיים.

יואל חסון: ועדה דמיקולו, ועדה דמיקולו, לא פחות.

יואל חסון: עכשיו, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסיים – – –

אמיר אוחנה: – – – חבר הכנסת – – – אתה יודע מה זה דמיקולו?

אחמד טיבי: הוא מסיים.

יואל חסון: אני אומר לך, חבר הכנסת הלא-דמיקולו, אוחנה, אני רוצה לומר לך שאנחנו עשינו צעד דרמטי, סיעות האופוזיציה, בגלל שגם מינו נציגים מהאופוזיציה בלי לשאול את האופוזיציה וגם שמו רק חלק מהקואליציה.

יואל חסון: אנחנו, באופן דרמטי, לראשונה, הוצאנו מכתב התפטרות של כל חברי האופוזיציה מהוועדה הזאת.

יואל חסון: לראשונה, אדוני היושב-ראש, חברי האופוזיציה – – –

אחמד טיבי: היה צליל של דרמטיות.

יואל חסון: בהחלט.

יואל חסון: ואנחנו לא מתכוונים לשתף פעולה בוועדות מהסוג הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, בהמשך לוויכוח שהתעורר כאן על מפלגת החירות ודבריו המוזרים של חבר הכנסת גליק – לא כל חברי מפלגת החירות מצביעים או מצדיעים במועל יד, אבל הרבה מאוד מהם עושים זאת.

ג'מאל זחאלקה: זו מפלגה שהיא ערבוביה של פאשיסטים, אנטישמים, גזענים וניאו-נאצים, והגנה עליה היא בעצם הזדהות – איך אומרים, מתן גושפנקה והכשר לגזענות הגואה באירופה מתוך שנאת מוסלמים ופלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: הם נגד מהגרים מוסלמים – אז אתה בעדם.

ג'מאל זחאלקה: כל מי שנגד מוסלמים – גליק בעדו, אפילו אם הוא אנטישמי, אפילו אם הוא ניאו-נאצי.

ג'מאל זחאלקה: יש גבול.

ג'מאל זחאלקה: אין לך גבול.

ג'מאל זחאלקה: אתה אדם לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: נקודה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יכול להשתמש במילים אחרות.

ג'מאל זחאלקה: מעבר לזה שאתה, איך אומרים, ימין קיצוני מטורף, אתה גם אדם לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: החוק המוצע כאן הוא חוק נגד הגמל הערבי.

ג'מאל זחאלקה: למה מבדילים את הגמל משאר החיות?

ג'מאל זחאלקה: למה לא כלבים?

ג'מאל זחאלקה: למה לא חיות אחרות?

ג'מאל זחאלקה: למה לסנן?

ג'מאל זחאלקה: למה לא להציע פתרון?

שרן השכל: כי הבעלים חסרי אחריות.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להציע פתרון.

שרן השכל: – – –

ג'מאל זחאלקה: אפשר להציע פתרונות.

ג'מאל זחאלקה: להכיר בגמל כחיה שהיא הכנסה של משפחות, כמפרנסת משפחות רבות, להקצות לה מרעים מסודרים, מקורות מים – אז אפשר לפתור את הבעיה; לבוא אל האנשים מתוך אמפתיה, מתוך רצון לפתור את הבעיה, לתת מענה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים שאף אחד ייפגע בדרך בגלל גמל או בגלל חיה אחרת, אבל בשביל לעשות זאת צריך לבוא ולהציע פתרונות, לא לבוא ולהעניש אנשים על זה שהם מגדלים גמלים.

ג'מאל זחאלקה: מטרתו של סמוטריץ היא לא מלחמה בתאונות דרכים אלא מלחמה בגמלים ובמגדלים של הגמלים, בדיוק כפי שנלחמו בעז השחורה ובמגדלי העז השחורה כדי לפגוע בתושבים הערבים בנגב.

ג'מאל זחאלקה: זו המטרה, המטרה היא לא הגמל אלא בעל הגמל.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי, חברות וחברי הכנסת, כשדנו בחוק הקודם עלה פתאום חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הפנים, והתחיל ללעוג, ללהג על הדברים שאני אמרתי וללעוג לדברים שאני אמרתי היום באמצעי התקשורת השונים.

יעל כהן-פארן: תשמעו, אני רוצה לבשר כאן:

יעל כהן-פארן: 15 מיליארד דולר בעסקת הגז ההזויה הזאת שהיום התבשרנו עליה, מול איזו חברה עלומה שרשומה באיי הבתולה – אותה חברה שהשם שלה כבר עלה סביב מתווה הגז – זה לא חג למדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: זה אולי חג לתשובה, נכון, הוא יכול לשמוח.

יעל כהן-פארן: הוא יכול לשמוח, והוא אכן שמח.

דב חנין: – – –

יעל כהן-פארן: אבל אנחנו היום נמצאים בעיצומה של חקירה סביב פרשיות כאלה ואחרות שראש הממשלה מעורב בהן יותר ומעורב בהן פחות.

יעל כהן-פארן: אז דווקא היום כל נושא יצוא הגז, כל המחשבה שהייתה בבסיסו, מתברר שגם היא הייתה תחת עננה, לפחות – ואני מאוד זהירה כאן בדבריי – של שחיתות ושל שוחד ושל חשדות לשוחד ומרמה והפרת אמונים, חשדות נגד – יש המלצה להגיש כתב אישום נגד מי שהיה אז נציג המל"ל, המועצה לביטחון לאומי, שפעל בתוך ועדת צמח ככל הנראה מתוך אינטרסים זרים, שאינם טובת מדינת ישראל, שהם אינטרסים כלכליים שהוא ייצג.

יעל כהן-פארן: ונשאלת השאלה איך בתוך כל הבלגן הזה שקורה היום אף אחד לא תופס את עצמו ואומר: ואללה, היו כאן החלטות, היו כאן החלטות לפני כמה שנים – אגב, היום בודקים אותן מחדש; יש ועדה חדשה שבראשה עומד מנכ"ל משרד האנרגיה הנוכחי אודי אדירי, שמתנהלת די במחשכים, אבל לפחות, אני מקווה, בוחנת בצורה כלשהי את ההחלטות הקודמות.

יעל כהן-פארן: אבל כשכל ההחלטות הקודמות, שהבסיס של החלטת הממשלה על יצוא הגז נסמכו עליהן, לוטות בערפל של שחיתות, איך אפשר לשמוח ואיך בכלל אפשר להמשיך כרגיל עם החלטות על יצוא הגז, עם אותן החלטות, עם חתימה, כנראה, אפשרית עם חברה על יצוא גז מאוד נרחב?

יעל כהן-פארן: עכשיו, אני רוצה להגיד, חברים, זה לא גז למצרים.

יעל כהן-פארן: זה לא כמו הגז לירדן, שחשוב לנו מבחינה אסטרטגית.

יעל כהן-פארן: זה לא גז למצרים – זה גז לאירופה ולמדינות אחרות בעולם.

יעל כהן-פארן: זה גז שעובר ישר – אם הוא יעבור, אם זה יקרה בכלל – למתקני הנזלה שמעבירים את הגז למקומות אחרים.

יעל כהן-פארן: זה לרוקן את מדינת ישראל ממשאבי הטבע שלה עבור חופן דולרים לטייקונים.

יעל כהן-פארן: אנחנו נראה מזה, אם משהו, אז מעט מאוד, כי המיסוי על היצוא הוא משהו שהוא הכי לוט בערפל בכל מתווה הגז המושחת הזה שעבר לפני שנתיים-שלוש.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר אני רוצה להגיד שאני קראתי ואני קוראת מכאן ליועץ המשפטי לממשלה להתערב, לא לתת לגז להיות מיוצא מישראל עד שלא מבררים עד הסוף איך השפיעה כל מסכת השחיתויות על ההחלטות האלה, על החלטות שהתקבלו לפני כמה שנים והיו צריכות להיות אחרות.

יעל כהן-פארן: מדינת ישראל צריכה לשמור על הגז שלה בשביל האינטרסים שלה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עבד אל חכים חאג' יחיא, חבר הכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, מתחילת השנה, בחודש וחצי נהרגו שבעה אנשים בתאונות עבודה בבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחת מהן הייתה אתמול בנפילת המנוף, אבל זה לא המקרה היחיד וזה לא יכול להיות האחרון, כי היום לקראת ערב גם נפל מנוף ממשאית על מבנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנס לא היו נפגעים – פה, בירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה גוררת רגליים בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מחפשת כל מיני תחבולות כדי להיראות כאילו לכאורה שהיא עושה משהו, אבל היא לא עושה כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במה היא לא עושה כלום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש דברים פשוטים: מנופים שיוצאים מכלל שימוש במדינות אירופה – קונים אותם בארץ, כי שם בין 15 ל-25 שנים מקסימום אפשר להפעיל את המנוף, ואחרי התקופה הזאת הוא יוצא מהשימוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קונים אותו בארץ, כי אצלנו הם עובדים – מגיעים עד כדי 50 שנים ויותר, ואז יש לנו את העייפות של החומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חמישה בודקים למנופים, כבוד היושב-ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לעשות בדיקה, טסט, לאותו מנוף, פעם בחצי שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל חבר'ה, מי שעובר טסט עם הרכב שלו, הוא לא מתקלקל בתוך התקופה בין טסט לאחר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי צריך לבדוק אם הוא תקין או לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי צריך לבדוק אם המנוף הזה תקין או לא תקין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להיות מישהו מומחה בבטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו מקרים שמנופאי צעק בקשר וירד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הרגיש שמנסרים לו את הרגל של המנוף ברצפה – כבוד השר: מנסרים את הרגל של המנוף ברצפה – שזה עלול להפיל אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנה שעברה, בדיוק בפברואר בשנה שעברה, נפל בבת ים עוד מנוף – אותו מקרה כמו של אתמול, אבל שם היה מנוף צריח, שהוא יותר כבד, יותר ארוך ויותר מסוכן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא נפל על חניון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנס לא היו אנשים ברכבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נפגעו כמה רכבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המנופאי ההוא היה פצוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יודע מה קורה במצב שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא כנראה החלים, ראיתי שהוא דיבר היום בתקשורת, אבל המצב הבריאותי שלו לא בכי טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא של הריגת פועלי בניין – אני אומר את זה עכשיו בגלוי, כי מעטים מאוד היהודים שנפגעים: אנחנו לא שמענו קול צעקה לפני פחות משלושה שבועות כשצעיר, סטודנט לרפואה, אחרי שסיים שנה רביעית – הוא לומד בטורקיה; ממזרח ירושלים – בדרום, באשקלון, נפל עליו משפך של בטון מהמנוף עצמו והרג אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שמענו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הוא ערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מצטער על מותה של נטע אתמול, בכפר סבא, אבל כנראה שהרעש שקיים עכשיו הוא כי היא לא ערבייה והיא לא סינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהגיע הזמן לקדש את חיי האדם ולדאוג לפועלי הבניין, לדאוג לתקינותם ולבטיחותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בגלל זה צריך ממוני בטיחות באתרים גדולים, שיוכלו לדאוג ביום-יום שמצב הבטיחות כשיר, וקיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן – מיש מווג'וד; מיכל רוזין – מיש מווג'ודה.

אחמד טיבי: דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, כפי שהחוק מובא בפנינו היום צריך להתנגד לו.

דב חנין: זה נוסח לא נכון, לא יעיל, לא מתמודד עם הבעיה האמיתית ולא מציג את הפתרונות האמיתיים.

דב חנין: האמת היא שקל למצוא פתרונות.

דב חנין: קל ליצור פתרונות שגם יגנו על חיי אדם, גם ישמרו על הגמלים, גם יאפשרו מרעה.

דב חנין: הכול אפשרי אם יש רצון טוב.

דב חנין: אני מקווה שבוועדת הכלכלה יהיה בסופו של דבר הרצון הטוב הזה שיאפשר לנו להגיע לפתרונות.

דב חנין: אבל, עמיתיי חברי הכנסת, אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לדבר על השאלה הרחבה יותר של יחסי המדינה עם ציבור האזרחים הערבים הבדואים בנגב.

דב חנין: ישנם שני נושאים על סדר-היום שלנו שצריך להבליט אותם ביום הזה.

דב חנין: האחד, אדוני היושב-ראש – היישוב אום אל-חיראן נמצא בסכנת פינוי.

דב חנין: אני שומע שזה עלול להיות ממש בימים ובשבועות הקרובים.

דב חנין: היישוב הזה מפונה; אנשים מגורשים מבתיהם; הבתים נהרסים כדי לפנות מקום באותו מקום, בנגב הגדול הזה – שיש בו מקום לכולם, אבל הורסים את הכפר הזה ומפנים את הבתים האלה כדי להקים במקומו יישוב קהילתי דתי ליהודים בלבד.

דב חנין: איך אפשר לקרוא לדבר הזה אם לא עוול, אם לא ביזיון?

יהודה גליק: – – –

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שישנה פרשה נוספת שמאיימת על אלפי אזרחים ערבים בדואים בנגב, ומאיימת גם אותם לגרש מהבתים ומהכפרים שלהם – אל-פורעה, זערורה ועוד כמה כפרים קטנים נוספים שנמצאים לידם – כדי להקים במקום הכפרים האלה מכרה פוספטים ענק, ששייך לאדון עופר, שנמצא בלונדון ועושה רווחים טובים מהפוספטים האלה.

דב חנין: המכרה הזה, אדוני היושב-ראש, כדי להקים אותו יצטרכו לגרש אלפי אנשים מהבית.

דב חנין: חבר הכנסת גליק, אתה צודק, זה יהיה מראה דומה למה שראינו בגוש קטיף – אלפי אנשים שיפנו אותם מהבית.

דב חנין: יצטרכו צבא גדול כדי לפנות ולגרש אלפי אנשים מהבית, רק כדי להקים מכרה פוספטים בשביל האדון עופר, בשביל הרווחים שלו, למרות שזה גם פוגע בזכויות של אלה שגרים שם וגם פוגע בבריאות ובחיים של כל תושבי בקעת ערד, כי כל בקעת ערד תהפוך למכרה פוספטים אחד גדול.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, לא במקרה משרד הבריאות מתנגד למכרה הזה; לא במקרה תושבי ערד מתנגדים למכרה הזה; לא במקרה התושבים של הכפרים הערביים הבדואיים באזור מתנגדים למכרה הזה; לא במקרה כל איש מצפון צריך להתנגד להקמת המכרה הזה.

דב חנין: אני מנצל את ההזדמנות הזאת כאן מעל במת הכנסת כדי לקרוא לכם, חברי הכנסת, ללמוד את הסיפור הזה ולהתייצב בעד החיים של בני האדם, בעד האזרחים היהודים והערבים של הנגב, ולהבין שהחיים האלה הרבה יותר חשובים מאשר רווחים של בעל הון שחי בלונדון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: לאה פדידה, תפדלי.

אחמד טיבי: תפדלי, יא פדידה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מברכת על הצעת החוק הזאת.

לאה פדידה: זאת הצעת חוק חשובה.

לאה פדידה: היינו עדים לכמה תאונות שגבו חיי אדם.

לאה פדידה: אני רוצה לנצל את הדקות האלה כדי לספר לכם שביום חמישי הלכתי בשדרה שנקראת שדרת הטייסים.

לאה פדידה: לרגע לא יכולתי לחשוב או להאמין שבצד שמאל, אם אני קצת חוצה שביל עפר, אני אראה שכונה – או בעצם יישוב – שנקרא כפר שלם.

לאה פדידה: הבתים שם נראים כמעט הרוסים, והגגות שם הם גגות של פחונים.

לאה פדידה: הדלת פתוחה ואני נכנסת פנימה ואישה מאוד לבבית מקבלת את פניי ומסבירה את פניה.

לאה פדידה: לאט-לאט ם מצטרפים שכנים, אנשים חמים, יקרים וטובים, שמספרים שכבר 70 שנה הם יושבים שם, בבית הזה, ושמישהו רוצה לקחת להם את הבית.

לאה פדידה: אז לא דנה ולא אנה אלא נת"ע.

לאה פדידה: הרכבת הקלה אמורה לעבור שם.

לאה פדידה: אף אחד לא בא ואמר להם מה יעלה בגורלם.

לאה פדידה: שאלתי שאלה פשוטה ותמימה: האם כינסו אתכם, הדיירים, ונתנו לכם את האלטרנטיבה, את האופציה, מה ניתן לעשות?

לאה פדידה: והתשובה הייתה: כן.

לאה פדידה: פעם אחת, לפני כחודשיים, הצהירו כוונות, ומאז נדם הקול.

לאה פדידה: אז תגידו לי אתם.

לאה פדידה: אני גיליתי שם אנשים חמים, מעולים, פשוטים, שלא רוצים להזיק ובעד פשרה.

לאה פדידה: חמים מאוד.

לאה פדידה: איך אנחנו יכולים להתעלם מאוכלוסייה כזאת?

לאה פדידה: איך אנחנו יכולים לצפות שהם ייקחו משרד לובינג והם ייקחו עורכי דין?

לאה פדידה: האם במדינה הזאת רק מי שקול צעקתו הוא חזק, והאם רק מי שיכול לשכור משרד לובינג ויכול לעשות רעש גדול, זכותו שקולו יישמע וזכותו שאנחנו, כמחוקקים, נגן עליו ונעשה את העבודה עבורו?

לאה פדידה: אני יודעת שהכנסת הזאת כבר דנה בנושא הזה, אבל מישהו מאיתנו שכח אותם.

לאה פדידה: ואל לנו לשכוח את תושבי ותושבות כפר שלם.

לאה פדידה: אלה אנשים שזקוקים לתשובה.

לאה פדידה: אלה אנשים שיותר מאיתנו זקוקים שאנחנו נהיה איתם ונקשיב להם.

לאה פדידה: אני רוצה להודות לפעיל מרכזי שלנו, שהוא פעיל שכונות אמיתי, אמנון זילברמן, שלקח אותי לסיור הזה ולמדתי בו להכיר את הבעייתיות.

לאה פדידה: אני קוראת לוועדת הכלכלה ולכנסת ישראל להחזיר את זה לשולחן הדיונים, לחייב את חברת נת"ע לבוא ולדון איתם בגלוי ולתת פתרון הולם.

לאה פדידה: הם לא רוצים כסף, הם רוצים קורת גג; הם רוצים כבוד; הם רוצים שיתייחסו אליהם ביחס שמתאים לבני אדם.

לאה פדידה: בואו אנחנו לא ניטוש ונמצא פתרון.

לאה פדידה: תודה.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת פדידה.

אחמד טיבי: רויטל סויד; שרן השכל; איימן עודה; מיכל בירן; אמיר אוחנה – מתנאזל; (אומר בערבית: הלוואי שתוותר על כל מה שלקחת.

אחמד טיבי: ) אתה מבין ערבית.

יוסי יונה: כן, אבל לא, לא שמעתי.

אחמד טיבי: תתנאזלו על מה שצריך.

אחמד טיבי: אורלי לוי אבקסיס; יוסי יונה – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: לא מוותר.

אחמד טיבי: למה מוותר?

אחמד טיבי: הבעיה במפלגת העבודה – מפלגת העבודה לא רוצה לוותר).

יוסי יונה: (אומר בערבית: לא, אני לא רוצה לוותר.

יוסי יונה: בוא נדבר קצת.

יוסי יונה: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: זכות הדיבור.

אחמד טיבי: )

יוסי יונה: (אומר בערבית: תודה רבה, יושב-ראש הישיבה.

יוסי יונה: ) לגבי החוק, אנחנו מצביעים בעד, כי אנחנו באמת חושבים שזה נכון להטיל אחריות על בעלים של גמלים או חיות אחרות שמסתובבות חופשי באזור.

יוסי יונה: אבל כמו שאחרים אמרו כאן, חבריי, אני מקווה שהחוק הזה יגיע לוועדת הכלכלה, ואנחנו נעשה את השינויים הנדרשים בחוק הזה כדי שמצד אחד אכן הוא ייתן ביטחון לתושבים, לאנשים שנוהגים בכבישים הללו, שלא יהיו חשופים לפגיעה כזאת או אחרת, ומצד שני גם ייתנו את ההגנה הדרושה, או ייצרו את התנאים הדרושים, כדי שגם – כפי שנאמר כאן לפני כן, הייתה הצעה להרחיב את שטחי המרעה של הגמלים, כך שתהיה להם באמת אפשרות להתקיים כפי שהם התקיימו מזה עשרות שנים, אם לא מאות, אם לא אלפי שנים.

יוסי יונה: אני דווקא רוצה להתייחס לדברים של חברי יהודה גליק.

