ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 312, 2018-02-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח בשבט התשע"ח, 13 בפברואר 2018, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 75) (השוואת הענישה וההתיישנות בעבירת האינוס לדין האזרחי והחלת חוק זכויות נפגעי עבירה), התשע"ח–2018, של חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, תפתח, בבקשה, היום את הנאומים, ואז ניערך להמשך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בסוף השבוע האחרון, ביום שישי, התגייסה כל העדה הדרוזית למען מטרה אחת: למצוא תורם מתאים למוח עצם לתינוק בן ארבעה חודשים בשם חוסאם קבלאן, תושב היישוב עוספיא.

חמד עמאר: קודם כול, אני רוצה לאחל לו בריאות שלמה ושנצליח למצוא את התורם המתאים שיכול לתת לו את מוח העצם ולהציל את חייו.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לכל בני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, ביום אחד הגיעו 24,000 צעירים וצעירות, מבוגרים ומבוגרות, לתת דגימה אם הם מתאימים או לא מתאימים.

חמד עמאר: אני לא חושב שהיה דבר כזה, התגייסות כללית.

חמד עמאר: אני בעצמי הסתובבתי כל היום בין נקודות ההתרמה והתפעלתי כל דקה מההתגייסות של בני עדתי.

חמד עמאר: אני מאוד גאה להיות דרוזי.

חמד עמאר: אחרי שראיתי את ההתגייסות הזאת, אני לא חושב שיש הרבה אנשים עם אהבת התרומה והנתינה כמו בני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכולם: כל מי שיכול להגיע ולתת את הדגימה לתרומת מוח עצם –, זה נושא מאוד חשוב.

חמד עמאר: זה דבר קל מאוד, אבל יכול להציל חיים של בן אדם.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, אומנם נמנעת בהצבעה, אבל אני מזמין אותך לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: לפני כמה שעות התבשרנו מכלי התקשורת, ולא ישירות מחברי הכנסת, כי ועדת הפנים של הכנסת תכונס מחר לישיבת חירום.

מיקי לוי: לא בגלל משבר המים, לא בגלל דיוני התקציב הקריטיים וגם לא בגלל הצורך לקיים את החלטת בית הדין לעבודה ולשלם לשוטרים את התוספת המגיעה להם בדין.

מיקי לוי: הוועדה תתכנס מחר לישיבת חירום, שאליה זומן מפכ"ל משטרת ישראל, בניסיון מביש לאיים על משטרת ישראל, שאנשיה הם נטולי פניות וישרי דרך, ערב פרסומם של סיכומי התיקים – או 1000 או 2000, אני לא יודע, תיקי החקירה של ראש הממשלה – שרק ליועץ המשפטי לממשלה יש את הפררוגטיבה לקבל החלטה בהם, ובמקביל, להסיט את האש מחומר הראיות שייחשף לציבור באשר להתנהלות ראש הממשלה.

מיקי לוי: הניסיונות לאיים על גורמי אכיפת החוק לא צלחו בעבר – יש לי ניסיון בכך, אדוני.

מיקי לוי: איומים כאלה, מקומם לא בבית הזה, וגם הפעם לא יצליחו, המשטרה תמשיך לבצע את עבודתה בצורה מקצועית ללא מורא, ללא משוא פנים, עד שתגיע לחקר האמת.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נור ברייה מפוריידיס הגיע אתמול בערב לזיכרון יעקב על מנת לעשות סידורים מסוימים בבנק – הוא, אשתו והבן הקטן שלו, ובליווי גיסו.

ג'מעה אזברגה: האישה, בגלל מזג האוויר, נשארה ברכב עם הילד, והוא וגיסו ניגשו לבנק על מנת לעשות סידור קטן ולחזור.

ג'מעה אזברגה: הילד כנראה לחץ על הצופר של הרכב, ופתאום ניגש בחור צעיר לאישה, שהייתה לבד, התחיל לקלל, לגדף ולדפוק על החלון של הרכב.

ג'מעה אזברגה: פתאום חזרו הבעל וגיסו לרכב.

ג'מעה אזברגה: כשראו אותו הם הרימו טלפון למשטרה.

ג'מעה אזברגה: כמובן שהמשטרה לא הגיעה, והוא המשיך לקלל.

ג'מעה אזברגה: הבחור ניגש לרכבו על מנת ללכת וחסם את הדרך שלהם.

ג'מעה אזברגה: הוא התחיל לצעוק ולקרוא שיש פה אנשים ערבים, והתחילו להתקהל אנשים.

ג'מעה אזברגה: עשרה אנשים נכנסו, התחילו לדפוק להם, ניפצו את השמשות של הרכב.

ג'מעה אזברגה: בינתיים המשטרה לא הגיעה.

ג'מעה אזברגה: בדרך נס הם הצליחו להימלט מהמקום.

ג'מעה אזברגה: הם ניגשו למשטרה.

ג'מעה אזברגה: הבחורה הגיעה לבית חולים, כמובן, היא ובעלה, הילד נפצע וגם היה בהלם, והם הגישו תלונה במשטרה, כמובן.

ג'מעה אזברגה: אני חייב להתריע שיש לנו פה תופעה גרועה מאוד, אולי בעקבות התבטאויות – ואני מאמין שיש הרבה התבטאויות של פוליטיקאים שלפעמים מסיתים לגזענות.

ג'מעה אזברגה: אני קורא מבמה זו להפסיק ולקחת קצת אחריות כאשר מתבטאים.

ג'מעה אזברגה: אני חושב – הדבר השני, שהוא לא פחות חשוב, זה היעדר גורם ההרתעה.

ג'מעה אזברגה: ברגע שהמשטרה לא לוקחת את העניין ברצינות, זו התוצאה.

ג'מעה אזברגה: עד עכשיו הבחור לא נעצר, לא נחקר, ועולם כמנהגו נוהג.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין כמעט ועדה, ודאי שלא מהוועדות המיוחדות, שיכולות להביא שר או מנכ"ל או להכריח אותם לבוא.

ישראל אייכלר: הם צריכים לשלוח נציגים שלהם.

ישראל אייכלר: ועדת השקיפות ניסתה לכפות על רב הכותל המערבי, השומר על חוק המקומות הקדושים, שיבוא הוא בעצמו ולא יבוא מישהו אחר, כי הם הכינו לו אמבוש נשים שאין להן שום יחס של קדושה לכותל המערבי.

ישראל אייכלר: הן התארגנו כדי לעשות מסע הסתה ולהפוך את מנגנוני הכנסת למסע של דה-לגיטימציה של הדת היהודית, של רבני ישראל, של אמירות של רבנים.

ישראל אייכלר: יש פה מלחמת דת.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזהיר: היהדות אף פעם לא נלחמה מלחמת דת.

ישראל אייכלר: היו דתיים והיו לא דתיים, אבל לא נלחמו ביניהם על רקע דתי.

ישראל אייכלר: בכל ההיסטוריה אנחנו יודעים שמלחמות דת הביאו למלחמות דמים, גם במצרים, בלוב, בסוריה ובעיראק, וזה קורה היום גם בכל העולם האירופי.

ישראל אייכלר: הדבר האחרון שעם ישראל צריך פה זה מלחמת דת, והמקום האחרון שצריך לעשות מלחמות זה הכותל המערבי שמאחד את עם ישראל.

יעל כהן-פארן: אתם עושים אותה.

ישראל אייכלר: ובאות נשים רפורמיות, או כאלה שמקבלות כסף מהרפורמים – מנסים לגייס את כל מנגנוני הכנסת, כולל ועדת השקיפות, שאין לה שום קשר לנושא, ולכפות על הרב רבינוביץ לבוא לשם.

ישראל אייכלר: אני ביקשתי ממנו לא לבוא – –

יעל כהן-פארן: אתה ביקשת ממנו?

ישראל אייכלר: – – אלא לשלוח את הנציגים המוסמכים, והוא לא בא.

ישראל אייכלר: אז זה שהוא לא בא הפך למסע הסתה נגדו ונגד כל רבני ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה למחות על כך, ולהזהיר: הכנסת איננה מקום למסעי הסתה נגד רבנים, הכנסת היא מנגנון שמפקח על כל מעשי הממשלה, והדין למשרד הדתות ולרבנות הראשית הוא כדין כל משרד ממשלתי אחר.

ישראל אייכלר: אתם לא תכפו מי יבוא בדיוק.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר החקלאות ופיתוח הכפר, חברי הכנסת, אני ביקרתי ביום ראשון האחרון ביישוב ניצן.

איתן ברושי: ביקרתי גם ביד מרדכי ובנתיב העשרה, אבל נדבר על זה פעם אחרת.

איתן ברושי: אני ביקרתי ביישוב ניצן באתר הקרווילות, או מה שנשאר ממנו, וגם בניצן החדשה.

איתן ברושי: נדהמתי לראות איך קרוב ל-200 משפחות עדיין ללא פתרון, באזור מוזנח, אני לא בטוח שיש כזה במדינת ישראל.

איתן ברושי: אני רואה בחומרה, ויש לי טענה לממשלה על שהיא הגיעה למצב כזה ירוד של אזרחיה, שפונו בעל כורחם – ואינני נכנס לזה כרגע – מאזור שבו הם בנו את ביתם.

איתן ברושי: זהו מחדל ממשלתי שזועק לשמיים, וזה לא ייפתר בלי התערבות הממשלה, ובטח לא בכוחו של ראש המועצה האזורית חוף אשקלון לפתור את זה.

איתן ברושי: יש כאן משהו מאוד תמוה, דווקא ביום הזה אני אומר את זה: יש כאן מרכיבים, בבית הזה, שהיו רוצים לחזור לגוש קטיף, ודווקא ממשלה ימנית לא מסוגלת שנים לטפל בתוצאה של הפינוי ומשאירה 150 משפחות מוזנחות, בתנאים – מוטב לא לחזור על מה שראינו שם.

איתן ברושי: ואני קורא לך, אדוני היושב-ראש, ולחברי הכנסת: זה לא במחלוקת פוליטית; ככה לא משאירים אזרחים לחיות, ובוודאי תמוה הדבר שמי שרוצה לחזור לשם לא מטפל במי שפה.

איתן ברושי: זה לא בסדר, זה חייב להשתנות, וזה נכון גם ביום הזה וגם ביום שלמוחרת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: בטח נשמע התייחסות לנושא במהלך ציון יום גוש קטיף בעוד 20 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, לפני זמן קצר סיימנו ישיבה של ועדת הכספים, דיון בצרכים של המגזר הערבי בכלל ובתוכנית 922 בפרט.

סעיד אלחרומי: מתברר שאחרי כל מה שנאמר לגבי התוכנית הזאת, סך הכול התקציב בחמש שנים הצטמצם עד כדי 6 מיליארד ש"ח מעבר לתקציב השוטף שמגיע לאוכלוסייה הזאת.

סעיד אלחרומי: עוד מתברר שישנם המון חסמים שהתוכנית הזאת לא לקחה בחשבון, ולכן חלק מהתקציב שמיועד לתושבים הערביים, ה-6 מיליארד, איננו מנוצל ובעצם מוחזר לקופת האוצר, בגלל שאין הסרה של המון חסמים לגבי ניצול התקציב הזה.

סעיד אלחרומי: ולכן, אני קורא גם לאנשי משרד האוצר וגם לחבריי ראשי הרשויות: לפני שאנחנו דנים בכסף עצמו, בואו תעשו תוכנית כוללת, שכוללת את כל משרדי הממשלה – גם תכנון, גם רמ"י – כדי להסיר את החסמים ולנצל את הכסף, שחברי הכנסת כאן, כולם חושבים שבאמת הגיע למגזר.

סעיד אלחרומי: תודה, כבודו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: לפני כמה שעות פניתי אליך, אדוני, מתוקף תפקידך כיושב-ראש הכנסת, להורות ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש לחזור בו מהכוונה לקיים מחר דיון דחוף בנוכחות מפכ"ל המשטרה, הדיון שנקבע למחר בנושא בחינת התנהלות המשטרה בחקירות ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: כחברת ועדת הפנים והגנת הסביבה, אני חוששת שהזימון הזה של המפכ"ל דווקא בעת הזאת על ידי יושב ראש הוועדה הוא לא זימון תמים, ולא מדובר במימוש עבודת הוועדה כמפקחת על עבודת גופי הממשל אלא מדובר בניצול ציני של הכוח הפרלמנטרי שיש בידי ראש הוועדה כדי לערער את עבודת המשטרה וכדי להלך אימים על ראשיה, דווקא בתקופה הכל-כך רגישה שבה מתנהלות חקירות נגד ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: אני פונה מכאן אליך שוב, אדוני יושב-ראש הכנסת, לפעול בעניין ולעצור את הדיון שאמור להתקיים מחר.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, במדינת ישראל המונח ביטחון המדינה הוא המונח המרכזי ביותר, שאין חולקים עליו, יש עליו קונסנזוס מלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני שואל, מה זה ביטחון המדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה לא ביטחון האזרחים של המדינה בראש ובראשונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמירת כבוד של המוסדות של המדינה, של המוסדות השייכים לאזרחים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אסביר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשבוע שעבר, ביום רביעי, שני רעולי פנים מצוידים ב-16M נכנסו לבית ספר תיכון בג'לג'וליה, ירו בתלמיד שם ופצעו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמיד הוא שחקן כדורגל, הוא נפצע בינוני פלוס, ואני שואל: הריבוי של כלי הנשק האלה, שנמצאים באוכלוסייה הערבית, שהמדינה לא נותנת להם תשובה, ומאות ואלפי יריות על בתים, על אנשים ועל רכושם לא מקבלות תשובה; אם ניתן דוגמה, באום אל-פחם בלבד, יותר מ-1,000 מקרי ירי בשלוש שנים, וכמה נעצרו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המספר מצחיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו נבדוק, נמצא שמספר הרציחות באוכלוסייה הערבית הוא פי חמישה מהרציחות באוכלוסייה היהודית, למרות שאנחנו חמישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות הזו צועקת לשמיים ומחייבת טיפול, והטיפול הוא לא פתיחת עוד תחנות משטרה, כי במקומות שיש תחנות משטרה יש לנו הרבה רציחות והרבה ירי ואין תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם נשווה אותנו, אפילו בעניין הכלכלי, אפילו אם נדבר על המצב הכלכלי, על מצוקת הדיור, יש לנו שטחים לידנו, בירדן, במדינות ערב, שאין בהם מלחמות אלא רציחות וירי, ובמצב הרגיל אנחנו בהרבה יותר מהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: העיתונאית רוני לינדר-גנץ פרסמה היום בדה-מרקר תחקיר קשה על הפערים העצומים שיש בין המתנה בלתי אפשרית לרופא ברפואה הציבורית לבין הזמן הקצר שאפשר להמתין אם משלמים כסף.

דב חנין: זה קורה בכל הארץ.

דב חנין: זה קורה בכל קופות החולים.

דב חנין: זה קורה בכל תחומי הרפואה.

דב חנין: הפערים הם עצומים.

דב חנין: נניח נוירולוג ילדים – בין 254 יום, יותר משמונה חודשים, לבין מהלך מיידי – אם משלמים ביטוח משלים ו-550 שקל.

דב חנין: אלו הם מספרים בלתי נסבלים.

דב חנין: אנחנו רואים בתחקיר הזה דוגמה לאיך הערבוב בין רפואה פרטית לרפואה ציבורית הורג מבפנים את הרפואה הציבורית.

דב חנין: ככה מייצרים אי-אמון ברפואה הציבורית ומייצרים ערוצים פרטיים.

דב חנין: ביום הרפואה הציבורית בכנסת, יום הבריאות שקיימנו בכנסת, דיברנו על תוכנית לאומית לקיצור תורים.

דב חנין: זה עולה כסף אבל זה חוסך המון כסף, גם מהציבור, ובעיקר מייצר לנו מערכת יותר שוויונית ויותר צודקת.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני רוצה לדבר על דיווח שיצא היום ב-Ynet על דיפלומט פלסטיני באו"ם, אבו שוויש, מקור השם הוא פרסי שעבר לטורקיה, כנראה מהתקופה העות'מאנית, אולי הוא היה שוויש באיזשהו מקום, סמל, אולי שוטר עות'מאני.

ענת ברקו: הוא לוקח לסיור סטודנטים מאוניברסיטת מקגיל בקנדה ואומר כך: מעולם לא פספסתי הזדמנות לזרוק אבנים.

ענת ברקו: היום אני מבוגר, אבל אני מלמד את ילדיי להתנגד.

ענת ברקו: זה בדיוק הסיפור.

ענת ברקו: זה לא רק פוגע ביהודים, האבנים האלה, או כשעושים לינץ' בחייל ובחיילת שנכנסים לעיר ומתנפלים עליהם בצורה כל כך ברברית; זה כמובן חוזר לחברה שמחנכת לאלימות.

ענת ברקו: האלימות היא לא מצומצמת.

ענת ברקו: ולכן, לא ברור מה פתאום במועצת הביטחון עושים סיורים מהסוג הזה ומסיתים ילדים, או מסיתים סטודנטים.

ענת ברקו: אני רוצה לציין שממש בתחילת הכהונה שלי בכנסת העשרים, בספטמבר 2015 – אני בטוחה שאדוני זוכר את אלכסנדר לבלוביץ, שנרצח כאשר חזר או נסע בדרך לאירוע, ארוחת חג של ראש השנה, וזרקו עליו בסך הכול אבן, והוא פשוט נרצח בדם קר.

ענת ברקו: ולכן, אני יכולה לומר שאם זה חינוך השווישים ללינץ' ולאלימות, אז לנו יש נבוט, גם לאבו שוויש וגם לשווישים כמוהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, היום חברים שלנו לא יכלו לצאת מביתם בעקבות הפגנות קשות של הפלג הקיצוני שהיו ליד הבתים שלהם.

עליזה לביא: ראינו, כולנו, את התמונות הקשות של הליווי שלהם.

עליזה לביא: ההפגנות הקשות האלה – אף אחד לא חסין מפניהן, גבר, אישה, חילוני, דתי, ערבי, יהודי.

עליזה לביא: אנחנו רואים כאן את האלימות הקשה הזו וחייבים שמשטרת ישראל תשים סוף לעניין.

עליזה לביא: ועל מה היו המהומות, הפעם נגד חברי הכנסת החרדים?

עליזה לביא: על הדיון שהתקיים היום בוועדת החוץ והביטחון, ובו אושרו התקנות על העניין של פטור לבנות, איך זה נעשה ומי יכול לבוא ולבדוק את העניין הזה.

עליזה לביא: שש שנים מיותרות נדחו ההחלטות וההצבעה על התקנות של החוק החשוב הזה.

עליזה לביא: אני רוצה לברך את יו"ר ועדת החוץ והביטחון ואת החברים, שסיימו את הסאגה הזו, שהפכה, לצערי הרב, להיות פוליטית.

עליזה לביא: נשים שמבקשות לא לשרת בצבא ולהצהיר צריכות להצהיר על הדתיות שלהן ועל האמונה שלהן.

עליזה לביא: אסור שההצהרה הזאת תהיה דרך ופתח להשתמטות.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, תרשה לי להודות לך בשם כל הפרמדיקים על זה שהתפנית היום ובאת לברך על הקמת השדולה בנוכחות 170 פרמדיקים.

אכרם חסון: אני מקווה ויודע שבעזרתך נוכל לתקן עוול שנעשה איתם במשך 37 שנים.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, ביום ראשון שעבר ישבתי עם יושב-ראש התאחדות התעשיינים מר שרגא ברוש, ודנו בנושא הפגיעה במפעלים, מפעלי הטקסטיל שיש בבית ג'ן, בחורפיש ובירכא כתוצאה מהורדת המכסים על נושא הטקסטיל.

אכרם חסון: לכן, באתי גם שלשום וישבתי עם שר הכלכלה מר אלי כהן, אשר הבטיח שלא תהיה שום פגיעה באף מפעל בתוך הכפרים שלנו, כי הורדת המכסים מדברת על משהו אחר.