יוסי יונה: יהודה, תגיד לי, כשאתה נפגש עם האנשים הללו, אתה אומר להם: חברים מתוקים שלי?

יוסי יונה: אני תוהה, באמת.

יוסי יונה: אני תוהה.

יוסי יונה: הם חברים מתוקים שלך?

יוסי יונה: האנשים הללו בקלי-קלות מביעים דעות אנטישמיות קשות ביותר.

יוסי יונה: אז מעצם העובדה שהם שונאים את האויבים שלנו הם הופכים באופן מיידי לחברים שלנו?

יוסי יונה: האם ההיסטוריה היהודית שלנו לא היה בה די לדעת במי אנחנו עוסקים, עם מי אנחנו מתעסקים?

יהודה גליק: לא נתעסק עם נוצרים כי – – –

יוסי יונה: אף אחד לא אמר את זה.

קריאות: – – –

יוסי יונה: אף אחד, יהודה.

יוסי יונה: יהודה, אל תסלף.

יוסי יונה: אף אחד.

יהודה גליק: – – – נוצרים – – –

איציק שמולי: מה הקשר לנוצרים?

יוסי יונה: סליחה, אף אחד לא שונא נוצרים.

יוסי יונה: אנחנו לא נגד נוצרים, חס וחלילה.

יוסי יונה: אנחנו בעד כל אומות העולם.

יוסי יונה: אנחנו, יש לנו ויכוח היום, ויכוח קשה.

יוסי יונה: יש לנו התנגדות קשה לתנועות שהן אנטישמיות עם סממנים ניאו-נאציים.

יהודה גליק: מה אנטישמי פה?

יוסי יונה: אני חושב שזה מבייש את מדינת ישראל.

יוסי יונה: אם מדינת ישראל, שנוסדה – שוב, שנוסדה על חזונות נביאיה, של סובלנות, של אנושיות, של מוסר – high values, Yehuda my friend, high values – ואתה בא ונפגש עם כל האנשים הללו, שאוחזים בעמדות אנטישמיות, שהם בעצם מפלרטטים עם תנועות נאציות, for God's sake, ואתה הולך ונפגש לך שם עם כל מיני – אני לא יודע מה אתה עושה איתם.

יוסי יונה: מה, בגלל שהם שונאים מוסלמים?

יוסי יונה: אבל הם שונאים גם יהודים.

יהודה גליק: הם לא שונאים מוסלמים.

יוסי יונה: אז מה, כי הם אוהבים אותנו?

יוסי יונה: ואתה לא מפקפק באהבה שלהם?

יוסי יונה: האם הניסיון ההיסטורי לא לימד אותנו שיעור?

יוסי יונה: הו, יהודה גליק, מה אתה עושה?

יוסי יונה: מה אתה עושה, ריבונו של עולם?

יוסי יונה: באמת, אני עומד נכלם למול אומות עולם כאשר נציגינו הרשמיים, חברי כנסת, הולכים ומשתכשכים עם האנשים האלה, הולכים ונפגשים איתם, הולכים ותומכים בהם.

יוסי יונה: זה לא יעלה על הדעת.

יוסי יונה: אנחנו צריכים – ממשלת ישראל, אני אתה, יהודה גליק המתוק – להפסיק עם המפגשים הבאמת-שערורייתיים הללו עם תנועות אנטישמיות, שאני אומר באופן חד-משמעי, מפלרטטות עם סממנים ניאו-נאציים.

יוסי יונה: זה לא בשבילנו, אדוני.

יוסי יונה: האם מחר אתה גם תרצה להיפגש עם ראש ממשלת פולין?

יוסי יונה: מכחיש שואה?

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: כי הוא – מה, הוא אוהב אותנו?

יוסי יונה: אוהב את מדינת ישראל?

יוסי יונה: תפסיקו.

יוסי יונה: זה קלון על מצחה של החברה הישראלית.

יוסי יונה: קלון על מצחה של החברה הישראלית.

יוסי יונה: ואנחנו, בשם האחדות בינינו, תובעים ממך ומאחרים להפסיק את המפגשים המבישים והמכוערים הללו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זה הוא אמר, לא אני.

אחמד טיבי: איתן ברושי.

אחמד טיבי: נורית קורן, תפדלי.

אחמד טיבי: שלוש דקות, בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מרוב ההתרגשות קודם על הצעת החוק, שכחתי להודות לעוזרים האישיים שלי, שבעצם בלעדיהם אנחנו לא יכולים לעשות את העבודה.

אחמד טיבי: נכון.

נורית קורן: ממש שכחתי, ולכן אני עולה שוב כדי להודות לעמיר עופר, לקורל רבין ולמעיין סמון, שמלווים אותי ודואגים שאני אוכל לעשות את עבודתי כמו שצריך בכנסת.

נורית קורן: שוב, החוק לא היה עולה בלעדיהם.

נורית קורן: אני רוצה להתייחס לחוק הזה.

נורית קורן: חבר הכנסת סמוטריץ, אני רואה את החוק הזה כחוק חשוב מאוד.

נורית קורן: אנחנו כל פעם אומרים: לא צריך, לא צריך – והינה, רק לא מזמן עוד משפחה נהרסה בגלל גמל.

נורית קורן: אני לא חושבת שפוגעים פה בבעלי חיים.

נורית קורן: להפך, אנחנו שומרים עליהם.

נורית קורן: אנחנו גורמים לכך שאם יש להם שבב, הבעלים יבינו שצריך לשים אותם במכלאות, ולא להסתובב בצורה פראית במדבר.

נורית קורן: אני רוצה להעיר בקשר לדבריה של חברתי לאה פדידה.

נורית קורן: היא דיברה קודם על כפר שלם.

נורית קורן: היא אמרה שלפני שנים זה היה בכותרות ועשו כל מיני דברים, ועכשיו, היא אומרת, אף אחד לא מעניין אותו.

נורית קורן: רק שהיא תדע שבכנסת הזאת, אחרי שנים רבות – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

נורית קורן: היא לא נמצאת, מה אני אעשה?

שולי מועלם-רפאלי: לא, אבל לאיתן כבל – – –

נורית קורן: רגע, אבל למה את לוקחת לי את הדברים?

נורית קורן: רגע.

אחמד טיבי: למה למה?

נורית קורן: אז אני רוצה לומר לה, שהיא חברת כנסת חדשה יחסית, שלפני שבאים ומדברים על משהו, צריך לבדוק אם מישהו עשה משהו.

נורית קורן: הרי כל השנים הגישו הצעות חוק, וברוך השם, הגשנו לפני שנה וחצי הצעת חוק שהיה קשה מאוד להניח אותה על שולחן הכנסת, והצלחנו.

נורית קורן: ואני רוצה להודות לחברי איתן כבל.

נורית קורן: איתן, איתן כבל, בוא, בבקשה.

נורית קורן: אני שוב ארגש אותך היום.

נורית קורן: לפני שבועיים או שלושה – שלושה – אנחנו עשינו דיון כהכנה לקריאה ראשונה בנושא של כפר שלם.

נורית קורן: נכחו בדיון תושבים מכפר שלם, וברוב חוכמתו של חבר הכנסת איתן כבל – חוכמתו וניסיונו – הבאנו את זה להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: לצערי הרב, יש כל מיני גורמים וכל מיני בעיות.

נורית קורן: הצעת החוק הזאת עלתה לוועדת שרים לחקיקה.

נורית קורן: אני מאוד מקווה – אני מאמינה שנוכל לצלוח את הבעיות ולהניח את זה לקריאה ראשונה, ואחר כך לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עפר שלח – להגיב?

אחמד טיבי: מיש מווג'וד; חיים ילין – מיש מווג'וד.

אחמד טיבי: מרדכי יוגב – מווג'וד.

אחמד טיבי: מווג'וד – נמצא, יעני; מיש מווג'וד – יעני לא נמצא.

יהודה גליק: היושב-ראש, אפשר כל פעם שתי דקות ערבית?

אחמד טיבי: אני משתדל.

אחמד טיבי: הינה, מווג'וד זה נמצא.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, שר התקשורת, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, החוק שהציע חברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הוא חוק חשוב מאוד, חוק מציל חיים.

מרדכי יוגב: חבל שהיינו זקוקים לאבדות בנפש כדי להגיע לכאן.

מרדכי יוגב: החוק הזה מתווסף לחוקים לא מעטים שכדאי להעביר אותם.

מרדכי יוגב: אזרחים רבים נאלצו לשלם בחיים, וחבל שכך, כפי שחבל שהנכים נאלצו לשכב בכבישים תקופה ארוכה כדי לקבל את המגיע להם בצדק.

מרדכי יוגב: ואני מברך את חברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ על יוזמת הצעת החוק הזאת ומצפה מכל חברי הבית לתמוך בו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מרדכי יוגב: אני גם אומר לחבריי מהרשימה המשותפת:

מרדכי יוגב: כן, אנחנו צריכים גם יחד לחוקק את החוקים שיגנו וייתנו את המעקה לעובדי הבניין, והיינו ביחד, נדמה לי, בוועדת העבודה והרווחה כדי לתבוע מהמשטרה לחקור גם בחוקים הללו.

מרדכי יוגב: אבל אדוני היושב-ראש – ואני משנה מדבריי – מכיוון שראיתי אותך פה מגן בלהט על הראיס ערפאת, ומכיוון שגם התערבת בדיון, אני מוצא לנכון – –

אחמד טיבי: תתייחס לאנטישמים.

מרדכי יוגב: – – להתערב בעצמי בדיון.

מרדכי יוגב: אם החוק שאותו הציע חברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הוא חוק מציל חיים, אז שליטתה של ישראל ביהודה ושומרון וחזרתה גם לעזה הן מצילות – גם חיים של פלסטינים, גם חיים של יהודים.

מרדכי יוגב: רק שלטונה של ישראל ביהודה ושומרון – וברצועת עזה בעתיד – הוא מציל חיים, בדיוק כמו חוק הגמלים של חברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

מרדכי יוגב: ערפאת – לא היה מי שיותר ממנו גרם לאובדנם של חיים; רוצח, מושחת, שקרן ונתעב, וטוב שהוא במקומו מונח.

מרדכי יוגב: מחליפו בחליפה מחנך את ילדי הערבים להרוג יהודים.

מרדכי יוגב: אין בית ספר שבו מחנכים להרוג ערבים.

מרדכי יוגב: אנחנו חפצים בשלום ובחיים, לנו ולשכנינו הערבים.

יהודה גליק: אפרופו מכחיש שואה.

מרדכי יוגב: מכחיש שואה.

מרדכי יוגב: ועל כן, מדינה פלסטינית לא הייתה פה מעולם ולא תהיה פה לעולם, ורק בזכות שלטונה של ישראל יהיו פה חיים טובים יותר גם לנו וגם לערבים שסביבנו.

מרדכי יוגב: גם רצועת עזה הפכה למקום שנאנקים בו, גם אוכלוסייה ערבית, ללא מים, ללא חשמל, מכיוון שאותם ערבים, אותם ערביי חמאס, לוקחים את כל מה שישראל מנסה להכניס ומנסה לסייע הומניטרית – כי עזה לא מעניינת אף אחד בעולם; רק את עם ישראל היא מעניינת, כי היא שייכת והיא חלק מארץ ישראל – לסייע בכל מה שאפשר.

מרדכי יוגב: ואילו את שלטונו של החמאס, כמו גם את שלטונה של הרשות הפלסטינית, לא מעניינים אותם בני האדם; מעניין אותם להרוג יהודים.

מרדכי יוגב: ולכן, רק שלטונה של ישראל הוא זה שיביא חיים, כמו החוק הזה, שבא לסמן את בעלי חיים, כדי שבעל בעלי החיים יהיה יותר אחראי לבעלי החיים שלו, ולא להתנכל לאף אחד, יהודים כערבים – כדי להציל חיים.

דב חנין: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הזמן הסתיים – – –

מרדכי יוגב: והחוק להסדרת וסימון בעלי חיים – – –

אחמד טיבי: הזמן הסתיים, חבר הכנסת יוגב.

מרדכי יוגב: בא להציל חיים.

אחמד טיבי: אבל אם תרצה להתייחס לשטראכה – כי אני לא יזמתי דיבור על המנהיג הפלסטיני יאסר ערפאת, אתם יזמתם, אבל אם תרצה להתייחס, אתן לך עוד חצי דקה – שהחבר שלך מדבר על החבר שלו, שטראכה.

אחמד טיבי: אם תרצה, יש לך עוד חצי דקה.

מרדכי יוגב: לא, אין לי עניין להתייחס.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זמנך תם.

מרדכי יוגב: מטרתנו היא להביא חיים, לעומת מטרתם של אויבינו – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

מרדכי יוגב: – – שמחפשים את המוות, ולכן שלטונה של ישראל הוא טוב, כי הוא יביא חיים, לנו, לערבים ולאזור כולו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: כל אחד ודבשת הגמל שלו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: איתן כבל מסכם.

נורית קורן: משהו.

אחמד טיבי: אני בטוח שהבנת את המשל, חברת הכנסת.

נורית קורן: אין עליך.

בצלאל סמוטריץ': אתה, בתור סגן, תשלוט בעצמך, ואל תתערב בדיונים.

אחמד טיבי: אתה לא מכיר את התקנון.

בצלאל סמוטריץ': אני מכיר טוב מאוד.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשמת פרלמנטרית, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל ולומר לגבי החוק הזה – ואני אומר את זה גם לחברי חבר הכנסת טלב אבו עראר וחברי הכנסת הערבים והבדואים – – –

יהודה גליק: יש להם שמות.

איתן כבל: אמרתי קודם כול טלב, כיוון שטלב הוא ראש וראשון בעניין.

יהודה גליק: – – –

איתן כבל: ברור לי, אני לא צריך עכשיו את כולם, חברות וחברים.

איתן כבל: עזוב.

איתן כבל: אני רוצה להתייחס קודם כול לעניין כמו שהוא.

איתן כבל: צריך לעשות את ההבחנה בין הצורך להתמודד עם העניין שגמלים גורמים לתאונות דרכים לבין הדרך שבה מטפלים בזה.

איתן כבל: קודם כול, זה שצריך לטפל בזה – צריך לטפל.

איתן כבל: ובתאונות נהרגים יהודים, ערבים; הגמל לא עומד באמצע הכביש ושואל: מי זה?

איתן כבל: וזה עניין שצריך לתת עליו את הדעת.

איתן כבל: אני אומר לכם, יש פה עולם ומלואו, ולא באנו לפתור את כל הבעיות.

איתן כבל: הרי ברור גם לי וגם לאחרים שאם נשים רק את השבב זה לא ימנע את התאונה, אבל השבב – או כל פעולה אחרת – הוא חלק מתהליך שצריך לתת עליו את הדעת.

איתן כבל: אי-אפשר להתעלם מזה.

איתן כבל: אני לא מוכן – וגם אצלי בוועדה, כמי שמוביל את המאבק בקטל בדרכים, אני לא יכול לבוא ולהגיד, להתעלם, ולהפוך את זה לעניין שלא קשור מבחינתי לנושא.

איתן כבל: נכון, יש בעיה, טלב – אני לא מתעלם ממנה – שאין מכלאות; שמי שעושה מכלאות, הורסים לו אותן.

איתן כבל: אני לא מתעלם מהעובדה שגם אנחנו לא רוצים את הגמלים – מבחינת צער בעלי חיים – לסגור אותם, אבל אי-אפשר שלגמרי נחיה על פי חוקי המדבר.

איתן כבל: אנחנו לא חיים לפני 30 ו-40 ו-150 שנים.

איתן כבל: סובלים לא פחות אם לא יותר מי שגרים שם, יהודים כערבים.

איתן כבל: ואני לא מגיע לזה, ודאי לא אני, מהמקום הזה.

איתן כבל: אני אומר את זה לכם.

איתן כבל: העברנו את החוק בקריאה ראשונה, ואני אמרתי גם לידידיי וחבריי מהמשותפת שישבו שם – והינה שר החקלאות כאן, ראיתי אותו לפני רגע, ושוחחתי איתו לא מזמן בעניין, ואמרתי לו בנקודה הזאת, שיהיה לו ברור: אני – בוא נגיד את זה ככה: אין מקום בחוק לחקיקה מהסוג הזה, אבל אם לא תהיה ברירה – הינה נכנס עכשיו השר אורי אריאל – ואמרתי: אם לא תהיה ברירה, נביא את זה בחקיקה ראשית.

איתן כבל: אני מצפה ותובע ממשרד החקלאות להסדיר את העניין בתקנות.

איתן כבל: ההתייחסות צריכה להיות בתקנות.

איתן כבל: אומר לי השר בעניין הזה שהתקנות תובאנה.

איתן כבל: אני אומר לך, אדוני השר, הרצון שלי והשאיפה שלי היא לגרום לכך שכשנשוב – שעוד לפני יציאתנו לפגרה נביא זאת לקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: בעזרת השם, במה שתלוי בי – וזה תלוי בך אף יותר מאשר תלוי בי שנביא את זה.

איתן כבל: אם לא, לא תהיה לי ברירה.

איתן כבל: גם התחייבנו לציבור, ואני אומר זאת כמי שמתחייב לציבור לעמוד בזה.

איתן כבל: בתקנות יותר קל, חבר הכנסת טלב אבו עראר והחברים האחרים, לרדת ולעלות ברזולוציות, לתת תשובות יותר מדויקות, חבר הכנסת זחאלקה, לבעיות שמתקיימות.

איתן כבל: האפשרויות להתמודד עם העניין, אדוני השר, היא יותר טובה.

איתן כבל: אני מודה.

איתן כבל: אבל אתה יודע, כי גם אתה ותיק, שהממשלה מדברת על תקנות ולא מביאה אותן בדרך כלל.

איתן כבל: התקנות האלה היו אמורות להיות מובאות, ממה שלמדתי, כבר לפני כעשור.

איתן כבל: לפחות זה מה – – –

אורי אריאל: – – – אני אשתדל – – –

איתן כבל: בסדר גמור.

איתן כבל: אז אני מאוד מאוד מבקש, כי בסוף, כפי שאמרתי לכם, חברותיי וחבריי, אנחנו נידרש לתת את המענה לעניין הזה.

איתן כבל: בסופו של עניין – דרך אגב, הוויכוח המרכזי נסוב סביב עניין השבב.

איתן כבל: צריך לזכור את זה.

איתן כבל: יש ויכוח שהוא ויכוח מקצועי, דרך אגב; הוא ויכוח מקצועי, הוא לא ויכוח פוליטי.

איתן כבל: חבר הכנסת אלחרומי, הוא ויכוח מקצועי – יש ויכוח איפה באמת צריך להרכיב את השבב.

קריאה: אם יש אפשרות לא מתחת לגוף, אז לא מתחת לגוף.

אחמד טיבי: אומר לך סעיד, זאת הנקודה העיקרית.

איתן כבל: אני מודע לזה.

איתן כבל: כן, כן, אני מודע לזה.

איתן כבל: גם בוועדה הוא אמר את זה.

קריאה: זאת ההתנגדות העיקרית שלי.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: הוויכוח הוא על המיקום של השבב – האם השבב צריך להיות באוזן, האם הוא יכול לטייל לו לאחר מכן – –

אחמד טיבי: האם זה פוגע בחלב, בתוצרת החלב?

איתן כבל: בחלב.

איתן כבל: – – אבל שוב, זה דיון מקצועי, אני אינני – – –

יהודה גליק: אבל אם יש אפשרות בלי שזה יפגע, עדיף – – –

איתן כבל: אני לא אומר שלא, אם יש דרך לתת – – –

יהודה גליק: – – –

איתן כבל: אני אומר, חבר הכנסת גליק, הרצון והשאיפה שלנו בוועדה הם להביא את הדברים בהסכמה רחבה.

איתן כבל: אין שום סיבה בעולם שהנושא הזה לא יובא בהסכמה רחבה.

איתן כבל: אין שום סיבה שהוא לא יובא בהסכמה רחבה, אני אומר את זה בצורה מפורשת, ובמה שתלוי בי, אני אעשה את כל המאמץ שהדבר הזה יובא בהסכמה מקיר אל קיר.

איתן כבל: כך צריך לראות את הדברים.

איתן כבל: אדוני השר, אתה תרצה להגיד מילה לאחר מכן?

אורי אריאל: אין צורך.

אחמד טיבי: שאלת קיטבג?

איתן כבל: כן.

אחמד טיבי: שאלת קיטבג?

איתן כבל: כן.

אחמד טיבי: לא, אין צורך.

אחמד טיבי: הצבעה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

אחמד טיבי: נא להגיע למקום, רבותיי, אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה לוועדה להעביר את הצעת החוק – 36 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדת הכלכלה את הצעת חוק להסדרת רישום וסימון של בעל חיים ואחריות בעליו או המחזיק בו, התשע"ח–2018, נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 36, 12 מתנגדים.

אחמד טיבי: רבותיי, אני אישרתי – סאלח סעד וחיליק בר הם בעד.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בהצבעה המסכמת על החוק, סאלח, אתה בעד, נכון?

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: ) בעד, הא? אוקיי.

אחמד טיבי: אישרתי שתי הודעות אישיות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יהודה גליק כתב שהתייחסו אליו חמישה ח"כים מעל הדוכן, בבקשה, ואחר כך – לאה פדידה.

לאה פדידה: רגע, אבל אני אחרי ההצבעה.

יהודה גליק: הייתה הצבעה כבר.

יהודה גליק: מה זה?

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: זה טעות, זה טעות, זה טעות, זה טעות.

יהודה גליק: חשבתי שמצביעים בעד שטראכה – שלושה בעד שטראכה, אחד נגד.

אחמד טיבי: בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שבזמנו, כשאתה נאמת נאום מאוד מרגש בנושא יום השואה ובנושא הדיון שהיה בכנסת – – –

אחמד טיבי: רגע, אתה מרשה לי להפסיק אותם, ברשותך?

אחמד טיבי: הצעת החוק עברה לוועדת הכלכלה, כמובן, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: אני אתחיל מחדש.

אחמד טיבי: רבותיי, אמסלם, ג'מאל, אמסלם, רחל עזריה.

אחמד טיבי: קיש, בבקשה, אתה עומד.

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיך.

אחמד טיבי: חמש דקות.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שכל הכנסת פה התרגשה בזמנו כשאתה נאמת פה נאום על חשיבות הזיכרון של השואה.

יהודה גליק: לא היה פה אחד שלא התרגש מהדבר הזה.

יהודה גליק: אף אחד לא תקף אותך על העובדה שחברך אבו מאזן כתב את הדוקטורט שלו על הכחשת השואה.

אחמד טיבי: לא, אתה לא יודע כמה הותקפתי, בדיוק על הנקודה הזאת.

קסניה סבטלובה: אני קראתי את הדוקטורט שלו.

קסניה סבטלובה: הוא ברוסית.

יהודה גליק: אז אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני אז התרגשתי מדבריך, ולא שפטתי אותך על ידידך.

יהודה גליק: אבל אני רוצה, חברים, לנסות להתייחס לדברים.

יהודה גליק: קראו לי פה כל מיני שמות גנאי: מטורף, ימין קיצוני וכו'.

יהודה גליק: רבותיי, אני רוצה לומר משהו מאוד אישי, ברשותכם.

יהודה גליק: כשאני הגעתי לכנסת הזאת הייתה פה חברת כנסת אחת שהחרימה את ההשבעה שלי.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: כי אני פרובוקטיבי, קיצוני.

יהודה גליק: אפילו היו פה חברי כנסת שקראו לי: פירומן – כל מיני שמות – קיצוני, מה שאתם רק רוצים.

יהודה גליק: לאט-לאט, מדי יום אני מקבל טלפונים מאנשים שאומרים: תשמע, לא הכרנו אותך, חשבנו שאתה מישהו אחר, חשבנו שאתה איזה מטורף.

יהודה גליק: אמרתי להם: למה חשבתם ככה?

יהודה גליק: חשבתם ככה כי בעיתון היה כתוב במפורש שיהודה גליק עולה להר הבית, ואם יהודה גליק עולה להר הבית ואם משטרת ישראל כתבה שהוא האיש הכי מסוכן במדינת ישראל, אז לא יקראו את מה שיהודה גליק כתב במשך עשרות שנים, לא יקראו רעיונות של יהודה גליק במשך שנים רבות, כי יהודה גליק הוא מטורף.

יהודה גליק: נקודה.

יהודה גליק: זאת עובדה.

יהודה גליק: אל תבלבלו אותנו עם העובדות.

יהודה גליק: אנחנו יודעים.

יהודה גליק: יהודה גליק, הוא גר בהתנחלות, הוא בעד עליית יהודים להר הבית.

יהודה גליק: לא משנה שהוא מעודד פעילות לשלום עם מוסלמים, לא משנה שבמשך כל חייו הוא מתנגד לכל פעילות אלימה.

יהודה גליק: לא משנה.

יהודה גליק: אנחנו יודעים, ואחרי זה מופתעים.

יהודה גליק: רבותיי, חבר הכנסת יואל חסון או יוסי יונה או ג'מאל זחאלקה או איציק שמולי או אפילו חברתי היקרה איילת נחמיאס ורבין, גם אם תגידו 8,000 פעם ניאו-נאצי, אנטישמי, ניאו-נאצי, אנטישמי, ניאו-נאצי, אנטישמי – זה לא ישנה את העובדות.

יהודה גליק: זה לא ישנה את העובדות.

יוסי יונה: שהם אנטישמים.

יהודה גליק: פרופ' יונה, פרופ' יונה – – –

קסניה סבטלובה: אבל זאת עובדה – – –

יהודה גליק: פרופ' יונה – אל תפריעי לי, בבקשה.

קסניה סבטלובה: אנחנו היינו באותה ישיבה איתך – – –

יהודה גליק: אל תפריעי לי, בבקשה, קסניה.

יהודה גליק: אל תפריעי לי, בבקשה, קסניה.

קסניה סבטלובה: הם אלה שמשמיעים את המנון – – –

יהודה גליק: אל תפריעי לי, בבקשה.

יהודה גליק: אדון, אדון, אדון – – –

קסניה סבטלובה: – – – על מה אתה מדבר?

יהודה גליק: סליחה, אני מבקש לא להפריע לי.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אדון שטראכה נבחר לתפקידו לפני 13 שנה, ומאז יום-יום הוא מעיף מהמפלגה כל גורם אנטישמי, כל גורם גזעני, כל גורם אסלאמופובי.

קסניה סבטלובה: – – –

יהודה גליק: אל תפריעי לי, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: לא יישאר אף אחד במפלגה – – – לא יישאר לו אף אחד במפלגה.

קסניה סבטלובה: – – –

יהודה גליק: חברים, אני ביקשתי לא להפריע לי.

קריאה: – – – כאילו הליכוד יגרשו את הגזענים, את כל הימנים – – –

יהודה גליק: אני מבקש – – –

אחמד טיבי: נא לאפשר לחבר הכנסת גליק.

אחמד טיבי: חבר הכנסת זחאלקה, חברת הכנסת סבטלובה, בבקשה.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: חברים, צריך לבחון את הדברים עניינית ולהפסיק לבחון את הדברים על פי סטיגמות.

יהודה גליק: העולם כולו לא חושב שיש בעיה עם מפלגת הימין של שטראכה.

יהודה גליק: יתרה מזו, במדינת ישראל יכולים להיפגש כולם עם שגריר אוסטריה, אבל עם הבוסית שלו – שאגב, היא אפילו לא ממפלגת חירות, היא ממונה מקצועית מטעם מפלגת החירות – אי-אפשר להיפגש.

יהודה גליק: אז עם מי היא נפגשת?

יהודה גליק: אז אנחנו דוחפים אותה לידיים לא רצויות.

יהודה גליק: חברים, זה בידינו.

יהודה גליק: החרמות לא מועילות לכלום.

יוסי יונה: אל תחרים, אבל אל תיפגש.

יהודה גליק: דיבור, הסברה, זה מה שמוביל – – –

קסניה סבטלובה: כן, ככה דיברו גם בזמנו של היטלר – – –

יהודה גליק: טוב, חברים, חברים, עד כדי כך הגיע המצב, שלפני שבועיים איש רב זכויות במדינת ישראל, איש מוסד במשך שנים, רפי איתן, כל עוד הוא פועל לפי מה שאנחנו מכתיבים לו לפעול הוא אדיר, הוא איש ביטחון, אבל אם הוא מעז לחשוב אחרת, אז זקנתו מביישת.

יוסי יונה: כן, כן.

יוסי יונה: זקנתו מביישת.

יהודה גליק: סליחה, חברים, תתביישו לכם.

יוסי יונה: – – –

יהודה גליק: חברים, אני פועל למען האינטרס של מדינת ישראל.

יהודה גליק: זה לא האינטרס שלנו להחרים אף אחד.

יהודה גליק: כשאני התחלתי לעלות להר הבית חשבו שזה הזוי; היינו 100 יהודים שעלו בשנה – בשנה שעברה עלו 30,000.

יהודה גליק: אנשים פתאום מבינים.

יהודה גליק: כשהתחלתי לתמוך בלימוד תורה של נשים חשבו שזה הזוי; ברוך השם, המגמה השתנתה.

יהודה גליק: כשאני תמכתי בכניסת דתיים לליכוד חשבו שזה הזוי.

יהודה גליק: אני אומר לכם: תתרגלו שאירופה משתנה, מפלגות הימין עולות, וגם אתם עוד כמה שנים תתחברו לזה, ולא חייבים להיות אנטישמי וגזעני.

קסניה סבטלובה: – – – יש ניאו-נאצי – – –

יהודה גליק: ותפסיקו לקרוא לאנשים – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יהודה גליק: תבחנו אותם לפי מה שהם, ולא לפי הסטיגמות שהדבקתם להם.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת גליק.

אחמד טיבי: חברת הכנסת פדידה מגיבה לדבריה של חברת הכנסת נורית קורן – שמדברת בטלפון בשעה זו.

אחמד טיבי: חמש דקות.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, ראשית, חברת הכנסת נורית, ברכות – העברת היום חוק – אבל כנראה ההתרגשות – חזרת על המילה הזאת כמה וכמה פעמים – גרמה לך לא לשמוע טוב.

לאה פדידה: אז לפעמים חטא היוהרה הוא לא להקשיב עד הסוף, כי מה נאמר?

לאה פדידה: שאכן מתקיים דיון בוועדת הכלכלה.

לאה פדידה: ואני ביום חמישי ביליתי יום שלם שם עם כל האנשים והנשים, הקשבתי בקשב רב לבעיות, למצוקות, לחוסר תשומת הלב שהם מרגישים מממשלת ישראל – במיוחד מכם, כי הם מצביעים שלכם – ובצר להם הם פונים גם למפלגת המחנה הציוני, כי הם יודעים שהמחנה הציוני קשובים – –

נורית קורן: – – –

לאה פדידה: – – ייעוציים ורצויים, וילכו איתם עד הסוף, עד שיימצא פתרון, ולא יניחו לשכוח את הנושא הזה.

לאה פדידה: כשאת נפגשת עם משפחת בכר ועם אביבה היקרה, שהכניסו אותי לביתם הדל, ויושבת איתם, והם בעלי שמחת חיים ואוהבים את המקום שהם נמצאים ואוהבים את המולדת, את מרגישה מחויבת לעזור.

לאה פדידה: ועדיין הדבר תקוע, וצריך לסגור עוד קצת פה עם העירייה וקצת עם נת"ע, ובינתיים נת"ע מלחיצה אותם.

לאה פדידה: חברת הכנסת נורית, הם נכנסים אליהם מבלי משים, ככה סתם, עד שהחוק הזה עלול – בקריאה ראשונה בוועדת הכלכלה.

לאה פדידה: אז מה לעשות, דברים קורים פה לאט, ואנשים חיים שם, וילדים גרים שם, ומשפחות גרות שם.

לאה פדידה: אין להם מספיק זמן לביורוקרטיה.

לאה פדידה: אז לפני שאת אומרת – אינך יודעת את העובדות.

לאה פדידה: תני ללב שלך לדבר, כי אם היית שם פעם אחת, חברת הכנסת נורית, היית מתרגשת כמוני – –

נורית קורן: – – – יותר מפעם אחת – – –

לאה פדידה: – – ולא אומרת שאין אלה העובדות, אלא לא נותנת – לא לשר כץ, לא לשר כץ ולא לוועדת הכלכלה – לנוח עד שכל תושב ותושבת ידעו מה יעלה בגורלם.

לאה פדידה: תודה.

נורית קורן: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני רוצה להודיע שחבר הכנסת חמד עמאר לא הצביע כי הוא ניהל את הישיבה והייתה בעיה טכנית.

אחמד טיבי: קולו נחשב בהצבעה על החוק של הסדרת בעלי חיים, גמל וכדומה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [מס' כ/752; דברי הכנסת, חוב' י"ב, ישיבה 295, עמ' 26217; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק הרשות השנייה (תיקון מס' 44).

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב קיש, מווג'וד?

אחמד טיבי: מווג'וד.

אחמד טיבי: מיקי, אתה מפריע למהלך הדיון.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: לא, לא אמרתי, אמרתי למהלך הדיון התקין.

אחמד טיבי: יואב קיש הוא חברך לסיעה.

אחמד טיבי: בבקשה, עשר דקות.

יואב קיש: עשר דקות?

אחמד טיבי: לא מוגבל.

יואב קיש: לא מוגבל, זהו, בדיוק.

אחמד טיבי: אתה רוצה 12?

יואב קיש: לא, אני אעשה בפחות מעשר.

אחמד טיבי: עד.

אחמד טיבי: לא מוגבל.

אחמד טיבי: אתה לא מוגבל.

יואב קיש: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו סומכים על חבר הכנסת קיש שהוא ישים מגבלות על עצמו.

יואב קיש: תראי, לקח לי בערך 60 שעות עבודה, אולי אפילו 70 שעות עבודה בוועדה.

יואב קיש: זה יהיה סדר גודל של עשר דקות להציג את 70 שעות העבודה האלה.

יואב קיש: אני חייב להגיד שאני מאוד גאה להיות פה היום ולסכם את העבודה של הוועדה המשותפת שהוקמה בנושא אסדרת הערוצים הייעודיים.

יואב קיש: אני חושב שהחוק שאתם, חברי הכנסת, תצביעו עליו מרכז בתוכו מהלכים משמעותיים, ושנים רבות לא נעשתה כזאת רפורמה בשוק התקשורת; שנים רבות שלא נוצרה הזדמנות לטובת העניין הזה.

יואב קיש: ולמה אני מתכוון?

יואב קיש: לא הובלנו פה חוק – וזה, חבר הכנסת יואל חסון, בהמשך לדיון קצרצר שהיה לנו היום בוועדת הכנסת, אני רוצה שתדע; ויושבת מאחוריך חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יואב קיש: זה לא שלא היו חילוקי דעות; תמיד יש חילוקי דעות – דרך אגב, חלקם ענייניים, זאת אומרת, לא תמיד זה התנהל קואליציה–אופוזיציה בוועדה.

יואב קיש: היו דברים שהדעות היו חלוקות.

יואב קיש: אני חושב ואני שמח שהחקיקה של החוק הזה הייתה לכל אורך הדרך עניינית, לטובת שוק התקשורת.

יואב קיש: הובלתי מהלכים רבים – – –

יואל חסון: לא מאמין לך.

יואב קיש: אל תאמין, מה אתה רוצה.

יואב קיש: בסדר, אל תאמין.

יואב קיש: תשאל את חברת הכנסת איילת נחמיאס.

יואל חסון: אני חושב שיש מניע – – –

יואב קיש: היית בוועדה?

יואב קיש: היית בוועדה?

יואל חסון: לא, ואני לא צריך להיות בשביל – – – היו נציגים.

יואב קיש: מה?

יואב קיש: אתה יודע מה?

יואב קיש: עזוב לא מאמין לי.

יואב קיש: לחבר הכנסת איתן כבל אתה מאמין?

יואב קיש: חברת הכנסת איילת, אני רוצה לשמוע את דעתה.

יואל חסון: יש הסתייגויות.

יואל חסון: אתה תומך בהסתייגויות האלה?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: תקשיב.

יואל חסון: אה.

יואל חסון: למה?

יואב קיש: אז אני אסביר לך.

יואב קיש: אמרתי, ואני חוזר על דבריי: לא העברנו הכול בהסכמות, חד וחלק.

יואב קיש: אני לא מצייר שזה בהסכמה מלאה, ושלא ישתמע מדבריי שאין לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין או לחבר הכנסת כבל השגות על מה שנעשה.

יואב קיש: ממש לא.

יואב קיש: אבל הדיון היה ענייני, והדיון עסק במהות, והדיון לא היה אופוזיציה–קואליציה.

יואב קיש: ולכן, חבר הכנסת יואל חסון, אני אומר לך, יש מקומות שצריך לעזוב את הפופוליזם הזה של קואליציה–אופוזיציה.

יואב קיש: צריך להתעסק במהות ובעניין.

יואב קיש: במהות ובעניין.

יואב קיש: ואני אומר לך, חבל, וצר לי שלא היית בוועדה – היית רואה איך דברים צריכים להתנהל.

יואב קיש: זה שאני אומר הסכמה, למה אני מתכוון?

יואב קיש: זה הסכמה שחברי הכנסת שומעים שיש גם הסכמה בשוק.

יואב קיש: ולמה אני אומר בשוק?

יואב קיש: ראשית, שמענו את הרגולטורים.

יואב קיש: אז היו לנו שני רגולטורים רלוונטיים – הרשות לכבלים ולוויין והרשות השנייה.

יואב קיש: שתי היושבות-ראש של הרשויות האלה היו כמעט בכל הדיונים, בשיתוף פעולה מלא.

יואב קיש: כל הזמן דעתן נשמעה, הוחשבה, ואני חושב שהייתה להן באמת תרומה מאוד משמעותית לחקיקה הזאת.

יואב קיש: ויותר מזה אני אגיד: אם היינו נתקלים בהתנגדות מאחת מראשי הרגולציה האלה זה היה עוצר את החקיקה, והיינו עוצרים לחשוב מה עושים עם כך.

יואב קיש: ולכן, זה הנושא של הרשויות הרלוונטיות, הרגולטור הרלוונטי.

יואב קיש: הנושא השני היה נושא השילוב של כמה גורמים בחקיקה הזאת, וראשית – כל הערוצים הייעודיים.

יואב קיש: מובן שהכול התחיל ממשבר מאוד משמעותי שהיה לערוץ 20, ואת המשבר הזה אנחנו מנענו.

יואב קיש: לא רצינו ואנחנו לא רוצים – ואין לי בעיה להגיד את זה פה – לא שייסגר ערוץ 20 ולא שייסגר אף ערוץ.

יואב קיש: אנחנו רוצים מגוון, אנחנו רוצים כמה שיותר ערוצים ורוצים לייצר סביבה רגולטורית שתאפשר זאת, וזה בדיוק מה שעשינו בוועדה.

יואב קיש: אנחנו הבטחנו שערוץ 20 לא ייסגר במשמרת שלנו, וכך יהיה.

יואב קיש: אותו דבר, דרך אגב, להלא TV.

יואב קיש: בוועדה שמענו את הלא TV – מי שלא מכיר, הערוץ שמשדר בשפה הערבית – אומר בצורה הכי ברורה: כמו שערוץ 20 הולך ונסגר, גם אני הולך ונסגר, ואם אתם לא תייצרו סביבה רגולטורית שתאפשר גם לי, ערוץ הלא TV, לשרוד, אני נסגר.

יואב קיש: וכך עשינו.

יואב קיש: ואני אומר לך, חבר הכנסת יואל חסון, ערוץ 20, ערוץ הלא TV, ערוץ 9 וערוץ 24 – כולם חשובים.

יואב קיש: לא נוותר על אף אחד מהם.

יואב קיש: פתרנו גם את הבעיה שהייתה קיימת בכך שקשת מחזיקה בערוץ 24, ופתרנו בעיות רבות לכל הערוצים הייעודיים, ובעצם ייצרנו פלטפורמה שמאפשרת להעביר את הערוצים הייעודיים מהרגולטור שלהם, שזה הכבלים והלוויין, לרשות השנייה.

יואב קיש: צריך להבין שערוץ מסחרי, המודל העסקי שלו מבוסס על פרסומות.

יואב קיש: הערוצים האחרים שנמצאים בכבלים ולוויין, יש להם מודל אחר, מודל תוכן כזה או אחר, שבין שמשולם דרך הוט ויס או דרך מנויים – יש כל מיני מודלים, אבל מודל של פרסומות, מודל מסחרי, מה שנקרא, בעצם קיים רק ברשות השנייה, ולכן המקום הטבעי של הערוצים הייעודיים היה אכן ברשות השנייה, וכך היה.

יואב קיש: זה המהלך שהובלנו.

יואב קיש: אנחנו מעבירים את אותם ערוצים ייעודיים – דרך אגב, ייעודיים בעי"ן, כן?