אכרם חסון: אנחנו נמשיך בתמיכה במפעלים האלה, ואם יש צורך לתת מענקים ניתן גם מענקים, וגם תפירת בגדי צה"ל והמשטרה תמשיך להיות במדינת ישראל, ובכך אנחנו נפתור את הבעיה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון 13 שנים מאז הגירוש מגוש קטיף וצפון השומרון

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון 13 שנים מאז הגירוש מגוש קטיף וצפון השומרון, מס' 9399, 9410, 9426, 9465, 9477, 9478, 9490 ו-9491.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הדיון לציון 13 שנים לפינוי יישובי גוש קטיף וצפון השומרון.

יולי יואל אדלשטיין: תוכנית ההתנתקות אומנם התבצעה בקיץ, מעט אחרי יום החורבן – ט' באב – אבל אנחנו מציינים זאת היום כמחווה לראשון יישובי גוש קטיף, נצר חזני, שעלה על הקרקע היום לפני 40 שנים בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: את חטאיי אני מזכיר היום, חבריי חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: שנים רבות אני חבר בבית הזה, תמיד השתדלתי לפעול לפי הספר, אבל פעם אחת עברתי על כללי התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה ביום ההצבעה על תוכנית ההתנתקות בכנסת, 26 באוקטובר 2004.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הייתה שמית ואני הייתי שלישי ברשימה.

יולי יואל אדלשטיין: כשהמזכיר קרא בשמי, אמרתי: נגד, בשאט נפש.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הכנסת דאז, נשיא המדינה דהיום, הורה למחוק את המילים "בשאט נפש" מן הפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פעל נכון, זה היה תפקידו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עכשיו הגיעה השעה להחזיר אותן לשם.

יולי יואל אדלשטיין: לתוכנית ההתנתקות, שהייתה איוולת מדינית ותועבה מוסרית, התנגדתי אכן בשאט נפש – שאט נפש מול חורבן יישובים פורחים בארץ ישראל בלי סיבה, בלי צידוק, בלי הסבר; שאט נפש מול האדמה הדמוקרטית החרוכה שהשאירו אחריהם מתכנני ומבצעי התוכנית; שאט נפש מול התמונות של אויבינו מארגוני הטרור שחגגו את ניצחונם בין חורבות בתי הכנסת ובתי המדרש שהם בעצמם שרפו.

יולי יואל אדלשטיין: 13 שנים עברו מאז.

יולי יואל אדלשטיין: למרות ההבטחות של חולמי חלום ההתנתקות, עזה לא הפכה לשווייץ של המזרח התיכון.

יולי יואל אדלשטיין: נאלצנו לחזור אליה שוב כמה פעמים – לא כדי לחרוש ולנטוע, כפי שעשו תושבי גוש קטיף, אלא כדי לסלק את האיום הביטחוני על יישובי הדרום, איום שהתגבר באופן בלתי נסבל דווקא בעקבות ההתנתקות.

יולי יואל אדלשטיין: עד היום הזה סובלת מדינת ישראל מן התוצאות האומללות של ליקוי המאורות שהתרחש ברצועת עזה לפני 13 שנים.

יולי יואל אדלשטיין: הצער על 25 היישובים שפונו, על בתי הקברות שהועתקו, על השדות שנעקרו, עודנו צורב בעוצמה את הלב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני בטוח שגם את הלקח למדנו באותה העוצמה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שלעולם לא תעלה בבית הזה הצעה לעוד תוכנית שתחייב אותנו להתנגד אליה בשאט נפש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליוזמי הדיון ולכל אלה שנטלו חלק ביום זה בוועדות, באירוע באודיטוריום, ומתכבד להזמין את חבר הכנסת אמיר אוחנה, ראשון בעלי ההצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חיים ילין, מרדכי יוגב, מיכאל מלכיאלי וכן הלאה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: חבריי חברי הכנסת, שמעון פרס, 1993: "כל היום אתה מאיים עליי בקטיושות לאשקלון.

אמיר אוחנה: תגיד לי, מדוע אין קטיושות מעקבה לאילת?".

אמיר אוחנה: טוב, עכשיו יש קטיושות מעקבה לאילת וגם קטיושות לאשקלון וגם לתל אביב.

אמיר אוחנה: רון מיברג, מעריב, 1997: "עזה מינוס ישראלים שווה תקווה".

אמיר אוחנה: אוקיי, עזה בלי ישראלים, התקווה התממשה?

אמיר אוחנה: שמעון פרס, 1995: "כאשר דנו על רצועת עזה נשמעו כאן בבית קולות שיעופו פצצות, קטיושות, מעזה לאשקלון.

אמיר אוחנה: עפו?" עפו.

אמיר אוחנה: יצחק רבין, 1995: "סיפורי הבלהות של הליכוד מוכרים.

אמיר אוחנה: הרי הבטיחו לנו גם קטיושות מעזה.

אמיר אוחנה: כבר שנה רצועת עזה נתונה בעיקרה למרוּת הרשות הפלסטינית.

אמיר אוחנה: לא הייתה עוד אף קטיושה ולא תהיה קטיושה".

אמיר אוחנה: אברהם כ"ץ-עוז, 1995:

אמיר אוחנה: אני זוכר את בני בגין עולה לכאן ומדבר על פגזי הקטיושות והמרגמות שייפלו באשקלון.

אמיר אוחנה: המצב נוח, שקט, סביר, ולפי הערכתי ממלא את הציפיות שלנו.

אמיר אוחנה: כרמית גיא, רשת ב', שנת 2000: "מי זוכר, למשל, את הקטיושות שהיו אמורות ליפול על אשקלון אם חס וחלילה יפנו את רצועת עזה?

אמיר אוחנה: " אריאל שרון, 2003: "אשקלון לא תהפוך לקו החזית.

אמיר אוחנה: אני רוצה שתדעו את זה.

אמיר אוחנה: לא אשקלון ולא מקומות אחרים".

אמיר אוחנה: השר מאיר שטרית: "יש טענה שיהיה איום על יישובים בנגב, וראש הממשלה או אנחנו בורחים מטרור.

אמיר אוחנה: אני עוד לא שמעתי טענה מגוחכת כזו".

אמיר אוחנה: רן כהן: ההתנתקות טובה לביטחון.

אמיר אוחנה: הינה, נאמו כאן אנשי הימין ודיברו על הקסאמים שיעופו מכאן לשם.

אמיר אוחנה: מתי עפים קסאמים על שדרות?

אמיר אוחנה: לאחר שצאנו מרצועת עזה או כאשר אנחנו נמצאים ברצועת עזה?

אמיר אוחנה: מתי הטווח שלהם גדל?

אמיר אוחנה: כשיצאנו משם או כשאנחנו נמצאים שם?

אמיר אוחנה: אני אומר לכם – מי שרוצה היום לחוס לא רק על שדרות אלא גם על אשקלון, על שתיהן, צריך להבין שאם לא נצא מרצועת עזה בתוך שנתיים-שלוש, אולי שנה, הטווח יגיע לאשקלון".

אמיר אוחנה: נו, יצאנו.

אמיר אוחנה: רוני בר-און מהליכוד-קדימה – – –

דוד אמסלם: אל תשכח את חיים רמון.

אמיר אוחנה: יש לי גם את חיים רמון.

יולי יואל אדלשטיין: לא חסרים ציטוטים.

אמיר אוחנה: "התוכנית הזאת, כל תכליתה היא אחת: להתניע את התהליך המדיני כדי לגרום לפלסטינים להבין שאי-אפשר לעולם לחיות על החרב".

אמיר אוחנה: נו, אז עכשיו הם מבינים זאת?

אמיר אוחנה: יצחק הרצוג מהעבודה: "היינו מוכנים לתמוך בתוכנית ההתנתקות כי היא מעשה בעל חשיבות היסטורית אמיתית להוצאת המדינה מהבוץ".

אמיר אוחנה: נו, יצאנו?

אמיר אוחנה: רן כהן: "כל אלה בימין ובליכוד שרודפים אותו" – את אריק שרון – "היום, מה הם מציעים לאנשי שדרות?

אמיר אוחנה: עוד קסאמים?

אמיר אוחנה: עוד ירי?

אמיר אוחנה: עוד הרג?

אמיר אוחנה: עוד הרס בתים?

אמיר אוחנה: עוד פעם כניסה של צה"ל?

אמיר אוחנה: עוד הרג פלסטינים?

אמיר אוחנה: שוב ירי?

אמיר אוחנה: מה הם מציעים, את הפינג-פונג הזה, שכבר היה נחלת קריית שמונה?

אמיר אוחנה: למדנו ממנו, אנחנו עם הספר.

אמיר אוחנה: המוצא היחיד לתושבי שדרות והאזור הוא ההתנתקות.

אמיר אוחנה: אין דרך אחרת.

אמיר אוחנה: מי שמציע היום לעצור את התהליך הזה בעצם מציע" – אני רואה שאני מתקדם לסיום, זה הזמן הנכון?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

אמיר אוחנה: אז אני סברתי שיש לי יותר, אז אני מתקדם במהירות לעבר הסיום.

אמיר אוחנה: אופיר פינס, העבודה: "אני צריך להודות לאריאל שרון מעל הבמה הזאת על זה שהוא נותן לי ולרעייתי תקווה שהבן שלי, לכשיתגייס, לא יצטרך לשרת את עם ישראל ברצועת עזה".

אמיר אוחנה: האם אנחנו בטוחים שילדינו המתגייסים היום לא יצטרכו לשרת את עם ישראל ברצועת עזה?

אמיר אוחנה: אני מסיים, באמת, אדוני, בדברים ברוח קצת אחרת, כי היו מי שדיברו אחרת.

אמיר אוחנה: אני מתכוון למכתב ההתפטרות של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שאז היה שר האוצר.

יואל חסון: שתמך בהתנתקות.

אמיר אוחנה: אני מתייחס גם לזה.

אמיר אוחנה: הוא אמר פה: לדאבוני, הממשלה מתעלמת מן המציאות.

אמיר אוחנה: כפי שהתרעתי, החמאס הולך ומתחזק, הטרור נמשך, ירי הטילים והפצמ"רים על יישובינו לא פסק וגורמי הטרור מכריזים שיעבירו את הטילים שגירשו אותנו מחבל עזה ליהודה ושומרון ומשם עד ל'שחרורה המלא של פלסטין'".

אמיר אוחנה: "אינני יודע מתי יפרוץ הטרור במלוא עוצמתו, ייתכן שזה ייקח חודש-חודשיים או שנה-שנתיים.

אמיר אוחנה: תקוותי שלא יפרוץ בכלל, אבל כשם התרעתי בשנת 1993 שהסכם אוסלו יביא עימו פיגועים מיו"ש וירי טילים מעזה, כך לצערי, אני משוכנע היום שהצעד הנוכחי יביא במרוצת הזמן להגברת הטרור ולא להחלשתו".

אמיר אוחנה: יש עוד, אבל אני יודע שזמני עבר.

אמיר אוחנה: אני רק רוצה להגיד: מאשימים את ראש הממשלה נתניהו בכך שהוא דבק בכיסאו ועושה הכול למען שלמות הקואליציה.

אמיר אוחנה: כמה אנשים אנחנו מכירים בציבוריות הישראלית שהתפטרו מהתפקיד הרם, אחד הבכירים שיש בממשלה, של שר האוצר, על רקע אמונה אידיאולוגית, לאחר שהוא לא הצליח לשכנע גם את אריאל שרון ראש הממשלה דאז וגם את יתר חבריו לממשלה?

יואל חסון: תמכו והתפטרו, תמכו והתפטרו.

אמיר אוחנה: הוא פרש, הוא התפטר.

אמיר אוחנה: מתי אתה התפטרת מתפקיד, אדוני?

יואל חסון: הוא הצביע בעד, הוא הצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אמיר אוחנה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמיר אוחנה, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא טעון בלאו הכי, אז אני מציע שלא נפריע אחד לשני.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני חשבתי שאנחנו נדבר בקול אחיד אחרי מה שראינו ב-13 השנים האחרונות, אבל זה כנראה לא יקרה.

יולי יואל אדלשטיין: אז בבקשה, כל אחד יגיד את דעתו בלי הפרעות.

חיים ילין: אולי אני אהיה הקונסנזוס.

יולי יואל אדלשטיין: אולי.

יולי יואל אדלשטיין: אולי תפתיע.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, היום הם – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שכשאנחנו מציינים את זה – זאת כבר פעם שלישית, אם אני לא טועה, שאני נואם ביום הזה – זה כדי לא לנסות לנגח פוליטית מי הצביע ככה, מי עשה ככה או מי אמר ככה ומי אמר ככה, אלא להסתכל ולהסיק מסקנות ממה שקרה.

חיים ילין: כאחד שחי איתם, היה שכן שלהם ועכשיו חוטף את מה שהוא חוטף, יש לי פרספקטיבה קצת על האזור, יש לי פרספקטיבה קצת על מה שקורה לנו היום.

חיים ילין: תרשו לי להתחיל, קודם כול, כי בפעם הראשונה אני מאוד התרגשתי כי ראיתי שחיברו את כפר דרום כחלק מ-11 הנקודות.

חיים ילין: אורי, אני רוצה להגיד לך את זה.

חיים ילין: אחת ההצלחות הגדולות של המפלגה שלך, או של המתנחלים, זה שכשהיום אומרים התיישבות – זה רק אתם.

חיים ילין: הצלחה בלתי רגילה.

חיים ילין: ההפסד שלנו כמדינה הוא שאף אחד לא זוכר את אחדות העבודה, שאני גדלתי עליה.

חיים ילין: אני גדלתי על אחדות העבודה בקיבוץ המאוחד, ליישב כל בלטה.

חיים ילין: איפה שאני יושב יש אנשים ששכחו שהם שייכים לאותה מפלגה, זה האסון שלנו.

חיים ילין: חנן פורת, זכרו לברכה, אמר שאחת הבעיות שלו זה הנתק הזה.

חיים ילין: למה צריך את הנתק הזה?

חיים ילין: זה הסיפור העצוב.

חיים ילין: הצלחתם, הצלחתם מעל ומעבר, אורי.

חיים ילין: אבל צריך לזכור את העבר.

חיים ילין: היום, כשבאתי וראיתי שכפר דרום – הבנתי שחל שינוי, שרוצים להתחבר לאותם שורשים של 11 הנקודות, של אותה התיישבות שהביאה לנו את הנגב למדינת ישראל.

חיים ילין: הנגב לא היה איפה שאני חי, איפה שאנחנו גרנו חיים שלמים, לא היה שייך למפה של מדינת ישראל.

חיים ילין: אני מזכיר לכם עוד פעם: אין אף אחד בצד השני.

חיים ילין: כמה הזדמנויות היו להם באמת להגיע להסכמים, והם פספסו.

חיים ילין: ועכשיו, קוראים לזה התנתקות.

חיים ילין: שימו לב איך זה הולך: בחלק המרכז שמאל קוראים לזה פינוי ובחלק המרכז ימינה קוראים לזה עקירה.

חיים ילין: תרשו לי להגיד לכם: לא רוצה להתייחס לפוליטיקה.

חיים ילין: כמו שאמרתי היום בוועדת הפנים, אני רוצה להתייחס לצד האנושי ולצד הרגשי של אנשים שבאו להתיישב ואיבדו את הכול – את ההתיישבות, את הקהילה, את הבית, את הפרנסה וחלק מהאמונה שלהם בציונות ובהתיישבות.

חיים ילין: אם רק כולנו היינו מבינים את זה – את הצד הרגשי של המעשה – בלי הפוליטיקה, בלי הניגוחים האלה, יכול להיות שהכול היה נראה אחרת לגמרי.

חיים ילין: אבל גם זה, אחרי שזה קרה, זה עצב עמוק.

חיים ילין: לא הייתה התנתקות.

חיים ילין: אנחנו מחוברים היום לרצועת עזה מהטבור, דרך המים המזוהמים שזורמים אלינו, דרך המצוקה שיש שם, וצריך לשים את זה על השולחן.

חיים ילין: בלי פוליטיקה, כל עוד אנחנו היינו שם, הכלכלה של עזה שגשגה – הכול יחסית, הכול יחסית.

חיים ילין: לפני 40 שנה הסתכלה רמאללה על עזה בקנאה.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה, כל הקניות שלנו נעשו שם, כל הכלכלה הייתה מבוססת.

חיים ילין: היום, 40 שנה לאחר מכן, עזה מסתכלת בקנאה על רמאללה.

חיים ילין: זאת המציאות.

אורי אריאל: 13 שנה.

חיים ילין: בסדר, אבל אני אומר את המציאות כמו שהיא.

חיים ילין: אם יש משהו שאני רוצה שכולנו נלמד – אני אומר את זה בכאב לב עמוק – כל בלטה שאנחנו נותנים, לא נותנים אותה בלי הסכם.

חיים ילין: אין חד-צדדי שום דבר.

חיים ילין: אני אומר לכם: זאת הטעות הגדולה ביותר שנעשתה במדינת ישראל.

חיים ילין: זה לא משנה אם זה ימין או שמאל, זה עניין של משא ומתן.

חיים ילין: לא ייתכן שהנכס הגדול ביותר שלנו, ההתיישבות, מופקר בצורה כזאת בלי משא ומתן.

חיים ילין: שאלו אותי: רגע, ואם לא יהיה הסכם?

חיים ילין: לא, לא יוצאים.

חיים ילין: מה זה לצאת בלי הסכם?

חיים ילין: אני חושב שזה הלקח.

חיים ילין: הנושא השני זה אחדות העם.

חיים ילין: בלי אחדות העם, בלי הקהילה, בלי התמיכה, בלי ההבנה של מה הם שילמו, כל משפחה שם שהתיישבה, בלי הצד הרגשי הזה, לא נצליח לבנות עם, חברים.

חיים ילין: אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, אני ראיתי את המצוקה, חוויתי אותה.

חיים ילין: אני גם יודע מה עבר עליהם.

חיים ילין: אנשים באמת מדהימים; אין משק היום, אין חממות יותר.

חיים ילין: גם כשהבטחנו להם את זה, אין להם את זה.

חיים ילין: אני חושב שההתיישבות הזאת, החדשה, בתוך מדינת ישראל, מחברת את עם ישראל ונותנת המון רוח ומחיה את הציונות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מודה לך מאוד שנתת לי עוד זמן, אבל אני חושב שהיום כולנו צריכים להיות מאוחדים ולהבין שעוד דבר כזה לא יכול לקרות בלי שום הסכם, בלי שום הבנה שמאחורי מעשים פוליטיים יש בני אדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, שר החקלאות, שר התיירות, חבריי חברי הכנסת, סגן שר הביטחון, סגני שרים, חבריי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש – אמרתי – תושבי גוש קטיף בעבר, בעתיד, בחודש אב לפני כ-12 וחצי שנים נעקרו מביתם קרוב ל-10,000 תושבים ב-22 יישובים בגוש קטיף ובארבעה יישובי צפון השומרון, והיישובים נהרסו.

מרדכי יוגב: הם גורשו למלונות, לאכסניות, למקומות יותר או פחות, לקרוונים וקרווילות.

מרדכי יוגב: ממקומות שבהם הם גרו עשרות שנים, חלקם מעל 30 שנה, מקומות כמו גוש קטיף, שהיו דיונות של חול – מואסי, קראו להם, אדמת שדים, שלא ידעו לגדל שם דבר – צמחו דשאים, ירקות, עצים; גידלו בהם ילדים, בנו חבל ארץ פורח.

מרדכי יוגב: חלוצים אמיתיים, שהפכו חבל ארץ שלא ידע לגדל לחבל ארץ פורח, כמו שאמרנו.

מרדכי יוגב: בחוק ההתנתקות נרשם שמטרתו להביא למציאות טובה יותר – מדינית, ביטחונית, כלכלית וחברתית.

מרדכי יוגב: אני זוכר את המשפט הזה.

מרדכי יוגב: זה היה המשפט שבו נפנף איזשהו פרקליט ב-11 ניסיונות של המתיישבים להגן על עצמם בבית המשפט העליון.