יואב קיש: כפי שהיו ברשות לכבלים ולוויין, מעבירים אותם לרשות השנייה.

יואב קיש: עשינו מהלך דרמטי של הקלת רגולציה.

יואב קיש: אני מאוד מאוד גאה במהלך הקלת הרגולציה.

יואב קיש: אנחנו באנו לחוק הרשות השנייה – והאמת, צריך לעשות חוק חדש, וצריך לעשות שינוי משמעותי בחוק, אבל הגענו מעולם של זכיינות לרישיונות; אנחנו בעצם בעולם של אחרי פיצול, עולם שיש בו היום שלושה ערוצים מסחריים משמעותיים גדולים, שמתמודדים ומתחרים אחד נגד השני, והחוק חוקק בתקופה שרק יצאו לזיכיון לערוץ 2.

יואב קיש: לא היה 10, בוודאי לא היו 12, 13, 14, שאנחנו מדברים עליהם עכשיו.

יואב קיש: ולכן עשינו שינוי, הובלנו שינוי מאוד משמעותי של הורדת המחויבות הכספית והגדרתה בהתאם למחזור ההכנסות.

יואב קיש: צריך להבין שמחזור ההכנסות עובד לשני הכיוונים: מצד אחד, כאשר מישהו מתחזק והכנסותיו גדלות, המחויבות שלו להפקות חיצוניות, לסוגה עילית, עולה וגדלה; מצד שני, ערוץ שנלחם על חייו והכנסותיו יורדות, אז המחויבויות שלו יורדות.

יואב קיש: היו לנו דיונים מאוד ארוכים עם נציגי היוצרים בעניין הזה, ובסוף הגענו לאיזה מתווה שהוא מתווה פשרה.

יואב קיש: לא כל היוצרים היו מרוצים ממנו, לא כל הערוצים המסחריים היו מרוצים ממנו, אבל הוא ייצב איזושהי מדיניות שבאה ואמרה: קודם כול, אנחנו מתחילים להתייחס למחזור הכנסות.

יואב קיש: אני אתן לכם דוגמה: נניח מחר אנחנו נהיה במציאות ששני ערוצים רוצים להתמזג, בגלל שהם לא מצליחים לשרוד, ואז ממצב של הכנסות, בוא נגיד, סביב ה-350-300 מיליון שקלים, אולי יותר, אנחנו מוצאים ערוץ אחד שממזג שניים, שהכנסותיו יכולות להגיע גם ל-600 מיליון שקלים.

יואב קיש: אם הוא היה מוגבל לסכום הכספי כפי שהיה בחוק הקודם, הוא עדיין היה צריך לשדר רק סוגה עילית ב-60 מיליון שקלים.

יואב קיש: ברגע שהעברנו את זה למחזור, לאחוז מההכנסות, אז כמובן ההשקעה שלו בסוגה עילית תעלה ביחס ישיר להכנסות הממוזגות.

יואב קיש: וההפך – אם בסוף אנחנו נראה שהערוצים מפסידים וההכנסות יורדות, אז נכון, הנטל הכספי עליהם בתחום של היצירה ירד ויקטן.

יואב קיש: המהלך הזה של הקלת הרגולציה, ששילב שינוי משמעותי בכל מה שנקרא מהות הליבה של הרשות השנייה, סעיף 5, שבו הגדרנו בעצם את תפקיד הרשות השנייה, וסעיף 24, שבו הסמכויות הנגזרות מכך, זה שינוי תפיסתי משמעותי.

יואב קיש: יש לי הרגשה שחבר הכנסת דב חנין יגיד שהוא לא מסכים לזה, אבל אנחנו הלכנו ואמרנו: אנחנו מורידים את הרגולציה הזאת; אנחנו נכנסים לעולם מסחרי, עולם של תחרות, מקילים את העבודה הזאת, וזה מאוד מאוד משמעותי.

יואב קיש: אפיק נוסף שחשוב לומר – – –

נחמן שי: עשיתם בשבועיים מה שמדינת ישראל עשתה בשש שנים.

יואב קיש: מה?

נחמן שי: הצלחתם בשבועיים לקלקל מה שמדינת ישראל עשתה בשש שנים.

יואב קיש: למה שבועיים?

יואב קיש: למה שש?

יואב קיש: אנחנו עובדים על זה מעל חודשיים.

יואב קיש: המדינה כבר 20 שנה – – –

אמיר אוחנה: – – – מה שלא עשו 30 שנה.

יואב קיש: המדינה, 20 שנה – אני מסכים להערתו של חבר הכנסת אוחנה.

יואב קיש: מה שלא עשו בחוק הזה 20 שנה עשינו בחודשיים, ואני חושב שיש פה מהלך מדהים – – –

קסניה סבטלובה: למה לא נרתמתם לערוץ 9 – – –

יואב קיש: מה?

יואב קיש: מה הבעיה עם ערוץ 9?

קסניה סבטלובה: למה ב-2014, כשערוץ 9 נקלע לקשיים מאוד כבדים – – –

יואב קיש: אני לא הייתי חבר כנסת ב-2014.

קסניה סבטלובה: – – – 2015.

קסניה סבטלובה: למה חיכיתם לערוץ 20?

קסניה סבטלובה: למה חיכיתם לבוא מהמקום הזה דווקא לערוץ 20?

יואל חסון: כי רק ערוץ 20 מעניין אותם.

יואב קיש: ערוץ 9 – – –

קסניה סבטלובה: – – –

יואב קיש: אז בואי אני אספר לך, חברת הכנסת קסניה סבטלובה: ערוץ 9 ישב בכל הדיונים, שמענו את כל העמדות שלו, התחשבנו.

יואב קיש: את יכולה לשאול אותם.

יואב קיש: אני חושב שגם מהם תשמעי – – –

קסניה סבטלובה: לפני כן לא נרתמתם.

קסניה סבטלובה: הייתם נרתמים לערוץ 9, לא לערוץ 20.

יואב קיש: גם מהם תשמעי שהם מרוצים מהתוצאה הסופית; אני לפחות כך הבנתי.

יואב קיש: ואני רוצה להגיד – אתם יודעים, במיוחד בענף התקשורת מתחילות להיות פה כל מיני אמירות וכל מיני דברים.

יואב קיש: קודם כול, אני שמח שזה הגיע לדיון אחרי שדנו בחוק חינוך, בנושא של חינוך, בנושא של חקלאות, והגענו לתקשורת בסוף סדר-היום.

יואב קיש: אני לא יודע אם זה אומר משהו, איפה החשיבות בכנסת, אבל – – –

יואל חסון: אתם החלטתם, מה אתה מקשקש?

יואל חסון: אתם שמתם בסוף סדר-היום.

יואב קיש: לא, מה אתה רוצה?

יואל חסון: מה אתה מדבר כאילו אתה לא יודע?

יואב קיש: זה סימן – – –

יואל חסון: על מי אתה כעובד?

יואב קיש: זה סימן שאנחנו לא רואים בזה שיא הדחיפות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – היית צריך להדפיס את הפונץ'-בננה.

איילת נחמיאס ורבין: אל תעשה מזה אידיאולוגיה.

יואב קיש: אני לא עושה שום עניין.

יואב קיש: אני רציתי להגיד – – –

יואל חסון: – – –

יואב קיש: רציתי להגיד לחברת הכנסת קסניה סבטלובה שכל נושא הערוצים הייעודיים היה מאוד מאוד בעייתי.

יואב קיש: אנחנו הסדרנו ללא הבדל בין ערוץ 9 וערוץ הלא וערוץ 20 – לכולם – – –

קסניה סבטלובה: ארבע שנים היה הערוץ בקריסה ממש.

קסניה סבטלובה: למה עכשיו?

יואב קיש: מה?

קסניה סבטלובה: למה לא לפני שנתיים?

יואב קיש: הטריגר – ואת זה אני לא מסתיר – – –

קסניה סבטלובה: הממשלה הנוכחית כבר מסיימת שלוש שנים.

יואב קיש: את הטריגר אני לא מסתיר.

קסניה סבטלובה: – – –

יואב קיש: ברגע שהיה ערוץ טלוויזיה שהודיע על שימועים ועל פיטורים – אני מסכים איתך.

קסניה סבטלובה: 75% פוטרו ב-2015-2014.

יואב קיש: אני מסכים איתך, אבל אף ערוץ לא עמד בפני סגירה.

יואב קיש: אנחנו לא רצינו שהערוץ ייסגר.

יואב קיש: עכשיו אני רוצה לחזור רגע להקלת הרגולציה.

יואב קיש: המהלך הזה גם מאפשר לנו לפתוח את השוק הזה לשחקנים נוספים.

יואב קיש: הגדרנו הגדרה של ערוץ זעיר; ערוץ זעיר יהיה פטור כמעט מכל מחויבות כספית בהשקעה, בוודאי בתוכן, ויאפשר לשחקנים נוספים להיכנס ולהיות מעורבים בשוק הזה.

יואב קיש: זה פוטנציאל צמיחה מאוד משמעותי לשחקנים חדשים, וברגע שהם יעברו גודל מסוים, סף מסוים, שהם יהיו מספיק משמעותיים, אז גם הם יהיו מחויבים להשקעה, כמובן, כמו כל הערוצים הגדולים האחרים.

יואב קיש: אני רוצה – – –

נחמן שי: חוץ מנזק לא עשיתם שום דבר.

יואב קיש: מה?

נחמן שי: חוץ מנזק לא עשיתם שום דבר.

יואב קיש: טוב.

יואב קיש: אתה יודע מה?

יואב קיש: אמרתם את זה גם על מתווה הגז, אני חייב להגיד לך.

יואל חסון: ומה קרה?

יואב קיש: ומה קרה?

יואב קיש: 15 מיליארד דולר נחתמו רק עכשיו.

יואב קיש: אבל בסדר, בשבילכם זה לא משנה.

יואב קיש: לא קרה כלום.

יואב קיש: מדינת ישראל עדיין ממשיכה להפסיד.

יואב קיש: הכלכלה פה מצוינת – – –

יואל חסון: זה ראש ממשלה מושחת.

יואב קיש: הכלכלה פה מצוינת, יחסי החוץ מצוינים, הביטחון – כל זה, ובסוף, מה קרה?

יואל חסון: – – – וראש ממשלה מושחת.

יואב קיש: כל אחד – – –

יואל חסון: ראש ממשלה מושחת.

יואב קיש: כל אחד – אתה, אל תאשים.

יואב קיש: אנחנו עוד נחכה ונראה.

יואל חסון: כל זה – היינו צריכים ראש ממשלה מושחת.

יואב קיש: אנחנו עוד נחכה ונראה.

יואב קיש: אתה, אל תאשים.

יואב קיש: אתה כבר הפכת להיות השוטר, החוקר, השופט.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: לא.

יואב קיש: אנחנו מכירים אותך, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אני קורא עיתונים, קורא המלצות משטרה.

יואב קיש: "השופט יואל חסון", אני אקרא לך מעכשיו.

יואל חסון: לא, "כבודו".

יואל חסון: אתה יכול לקרוא לי "כבודו" אם אתה רוצה.

יואב קיש: בסדר.

קסניה סבטלובה: והמוציא לאור בנימין נתניהו.

יואב קיש: השופט והמוציא לאור חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: מר נתניהו.

יואב קיש: בסדר.

יואל חסון: מתברר שהוא עורך ראשי.

יואב קיש: אני אומר לכם, חברים, העבודה – – –

קסניה סבטלובה: המוציא לאור והעורך הראשי והעיתונאי.

יואב קיש: העבודה על החוק הזה ארכה חודשיים, ארכה מעל 60, 70 שעות עבודה.

יואב קיש: אנחנו עשינו השקעה מאוד משמעותית בכל הנושאים; כל מי שבא מהציבור דיבר, והקשבנו לכולם.

יואב קיש: אתה יודע מה?

יואב קיש: הינה, יואל חסון, אני לא מתבייש להגיד לך, ישבתי עם כל המנכ"לים של הערוצים המסחריים, עם כל המנכ"לים של הערוצים הייעודיים; עם שתי היושבות-ראש, יושבת-ראש הרשות השנייה ויושבת-ראש הכבלים והלוויין; גם עם היוצרים האתיופים שבאו לדבר – עם כולם אני ישבתי, ואני לא מתבייש להגיד לך.

יואל חסון: מה קיבלת בתמורה?

יואב קיש: כלום.

יואל חסון: סיקור בעלון של האתיופים?

יואב קיש: כלום.

יואב קיש: כלום, חבר הכנסת יואל חסון.

יואב קיש: אתה אולי רגיל לבקש דברים בתמורה; אני עשיתי את הדבר הנכון לשוק התקשורת במדינת ישראל, עם האיזונים הנדרשים.

יואב קיש: עם האיזונים הנדרשים.

יואב קיש: והגיע הזמן שתפסיק להתלהם פה ולהיות פופוליסט, אחרת לא תעשה פה כלום.

יואב קיש: אתה יודע מה?

יואב קיש: אם אתם הייתם מחזיקים במושכות, לא היה קורה כלום.

יואב קיש: הגיע הזמן שיעשו פה, ואני גאה להיות זה שמוביל את החקיקה הזאת.

יואב קיש: אני גאה שהשלמנו את החקיקה הזאת.

יואב קיש: את התודות אני אומר אחר כך, אחרי שנסיים.

יואב קיש: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת קיש.

אחמד טיבי: יש הסתייגות.

אחמד טיבי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן כבל: כמה דוברים יש, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: חמישה דוברים.

איתן כבל: כמה?

אחמד טיבי: חמישה מסתייגים.

איתן כבל: ספרת את זה בערבית.

איתן כבל: כמה בעברית?

איילת נחמיאס ורבין: חמסה.

אחמד טיבי: חמסטאש.

איילת נחמיאס ורבין: חמסטאש?

איילת נחמיאס ורבין: אה, חמסטאש דקיקה.

אחמד טיבי: 45 דקות.

איילת נחמיאס ורבין: בתימנית אני לא יכולה, כבל.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לומר משהו בתחילת דבריי.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת איתן כבל, ידידי, רעי, והייתי גם אומרת "המורה שלי פה בכנסת", אני לא לגמרי בטוחה שאתה ואני, אילו היינו יושבים בשבוע שעבר לילה אחר לילה בוועדה בראשות חברנו חבר הכנסת קיש, כשאנחנו כבר שומעים ויודעים מה שאנחנו יודעים על פרשת וואלה ובזק – אני לא בטוחה שהתחושות שלנו היו דומות.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר שזאת לא סערה בכוס מים, זאת לא סערה בכוס תה; זאת סערה אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: ענני-עננים ענקיים משחירים את השמיים שלנו בכל מה שנוגע לעולם התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר קטן.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אירוע חסר – – –

דב חנין: – – – את החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אירוע חסר משמעות – אני מודה לך, חבר הכנסת דב חנין.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אירוע חסר משמעות, זה אירוע דרמטי בעולם התקשורת של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה להגיד לכם, יש דבר אחד שאני בהחלט מסכימה איתך, חבר הכנסת קיש: מאז ומעולם – מיום כניסתי לכנסת אני נפגשת כמעט עם כל מי שמבקש לדבר איתי, בוודאי בתחום רווי אינטרסים כמו נושא התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת כבל נוהג בוועדת הכלכלה באותה צורה, וכמו שאמרתי, הוא מורי ורבי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת שאנחנו אנשים מספיק חזקים, מספיק מנוסים, ויודעים לסנן ובאמת להחליט מה ענייני ומה ניגוד אינטרסים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך להגיד, חבר הכנסת קיש, אני באמת באמת משתדלת להבין את נקודת המבט שלך, אני אפילו אולי יכולה להבין אותה בנקודות מסוימות, אבל שנינו יודעים, ולמעשה כל חברי הוועדה יודעים, שאילו הצעת החוק של חברת הכנסת השכל – וצריך לתת לה קרדיט על כך – הייתה באה עם משפט אחד:

איילת נחמיאס ורבין: החוק להצלת ערוץ 20 לנצח-נצחים, ישדר חדשות, אקטואליה וכל מה שהוא רוצה, וזה מה שהייתה המליאה נדרשת להעביר, הייתם מצליחים להעביר את החוק הזה.

שרן השכל: זה לא רק זה, זה גם – – –

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת השכל, בואי נסכם ככה: מכיוון שלך יש הזמן שלך, המוצדק, בואי נחליט שאנחנו לא מפריעות אחת לשנייה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה להקשיב לך ברוב קשב, ואני מבטיחה לך לעשות – – –

יואב קיש: רשמתי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מבטיחה – ככל הזכור לי, גם לך לא הפרעתי – אני מבטיחה לך שאתייחס גם לערוצים, להלא ולערוץ 9.

איילת נחמיאס ורבין: זה כבר תוצאה, צריך להגיד, גם של התעקשות שלנו, לא התעקשות שלכם, כי אנחנו הבהרנו.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להציל את ערוץ 20 – בסדר, אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא רוצים לסגור ערוצי טלוויזיה במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, האירוניה של הדבר הזה, שהערוץ עם האידיאולוגיה המאוד-ימנית – ואני לא פוסלת שום אידיאולוגיה, אבל עם האידיאולוגיה המאוד-ימנית הזאת ניצל במידה רבה בזכות הערוץ הערבי.

איילת נחמיאס ורבין: וההפך, אגב, הוא גם נכון, וצריך לומר את זה: גם הערוץ הערבי ניצל במידה לא מבוטלת – וחבר הכנסת טיבי, יושב-ראש הישיבה, נכח בדיונים האלה במטרה להציל את הלא TV.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה שאנחנו נזכור שעדיין יש הבדלים מהותיים בין ערוץ הלא וערוץ 9, ואפילו ערוץ המוזיקה, לבין ערוץ 20: אלה ערוצים שמיועדים למגזר מאוד מאוד מצומצם, מגזר שפתי, וערוץ 20, שקיבל עכשיו, שמקבל עכשיו היתר לשדר חדשות, אני רוצה להגיד כמעט ללא מעטפת הגנה מפני המנהלים שלו – הצלחנו לעשות משהו בעניין הזה, אבל אני אומרת לחבר הכנסת קיש, ואתה יודע שאני עדיין לא שבעת רצון מהמנגנון שהשגנו – ערוץ 20 נמצא במקום אחר, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו באמת קיבלנו, כהחלטה אסטרטגית – ואני מניחה שחבר הכנסת כבל יאשר את דבריי כשהוא יעלה לדבר – אנחנו אמרנו:

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא ניתן את ידינו לסגירת ערוץ במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: מעבר לערוץ הלא ולערוץ דובר הרוסית, אנחנו אמרנו: אוקיי, כל שוק התקשורת משתנה לנגד העיניים שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אנחנו בנינו קונסטרוקציה; נבנתה קונסטרוקציה על ידי הקואליציה – ואדוני השר קרא, אני מתנצלת, עד עכשיו לא התייחסתי אליך; אני מבטיחה לייחד לך כמה משפטים, אבל אני רוצה להגיד לך: אתם בניתם פה קונסטרוקציה אבסורדית כמעט, ללא מדיניות ממשלתית מושכלת, בנושא שוק התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: ואתן לך דוגמה לדבר הכי מקומם בעיניי: אתם החלטתם ש-74% זה בסדר שיוחזקו בידי בעלים זר, דבר שאפילו בארצות הברית הקפיטליסטית לא קיים, וגם בעלים יחיד יכול להיות 74%.

איילת נחמיאס ורבין: אבל – – –

איוב קרא: קיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא קיים בארצות הברית.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול לקבל אישור מה-FCC.

איילת נחמיאס ורבין: השר קרא, תבדוק אותי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אגיד לך מה חמור בעיניי, אחי?

איילת נחמיאס ורבין: נניח שאין לזה תג שם, לבעלים של ה-74% – אגב, היום אנחנו הסברנו לחלק מחברי סיעתנו שדווקא ערוץ בלתי צפוי הוא ערוץ שעשוי להיתקל בבעיה הזאת אם לא ייתנו לרכוש אותו, דווקא מערוצי הברודקאסט, אבל נשים את זה בצד, כי אנחנו כל הזמן ניסינו להבין מי תג השם שאתם רוצים לשים ליד ה-74% האלה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הדבר שהכי הפריע לי.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר שהכי הפריע לי – חבר הכנסת כבל שמע אותי, וחבר הכנסת קיש יודע שאני ביקשתי את זה כמה פעמים:

איילת נחמיאס ורבין: חוות דעת מהיועץ המשפטי לממשלה בנושא הבעלויות האלה; חוות דעת של משרד האוצר שנותנת לזה גיבוי; חוות דעת ממשרד המשפטים שנותנת לזה גיבוי.