מרדכי יוגב: ובית המשפט העליון, בהרכב של 11 שופטים, בראשות השופט אהרן ברק ומי שלימים נעשו נשיאות בית המשפט העליון, אפילו לא הרים את ראשו מהשולחן.

מרדכי יוגב: שבע שעות של דיונים, ועם הנפנוף של המשפט הזה, נפנף גם את כל הטענות.

מרדכי יוגב: אני קובע כאן כי שום מטרה – וכבר הזכירו את זה גם קודמיי – ממטרות אותו חוק או ממטרות אותה התנתקות לא התקיימה: לא מדינית, לא ביטחונית, לא כלכלית ולא חברתית.

מרדכי יוגב: פגיעה קשה מאוד באותם 10,000 אזרחים נאמנים, חלוצים.

מרדכי יוגב: פגיעה קשה של ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון, של בית המשפט העליון, בזכויות הבסיסיות של אדם.

מרדכי יוגב: רמיסה ברגל גסה של הטענות.

מרדכי יוגב: הרס?

מרדכי יוגב: איך שיקראו לו אנשים – אני אשים סימן שאלה בסוף כל מילה.

מרדכי יוגב: טעות?

מרדכי יוגב: שטות?

מרדכי יוגב: איוולת מדינת ומוסרית, אמרו לפניי, פשע לאומי?

מרדכי יוגב: כעומק החקירה עומק העקירה?

מרדכי יוגב: סימן שאלה בסוף כל אחד מהביטויים שנשמעו אז.

מרדכי יוגב: בתים ויישובים אפשר אולי להרוס.

מרדכי יוגב: את הרוח אי-אפשר להרוס.

מרדכי יוגב: רוח גוש קטיף, אותה אי-אפשר לבטל ובה אי-אפשר לפגוע.

מרדכי יוגב: היא פיעמה.

מרדכי יוגב: היא אולי חטפה שבר גדול, אבל היא גם מפעמת.

מרדכי יוגב: רוח של חלוציות, של משימתיות, של שליחות, לעם ישראל, למורשת ישראל, לארץ ישראל ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: גוש קטיף ו-35 שנות ההתיישבות – ועוד קודם לכן, סיפור ההתיישבות בחבל עזה, כפי שנחשפנו אליו היום במורשת הקרב של כפר דרום בתש"ח – הוא סיפור גבורה ישראלי והוא נוגע בסוגיות מרכזיות שרלוונטיות גם היום לחיינו.

מרדכי יוגב: מסירות הנפש של ההתיישבות החלוצית, הערבות והעזרה ההדדית, החסד והעמידה במצבים קשים, כל אלה היו אז והם מפעמים גם היום.

מרדכי יוגב: אני מבקש לומר פה, בטרם אני אגיע לסיום של דבריי – גם להודות בנקודה הזאת, ולהזכיר, ולהכיר טובה, אדוני, לך, שר החקלאות, בשם כל המתיישבים המגורשים, שאתה עוד עונד על ידך את הצמיד הכתום ואומר: נזכור ונחזור.

מרדכי יוגב: ולקחת אחריות כל השנים לסייע לאנשים ועוד ממשיך עם אותה אחריות, כי יש עדיין גם שני יישובים שעוד לא הגיעו למקומם וגם עוד עשרות תושבים שעוד נמצאים בקרוונים, בקרווילות.

מרדכי יוגב: דוד חטואל, שאיבד את אשתו ושלוש בנותיו, ביום שבו החליטה ממשלת ישראל על ההתנתקות, אם אינני טועה – – –

אמיר אוחנה: לדעתי, ארבע בנותיו.

מרדכי יוגב: ואת ארבע בנותיו.

יולי יואל אדלשטיין: ביום משאל המתפקדים.

מרדכי יוגב: ביום משאל המתפקדים.

מרדכי יוגב: הוא נכנס לבית הקבע שלו – בהיותו מפקח במשרד החינוך, לא אדם שלא יודע להסתדר – רק בשבועות האחרונים.

מרדכי יוגב: אז לבד מהחובה לזכור ולהנציח את מורשת גוש קטיף ואת ההתיישבות היהודית ברצועת עזה, את קרבות הגבורה בתש"ח ואת מסירות הנפש, אני מבקש לציין במיוחד היום בוועדת חינוך משימה שלקחו על עצמם אנשי גוש קטיף, ודיבר פה קודמי חיים ילין על האחדות: להקים מרכז משותף של פעילות של מרכז מורשת גוש קטיף, עם מרכז רבין, עם מרכז מורשת שירה בנקי, כדי להעצים את אהבת ישראל ואת העשייה המאחדת למרות חילוקי דעות למען עם ישראל.

מרדכי יוגב: אז בזכירה סוד הגאולה.

מרדכי יוגב: אין לי ספק שנזכור ונחזור ועוד נשוב גם לכל יישוב.

מרדכי יוגב: הזכיר קודמי חיים ילין – אי-אפשר להתנתק מרצועת עזה, זה חלק מארץ ישראל.

מרדכי יוגב: ברחנו ממנה, היא רודפת אחרינו.

חיים ילין: זה לא מה שאמרתי.

מרדכי יוגב: ברחנו ממנה.

מרדכי יוגב: גם תושביה הערבים סובלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

מרדכי יוגב: אז בשם האמונה ובשם ההיסטוריה ובשם המציאות הביטחונית והמדינית והכלכלית והחברתית, אין לי ספק שעם ישראל עוד ישוב ליישב את כל מלוא רוחב ארצנו, גם את רצועת עזה.

מרדכי יוגב: יחזיר אותה להיותה גן פורח לתושביה היהודים הטבעיים, גם לתושביה הערבים.

מרדכי יוגב: כי עם ישראל חי.

מרדכי יוגב: נזכור ונחזור.

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, כנסת נכבדה, היום מציינת כנסת ישראל את היום ה-13 לגירוש של כ-10,000 יהודים מגוש קטיף.

מיכאל מלכיאלי: כל מי שביקר בגוש קטיף, ואני זוכר את עצמי כילד ואחר כך כנער, כמעט בכל חופש הולכים לנווה דקלים לראות את המקום היפה הזה; ולחשוב מי נמצא שם עכשיו, לראות את המראות הקשים של הטרקטורים, של הדחפורים, עם כל ההרס הנלווה.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר שלא לקרוא לזה פצע פתוח בחברה הישראלית, פצע שעדיין לא הגליד.

מיכאל מלכיאלי: על עקירת אלפי היהודים בצורה כל כך קשה כבר דיברו, דיברו הרבה, אבל מה שכן חשוב לי להזכיר זה את מה שאני זוכר כנער, את הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שמדבר מדי שבוע אצלו בשיעור השבועי על כמה שהעקירה הזאת תוביל לטילים על אשדוד, על אשקלון, על תל אביב, על מרכז הארץ, על הדרום.

מיכאל מלכיאלי: ומגיע יום ראשון וכל החכמים וכל הפיקחים מגיעים בשאלה: מה הרב מבין בביטחון?

מיכאל מלכיאלי: מה הרב מבין?

מיכאל מלכיאלי: שיהיה ספון באוהלה של תורה.

מיכאל מלכיאלי: ממתי רב יודע להביע את דעותיו?

מיכאל מלכיאלי: גורמי צבא, פוליטיקאים, ידעו להתקיף מדי יום ראשון כשהיו שומעים את הרב עם הביטויים שלו.

מיכאל מלכיאלי: אז ידעו להתקיף.

מיכאל מלכיאלי: היום, כשאנחנו 13 שנה אחרי זה, לא כל כך הרבה זמן, רואים איך כל – אם אפשר לקרוא לזה הנבואות – איך כל ההסתכלות הנכונה, שהוא ראה מה יקרה עם אותו גירוש, איך לצערנו זה התגשם שנים אחר כך.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני חושב שגם את זה כולם יודעים.

מיכאל מלכיאלי: הדבר האחרון שאני רוצה זה כן להצטרף למה שחבריי אמרו כאן קודם, וזה שעד היום יש הרבה משפחות, ואני ביקרתי חלק מהן, שעד היום לא מסודרות.

מיכאל מלכיאלי: ממשלת ישראל כן הקצתה לזה כסף, רק הביורוקרטיה הקשה עדיין לא סיימה את סבלם של אותם אנשים.

מיכאל מלכיאלי: נולד כאן דור חדש – אני מבין שכבר עושים חגיגות בר-מצווה – שלא נמצא בבית הקבע שלו.

מיכאל מלכיאלי: אז אני מצפה שבעזרת השם, ביום הזה, שאנחנו מעלים את זכרה של אותה תקופה קשה – בעזרת השם, עד השנה הבאה, ה-14, נזכה שכולם יגיעו לביתם, כמו שהם רוצים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, אנחנו, במליאה פה ובכלל בכנסת, יש לנו כל מיני ימים שאנחנו מציינים; יש לנו אירועים, חלקם חגיגיים יותר, חלקם חגיגיים פחות.

עודד פורר: אחד הימים הקשים שיוצא לנו לציין עכשיו זה היום הזה.

עודד פורר: אני לא יודע למה נבחר דווקא התאריך הזה לציין אותו בכנסת, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: יום עליית היישוב הראשון לקרקע.

עודד פורר: אני תמיד זוכר דווקא את המועד שנבחר לפינוי.

עודד פורר: אני פשוט לא מצליח להבין איך הציניות הצליחה לבחור את המועד הזה, בין אם זה היה מכוון או לא מכוון.

עודד פורר: אבל בהחלט, זה היה חורבן – חורבן של יישוב – שגם לא הייתה לו שום תוחלת; שום תוחלת, שום משהו שיובן.

עודד פורר: אני חייב לומר, בהקשר הזה: אני אחד מהאנשים שמאוד אהבו את אריאל שרון; אני חושב שכולנו ממוקיריו, והזכויות שיש לאיש הזה בביטחון ישראל ולמען עם ישראל ולמען ההתיישבות כולה – לראות דווקא אותו מוביל את כל היכולות שלו, הביצועיות, לכיוון הזה, זה משהו שאני לא מצליח עד היום למצוא לו הסבר.

עודד פורר: אבל אני דווקא רוצה להתייחס לתוצאה של הגירוש הזה ומה אנחנו צריכים ללמוד מאותו חורבן, כפי שאנחנו מנסים ללמוד מעוד חורבנות שקרו לעם היהודי לאורך הדורות.

עודד פורר: צריך ללמוד את הסיסמאות שאמרו לנו, לכולנו, לפני כן.

עודד פורר: פעם אחת – אם היו פה קצת יותר יושבים בצד הזה של הבית – לקח דמוקרטי, אדוני; אני חושב שהתהליך שהובילו היה אחד התהליכים האנטי-הדמוקרטיים, מבחינת הובלה של החלטות, שנעשו אי פעם.

עודד פורר: פעם אחר פעם רמסו עוד פעם ועוד פעם את הדמוקרטיה, כל פעם באיזשהו סיפור אחר:

עודד פורר: אם זה בפעם הראשונה, כשבבחירות אומרים "דין נצרים כדין תל אביב" ותחת אותה סיסמה הולכים לפנות את נצרים.

עודד פורר: אחר כך עושים משאל מתפקדים בליכוד, מפסידים בו ולמרות זאת הולכים לאותו כיוון.

עודד פורר: שנית, אנחנו צריכים ללמוד, ברמה הדמוקרטית, איך אותם מתיישבים גיבורים קיבלו את רוע הגזרה.

עודד פורר: אני חושב שהתעודה הכי טובה של העם היהודי ושל עם ישראל ושל האחדות שלנו ושל הכוח שלנו היא דווקא במבחן הזה, של הפינוי, שבגלל האנטי-דמוקרטיות שבה הוא נעשה ובגלל הדרך שבה הוא נעשה הייתה ציפייה שיהיה שם איזשהו אירוע נוראי עבורנו, ודווקא שם המתיישבים, ובכלל מתנגדי הגירוש, אני חושב, גילו תעצומות נפש אדירות ועוצמה גדולה מאוד לעם ישראל.

עודד פורר: אבל עוד לקח שאנחנו צריכים ללמוד, גם ברמה הדמוקרטית, הוא איך אנחנו מתייחסים אלה לאלה ומה זה דמוקרטיה ושזה עובד לשני הצדדים – ואני אומר שזה עובד לשני הצדדים כי אלה שהיום מצדדים אולי בתהליכים אנטי-דמוקרטיים אחרים שנעשים, שהם חושבים שזה טוב להם, מחר זה יהיה לא טוב להם.

עודד פורר: וזה גם מה קרה שם ומה קיבלה מדינת ישראל כתוצאה מאותו גירוש, ולמה הוביל אותו גירוש, אחרי שאמרו לנו – אגב, זה מאוד דומה למה שאמרו לנו טרם הסכמי אוסלו: אם רק תהיה זליגה הכי קטנה או ירי הכי קטן.

עודד פורר: וכשדיברנו על ירי תלול-מסלול ועל ירי שיגיע לתל אביב, אמרו שאנחנו הוזים, אנחנו מאיימים ואנחנו חולמים.

עודד פורר: ולצערי, כל הנבואות האלה התגשמו.

עודד פורר: לשים את הביטחון שלנו בידיים של מישהו אחר, אני חושב שזה לקח שאנחנו צריכים לזכור, ולא לחזור על אותה טעות בפעם השלישית.

עודד פורר: טעינו כך פעם אחת בהסכמי אוסלו; טעינו כך פעם שנייה באותו גירוש, שהשארנו את הביטחון שלנו בידיים זרות, ואסור לנו לטעות בהקשר הזה בפעם השלישית.

עודד פורר: הדבר האחרון שאנחנו צריכים ללמוד, לחשוב עליו טוב טוב ולעשות חשבון נפש – ואת זה אני אומר לחבריי בקואליציה ולכם, שיושבים היום בממשלה – זה בהחלט מה קרה לאותן משפחות של מפונים.

עודד פורר: אני חושב שאנחנו עדיין משפילים את מבטנו כשאנחנו צריכים לדבר על איך טיפלו בנושא הפינוי הזה ובאותן משפחות.

עודד פורר: פה הגיעה השעה – מדינת ישראל מצליחה כלכלית, מתפתחת, מפותחת, חזקה, עוצמתית; אפשר לדאוג לאותם מתיישבים, שיוכלו לבנות את חייהם מחדש כראוי, יעלה כמה שיעלה.

עודד פורר: האמינו לי, תקציב המדינה לא יקרוס בגלל זה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, ראשית אני רוצה להתחיל בלהשתתף בצערם של אותם אנשים שפונו מגוש קטיף.

מוסי רז: אני בטוח שלחלק מאוד גדול מהם זה גרם צער רב, ואני לא רוצה לזלזל בזה.

מוסי רז: אני גם בטוח שמדינת ישראל צריכה להיערך ולדעת איך לקלוט בצורה חכמה יותר מפונים בעתיד, ולא זה המקום לדון בנושא הזה היום.

מוסי רז: אני ישבתי כאן, והאמת שדי נדהמתי מהדיון, כי יצא לי לשרת ברצועת עזה, אפילו אגיד שיצא לי לשרת ברצועת עזה הרבה; שירתי גם בגוש קטיף ושירתי גם במחנות הפליטים ושירתי בעזה.

מוסי רז: ואני, מה לעשות, יש לי זיכרונות אחרים לגמרי.

מוסי רז: היום אנחנו מציינים 12 וחצי שנים לחילוץ יהודי עזה – אין מילה אחרת להגיד את זה.

מוסי רז: אני רוצה להזכיר שלדוגמה, בארבע וחצי שנים, או כמעט חמש שנים מרגע שפרצה האינתיפאדה השנייה ועד שבוצע הפינוי הזה מגוש קטיף, החילוץ הזה של היהודים מגוש קטיף, נהרגו ונרצחו שם 124 ישראלים, וכמעט כולם, חוץ משניים-שלושה, כשבראש הממשלה עומד חבר תנועת הליכוד אריאל שרון.

מוסי רז: 124, בהרבה פחות מחמש שנים.

מוסי רז: אנחנו זוכרים את האוטובוס של ילדי המתנחלים שהתפוצץ ונשארו ילדים בלי רגליים ובלי ידיים; אנחנו זוכרים את הנגמ"ש של החיילים שהתפוצץ, והעמידו את החיילים בשורה – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מוסי רז: – – אולי יהיה – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמוטריץ.

מוסי רז: אנחנו מדברים עכשיו על מורשת גוש קטיף; זו מורשת גוש קטיף.

מוסי רז: – – אולי תהיה איזו ציפורן להחזיר הביתה להורים.

מוסי רז: ואנחנו יודעים שמאז, לשמחתנו, לא נפגעו מתנחלים בגוש קטיף, לא נפגעו תושבים בגוש קטיף.

מוסי רז: יש ירידה חדה.

מוסי רז: ירידה חדה, ואני גם יכול להביא נתונים.

מוסי רז: לדוגמה, אם בארבע וחצי שנים לפני הנסיגה, החילוץ הזה של תושבי עזה היהודים, נרצחו ונהרגו 124 ישראלים, ב-13 שנים כמעט, או 12 וחצי שעברו מאז, מדובר על 107 הרוגים – – –

עודד פורר: תפנה – – – אין שום בעיה – – –

מוסי רז: אני יודע שהאמת כואבת ולא מסתדרת עם העמדות שלך, אבל אנחנו היום נספר את האמת.

עודד פורר: בוא תפנה.

מוסי רז: אחרי זה אתם יכולים לרדת למטה, לספר את השקרים לחיילים שם למטה במרכז קטיף וכל החוכמות האלה.

מוסי רז: אני הייתי שם, אני נלחמתי שם ולי לא תספרו את אגדות העם האלה שסיפרתם כאן.

עודד פורר: אלפיים שנה אחרי – – –

מרדכי יוגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פורר, חבר הכנסת יוגב, בסדר.

מרדכי יוגב: – – – ציונים – – –

מוסי רז: אם זה היה ממשיך לפי הקצב שהיה בפחות מחמש שנים, ב-13 השנים הללו היו נהרגים שם עוד 300 מתנחלים וחיילים.

מוסי רז: הם לא יודעים שהם חייבים את חייהם לאריאל שרון שהוציא אותם משם, אבל הם חייבים את חייהם לאריאל שרון שהוציא אותם משם.

מוסי רז: נכון, זה יכול וצריך היה להיות הרבה יותר טוב, זה יכול וצריך היה להיות בהסכם.

מוסי רז: יש פרטנר להסכם.

מוסי רז: החילוץ הזה של תושבי עזה בוצע לאחר שהוצגה יוזמת ז'נבה על הבמה, בוצע לאחר שהוצעה יוזמת הליגה הערבית על הבמה, בוצע לאחר שהוצגו הפרמטרים של קלינטון, לאחר תוכנית איילון-נוסייבה.

מוסי רז: היה ברור וידוע לראש הממשלה אריאל שרון שיש פרטנר לשלום, אבל הוא בחר באופציה קטנה יותר של היערכות ביטחונית טובה יותר, כדי להבטיח את ההתנחלויות בגדה המערבית הכבושה.

מוסי רז: אבל אל תבואו ותספרו את האגדות שלכם.

מוסי רז: עוד דברים זה מורשת קטיף.

מוסי רז: מורשת קטיף זה 6,000 אנשים שחיים במקום שבו יש יותר ממיליון פלסטינים, אבל הם מקבלים 25% מהאדמות וכמעט 50% מהמים.

מוסי רז: זו מורשת קטיף.

מוסי רז: העוול המוסרי הזה, סדום המוסרית הזו, זו מורשת קטיף.

מוסי רז: ואתם יכולים לבוא לפה ולספר את אגדות העם שלכם עד מחר.

מוסי רז: תודה לאריק שרון שהציל את האנשים האלה, שיושבים פה למעלה, כי בלעדיו מאות מהם היו מתים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת רחל עזריה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, קודם כול ולפני הכול אני רוצה ומרגיש צורך לומר ולהדגיש את מה שאמרנו כאן בעבר: הסיפור של הפקרת מפוני גוש קטיף הוא טרגדיה לאומית אמיתית.

יואל חסון: מדינת ישראל לא עשתה מספיק כדי לסייע למפונים.

יואל חסון: זאת טעות חוצת שנים וחוצת ממשלות, ורובן היו ממשלות נתניהו.