איילת נחמיאס ורבין: לא משרד האוצר ולא משרד המשפטים נתנו גיבוי.

איילת נחמיאס ורבין: להפך, הם חזרו ואמרו והתעקשו שאין שינוי מהמדיניות שלהם ושהם עומדים מאחורי המדיניות הקיימת בנושא שוק התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל במקום לעשות את המאמץ – הראוי, אגב, הראוי – לבוא ולהסביר לנו מדוע הגיעה העת לשנות את המבנה של הבעלות במדינת ישראל, לתת יותר אחוזים לבעלות זרה, לתת יותר אחוזים לבעלות יחיד – דבר מסוכן, אגב, מאין כמוהו, לא רק לפלורליזם התקשורתי שבשמו לכאורה אתם נלחמים; ואני מאמינה לחברת הכנסת השכל, שבגין העניין הזה הגישה את החוק הזה – לא.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מאפשרים לערוצים להישען על בעלים אחד ויחיד, וזה דבר מסוכן מאין כמוהו לפלורליזם וגם למצב הפיננסי של הערוצים הלאה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם שפה הייתה בעיה אמיתית, ואתם לא טיפלתם בה כמו שצריך, אדוני השר, עם כל הכבוד, ואני התעקשתי על הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רגע לחזור לנושא שידורי החדשות, שבאמת מבחינתנו היה ליבת העניין.

איילת נחמיאס ורבין: גם אנחנו אמרנו: רגע, איך אנחנו נבקש מערוצים ייעודיים קטנטנים, שחלקם, המחזור שלהם 3 מיליון שקלים בשנה, איך נבקש מהם לעשות חברת חדשות?

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם באמת, בלב כבד, בלב כבד אנחנו הסכמנו לכל מיני דברים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה להגיד לך, חברת הכנסת השכל, שאחד הדברים שהכי הקפיצו אותי זה כשאת באת בדיון האחרון וביקשת להסיר מתוך תפקידי הרשות השנייה וסמכויותיה, מכל הדברים, את שמירת האתיקה בשידורים ושידורי פרסומות.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד מהדברים הכי קריטיים והכי מהותיים, לא רק בשידורי חדשות, בכלל בשידורים; לא רק בשידורי ערוצים ייעודיים, גם בשידורי ברודקאסט, בכל פלטפורמה.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד הדברים הכי קריטיים.

איילת נחמיאס ורבין: אתיקה מקצועית – לזה אנחנו זקוקים בשידורים שאני רוצה שהילדים שלי יצפו בהם, שכולנו רוצים לצפות; שאנחנו נדע שמה שאנחנו צופים בו – שאנחנו יכולים לסמוך עליו, גם אם אנחנו מעדיפים ערוץ שמשדר את האידיאולוגיה שאנחנו רוצים להישען עליה.

עודד פורר: זה לא התקבל.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת פורר, אני יודעת שזה לא התקבל, אבל אני מאוד התקוממתי על הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תבין משהו, כי כשאנחנו בסוף הלכנו ואמרנו שאי-אפשר להקים חברת חדשות בערוצים ייעודיים, אנחנו ניסינו לייצר הפרדה בין ההנהלה לבין העריכה החדשותית.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, צריך להבין ולהיות ער שאנחנו פה עשינו פשרות מאוד מאוד גדולות.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה שיובן באיזושהי צורה אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שבאמצעות הדח"צים שאנחנו החלטנו למנות – וצריך להגיד: גם על זה היה ויכוח מאוד מאוד גדול, וכל הזמן הלכו לערוץ 20 ושאלו אותו: רגע, זה בסדר לכם שני דח"צים?

איילת נחמיאס ורבין: לא – לא, אז אוקיי, אז דח"צ אחד שממונה על ידי הרשות השנייה ודח"צ אחד שמאושר על ידי הרשות השנייה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, עם כל הכבוד, אנחנו הרגולטור שלהם ולא ההפך.

איילת נחמיאס ורבין: גם אם רוצים להציל אותם, חבר הכנסת קיש – ולזה התייחסו פה חלק מחברי הכנסת, ולזה התייחס אולי חבר הכנסת יואל חסון, לתחושה הזאת שיש פה מישהו שמנהל אותנו; הזנב מכשכש בכלב, וזאת לא הכוונה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה לסמוך עליך שזאת לא הכוונה שלך, אבל התחושה בסופו של דבר היא שפה יותר מדי אנחנו נאלצנו להסתמך על מה שטוב להם.

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט, צריך להקשיב, צריך לשמוע, אנחנו גם מצאנו דרכים לסייע לברודקאסטים – גם לפלטפורמה הרב-ערוצית וגם לבעלות הרישיון – כי אני חושבת באמת שהן מתחרות בשוק אחר מכפי שהיה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לזכור שהם עברו לרישיונות רק בנובמבר, אז זו סיטואציה מאוד מאוד מורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: בצד כל הדברים האלה, כפי שאמרתי, אני בלב כבד מאוד מאוד גם בנושא הבעלות וגם בנושא החדשות.

איילת נחמיאס ורבין: הלכנו בעניין הזה באיזושהי רמה, לפחות בתחושה שלנו, של קדושה, של קדושת השידורים.

איילת נחמיאס ורבין: מדורת השבט, או כל מדורות השבט שאנחנו מנסים ליצור בעולם פלורליסטי יותר – זו דאגה של כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להקדיש מילה ליוצרים.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל פעם חזרתי על משפט שהוא מאוד מאוד לא פשוט; אני כל הזמן אמרתי: היוצרים הם בתחתית שרשרת המזון.

איילת נחמיאס ורבין: תוך כדי התהליך, חבר הכנסת קיש, אני לא יודעת אם אתה שמת לב, אחת מהזכייניות – –

יואב קיש: שמתי לב.

יואב קיש: בטח, זה – – – קשת.

איילת נחמיאס ורבין: אחת מהן, קשת.

איילת נחמיאס ורבין: קשת, לא רשת.

איילת נחמיאס ורבין: – – קשת, חתמה על הסכם עם איגוד עובדי הטלוויזיה והקולנוע.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד, זה אחד הדברים הכי משמעותיים שקרו פה.

יואב קיש: זה, אגב, בזכות הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא בזכות הוועדה, אבל אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, נגיד שזה בזכות הוועדה.

יואב קיש: בלי הוועדה אני לא יודע אם זה היה קורה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת ככה, אבל אתה יודע מה, יואב?

איילת נחמיאס ורבין: אם אתה מרגיש שזה בזכות הוועדה, אני מפרגנת לך את זה.

איילת נחמיאס ורבין: הם היו במשא ומתן ממושך, אבל אני מפרגנת לך את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו אחר.

איילת נחמיאס ורבין: עצם העובדה שהתעשייה יוצרת לעצמה סטנדרט ואומרת: זאת הרגולציה העצמית, אלה הזכויות לעובדים שעובדים אצלי בענף – זה אחד הדברים הכי קריטיים שקרו כאן, וצריך באמת לטפוח על השכם גם להם וגם לאיתמר אביטן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך, אני לא סתם אמרתי כל הזמן שהם בתחתית שרשרת המזון, יואב.

איילת נחמיאס ורבין: בכל פעם שהיצירה המקומית הייתה מאוימת על ידי אחוזים פה, כסף פה ואחוזים פה – צריך להבין, זה עובדים שמפוטרים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני יודעת שזה חשוב לך, אבל אם זה חשוב לך, זה כל הזמן היה צריך להיות לנגד עינינו.

יואב קיש: – – – תודה.

איילת נחמיאס ורבין: ואותי זה מאוד מאוד הטריד.

איילת נחמיאס ורבין: ההסכם הזה צריך – אני מקווה מאוד שכולם יחתמו על הסכם כזה עם איגודי העובדים, אבל אני אומרת: באמת, צריך להבין שהמצוקה שלהם היא מצוקה מאוד גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: ובגלל זה, אגב, הם אלה שדחפו לזה שלא יהיה תוכן שיווקי בדוקומנטרי.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד הדברים החשובים שבכל זאת הצלחנו לשמור כאן.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, יואב, אני הרגשתי – –

יואב קיש: למה, מישהו התכוון – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – שלפעמים – – –

יואב קיש: איילת – – – אל תגידי לי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: יואב, יואב, חבר הכנסת קיש, אל תפריע לי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול לעלות עוד הפעם.

איילת נחמיאס ורבין: אל תפריע לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת – אני הגעתי למצב שבו בהחלט שקלו לתת לדוקומנטרי תוכן שיווקי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר שלא – מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: אני בכלל גם לא אמרתי – עם כל הכבוד, סליחה, לא אמרתי שזה בכלל היית אתה, אז מה אתה קופץ ישר?

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שעצם – – –

יואב קיש: מה לעשות, הייתי יושב-ראש הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל עצם המחשבה זו מחשבת עוועים, לשים תוכן שיווקי בדוקומנטרי, בתוכניות תחקיר, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אילנה דיין, עם כל הכבוד, לא זקוקה לתוכן שיווקי.

איילת נחמיאס ורבין: גם אם יש כאן חברי כנסת שלא כל כך אוהבים את התוכניות שהיא עושה, זה לא ממש משנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים, ברשותכם, בשני דברים שקרו כאן היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני בעצם אומר עוד מילה לסיכום.

איילת נחמיאס ורבין: זה חוק מאוד מאוד מורכב; כלונסאות, סנדות של צופים – אני לא יודעת מי מכם עשה קשרים בצופים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאושרת מהתוצאה, אני רוצה שזה יהיה ברור.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו כמה הסתייגויות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מאוד מאוד השתדלנו לעבוד בשיתוף פעולה עם יושב-ראש הוועדה, בסופו של דבר, במטרה להוציא תחת ידינו את החוק הפחות-גרוע בנסיבות העניין, ושבאמת ננסה לסייע.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד, ואני אומרת את זה גם להגנתך, במידה מסוימת: כמות האינטרסים בשוק הזה היא גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד מאוד מאוד מורכב.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי הרבה יותר שמחה, אבל, חבר הכנסת קיש, אם באמת היו לי חוות הדעת שאני ביקשתי מהיועץ המשפטי לממשלה וממשרדי הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים בשני דברים שלי – – –

נחמן שי: ולא קיבלת את חוות הדעת?

איילת נחמיאס ורבין: לא קיבלתי את חוות הדעת עד עצם היום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסכם בשני דברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות, קודם כול, לחברי הכנסת הרבים במליאה הזאת, כמעט 50, שהצטרפו למכתב שבו אני פונה לראש הממשלה ושר החוץ ומבקשת ממנו להחזיר את השגרירה אנה אזרי מפולין להתייעצויות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חשבתי שצריך לנקוט בעניין הזה הרבה מאוד זהירות.

בצלאל סמוטריץ': גם לראש הממשלה וגם לשר החוץ?

איילת נחמיאס ורבין: חשבתי שצריך לנקוט בעניין הזה הרבה זהירות, אבל אני אומרת לכם, באמת, מרגע שראש ממשלת פולין מורבייצקי החליט להסביר לנו שפושעים פולנים ופושעים יהודים זה אותו דבר, אני חושבת שאנחנו בבעיה מאוד מאוד גדולה, כי זה מתחיל מלמעלה.

איילת נחמיאס ורבין: והדבר האחרון שבו אני רוצה לסיים: יש כאן חבר כנסת מאוד מתוק, שאני לא אנקוב בשמו, משום שאני לא רוצה שהוא יקבל הודעה אישית, אבל יש לי מחלוקת עמוקה עמוקה עמוקה איתו.

איילת נחמיאס ורבין: מתוק ככל שיהיה ואיש נהדר ככל שיהיה, לא מקובלת עליי המחשבה שאפשר להיות ידיד ישראל ושונא יהודים.

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר לעמוד לצידה של ישראל ולהיות אנטישמי, ואי-אפשר לתת את ידינו לאנשים, לממשלות – אין לי שום בעיה עם ממשלות לאומיות; יש לי בעיה עם ממשלות לאומניות; יש לי בעיה עם ממשלות שמחליטות שמהגרים הם אנשים מגונים; יש לי בעיה עם ממשלות שמחליטות שיהודים הם אנשים בעייתיים; יש לי בעיה הרבה פעמים עם אנשים שמנסים להתנקות מהעבר שלהם בצורה מעוותת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אגלה לכם סוד: אני יו"ר שדולת הידידות ישראל-יוון.

איילת נחמיאס ורבין: יוון לא הייתה חשודה בניקיון מוחלט מאנטישמיות, אבל ממשלת יוון השמאלנית היא שעושה את התהליך של ההכרה הטוטלית בעברה המורכב של יוון, בלי שהיו שם מחנות השמדה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הייתה שם מספיק קטסטרופה – זאת הקהילה שנמחקה באופן המשמעותי ביותר ביחס לגודלה בכל אירופה.

איילת נחמיאס ורבין: הם אלה שמקימים את מוזיאון השואה בסלוניקי, והם אלה שמתמודדים עם העבר הקשה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה מדבר עם השגרירה שלנו ביוון – יש לנו, אגב, שגרירה מעולה שם – אתה שומע את השיחות ואתה מבין ממנה כמה זה מורכב עם חלק מהמנהיגים שם, וכמה צריך לדבר עם מי שצריך לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: ולא לדבר ולא לפחד שלא לדבר עם מי שלא צריך לדבר איתם – עם אותם אנשים שלא חוזרים אחורה מהמנהגים המגונים שלהם, מההתבטאויות האנטישמיות שלהם, ממנהגי מועל היד האיומים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: לא אלה חברינו, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, ישראל הוקמה כחוף מבטחים לעם היהודי.

איילת נחמיאס ורבין: המחויבות שלנו לזיכרון השואה חייבת להיות אבסולוטית וחסרת פשרות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא צריכים לפחד לעמוד על זה.

איילת נחמיאס ורבין: זו לא רק זכותנו, זאת חובתנו, ובחובתנו זו אני אסיים את נאומי היום.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין, חמש דקות – עשר?

אחמד טיבי: אתה חייב עשר, דב?

דב חנין: חייב.

יהודה גליק: איילת, באתי במיוחד לשמוע אותך.

אחמד טיבי: אם אתה חייב – – –

יהודה גליק: בכוונה באתי לשמוע אותך, אפילו שידעתי שתדברי שטויות.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני לא אמרתי שאתה מדבר שטויות?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אתה מדבר שטויות.

יהודה גליק: כי את אומרת על בן אדם שהוא אוהב ישראל שהוא שונא ישראל.

דב חנין: כשהם יסיימו את הדיון שלהם, אני אתחיל.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה – – –

קסניה סבטלובה: הוא אוהב ישראל ושונא יהודים.

יהודה גליק: כי איילת אמרה.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שאתה – – –

אחמד טיבי: האם לקרוא את שניכם לסדר?

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון.

יהודה גליק: הרצל אמר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: החוק הזה הוא חלק מסיפור מאוד גדול – החוק הזה הוא חלק מתוכנית ההשתלטות של נתניהו על התקשורת.

דב חנין: ועמיתיי חברי הכנסת, לא מדובר בתוכנית סודית; מדובר בתוכנית שסיפרו עליה לציבור ואפילו לכנסת בצורה פתוחה.

דב חנין: כך כתוב בהסכם הקואליציוני: הממשלה תנהיג רפורמות מקיפות בשוק התקשורת.

דב חנין: סיעות הקואליציה מתחייבות לתמוך ברפורמות האלה.

דב חנין: כמו כן, סיעות הקואליציה וחבריהן לא יתמכו בהצעות חוק בתחום התקשורת בלא אישור שר התקשורת.

דב חנין: סיעות הקואליציה וחבריהן יתנגדו לכל יוזמה או הצעה בתחום התקשורת ששר התקשורת יתנגד לה.

דב חנין: זה סעיף ייחודי וחסר תקדים בהיסטוריה של ישראל.

דב חנין: מיהו שר התקשורת?

דב חנין: מי מתעקש להיות שר התקשורת?

דב חנין: ראש הממשלה בנימין נתניהו לא היה מוכן לתת את התיק הזה אפילו לנאמני הנאמנים.

דב חנין: רק כאשר לא הייתה לו ברירה, אדוני השר קרא, רק כאשר ממש לא הייתה לו ברירה, הוא היה מוכן להעביר את התיק הזה לנאמן כמוך.

דב חנין: אבל נאמנים דומים, שכיהנו או רצו לכהן בתפקיד הזה קודם לכן, לא קיבלו את הזכות.

דב חנין: כי לנתניהו יש אובססיה לתקשורת, ונתניהו מאמין שהשליטה בתקשורת תהיה שליטה בפוליטיקה.

דב חנין: ג'ים מוריסון אמר בזמנו: מי ששולט בתקשורת, שולט במוח.

דב חנין: נתניהו מאמין בזה.

דב חנין: ונתניהו מקדם תוכנית השתלטות מאוד אפקטיבית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כדי לראות את התמונה כולה, צריך ללכת לפי המספרים.

דב חנין: נתחיל במספר 10 – ערוץ 10.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו מדבר כך על ערוץ 10, שהיה ביקורתי כלפיו – שימו לב, זה ציטוט: פעלתי לסגור את ערוץ 10.

דב חנין: אילולא הנחיית היועץ המשפטי לממשלה הערוץ היה נסגר.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו ניהל מלחמה נגד ערוץ טלוויזיה כיוון שערוץ הטלוויזיה הזה היה ביקורתי כלפי ראש הממשלה.

דב חנין: ראש הממשלה הפעיל את כוחו כדי לסגור ערוץ טלוויזיה שהיה ביקורתי כלפי ראש הממשלה.

דב חנין: נעלה מספר אחד – 11, רשות השידור.

דב חנין: נתניהו ניהל מלחמה לסגור את רשות השידור.

דב חנין: הוא ניהל מלחמה כדי להחליף אותה בתאגיד שידור ציבורי, ואחר כך ניהל מלחמה כדי לסגור את תאגיד השידור הציבורי.

דב חנין: שר התקשורת קרא אמר בגלוי: לא צריך שידור ציבורי.

דב חנין: בשביל מה צריך שידור ציבורי?

איוב קרא: לא נכון.

דב חנין: הם ניהלו ומנהלים מלחמה נגד השידור הציבורי, כדי לסגור קודם את רשות השידור ואחר כך את תאגיד השידור, כדי להשתלט על חברת החדשות הציבורית, כדי לייצר תקשורת כפופה לממשלה במקום ערוץ ציבורי פתוח וכללי.

דב חנין: נעלה מספר – 22.

דב חנין: ראש הממשלה פעל לפצל את ערוץ 2.

דב חנין: הפרד ומשול, פצל והחלש, וכך תוכל להשתלט.

דב חנין: לא היה שום רציונל כלכלי או אחר, לא היה שום רציונל תקשורתי, בפיצול ערוץ 2 לשני ערוצים.

דב חנין: שני הערוצים האלה מאוד מתקשים כרגע.

דב חנין: אבל זאת בדיוק הייתה המטרה של ראש הממשלה נתניהו – תקשורת מפוצלת, תקשורת חלשה, תהיה תקשורת נוחה יותר.

דב חנין: כך הוא האמין.

דב חנין: בואו נעלה במספרים שלנו – 99, ערוץ הכנסת.

דב חנין: אתם זוכרים את המהלך להעביר את ערוץ הכנסת לשליטת ערוץ 20, ערוץ הבית של נתניהו?

דב חנין: הרי זה מהלך שרק בהתערבות בית המשפט נעצר.

דב חנין: נעלה מספר אחד – 2000, תיק 2000, תקשורת, כמובן.

דב חנין: ראש הממשלה והדיל המושחת שלו עם מו"ל ידיעות אחרונות, כדי שידיעות אחרונות יבטיח שראש הממשלה נתניהו ימשיך בתפקידו ויהיה ראש ממשלה.

דב חנין: וראש הממשלה היה מוכן, במסגרת הדיל הזה, לצמצם את העיתון שהוא קיבל במתנה, מתנה של מאות מיליונים – לא של מיליון אחד בסיגרים ובבקבוקי שמפניה, אלא מתנה של מאות מיליונים שהוא קיבל מהאדון שלדון אדלסון.

דב חנין: הוא היה מוכן לוותר קצת, לסגור קצת, לצמצם קצת את ישראל היום כדי להגיע לדיל מוצלח עם ידיעות אחרונות.

דב חנין: נעלה במספר – 4000, שוב נתניהו והתקשורת, תיק וואלה.

דב חנין: זו הפרשה שבה אנשים מקורבים לנתניהו נתנו הקלות מרחיקות לכת למר אלוביץ', הבעלים של וואלה, הקלות והטבות שאפשר להעריך אותן בעשרות רבות של מיליונים, בתמורה לסיקור אוהד של ראש הממשלה בערוץ וואלה.

דב חנין: כל הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, נמצאים כבר עכשיו בחקירת המשטרה, ואני שומע שאולי האדון פילבר, שהיה מנכ"ל משרד התקשורת, יהיה עד מדינה.

דב חנין: אני מאוד אשמח שמר פילבר אכן יהפוך להיות לעד מדינה, כי אני מבין, אדוני היושב-ראש, שמר פילבר נתן את כל המתנות האלה למר אלוביץ' והעביר את כל המידע, את מידע הפנים למר אלוביץ' בלי שהוא עצמו יקבל תמורה.

אחמד טיבי: הוא לא קיבל.

דב חנין: אז מישהו אחר צריך לקבל את התמורה, ולכן אני חושב שיעשה נכון מר פילבר, בנסיבות האלה, לכאורה, אם הוא ישתף פעולה עם המשטרה וייתן למי שצריך לשלם את המחיר על כל המהלך הזה לשלם את המחיר.

אחמד טיבי: ואז מהליכוד יגידו שהוא שטינקר?

דב חנין: אני בטוח, אני בטוח.

דב חנין: זה הרי הכלל הקבוע, אם כי זה קצת קשה, אתה יודע – –

יהודה גליק: – – –

דב חנין: – – קשה לי לתאר אדם יותר נאמן למר נתניהו ממר פילבר, שהיה ראש מטה הבחירות של הליכוד – –

אחמד טיבי: – – –

דב חנין: – – בבחירות האחרונות, וכאיש אמונו של ראש הממשלה נתניהו הוא מונה להיות מנכ"ל משרד התקשורת.

יואב קיש: ככה לא מתנהג יושב-ראש.

יואב קיש: לא מכובד.

דב חנין: אז אנחנו מגיעים מ-4000 ל-5000.

דב חנין: 5000, אדוני היושב-ראש – בזה אנחנו דנים היום.

דב חנין: 5000 עוסק בחוק שהתחיל מהניסיון לתת הטבות לערוץ 20.

דב חנין: ערוץ 20, אני מזכיר לכם, זה ערוץ מורשת, אבל ערוץ 20 לא רוצה להיות ערוץ מורשת; ערוץ 20 רוצה להיות ערוץ רגיל, רק מה?

דב חנין: עם אידיאולוגיה של ימין קיצוני.

דב חנין: לגיטימי לגמרי.

דב חנין: חבר הכנסת קיש, אני אמרתי בוועדה ואני אומר גם כאן – –

מיקי לוי: דב, אתה פתחת – – –

דב חנין: – – אני בעד שיהיה ערוץ לימין הקיצוני.

דב חנין: זה בסדר גמור.

שולי מועלם-רפאלי: לא, הימין הוא ימין קיצוני.

שולי מועלם-רפאלי: השמאל הוא שמאל מתון והימין הוא ימין קיצוני.

דב חנין: הלוואי שיהיה ערוץ לשמאל.

דב חנין: הלוואי שיהיה פעם ערוץ לשמאל.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

דב חנין: בינתיים אני בעד שיהיה ערוץ לימין.

דב חנין: אבל חברות וחברים, ערוץ לימין – א.

דב חנין: למה לקרוא לזה מורשת?

דב חנין: למה להכתים את מורשת ישראל במסרים של האידיאולוגיה הימנית של ערוץ 20?

יהודה גליק: להוריד את – – –

דב חנין: ואם כבר, ואם כבר רוצים ערוץ לימין – על מגרש שווה.

דב חנין: למה לתת לו פטור מהכול?

דב חנין: למה לתת לו פטור ממה שערוצים אחרים שמשדרים בשפה העברית צריכים לעמוד בהם?

דב חנין: למה לייצר מצב שבו נותנים עדיפות לערוץ 20, שהוא אכן נוח וידידותי לראש הממשלה, במקום לתת תחרות שווה לכל הערוצים ולהגיד: ערוץ 20 יצטרך לעמוד בתנאים של ערוץ 10, ויצטרך לעמוד בתנאים של רשת ושל קשת?

דב חנין: מגרש שווה – equal footing.

דב חנין: אין שום בסיס לתת פטור מהכול לערוץ 20.

דב חנין: אבל אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: תחתור לסיום.

דב חנין: אני חותר לסיום.

דב חנין: – – חילקו מתנות גם לאחרים ואז שחררו מרגולציה, צמצמו השקעות ביצירות איכותיות, הגדילו את אחוזי הבעלות הזרה, פירקו את ההגנות מפני ריכוזיות, את כל המנגנונים שאנחנו יצרנו להגן מפני ריכוזיות, לשמור מפני בעלות זרה – הכול נגד עמדת גורמי המקצוע.

דב חנין: איך אמרנו?

דב חנין: 5000.

דב חנין: בלי רגולציה בתקשורת, אדוני היושב-ראש, נגיע למצב של איטליה – תקשורת רבה ברמה אפס.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר: בחוק הגרוע הזה יש גם משהו אחד טוב.

דב חנין: יש משהו אחד טוב, וצריך להגיד את זה.

דב חנין: והמשהו האחד הטוב הזה מתייחס לערוצים שנמצאים במצב אחר.

דב חנין: ערוץ ברוסית וערוץ בערבית לא מתחרים בשוק העברי; הם מתמודדים עם תקשורת זרה, עם ערוצים זרים, וצריך לתת להם הגנה.

דב חנין: ולכן, אני בעד והייתי בעד לתת הגנה לערוץ 9 ולתת הגנה לערוץ הלא כדי שהם יוכלו לחיות.

דב חנין: את זה צריך היה לעשות – ערוצי מיעוט – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: – – אבל לא לעשות את המהלך שאתם עושים.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: א-נאאב ואאל יונס, בבקשה, תפדל.

אחמד טיבי: נאום בכורה כשאני יושב-ראש.

אחמד טיבי: זה כבר מאחוריך, מציינים.

אחמד טיבי: חמש דקות, חבר הכנסת ואאל יונס.

ואאל יונס: סיידי סייד א-ראיס, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת סמוטריץ דיבר על חוק שהוא מאוד חשוב, כי הוא יציל חיי אדם, והוא נתן ככה רשימה קצרה של אנשים שנהרגו בתאונות דרכים שם.

ואאל יונס: אם אני אתן לכם רשימה של אלה שנהרגו בכביש 65 בוואדי עארה, אתם תצטרכו להיות פה עד הבוקר.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבר בשעות הבוקר נרשמו עומסים בכבישים רבים, בכביש 6 בעיקר, בעקבות חסימת קטעים מהרכבת בשל עבודות שיפוץ וסיבות כאלה ואחרות שגרמו להצטברות וליצירת עומס בכבישים.

ואאל יונס: הנוסעים, ובצדק, הביעו זעם ותסכול נוכח העיכובים והמחסור באוטובוסים.

ואאל יונס: מה שחוויתם היום – ואני אחד שחווה את זה – תסכול ותקיעות, חווים מדי יום 160,000 תושבים שגרים באזור ואדי עארה, המשולש הצפוני שממנו אני בא.

ואאל יונס: פקקים כמעט יומיומיים ובמשך כל השנה בכביש 65, המחבר בין דרום לצפון וההפך, ובעיקר הציר המרכזי, שמשתמשים בו מדי יום תושבי המקום, וחסרה בהם כל נסיעה או כביש חלופי.

ואאל יונס: העומס בתנועה אינו גזרה משמיים.

ואאל יונס: ההזנחה של שנים רבות בתכנון מחלפים והתאמת צמתים וכניסות לערים ולכפרים על הכביש לא רק מעצימה בעיה זו אלא מסכנת מאות ואלפי תלמידים מבתי הספר, שחוצים כל יום בבוקר ואחרי הצוהריים את כביש 65 על מנת להגיע לבית ספר מערערה לעארה ומעארה לערערה.

ואאל יונס: היעדר כביש שירות וכניסות נגישות לכפרים האלה הוא שורש הבעיה.

ואאל יונס: גדרות אין שם; מעברים פתוחים אין שם.

ואאל יונס: הזכות לדרך פתוחה לתלמידים היא אף חשובה יותר, ויש לקחת אותה בחשבון בכל פתרון ותכנון עתידי להסדרת הנסיעה בכביש 65.

ואאל יונס: תארו לעצמכם את התסכול והסכנה של תושבי ואדי עארה מהחוויה שחווינו היום.

ואאל יונס: הגיע הזמן שהממשלה ומשרד התחבורה ייקחו לידיהם את המושכות לא רק כדי לטפל בבעיית עומסי התנועה והפקקים אלא למנוע סכנות ולהציל חיים בכביש מסוכן זה.

ואאל יונס: אני אפעל יחד עם ראשי הרשויות המקומיות לקידום תוכנית רחבה לפתרון העומסים בכביש 65 במטרה לחולל שינוי אמיתי ודרך פתוחה לנוסעים ולאזרחים, אבל בעיקר – דרך פתוחה לנו ולילדינו.

ואאל יונס: בזה אני מבקש שכביש 65 יהיה שווה במהותו לכביש חיפה–

ואאל יונס: הקריות – מהיר, נגיש ובטוח לנהגים בכלל ולתושבי ואדי עארה והאזור בפרט.

ואאל יונס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, חבר הכנסת ואאל יונס.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אני מודה לחבר הכנסת ואאל יונס על הצגת הנושא החשוב הזה – כביש 65, שרבים סובלים ממנו.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: בבקשה עיסאווי פריג', חילופי שלטון.

אחמד טיבי: בוא תחליף אותי.

אחמד טיבי: ) איתן כבל, חבר הכנסת, 15 דקות.

אחמד טיבי: תפדל.

אחמד טיבי: יש שינויים ברשימה, יש אחריך.

אחמד טיבי: חילופי שלטון.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, רשמות פרלמנטריות, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני אתחיל קודם כול מהסוף ואומר שאני אתמוך היום בהצעת החוק.

יהודה גליק: הקואליציה – – –

איתן כבל: לא, אני – איך אומרים, חבר הכנסת גליק?

איתן כבל: עבדתי קשה מדי.

איתן כבל: קודם כול, נתחיל עם העניין הזה.

איתן כבל: יחד עם זאת, באותה נשימה אני אומר לכם, ואני אומר את זה לשר איוב קרא, שר התקשורת, ולחברי יואב קיש ולשרן השכל:

איתן כבל: אם זה היה תלוי בי אני לא הייתי מביא את ההצעה הזאת לכדי – לא הייתי מעלה אותה בדרך הזאת.

איתן כבל: אני סבור שאם ההצעה הייתה מובאת – אם הייתי נדרש להביא אותה, הייתי מביא אותה, חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בדרך המלך.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איתן כבל: בדרך המלך.

איתן כבל: לא על הצעת החוק של שרן השכל, שבסופו של עניין באה משורה אחת, והתפתחה לכדי מפלצת שהיא כבר לא הצליחה להשתלט עליה בעצמה.

איתן כבל: ואני אומר זאת עכשיו לא בקנטרנות ולא בציניות; אנחנו כבר לא שם.

איתן כבל: את כל זה כבר עשיתי בוועדה, ומספיק, עד השעות הקטנות של הלילה.

עיסאווי פריג': דבר על הצפרדעים.

איתן כבל: לגופו של עניין, חברותיי וחבריי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, ברצוני לומר לכם כמה דברים.

איתן כבל: קודם כול, אני אומר את זה לחברי דב חנין, ההצעה הזאת כפי שהיא מונחת, בסופו של עניין – ואני אתייחס לכמה מהפגמים שלה, אבל אני לא מקבל את זה שאפשר להתייחס אליה רק כערוץ 20.

איתן כבל: אני רוצה שאנחנו נהיה הגונים והוגנים גם בעניין הזה.

איתן כבל: הצעת החוק הזאת אולי הונחה, דב חנין, חברי – באמת חברי, אדם שאני מאוד מעריך – כהצעת חוק ערוץ 20, אבל בסופו של עניין היא נתנה מענה לערוץ בשפה הערבית, הלא, לערוץ 9 בשפה הרוסית ולערוץ 24, אבל לא רק.

איתן כבל: האם אתם חושבים שערוצי הברודקאסט, הערוצים המסחריים, יצאו ריקים וכיסיהם לא מלאים?

איתן כבל: הם יטענו שכיסיהם לא מלאים מספיק.

איתן כבל: אמרתי לחברי יואב קיש: אם כבר הם עושים את המהפכה הזאת, הם היו צריכים לבוא ולהגיד: חברות וחברים, אנחנו רוצים לתת מענה לערוץ 20 ודומיו – לגיטימי.

איתן כבל: כמי שנלחם ונאבק כדי שערוץ 10 לא ייסגר, אינני מקבל את הצביעות הזאת שערוץ 10 – אנחנו נילחם עליו, וכשמדובר בערוץ 20, החופש התקשורתי מסתיים.

איתן כבל: את יודעת את זה, חברתי איילת נחמיאס ורבין.

איתן כבל: ולכן, גם בסיעה שלנו, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, דיברנו על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אמת.

איתן כבל: אמרנו: נבוא וננסה למזער את הנזקים, כי בסופו של עניין, בכל הכבוד, נקודת המוצא הייתה להביא הצעת חוק – וזה לא משנה אם זה בחודשיים או בשלושה, ועבדנו עליה קשה, דב – שמשנה סדרי עולם בעולם התקשורת.

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני השר איוב קרא:

איתן כבל: גם הצעת החוק הזאת לא נותנת מענה למשבר המתקיים בתקשורת הישראלית.

איתן כבל: אם לא יהיה שינוי דרמטי בתפיסה, שמשנה את התפיסה, אנחנו נמצא את עצמנו בעולם אחר.

איתן כבל: אל תטעה – מה שנעשה כאן, גם אם הוא מציל ערוץ כזה או אחר, עדיין לא נותן את המענה, כי בסופו של עניין ברור שאחד הערוצים הגדולים ייסגר או ייאלץ להתאחד, ואתה יודע את זה.

איתן כבל: ואתה גם יודע, ודיברנו על זה קודם, שבסופו של עניין, בדברים האמיתיים שהם ציפו ורצו לקבל בהם את המענה – לא בחובות היצירה, אלא בחובות כספיים שהמדינה משיתה עליהם – את זה הם לא קיבלו.

איתן כבל: ואילו למדינה הייתה היכולת לתת להם את המענה הם לא היו צריכים לחפש את זה דרך התמודדות מול היצירה הישראלית, ואתה יודע את זה.

איתן כבל: ובאמת, כשדיברנו גבוהה-גבוהה על הורדת הרגולציה, מה שהם באמת ציפו לאו בהכרח קרה.

איתן כבל: ולכן, מה שעשינו בוועדה היה – אתם יודעים את זה – לנסות ולהביא למינימום את הפערים שהתקיימו.

איתן כבל: אני אתן לכם סתם דוגמה, חברי יואב קיש ואדוני השר ושרן: העניין הזה של משקיע-חוץ.

איתן כבל: אמרתי זאת בוועדה, ואני אומר את זה כמי שהיה שותף – והינה, המשנה ליועצת המשפטית כאן, היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה.

איתן כבל: עוד כשישבנו בחדרים של הסיעות ונוצרה אותה חקיקה: חלף הזמן; העולם השתנה.

איתן כבל: אינני מאלה שמתנגדים או חושבים שלא צריך לשנות, וצריך אולי, בכל זאת, שיהיה משקיע-חוץ, אבל למה לעשות את זה בלוח זמנים כזה?

איילת נחמיאס ורבין: נכון, מדויק.

איתן כבל: זה נושא, דרך אגב – זה אחד הנושאים המרכזיים שעלו בדיונים האלה.

איתן כבל: ובמקום שהיינו מאפשרים גם אצלי בוועדה, והתחייבתי, ואמרתי את זה ליואב, ואמרתי את זה לך: תנו לנו בוועדה לנהל את הדיונים, כדי שלא נוציא שגגה מתחת ידינו – לא כי אנחנו מתנגדים; כי גם אתה, גם אני, גם משרדי הממשלה עדיין לא מבינים את משמעות השינוי.

איתן כבל: וכשיושבים מולך משרדי הממשלה וכל אחד מהם יש לו דעה אחרת – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון, ממש ככה.

איתן כבל: – – עמדה אחרת, נקודת המוצא היא שאתה אומר לעצמך:

איתן כבל: אם הממשלה לא יודעת – ושוב, לא כי אנחנו מתנגדים, אלא כי צריך להבין את המשמעויות.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איתן כבל: אי-אפשר יהיה כל שני וחמישי, כשמשהו לא מוצא חן בעינינו בחקיקה, להביא אותה לתיקון.

איתן כבל: בשביל זה חקיקה – אתה הופך אותה ונותן בה והופך ונותן, כדי שבסופו של עניין ננסה להוציא מתחת ידינו את התוצאה הטובה ביותר.

איתן כבל: זו המהות של הדברים.

איתן כבל: אני אפילו לא רוצה לדבר על זה שיש מי שאומר שאולי החקיקה הזאת – היא רוצה להסדיר למאן דהוא; אולי כבר מתקיים דין ודברים עם מישהו.

איתן כבל: אני לא יודע, וזה גם לא מענייני עכשיו.

איתן כבל: זה לא מענייני אם זה באמת כבר סעיף שהוסדר למישהו.

איתן כבל: אבל אני אומר את זה ממקום שלנו, שלך; בסוף זה מונח לפתחך היום, אתה השר.

איתן כבל: זה לא יעזור אם ביבי רצה מישהו שיעשה מה שהוא רוצה או לא רוצה; הוא מספיק מסובך בעניינים שלו.

איתן כבל: עכשיו זה מונח לפתחך, האחריות היא שלך, ועליך יגידו אם בתקופתך התקשורת הישראלית התמוטטה, כן או לא.

איתן כבל: אתה לא תוכל להתחבא מאחורי ביבי, מאחורי ראש הממשלה, ואתה צריך להבין את זה – האחריות מונחת לפתחך עכשיו.

איתן כבל: וכשאנחנו נלחמים עבור היצירה הישראלית – כדי שאתה תבין את החשיבות שלה; כי בלי יצירה ישראלית אז נראה רק Netflix כל היום, מה קרה?

איתן כבל: ואנחנו מעבירים פה עוד חוקים בימים אלה, ואתה יודע את זה, לחזק את היצירה הישראלית: שלא יהיו הורדות פיראטיות, שאנשים לא ימסחרו את זה.

איתן כבל: ולכן, מה שאני אומר לך, אדוני השר, ואני אומר לך, חברי יואב קיש, ואני אומר לך, איילת נחמיאס ורבין – קודם כול, איילת נחמיאס, אישית, אני רוצה להודות לך על העבודה המשותפת בוועדה.

איתן כבל: באמת, גם מבחינתי הראית שאת במקום אחר היום, מבחינת היכולות, מבחינת העומק של הדברים וההתמודדות עם הנושאים שהונחו על סדר-היום.

איתן כבל: אבל אין ספק, חבר הכנסת קיש – דודי, יש לך גב חבל על הזמן.

איתן כבל: אם היית יכול לצלם אותו ולפזר אותו בעולם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל חצי משל ביטן.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: זה בסדר, חצי של ביטן זה משהו אחר.

עיסאווי פריג': תתייחס גם לערוצים הייעודיים.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אני רוצה לומר לכם כאן, אני רוצה שנבין את הדבר הזה, ואנחנו כבר לקראת סיום.

יהודה גליק: עבר כל כך מהר.

איתן כבל: כשנהנים, ככה זה.

איתן כבל: אני רוצה לומר לך – ואני אומר את זה לחבר הכנסת עיסאווי פריג', אדוני היושב-ראש – אתה יודע שעשינו עבודת קודש עבור הערוצים הייעודיים האלה, ואתה היית שותף בכיר בעניין הזה.

איתן כבל: כי בסופו של עניין אפשר היה לבוא ולהגיד: מה אכפת לנו?

איתן כבל: אז מה?

איתן כבל: אז ערוץ הלא ייסגר, 9 ייסגר, 24 ייסגר, ערוץ 20 ייסגר.

איתן כבל: נצקצק בבוקר ככה ובערב ככה.

איתן כבל: גם זה יכול שיקרה.

איתן כבל: אי-אפשר להתעלם מזה.