יואל חסון: ואני מצר על כך מאוד, כי לא כך רצינו שהדברים יהיו.

יואל חסון: הייתי לצד אריאל שרון, זכרו לברכה, באותן שנים, ואני מודה שטעינו בניסיון להבטיח מעבר של קהילות שלמות יחד, כיחידה אורגנית, להתיישבות מחודשת.

בצלאל סמוטריץ': יואל – – –

יואל חסון: רצינו בכל ליבנו להגן על אנשי הגוש.

יואל חסון: והיום אפשר לספר שציפי לבני, שכיהנה אז כשרת המשפטים, קיימה פגישות ליליות וסודיות עם ראשי הגוש, על מנת לנסח מתווה מוסכם של הפיצויים.

יואל חסון: באותם מפגשים עלה הפתרון של התיישבות קהילתית חלופית.

יואל חסון: זה נעשה מתוך הידברות ומתוך רצון אמיתי לבוא לקראתם של המפונים עד כמה שניתן.

יואל חסון: בדיעבד נכון יותר היום לומר שהיה מצוין והולם להבטיח פיצוי לכל משפחה ומשפחה, להעניק את התמיכה הראשונית, ולפתוח את כל האופציות למעבר למגורים בתחומי ישראל ולא ללכת על האופציה שנבחרה.

יואל חסון: ציין כאן חבר הכנסת רז את מחיר הדמים הקשה שעלתה לנו נוכחותנו שם בעזה.

יואל חסון: צריך לומר, ולומר את זה כאן, ואני אומר את זה כאן פעם ראשונה בכנסת, אדוני היושב-ראש, במליאה, זאת הייתה עמדתי גם בנערותי: מעולם לא תמכתי בהישארות בעזה.

יואל חסון: מעולם.

יואל חסון: יש כאן מאמר, אדוני, אני אוכל לתת לך לקרוא אותו אחר כך, מעיתון בית"ר, חבר הכנסת סמוטריץ, שבו כתבתי:

יואל חסון: לצאת מעזה ומייד.

יואל חסון: עזה מעולם לא הייתה חלק מארץ ישראל בתפיסה הרוויזיוניסטית והבית"רית.

יואל חסון: מעולם.

יואל חסון: וצריך לומר גם את האמת: ישראל ערב ההתנתקות מאסה בשליטה ברצועת עזה.

יואל חסון: ישראל של אז, כמו גם של ישראל של היום, לא מעוניינת לשלוט במיליוני פלסטינים, ובוודאי לא לשלוט ברצועת עזה.

יואל חסון: לראיה, אפילו חברים בבית הזה שהגישו הצעת חוק לחזרה לצפון השומרון, מעולם לא הגישו הצעות לשוב לרצועת עזה.

יואל חסון: ישראל לא מעוניינת להיטמע מחדש בין קיני החמאס והג'יהאד האסלאמי בעזה.

יואל חסון: גם אם יש מי שמנסים למחוק את הזיכרון הקולקטיבי ולצייר את גוש קטיף כגן עדן שקט ורגוע, אנחנו זוכרים את הטרור בגוש קטיף, את הצלפים והפיגועים ואת השחיקה היומיומית.

יואל חסון: אנחנו זוכרים את הטבח בחמשת תלמידי מכינת עצמונה, את הרצח הנורא של משפחת חטואל, ואת לוחמי צה"ל על הברכיים, מחפשים שרידים אחרי הפיגוע המחריד בציר פילדלפי.

יואל חסון: ישראל לא רצתה להיות עוד בגוש קטיף.

יואל חסון: וגם היום ישראל לא רוצה בזה.

יואל חסון: ואני לא מכיר אף מנהיג ישראלי שמוכן לקחת אחריות על התיישבות תמורת עוד מחירים דוגמת עצמונה ופילדלפי.

יואל חסון: ולאלו שטוענים שההתנתקות הגבירה את הטרור ושנוכחות התיישבותית בהכרח מונעת טרור, אזכיר שוב: מניין ההרוגים רק בחמש השנים האחרונות לגוש מוכיח שההקצנה הייתה שם עוד לפני ההתנתקות.

יואל חסון: נכון, יש תהליכי עומק בקרב קבוצות קיצוניות שמעמידים אותנו בפני אתגר, אבל עובדתית, ההתיישבות בגוש קטיף לא יצרה מאזן הרתעה מול הטרור, ההפך.

יואל חסון: ישראל מעוניינת במדינה יהודית ודמוקרטית, עם רוב יהודי תחת ריבונות ישראלית.

יואל חסון: אני מדגיש: ריבונות ישראלית, לא דו-לאומית, לא דו-לאומיות, לא סיפוח מיליוני פלסטינים, כמו שחלקים חשובים בקואליציה הנוכחית מבקשים להמיט עלינו.

יואל חסון: אתגרי הטרור היו קיימים לפני ההתנתקות כמו גם אחריה.

יואל חסון: השאלה היא אם יש בישראל הנהגה שמוכנה להתמודד עם האתגר הזה, עם האתגר האמיתי שיש לנו בחזית הצפונית ובחזית הדרומית, לא ביוזמות סיפוח הזויות שמסכנות את קיומנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: אני מציע לישראל או לישראלים לדמיין ממשלה אחרת, לדמיין ממשלה בראשות המחנה הציוני, שהייתה מפילה את שלטון החמאס, יוצרת ברית אסטרטגית עם מדינות ערב המתונות באזור, חותרת לחיזוק הזרמים המתונים ברשות הפלסטינית כדי להגיע להיפרדות סופית ולהבטחת המשך קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי שלא איכנס מן הדוכן של היושב-ראש לשום ויכוח פוליטי, אבל למען הדיוק ההיסטורי, ואפשר לראות את זה בפרוטוקולים: כשהסתבר מעל לכל ספק סביר שהממשלה לא מעוניינת בהעתקת קהילות בשלמותן, הגשתי – כמי שריכז את הנושא בוועדת החוקה, חוק ומשפט – הסתייגות לחוק, שדיברה בדיוק על זה, והיא הוסרה בהנחיה ישירה של ראש הממשלה דאז אריאל שרון, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: כך שפשוט גם הדבר הזה, שיהיה בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רחל עזריה תהיה אחרונת הדוברים, ואחריה נשמע את תשובתו של שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, כבוד השר, אני ארשה לעצמי לומר שההתנתקות בעיניי הייתה אחד המהלכים המטופשים על גבול השערורייתיים שעשתה ההנהגה הישראלית פה במדינת ישראל.

רחל עזריה: כשהתחילה המערכה בעד ההתנתקות, אני זוכרת שפניתי לחבריי מימין.

רחל עזריה: שאלתי אותם איך לדעתם זה קורה, איך זה יכול לקרות שמחליטים לפנות ככה גוש יישובים?

רחל עזריה: ובשביל מה?

רחל עזריה: התשובה הייתה: לא התנחלנו בלבבות.

רחל עזריה: פניתי לחבריי משמאל – יש לי חברים מימין ומשמאל – ושאלתי אותם איך הם מסבירים את המהלך הזה; אחרי שכל כך הרבה שנים הם פועלים כדי לשכנע את הציבור בישראל לטובת הנוסחה של שטחים תמורת שלום, אז למסור חבל ארץ תמורת מה?

רחל עזריה: תמורת מה?

רחל עזריה: ולא הייתה תשובה.

רחל עזריה: כי אין תשובה אמיתית.

רחל עזריה: אחי הקטן עבר לגור בשא-נור כדי למנוע את ההתנתקות, הוא היה אחד המארגנים שם, היה עצור תקופה.

רחל עזריה: משבר הפינוי עבורו היה מאוד קשה.

רחל עזריה: אני אודה שהייתי עסוקה בנושאים חברתיים.

רחל עזריה: אבל בכלל, כשמסתכלים עכשיו על בני הדור הצעיר של הציונות הדתית, לא מעט מבני הדור הצעיר, כשאומרים "ההתנתקות", הדבר הראשון שקורה זה שעיניהם נמלאות בדמעות.

רחל עזריה: הייתה באירוע הזה מין תחושה של בהילות, החלטה שהתקבלה כשאיש לא יודע להסביר באמת למה.

רחל עזריה: וגם אם כן, למה ככה?

רחל עזריה: מה המטרה?

רחל עזריה: מה מייעדים?

רחל עזריה: לאן אנחנו שואפים?

רחל עזריה: אבל מרגע שהתקבלה ההחלטה, בתוך הבהילות והמהירות, זה כאילו שלא היה זמן לחשוב, כאילו הפכנו להיות קבוצה או עם שנמצא באיזו מטרה גדולה, כשאף אחד לא יודע בשביל מה, בשביל מי, לאן אנחנו שואפים.

רחל עזריה: והאירוע הזה עד היום הוא צלקת: צלקת מדינית, צלקת לאומית, צלקת לציבורים שלמים, צלקת חברתית.

רחל עזריה: המפונים, רובם התיישבו מחדש, אך חלקם לא, כי לעבור בלי להחליט לעבור, להתנתק, להיקרע, להיעקר באמצע החיים – לא לכולם יש את הכוחות להרים את הראש ולהמשיך הלאה.

רחל עזריה: אנחנו עם שיודע לשלם מחירים, אנחנו ציבור שיודע להקריב.

רחל עזריה: אנחנו יודעים לומר: חסר גלגל – אני גלגל; עם שיודע ציונות מהי, חלוציות מהי, הקרבה מהי.

רחל עזריה: אבל פה זה לא המצב, כי אנשים לא יודעים להסביר עד הסוף לעצמם למה, וכדי להקריב אנשים צריכים להבין מה המטרה, בשביל מה זה נעשה, בשביל מה זה היה טוב.

רחל עזריה: אני חושבת שזו אולי אחת המסקנות המרכזיות מהאירוע הגדול הזה.

רחל עזריה: אנחנו צריכים לזכור שמהלכים גדולים לא עושים בפזיזות, לא עושים באבחה, לא מסמנים קווים ומביאים טרקטורים.

רחל עזריה: יש פה אנשים ובני אדם.