איתן כבל: זאת אומרת, לפעמים, גם אם הבאנו משהו בחטא – וכל החוק הזה לידתו בחטא, ותסלחי לי, שרן, אבל בסוף, החוכמה שלנו בתוך הבית הזה היא גם לנסות להוציא מתחת ידינו בתנאים האלה – ואני אומר את זה גם לחבריי בספסלים הריקים.

איתן כבל: אני לא ישבתי שעות על שעות יחד עם חברתי כדי שבסוף נגיד: למה?

איתן כבל: מה צריך?

איתן כבל: אינני מקבל את הגישה הזאת.

איתן כבל: אם זו כל הזמן גישה של רוב ומיעוט, מה נבזבז את הזמן שלנו?

איתן כבל: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – ואתה יודע, כי אתה היית שותף בכיר בפעם הזאת, כדי לצמצם למינימום.

עיסאווי פריג': אני ראיתי את החשיבות של הייעודיים, כי אני בא ממקום – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: ואין לכם – לכם לא יהיה פֶה אם לא יהיה לך את המקום הזה, ואתה יודע את זה.

איתן כבל: וכשאתה קבוצה שהיא לא בפרונט של החברה הישראלית, שהיא קבוצה מוחלשת או קבוצה פחות חזקה מקבוצות אחרות, וגם כך קשה, ואני לא צריך לספר לך כמה קשה שבערוץ כמו הלא יהיו פרסומות וזה; מבקשים ממנו לפעול על פי כללים של הערוצים המסחריים הגדולים, אבל נקודת המוצא שלו היא בכלל לא כזאת, אדוני השר.

איתן כבל: מה, האם הוא יכול לקבל פרסומות כמו שמקבלים בערוצים הייעודיים האחרים, או המסחריים?

איתן כבל: הוא יכול רק לחלום.

עיסאווי פריג': ללא שום ספק, אני מודה ומתוודה, החוק הזה הציל את הערוץ הערבי מסגירה.

איתן כבל: נכון, חד-משמעית.

איתן כבל: חד-משמעית.

איתן כבל: ובשבוע שעבר, אדוני השר, אם אני לא מתרוצץ פה כדי למנוע את ההחשכה באותו לילה, אתם הייתם צריכים להביא את זה אתם.

איתן כבל: בסוף נאלצתי אני להביא את זה.

איתן כבל: בשבוע שעבר.

איתן כבל: ולכן, אני אומר את זה כך: אנחנו מתכנסים במסגרת חוק ההסדרים.

איתן כבל: עוד לא הסתיימה העבודה, יש עוד עבודה מרובה בפנינו.

איתן כבל: ואם יהיו, כפי שאמרה היועצת המשפטית, נקודות או עניינים שיתברר לאחר מכן שמצריכים תיקון, כי לא שמנו לב, לא עברנו – נביא את זה במסגרת החוק הכללי שמונח לפתחנו, אדוני השר, וננסה להוציא מתחת ידינו, כך אני מקווה, אצלי בוועדה, תוצאה טובה יותר.

איתן כבל: אז לכן, בסוף בסוף, אם אני מסכם, גם אם אינני אוהב, יחד עם חברתי, את אשר מונח, באמת אני חושב שבשורה התחתונה, בסך הכול הכללי, בתנאים לא פשוטים, יצאה תוצאה סבירה מתחת ידינו, בסוף בסוף, וצריך להגיד גם את זה.

איתן כבל: ואני אומר לסיום, אדוני השר, בדקה ורבע שיש לי, מה שאמרתי לך: זה מדהים עד כמה ראש הממשלה, שהוא אחד האנשים הכי מתוקשרים בישראל מאז ומעולם, כל כך עסוק בענייני תקשורת, שהוא במידה רבה חזק ממנה וגדול ממנה, והוא הראה את זה.

איתן כבל: אבל ההתעסקות הזאת – הרצון כל הזמן להיות נאהב על ידי כולם – היא שעלולה גם לקבור אותו.

איתן כבל: אז אני אומר לך, תעשה את מה שנכון לאזרחי ישראל, ואם תעשה את מה שנכון לאזרחי ישראל, אתה תיזכר לדורות רבים.

איתן כבל: תודה רבה.

עיסאווי פריג': סיום נכון ואמיתי.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת רועי פולקמן – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה, יוזמת החוק המקורי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת שרן, יש לך שמונה דקות.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני מאוד מתרגשת לעמוד פה היום.

שרן השכל: בכל מהפכה יש אנשים רבים ששותפים לה.

שרן השכל: אז לפני הכול, אני רוצה להודות להרבה אנשים חשובים שבלעדיהם היא לא הייתה מתרחשת.

שרן השכל: ואני רוצה להתחיל בתודה גדולה לרן שטרית ממשרד התקשורת, שלפני שנתיים, כשנכנסתי, סיפר לי באריכות על הקשיים, על הרגולציה, על הביורוקרטיה בשוק התקשורת המשודרת; אני רוצה להודות בצורה אישית לשר איוב קרא, שכאשר הבין שללא החוק שלי ייסגרו ערוצי תקשורת פרטיים במדינת ישראל, הוא לקח על עצמו לקדם את החוק הזה ממש באופן אישי, ובכל הכוח; ליושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת יואב קיש, שלאורך דיונים בוועדה, במשך ימים ושעות, דחף בכל הכוח; לאיתן כבל, יושב-ראש ועדת כלכלה, שגם כשאיננו מסכימים אידיאולוגית יודע לעבוד יחד כדי לקדם את האינטרס הציבורי, וקידם יחד איתנו את החוק הזה; אתי בנדלר, היועצת המשפטית, שקיבלה ממני מיליון טלפונים ומיילים ועבדה שעות רבות ונוספות, ותמיד יודעת להסביר בסבלנות ובחום, גם בשעות המאוחרות; למתמחים במחלקה המשפטית; ללאה, מנהלת הוועדה; לכל היועצים המשפטיים של כל גופי התקשורת בישראל שהגיעו לדיונים הארוכים, תודה – –

יואל חסון: השאלה היא אם בפריימריז בסוף זה עוזר לך.

שרן השכל: – – תודה רבה.

שרן השכל: למדתי הרבה מניסיונכם.

יואל חסון: זה עוזר לך שהצלת את ערוץ 20?

יואל חסון: זה עוזר לך?

שרן השכל: עוד מעט אני אדבר גם על זה, יואל.

שרן השכל: בוודאי.

יהודה גליק: כן, זה עוזר לה.

יהודה גליק: אתה מקנא.

יואל חסון: השאלה היא מה זה טובת המדינה – אם החוק הזה נחוץ לשיח במדינה.

שרן השכל: אז בוא אני אספר לך.

שרן השכל: אני רוצה להודות לזיו מאור ואלעד מלכא, שבמהלך השנה האחרונה היו זמינים וישבו איתי שעות רבות.

שרן השכל: הם סייעו לי בצורה בלתי רגילה למען הציבור, כדי לפתוח את שוק התקשורת, והיו שותפים מלאים; תודה לרשות השנייה ולמועצת הכבלים והלוויין.

שרן השכל: זה לא מובן מאליו – הפגישות, המקצועיות, הזמן שהקדשתם והוויתור על כוח ביורוקרטי לטובת הציבור; וכמובן, לצוות הלשכה שלי, עו"ד הילה קויאט, שכתבה, ערכה, נלחמה לאורך כל השנתיים האחרונות; לדוברת שלי אורית בורדה, שגם כשהתקשורת לא רוצה לדווח או מזלזלת היא לא עוצרת.

יואל חסון: היא עושה את זה נהדר.

שרן השכל: דורון אטיאס, שכשומר ראש דואג שהכול ינוהל כשורה.

שרן השכל: אני רוצה להודות גם למתמחים המדהימים בלשכה שלי, שלומדים ומלמדים אותנו כל יום.

שרן השכל: ועכשיו, יואל – – –

עיסאווי פריג': לחברי הוועדה לא מגיעה תודה?

שרן השכל: גם לחברי הוועדה, כמובן.

שרן השכל: חברי הוועדה, שישבו שעות רבות.

יואל חסון: מה עם עם ישראל?

יואל חסון: האם חשבת על עם ישראל כשחוקקת את החוק הזה?

שרן השכל: אז הינה, יואל, 30 שנה שרים, נבחרי ציבור, מנסים לפתוח את שוק התקשורת.

שרן השכל: לפני שנתיים, כשאני התחלתי לקדם את הצעת החוק הזאת, היו רבים שאמרו לי: אין סיכוי.

שרן השכל: דאגו גם להזכיר לי שטובים ממני ניסו ולא הצליחו.

שרן השכל: הזהירו אותי שמסוכן לצאת נגד הגופים החזקים במדינה, גופי התקשורת, ופתיחה לתחרות עלולה לגרום להם להפסיד הרבה כסף.

שרן השכל: סיפרו לי שהדבר יפעל לרעתי.

שרן השכל: הרי כחברת כנסת אני צריכה שהתקשורת תסקר, ותדווח על הפעילות שלי.

שרן השכל: אני יכולה לומר לכם שגם היו טלפונים וגם היו איומים.

שרן השכל: מסיבה כזאת או אחרת קידמתי כיוזמת יחידה את הצעת החוק הזאת.

שרן השכל: כשהעברתי אותה פה בקריאה טרומית עלו חברים שיושבים באופוזיציה לצעוק ולהתנגד ולהאשים אותי – בדיוק כמוך, יואל – שהחוק נועד רק להציל את ערוץ 20; כל מיני קריאות של בושה כאלה ואחרות.

שרן השכל: כן, יואל, החוק הזה מציל את ערוץ 20, ואני גאה בזה.

שרן השכל: אני גאה שהצלתי ערוץ תקשורת פרטי במדינת ישראל, ולא רק אותו – הצלתי גם את הלא TV, ואת ערוץ 9, וגם את ערוץ המוזיקה, ערוץ 24.

שרן השכל: יותר מזה, יותר מזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא התכוונת.

איילת נחמיאס ורבין: לא התכוונת.

איילת נחמיאס ורבין: זה במקרה.

שרן השכל: יותר מזה – – –

יואל חסון: זה עלה התאנה שלך.

יואל חסון: זה עלה התאנה.

יואל חסון: זאת לא הייתה המוטיבציה שלך.

שרן השכל: בטח שזה היה.

יואל חסון: המוטיבציה שלך הייתה להציל ערוץ פוליטי, אידיאולוגי, שהוקם במטרה – – –

שרן השכל: יואל, המטרה הייתה לפתוח את ערוץ התקשורת ולהציל את הערוצים הייעודיים.

שרן השכל: זה מה שעשיתי, ואני גאה בזה.

יואל חסון: – – – לשדר חדשות.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: למה – – – חדשות?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

שרן השכל: כדי שתהיה תחרות, כדי שיהיה מגוון תקשורתי, כדי שיהיה חופש ביטוי – –

יואל חסון: – – –

שרן השכל: – – לא מתאים לך?

שרן השכל: לא מתאימה לך פתאום פתיחת שוק התקשורת הזאת?

שרן השכל: למה?

שרן השכל: ממה אתה מפחד, יואל?

יואל חסון: – – – לא מפחד.

שרן השכל: ממה אתה מפחד – מקול שונה?

שרן השכל: מקול יותר אובייקטיבי?

יואל חסון: את מפחדת – – –

שרן השכל: ממישהו שיסקר את הפוליטיקה בצורה יותר נרחבת?

שרן השכל: מזה אתה מפחד, אדון יואל חסון?

אמיר אוחנה: – – –

יואל חסון: – – – ראש הממשלה שלך.

יואל חסון: מה את רוצה להיות?

יואל חסון: פרשת 7000?

יואל חסון: 8000?

יואל חסון: הרי תראו מה אתם עושים – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חסון, אומנם זה מעורר אותנו – – –

יואל חסון: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חסון, אומנם זה מעורר אותנו, אבל תנו לנו לסיים את היום בנימה חיובית.

יואל חסון: אין לי עניין לסיים.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת שרן.

שרן השכל: יותר מזה – מה היה קורה עם הערוצים האלה אם לא היינו מצילים אותם?

שרן השכל: עצם מתן התנאים לערוצים כאלה – –

יואל חסון: הם היו נסגרים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חסון, אני מבקש.

שרן השכל: – – לשרוד כלכלית מבטיח את המשך העסקתם של אלפי עובדים בערוצי הטלוויזיה השונים.

שרן השכל: מה היית אומר אם במקום לאפשר לערוצים האלה לשרוד הם היו קורסים תחת המגבלות והיו נאלצים לפטר אלפי עובדים?

שרן השכל: מה היית אומר אז?

שרן השכל: היום אנחנו מעבירים את הצעת החוק שהגשתי, שפותחת את שוק התקשורת; הצעת החוק שהופכת את הערוצים הייעודיים לערוצים מסחריים באמת ונותנת להם את הכלים להתחרות בשוק הישראלי עם חדשות ועם פרסומות.

שרן השכל: אנחנו ניצבים היום בפני צעד משמעותי, שאפשר להגדירו בלי להגזים כמהפכה.

שרן השכל: חברי הכנסת, תקשורת חופשית היא אחת מתנאי בסיס לקיומם של תרבות דמוקרטית ושלטון דמוקרטי.

שרן השכל: תקשורת חופשית אינה רק זכותם של האזרחים כצרכני תקשורת, ואינה רק כלי לבידור ולשעשוע; היא כלי מידע שבמסגרתו באות לידי ביטוי זכויות יסוד דמוקרטיות אחרות, כמו חופש ביטוי, חופש יצירה וחופש עיסוק.

שרן השכל: אין מה לפחד מחופש ביטוי ותקשורת חופשית.

שרן השכל: אין כל הצדקה מוסרית, או כלכלית, להתערבות של גורם ממשלתי בתכנים של גוף שידור.

שרן השכל: מצב שבו המדינה כופה על ערוץ טלוויזיה כזה או אחר את סוג התכנים שיותר לשדר אינו ראוי במדינה דמוקרטית.

שרן השכל: הציבור הישראלי אוהב את התוכניות, התחקירים והקומדיות הישראליות עם או בלי חובת הפקות מקור.

שרן השכל: הציבור מצביע בשלט בעד יצירה ישראלית.

שרן השכל: לכן, אני סבורה שלא רק שהחוק הזה לא יפגע ביצירה המקומית אלא להפך – כעת גם לערוצים הייעודיים יהיו מקורות פרנסה נוספים שיאפשרו להם להשקיע ביצירה מקומית על פי טעמם של הצופים בכל ערוץ וערוץ.

שרן השכל: בזכות המהפכה שאנו נמצאים בתחילתה ייפתחו ערוצי טלוויזיה נוספים שייהנו מזכות קיום בהתאם ליכולתם לספק לציבור תוכן טלוויזיוני ובהתאם לכדאיותם הכלכלית.

שרן השכל: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק שלי, למען תקשורת חופשית במדינת ישראל.

שרן השכל: תודה רבה.

עיסאווי פריג': מזל טוב, חברת הכנסת שרן השכל.

עיסאווי פריג': אחרון הדוברים, בקצרה – חבר הכנסת רועי פולקמן, ולאחר מכן כבוד השר יסכם את הדיון.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: חבריי חברי הכנסת, ברכות לחברת הכנסת שרן השכל, וכמובן, הבטחתי גם לשר, שמחכה כאן בסבלנות – אני אעשה את זה מאוד קצר.

רועי פולקמן: היו הרבה עניינים עם החוק הזה.

רועי פולקמן: כמובן שאנחנו מסכימים שחשובה תחרות בשוק התקשורת, ואני מברך על המדיניות של השר בנושא הזה, רק אני כן אגיד משהו לחברתי חברת הכנסת שרן השכל: כשפותחים שוק לתחרות, יש פוטנציאל להרבה מאוד כשלי שוק; בשם התחרות אפשר לייצר מאוד בקלות כוח עודף גם לטייקונים, גם לבעלי הון, גם לבעלי אינטרסים – גם פוליטיים וגם כלכליים – וצריך להיזהר מזה.

רועי פולקמן: אחד הדברים המרכזיים שנגענו בהם – וכאן אני רוצה להגיד לחבר הכנסת יואב קיש שבאמת גילה הרבה מאוד סבלנות בדיונים; כ-60 שעות, לדעתי, בדיוני הוועדה, אתה בטח תגיד את זה – סעיף אחד שהיה מאוד מהותי בעיניי, והוא יעלה כאן כהסתייגות וייפול כאן, אבל אנחנו נעלה את זה, אני מקווה, בהזדמנות הקרובה, הוא הזיקה של דירקטורים חיצוניים, שצריכה להיות עצמאית.

רועי פולקמן: לא יכול להיות שיהיה דירקטור בחברה – שאין לה חברת חדשות עצמאית.

רועי פולקמן: חייב להיות ברור שכל נושא שידורי החדשות מובחן מהקשרים העסקיים בין עורך החדשות, המשדרים של החדשות והעיתונאים לבין אינטרסים עסקיים של בעל ההון שמחזיק את הערוץ – ובטח בנוסח שהחוק הזה מובא כאן, כיוון שבסוף, עם כל הכבוד לאמירה שהכול יוסדר בכללי השוק, בסוף מי שיש לו, בעל הון, יכול לשלוט גם בערוצי השידור, גם ביותר זמן אוויר ובעוד דרכים, ולהשפיע על דעת הקהל.

רועי פולקמן: ראינו דברים כאלה לאחרונה – פרסומים בארצות הברית על התערבות של מדינות זרות.

רועי פולקמן: כל הדברים האלה ידועים ואפשריים, ואי-אפשר להגיד שכללי השוק יסדירו את הכול.

רועי פולקמן: כללי השוק זאת לא מילת קסם לכל דבר, לכן העניין הזה חשוב.

רועי פולקמן: הדבר האחרון – אדוני השר, אני יודע שכוונותיך טובות, אבל גם פה אסור שבסופו של יום הדרג הפוליטי יתערב בקביעה איזה ערוץ ישדר ואיזה ערוץ לא ישדר.

רועי פולקמן: אולי יש מקרים מיוחדים – תמיכה בטרור; נדבר על זה בחוק ההסדרים – אבל זאת הנקודה המהותית: אי-התערבות פוליטית.

רועי פולקמן: ושנית – הבטחה שהאינטרסים החדשותיים עובדים על אתיקה עיתונאית.

רועי פולקמן: מגוון דעות זה דבר רצוי, אבל אינטרסים של בעלי הון ושל גופים פוליטיים אינטרסנטיים ששולטים בסוף בכל המדיה – הדבר הזה הוא פסול והוא מזיק לחברה דמוקרטית בריאה.

רועי פולקמן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': ישר ולעניין.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

עיסאווי פריג': אני מזמין את יושב-ראש הוועדה המשותפת שדנה בחוק, חבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו שר התקשורת איוב קרא יסכם.

יואב קיש: תודה ליושב-ראש.

יואב קיש: חברות וחברי הכנסת, חברים, יום היסטורי.

יואב קיש: כשאני הגעתי לפה לנאום הפתיחה שלי אמרתי שצריך לבטל חוקים, שצריך להקל רגולציה.

יואב קיש: החוק הזה הוא אומנם לא ביטול – רצינו לבטל אולי ולעשות ברית המועצות, חבר הכנסת כבל, אבל לא בחוק הזה – אבל הוא חוק משמעותי ביותר בהורדת הרגולציה, וזאת היסטוריה.

יואב קיש: אני חושב שכ-20 שנה לא נגעו בחוק הרשות השנייה.

יואב קיש: אנחנו עכשיו חוקקנו חוק שתפקידו העיקרי להקל על כל השחקנים בשוק, להוריד את הרגולציה; נותנים אוויר לנשימה ופותחים את השוק – זה המסר העיקרי של החוק הזה.

יואב קיש: בנוסף, אנחנו הקפדנו ורצינו שהערוצים הייעודיים יוכלו להמשיך לשדר, לשמור שאף ערוץ לא ייסגר.

יואב קיש: כן, חבר הכנסת יואל חסון, אנחנו לא רצינו שערוץ 20 ייסגר, וגם לא הלא TV.

יואב קיש: ואתה יודע מה?

יואב קיש: גם ערוץ 10 שאתה נלחמת שיישאר פתוח.

יואב קיש: אז לבוא ולהגיד: על ערוץ 10 אני נלחם ועל ערוץ 20 לא – זאת צביעות.

יואל חסון: – – –

יואב קיש: אנחנו לא ניתן לאף ערוץ להיסגר.

יואב קיש: אנחנו פתחנו את שוק התקשורת לכך שערוצים נוספים ייכנסו ויזכו להקלות, והם יוכלו לגוון את השיח התקשורתי בישראל – כן, שהעם ישלוט בשלט, לא מישהו אחר.

יואב קיש: היה שיתוף פעולה יפה בין הקואליציה לאופוזיציה, ונכון, לא הכול מושלם, אבל הקפדנו על מבנה חדשות עצמאי – לקחנו את המודל שקיים כבר ברשות לכבלים ולוויין והעברנו את זה לערוצים הזעירים.

יואב קיש: לכן אני אומר לכל חבריי פה: החוק הזה עושה מהפכה שהגיע הזמן שתקרה בשוק התקשורת הישראלי.

יואב קיש: עכשיו אני אעבור לתודות – אני מניח שהחוק יתקבל ברוב במליאה: ראשית, לשר התקשורת איוב קרא, שבלעדי הנחישות שלך, הדחיפה שלך והרצון שלך להסיר את הרגולציה לא היינו מגיעים לרגע הזה; ליועצים שלך, שירלי ואבי.

יואב קיש: אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת כלכלה, שבלי העבודה המשותפת הזאת זה לא היה קורה – נכון, יש חילוקי דעות, דיברת עליהם, אבל אני חושב שברמה המהותית הובלנו פה מהלך מאוד משמעותי לשוק התקשורת, ואני מודה לך על כך; לחברת הכנסת שרן השכל, שהציעה את החוק – נכון שהוא עבר רפורמה משמעותית, אבל בתפיסה האידיאולוגית שלה היא הייתה כל הזמן במקום שאליו רצינו להוביל; לכל חברי הוועדה שהשתתפו בדיונים: חבר הכנסת עודד פורר, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, עיסאווי פריג', שיושב פה לצידי כיושב-ראש, ואחמד טיבי, שהובילו את כל המשמעויות לטובת הלא TV בעניין הזה ונתנו תרומה משמעותית, חבר הכנסת רועי פולקמן, אברהם נגוסה, חבר הכנסת יואב בן צור, חבר הכנסת דב חנין, וכמובן כמובן חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – שכמו שאמרת, חילוקי הדעות קיימים, אבל הם ענייניים, ואולי תפיסת העולם שלך שונה, אבל אני חושב שבסופו של דבר נתת תרומה מאוד משמעותית לוועדה.

יואב קיש: כמובן, אני רוצה להודות למנהלת הוועדה לאה ורון, שלצערי לא יכלה להיות פה היום, אבל רק מסיבות טובות, בואו נגדיר את זה ככה; לראש התחום הפרלמנטרי עידית חנוכה; ליועצת המשפטית – האמת, יש לנו שתיים שם, אבל היועצת המשפטית אתי בנדלר, שיושבת שם בשקט – – –

עיסאווי פריג': תרשה לי, היא צריכה לקבל תואר דוקטור בתקשורת.

יואב קיש: אני יכול להגיד שבלי העבודה והשעות שהשקעת – לא בוועדה, השעות שהשקעת מחוץ לוועדה – אנחנו, לא יודע איפה היינו נמצאים, אז אני מאוד מעריך את כל העבודה המקצועית, באמת, תודה רבה לך, וכמובן לשותפתך שיושבת לצידך, נעמה דניאל, תודה רבה על כל העשייה והעזרה; אני יודע שהיית עזר מאוד משמעותי בכל העשייה הזאת, וזה לא הלך לאיבוד; לדובר הוועדה ליאור לוטן; לכל העובדים של הכנסת – שאומנם היום הייתה לנו שעה הפוגה בשביל שיוכלו לבדוק את התנאים שלהם – אבל הסדרנים, עובדי המזנון, הרשמים; הערוצים הייעודיים כולם, שהיו שותפים – הכבלים, הלוויין; וכמובן, אי-אפשר בלי להודות ליושבת-ראש הרשות השנייה יוליה שמאלוב-ברקוביץ', שהסכימה לוותר על סמכויות של רגולטור כדי שנצליח להוביל את החקיקה הזאת.

יואב קיש: ובמקביל, ביד השנייה, ליו"ר הכבלים והלוויין יפעת בן חי שגב, על שיתוף פעולה באמת יוצא דופן והתייעצות לכל אורך הדרך.

יואב קיש: כמובן, למשרדי הממשלה ולנציגיהם בוועדה; לערוצים המסחריים; ליוצרים; לרגולטורים; לעוזרים שלי זוהר נתן ומשה ראובני, לדובר שלי מאיר ליוש ולעוזר שלי אלעד זמיר, שלא מש מצידי אף פעם; לכל המתמחים שלי בלשכה; ולנציגי הציבור – שאפילו יש לנו שניים שמחייכים פה למעלה – אלעד מלכא, אמיר ויטמן וזיו מאור, זכות הציבור לדעת וגורמים רבים נוספים.

יואב קיש: אני מצטער שאני מודה מראש.

יואב קיש: זה בכפוף לזה שזה יעבור, אבל מכיוון שאני לא אעלה אחרי זה הרגשתי צורך לעשות זאת.

יואב קיש: תודה רבה, היושב-ראש.

עיסאווי פריג': מה אתה אומר, איתן, זה יעבור?

יואב קיש: אני מקווה.

עיסאווי פריג': טוב, חן-חן.

עיסאווי פריג': אני מזמין את כבוד השר לסכם את הדיון, בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

עיסאווי פריג': לאחר הסיכום אנחנו עוברים להצבעה ולברכה וכמה מילים ליוזמת החוק המקורית, חברת הכנסת שרן השכל.

עיסאווי פריג': בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה יום חג לחופש הביטוי כאן בכנסת בישראל.

איוב קרא: וכמה שיקראו תיגר, הייתי רוצה לראות רפורמה כזאת מתקיימת – – –

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו לקראת סיום, בואו נעשה את זה באווירת חגיגה ואווירה טובה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

איוב קרא: יום חג לחופש הביטוי.

איוב קרא: שוב, אני לא אתן בתקופה שלי שיביאו להחשכתו של ערוץ, משמאל או מימין.

איוב קרא: זה לא יקרה.

איוב קרא: לא יוציאו מכתבי פיטורים לשום ערוץ.

איוב קרא: הבטחתי וקיימתי.

איוב קרא: אין כיבוי ערוצים בישראל, בטח לא בתקופה שלי, וזאת הייתה מטרת החוק.

איוב קרא: זה יום חג לערוצים הייעודיים.

איוב קרא: מי היה מאמין – רק לפני שלושה חודשים מאות מכתבי פיטורים היו בדרך לערוץ 20, והקפאנו אותם.

יואל חסון: על זה אנחנו שמחים.

איוב קרא: מצד שני, אני ביקרתי ושמעתי איך גם הלא TV – רצו לסגור אותם.

איוב קרא: הוא רצה פשוט לסגור את הערוץ, וגם את זה לא נתנו, כי המצב שלו היה פי עשרה יותר קשה משל ערוץ 20.

איוב קרא: אז מברוכ לערוץ 9, להלא TV , ל-24, ערוץ המוזיקה, וכמובן לערוץ 20.

איוב קרא: הרפורמה שלי בתקשורת עברה עוד שלב, ואני אמשיך ברפורמה הזאת.

איוב קרא: לפני חודשיים כולם רק הרימו ידיים, אמרו: אי-אפשר להציל את הערוצים הללו; צריך להחשיך אותם.

איוב קרא: אמרתי: לא בתקופה שלי.

איוב קרא: זה לא יקרה.

איוב קרא: מחוק פשוט של חברת הכנסת שרן – שאני מודה לה מאוד על כך שנתנה את הרפורמה הזאת, או את הפלטפורמה הזאת, החשובה; מודה לה מאוד שהביאה לכל המהפכה הזאת שעשינו בחודשיים או שלושה האחרונים.

איוב קרא: אני רוצה להודות לחבר הכנסת יואב קיש, שיחד עם איתן כבל – מההתחלה אני באתי וביקשתי שתפעלו ביחד, בקונסנזוס, כדי להביא בשורה טובה ברפורמה שאנחנו מובילים כאן.

איוב קרא: לא היה רגע שאני חשבתי שזה רק בצד אחד, אלא חשבתי שאתם ביחד תוכלו לעשות את זה הכי טוב, כי שוק התקשורת מחייב את זה.

איוב קרא: ואני מודה לך ומודה לחבר הכנסת כבל ולחברי ועדת קיש על כל התמיכה שהייתה.

איוב קרא: כן, חברת הכנסת נחמיאס, אני רציתי מאוד שכל הערוצים הללו ביחד יקבלו את כל הגיבוי, כדי שחלילה וחס לא הלא TV ולא ערוץ 20 ולא ערוץ 9 – ערוץ 9, אגב, היה בבעיה מאוד קשה גם הוא.

איילת נחמיאס ורבין: מ-2014 הוא בבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו גיליתם אותו.

איוב קרא: ולכן העניין היה שאנחנו רצינו שלא יהיה כיבוי ערוצים בתקופה שלי, זה המטרה, ולא היה אפשר לראות עובדים בוכים כבר מרחוק על שהולכים לפטר אותם; מאות של עובדים.

איוב קרא: זה לא יהיה בבית ספרנו.

איילת נחמיאס ורבין: עד שתהיה פרשת 5000 או משהו כזה.

איוב קרא: דב חנין, יקירי, אמרת שיש לי משהו נגד השידור הציבורי.

איוב קרא: יש לי חדשות: פעם אחרונה אני אומר:

איוב קרא: אני רוצה שידור ציבורי בישראל שרואים אותו; לא רק להגיד "וי" – יש שידור ציבורי.

איוב קרא: יש החלטת כנסת – צריך לקיים אותה, למקצע את החדשות שם, כדי שהציבור ייתן אמון בערוץ הזה.

איוב קרא: זו המטרה שלי, ולא להפך.

איוב קרא: לעולם לא אמרתי שצריך להחשיך את השידור הציבורי.

איוב קרא: להפך, אני חושב שצריך להיות שידור ציבורי באמת מוצלח.

איוב קרא: את זה כן אני רוצה.

איוב קרא: ב-780 מיליון שקל יש לי הזכות – ולך, ולציבור בישראל – לדרוש את זה, ואנחנו נדרוש את זה.

איוב קרא: הרגולציה בישראל, משנות ה-90 – חבר הכנסת יואל חסון, משנות ה-90 אף אחד לא העז לפתוח את המגירות הללו, שמלאות בדוחות, ולהגיד: אני רוצה להתאים את הרגולציה לעולם החופש.

איוב קרא: אין.

איוב קרא: אם אני לא הייתי עושה את זה, אף אחד לא היה עושה את זה.

איוב קרא: קל לבקר, קל להגיד שזה לא מתאים, שזה לא טוב.

איוב קרא: הכי קל זה לבקר.

איוב קרא: אנחנו מתאימים את השוק שלנו לעולם החופש; ככה מתנהלים שם.

איוב קרא: יש תחרות בין ערוצים.

איוב קרא: 28 שנים אף אחד לא שינה את חוק התקשורת.

איוב קרא: איפה נשמע כדבר הזה?

איוב קרא: איפה נשמע כדבר הזה, שאתם אומרים שזה לא טוב?

איוב קרא: למה לא עשיתם את זה קודם?

איוב קרא: למה לא יזמתם את זה קודם?

איוב קרא: למה לבקר כמו פנאטים, בלי לתת פתרונות?

איוב קרא: הכי קל להגיד: לא לעשות.

איוב קרא: זה הכי טוב.

איוב קרא: אין פה כוונת זדון לאף אחד.

איוב קרא: מההתחלה התייעצתי עם חברי הטוב איתן כבל על כל דבר והייתי מתואם איתו בכל דבר, לא רק עם יואב קיש.

איוב קרא: ואף אחד לא יכול לקחת לכיוון שהוא לא טוב, כי המטרה הייתה ממלכתית אמיתית.

איוב קרא: אנחנו התאמנו את זה כך שיהיו איזונים בחוק בין הזרמים השונים: ימין, שמאל; בין עולים לוותיקים, בין חילונים לדתיים.

איוב קרא: ניסינו להתאים את זה גם לכוחות השוק.

איוב קרא: הרפורמה הזאת התחילה, והיא תימשך.

איוב קרא: לא נתנו אפילו סיכוי קטן שייפגע ערוץ 10.

איוב קרא: רצינו לעזור גם לערוץ 10, ועזרנו לערוץ 10, ואני לא מתבייש בזה.

איוב קרא: כי אני חושב שאני אתבייש אם יחשיכו ערוץ בישראל, ולא חשוב מאיזה צד.

איוב קרא: העניין הזה, החוק הזה, אינו משנה – אני שמעתי את הביקורת.

איוב קרא: אנחנו התייעצנו ועשינו מה שטוב לאינטרס הציבורי.

איוב קרא: שום דבר אחר לא עמד לנגד עינינו.

איוב קרא: שום דבר אחר לא עמד לנגד עינינו.

איוב קרא: אנחנו רצינו שאינטרס הציבורי יישמר, ובגלל זה עשינו כל דבר במשותף.

איוב קרא: האמנו שבצד שמאל ובצד ימין מבינים את הצורך להציל את הלא TV, להציל את ערוץ 20, להציל את ערוץ 9.

איוב קרא: לכן אני רוצה שוב להודות לכל מי שפעל כאן: ליושבת-ראש מועצת הרשות השנייה, ליושבת-ראש מועצת הכבלים והלוויינים, שסייעו לוועדה; לעו"ד אתי בנדלר, שעשתה עבודת קודש – העסקנו אותה בפול טיים ג'וב, ואני מודה לך מאוד; לראש המטה שלי שירלי שיף; לאבי שמידט, עוזרי, ולכל מי שעסק במלאכה המקודשת הזאת.

איוב קרא: אנחנו הולכים לחוק ההסדרים וממשיכים שם את הרפורמה הזאת שהתחלנו, ואנחנו נביא בעזרת השם את שוק התקשורת בישראל – להתאים אותו לעולם החופש, לעולם הדמוקרטיה, שתהיה בו תחרות.

איוב קרא: ומברוכ, מברוכ לערוץ 20, מברוכ לערוץ 9, מברוכ לערוץ 24 ומברוכ לכל מי שטרח ועזר לי בעניין הזה.

עיסאווי פריג': עוד לא מברוכ.

עיסאווי פריג': בואו נצביע.

עיסאווי פריג': לפני המברוכ, כדי שזה יהיה מברוכ אמיתי, בואו חברים, נעבור להצבעה.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ושלישית על חוק.

עיסאווי פריג': לסעיפים 1–13 אין הסתייגויות.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו מצביעים עליהם כנוסח הוועדה, בבקשה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 1–13– 37 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–13, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

עיסאווי פריג': אם כך, סעיפים 1–13, כנוסח הוועדה, עברו.

עיסאווי פריג': 37 בעד, שניים נגד, ללא נמנעים.

עיסאווי פריג': לסעיף 14 הוגשו שלוש הסתייגויות.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות.

עיסאווי פריג': הסתייגות 1, למציע דב חנין.

עיסאווי פריג': הסתייגות מס' 1 – נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 29 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חבר הכנסת דב חנין לסעיף 14 לא נתקבלה.

עיסאווי פריג': ההסתייגות נפלה.

עיסאווי פריג': נגד – 29, בעד – 11, ההסתייגות נפלה.

עיסאווי פריג': עוברים להסתייגות מס' 2, של חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: – – –

עיסאווי פריג': מוריד.

עיסאווי פריג': הסתייגות 3 – גם מוריד.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 14 כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 18 בעד סעיף 14, כהצעת הוועדה – 32 נגד – 8 נמנעים – אין סעיף 14, כהצעת הוועדה, נתקבל.

עיסאווי פריג': אם כך, סעיף 14 עובר.

עיסאווי פריג': 32 בעד, נגד – שמונה, ללא נמנעים; נתקבל, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': עוברים לסעיף 15 – הסתייגות מס' 4, של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

עיסאווי פריג': אני מעמיד את ההסתייגות להצבעה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 28 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין לסעיף 15 לא נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, ההסתייגות נפלה: נגד – 28, בעד – 12.

עיסאווי פריג': ההסתייגות נפלה.

עיסאווי פריג': אם כך, עוברים להצביע על סעיפים 15–17, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': אני מצביע.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מבקשים להצביע בנפרד על סעיף 15.

עיסאווי פריג': למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי אנחנו מצביעים נגד סעיף שיש לנו הסתייגות.

עיסאווי פריג': אבל על 16 ו-17 אין הסתייגויות.

איילת נחמיאס ורבין: על 15 יש הסתייגות שלא התקבלה.

עיסאווי פריג': נפלה ההסתייגות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו רוצים להצביע נגד הסעיף.

איילת נחמיאס ורבין: על סעיפים 16, 17 אני רוצה להצביע בעד.

עיסאווי פריג': חברים, ההסתייגות נפלה.

עיסאווי פריג': אם כך חברים, ההצבעה בטלה.

עיסאווי פריג': אנחנו חוזרים לסעיף 15, שאנחנו מעלים כהצבעה נפרדת.

עיסאווי פריג': סעיף 15, כנוסח הוועדה, להצבעה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': מי נגד?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 21 בעד סעיף 15, כהצעת הוועדה – 30 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 15, כהצעת הוועדה, נתקבל.

עיסאווי פריג': אם כך, סעיף 15, כנוסח הוועדה, עבר.

עיסאווי פריג': בעד – 30, נגד – 11.

עיסאווי פריג': עוברים לסעיפים 16 ו-17 – אין הסתייגויות.

עיסאווי פריג': עוברים להצבעה, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': בבקשה, מי בעד?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 22 בעד סעיפים 16–17, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 16–17, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

עיסאווי פריג': אם כך, בעד – 38, נגד – שניים.

עיסאווי פריג': סעיפים 16–17 התקבלו, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': עוברים לסעיף 18.

עיסאווי פריג': הסתייגות מס' 5 נפלה.

עיסאווי פריג': הסתייגות מס' 6, של חברת כנסת איילת ורבין ורועי פולקמן – רועי הוריד, אז הסתייגות מס' 6, של חברת הכנסת ורבין.

עיסאווי פריג': אני מעמיד את זה להצבעה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 28 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של חברת הכנסת איילת ורבין נחמיאס לסעיף 18 לא נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, ההסתייגות נפלה.

עיסאווי פריג': בעד – 12, נגד – 28.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת ורבין, את רוצה שנצביע עליו בנפרד או יחד עם שאר הסעיפים?

איילת נחמיאס ורבין: בנפרד.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו מצביעים על סעיף 18 בנפרד, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 24 בעד סעיף 18, כהצעת הוועדה – 29 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 18, כהצעת הוועדה, נתקבל.

עיסאווי פריג': סעיף 18, כנוסח הוועדה, עבר.

עיסאווי פריג': בעד – 29, נגד – 11.

עיסאווי פריג': אם כך, עוברים לסעיפים 19–21, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 25 בעד סעיפים 19–21, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 19–21, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

עיסאווי פריג': אם כך, סעיפים 19–21, כנוסח הוועדה, עברו.

עיסאווי פריג': בעד – 38, נגד – שניים.

עיסאווי פריג': חברים, תמה הקריאה השנייה.

עיסאווי פריג': החוק עבר בקריאה שנייה.

עיסאווי פריג': ועכשיו עוברים לקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': יש לנו ברכות של חברת הכנסת שרן השכל.

עיסאווי פריג': שרן, את רוצה?

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 26 בעד החוק – 36 נגד – 2 נמנעים – 1 חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44), התשע"ח–2018, נתקבל.

עיסאווי פריג': אם כך, החוק עבר בקריאה שלישית.

עיסאווי פריג': בעד – 36, נגד – שניים, אחד נמנע.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) עברה, והיא נכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת שרן, בבקשה.

שרן השכל: אז אני רוצה באמת להודות לכל חברי הכנסת שנשארו פה עד מאוחר בלילה כדי להצביע על הצעת החוק החשובה הזאת, שמחר בבוקר פותחת לנו את שוק התקשורת הישראלי למגוון נוסף, לחופש ביטוי.

שרן השכל: אני רוצה לברך את הערוצים הייעודיים, שהחל ממחר הם יכולים לשדר חדשות ופרסומות ולהתחזק ולהתעצם וליצור תחרות אמיתית במדינת ישראל.

שרן השכל: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, תודה, וברכות לחברת הכנסת שרן השכל.

עיסאווי פריג': חברים, תם סדר-היום.

עיסאווי פריג': הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, 20 בפברואר 2018, בשעה 16:00.

עיסאווי פריג': ישיבה זו נעולה.