רחל עזריה: מהלכים פוליטיים, כל מהלך פוליטי מימין ומשמאל – כל המהלכים חייבים להיות מהלכים של שותפות, לא מהלכים של כוחניות, בטח לא כלפי צד אחר של העם שלנו.

רחל עזריה: ואולי זה הלימוד הגדול ביותר שנוכל ללמוד: החשיבות של השותפות, של יצירת האתוס והחזון המשותפים.

רחל עזריה: זה כל כך לא קל.

רחל עזריה: אנחנו עם שחזר לציון אחרי אלפיים שנות גלות ואנחנו לא באמת יודעים איך להגדיר ביחד מי אנחנו ומה אנחנו ולשם מה אנחנו פה – את זה אולי אנחנו יודעים, אבל לאן פנינו מועדות ואיזו מין מדינה ועם אנחנו רוצים להיות.

רחל עזריה: אבל אין לנו ברירה, ואני מקווה שהאירוע הזה יהיה אירוע שנוכל להסתכל עליו מבחינה היסטורית ולהבין שלמדנו משהו, ומתוך כך אני אסתכל על שלושה מאורעות היסטוריים עצומים וגדולים: שלוש פעמים הייתה לנו ממלכה: ממלכת ישראל, ממלכת יהודה ובית שני.

רחל עזריה: שלוש פעמים, בינינו ובין עצמנו, עשינו מהלכים כוחניים, רבנו בינינו לבין עצמנו, נלחמנו בינינו מה הדרך הנכונה ביותר להיות יהודים.

רחל עזריה: שלוש פעמים הסתכל עלינו האויב מצפון, חיכה שניחלש ופלש.

רחל עזריה: כמעט כל שבוע אנחנו שומעים בחדשות על האויב מצפון.

רחל עזריה: אנחנו יודעים בדיוק מיהו ואנחנו גם יודעים שהוא מסתכל מצפון, מחכה שניחלש ואז הוא יבוא.

רחל עזריה: החזון והאתוס המשותפים ימנעו את זה.

רחל עזריה: אולי הדבר הכי משמעותי שאנחנו יכולים לומר: אנחנו לא ניחלש, אנחנו נדע לעבוד בשותפות, נדע לייצר ביחד את האחדות שהעם הזה צריך, ומי ייתן והאירוע ההוא ילמד אותנו את הלקח הזה.

רחל עזריה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאני מזמין את השר אני רוצה לקבל בברכה, גם בשמכם, את המשלחת של אגודת הידידות של הפרלמנט הארמני, המבקרת כאן על פי הזמנתה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) תודה לכם על בואכם, ותודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, יושבת-ראש אגודת הידידות מצידנו, על הפעילות שאת עושה.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: דוברו פוז'לובט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל, להשיב לבעלי ההצעות.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבריי וידידיי תושבי גוש קטיף, שנמצאים איתנו פה, ביום הזה, יום גוש קטיף וצפון השומרון.

אורי אריאל: בפתח דבריי אני מבקש לומר את הדבר שלמדנו מחכמים: בזיכרון, בזכירה, סוד הגאולה, ולומר: נזכור ונחזור, בעזרת השם.

אורי אריאל: אני מבקש להקריא את שמות כל היישובים, למרות שהם רבים, לכבודם של המתיישבים שהקימו אותם, חלקם לפני עשרות שנים, ולומר: אנחנו מצדיעים לכם, אנחנו זוכרים אתכם: אלי סיני, בדולח, בני עצמון, גן אור, גני טל, דוגית, כפר דרום, כפר ים, כרם עצמונה, מורג, נווה דקלים, ניסנית, נצר חזני, נצרים, פאת שדה, קטיף, רפיח ים, שירת הים, שליו, תל קטיפא – כל אלה בגוש קטיף.

אורי אריאל: ובצפון השומרון: גנים, כדים, חומש ושא-נור.

אורי אריאל: היום נערך יום גוש קטיף תודות ליוזמת ועד המתיישבים, שעושה פעילות חשובה לאורך כל השנים; תודות ליושב-ראש הכנסת, שנתן את הסכמתו, יושבי-ראש הוועדות, והחברים שדיברו פה, שאתייחס לדבריהם.

אורי אריאל: הטרגדיה הגדולה היא הטרגדיה הלאומית, ולא כי אין טרגדיות אישיות – יש כאלה אלפים, חלקן אני מכיר אישית, מקרוב.

אורי אריאל: הטרגדיה הלאומית היא הפגיעה בדמוקרטיה, כאשר מנהיג עושה פעולה נגד מדינתו, כפי שהיו רבים שאמרו: כעומק החקירה עומק הנסיגה.

אורי אריאל: הוא התחיל ביישוב אחד, עבר לארבעה, אחרי זה כל גוש קטיף ועוד מנה אחת מצפון השומרון, כדי להראות שיש לנו את הכוח.

אורי אריאל: אתה שואל, יואל, מה ההבדל בין שא-נור לגוש קטיף?

אורי אריאל: לא למדת כלום.

אורי אריאל: אתה יכול לעמוד פה משחר נעוריך, פעלת נגד ההתיישבות.

אורי אריאל: כך זה נראה.

אורי אריאל: אני מלווה את אנשי גוש קטיף מעלייתם לקרקע לפני כ-30 שנה; שנים רבות, בנטיעה, בהרחבה, גם בעצב, גם בלוויות, לא עלינו.

אורי אריאל: הייתי כחצי שנה בכפר דרום לפני הגירוש, למדתי עוד שיעור, פרק של חלוצים ואנשים ממלכתיים.

אורי אריאל: בכל הגירוש הזה, למרות ההשמצות של אריאל שרון וחבריו, לא נפצע לא חייל אחד, לא שוטר אחד ולא מג"בניק אחד.

אורי אריאל: לא, לא נפצע, לא נסרט, כי האנשים היושבים פה איתנו, אנשי גוש קטיף וצפון השומרון הם אנשים ממלכתיים.

אורי אריאל: אתה יודע מה זה מסורת גוש קטיף, חבר הכנסת רז?

אורי אריאל: זה שאנשים שמגרשים אותם הולכים למקומות הכי קשים להתיישבות בישראל.

אורי אריאל: הם הולכים לשומריה, שאתה עזבת, חבריך; הם הולכים לחלוצה – שאתם לא הגעתם לשם.

אורי אריאל: הם הולכים ללכיש, שהתק"ם מזמן לא שם, זו מסורת גוש קטיף.

אורי אריאל: זאת אומרת, גוש קטיף זה שאנשים שהולכים דואגים לחבריהם עד הסוף, כמו בגוש קטיף.

איתן ברושי: חבר הכנסת – – –

אורי אריאל: הם לא משאירים חיילים בשטח, ותהיה בשקט עכשיו.

איתן ברושי: רביבים לא נחשב – – –

אורי אריאל: מספיק עם הדברים שלך, אתה שלא יודע אפילו לבקש סליחה מהם – לא ממני, לא מהגירוש – – –

איתן ברושי: – – –

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אתה אחראי גם לגירוש הזה.

איתן ברושי: אני הייתי בממשלה?

אורי אריאל: ואתה לא יודע, כמו מוסי רז, כמו חסון – אפילו לא יודעים להגיד סליחה.

איתן ברושי: הכול התחיל – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי, כרגע השר בזכות דיבור.

אורי אריאל: אתה יכול למסור הודעה אישית אחרי זה, כי פגעתי בך.

איתן ברושי: לא, מילא תתחשבן עם המתים – – – בכלל?

איתן ברושי: אין רביבים – – – אין כלום.

אורי אריאל: אתה לא יודע, כמו חבריך, לא יודע לבקש סליחה מאף אחד אלא רק לדבר על מה שקורה היום.

איתן ברושי: רק – – – ההתיישבות – – – אתה לא מתבייש?

אורי אריאל: אתה וחבריך פעלתם לגרש יהודים מארצם, ואתם, והמנהיג שלך מדבר על זה גם היום.

איתן ברושי: – – –

אורי אריאל: לא יעזור לך.

אורי אריאל: ככל שתכעס, ככל שתכעס – – –

איתן ברושי: – – – אתה לא מתבייש?

אורי אריאל: לא, אני גאה באנשים האלה, ואתה לא מבקש מהם סליחה, אישית, לא ממני.

איתן ברושי: אתה לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: הוא לא יכול לדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי – –

איתן ברושי: הוא נולד בטירת צבי.

איתן ברושי: טירת צבי הייתה קודם.

יולי יואל אדלשטיין: – – אמרו כאן כל מיני דברים.

איתן ברושי: הוא לא יכול לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אמרו כאן כל מיני דברים, תן לשר לדבר.

איתן ברושי: מה הוא תוקף את הקיבוצים?

יולי יואל אדלשטיין: אז מה?

איתן ברושי: מה הוא תוקף, עשינו פחות מהם?

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא תוקף.

אורי אריאל: לא, אני תוקף אותך, לא את הקיבוצים.

אורי אריאל: כן, אותך.

איתן ברושי: אותי אתה תוקף?

איתן ברושי: אתה יכול – – – כמה שאתה רוצה.

איתן ברושי: אין שום חשיבות – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ימשיך, וחבר הכנסת ברושי, אל תפריע.

איתן ברושי: עכשיו אתה מתחשבן – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי, אל תפריע.

אורי אריאל: בסדר.

איתן ברושי: שיבקש סליחה.

איתן ברושי: הכול התחיל מהפינוי?

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

אורי אריאל: אני אמשיך, בסדר?

אורי אריאל: אני לא אמשיך את הוויכוח הזה.

אורי אריאל: אני לא מאשים את התנועה הקיבוצית – –

איתן ברושי: אין רביבים, אין כלום, הכול התחיל מפה.

אורי אריאל: – – אלא בדבר אחד, שהם פעלו למען הגירוש והפסיקו את ההתיישבות.

אורי אריאל: לא עשו, לא בחלוצה – אני אומר עובדות.

אורי אריאל: אתה יודע את זה, התק"ם לא הקים, לצערי הרב, יישוב אחד ב-20 השנים האחרונות.

אורי אריאל: זה המצב – – –

מוסי רז: ממתי – – –

אורי אריאל: אני לא הייתי שותף להחלטות על הגירוש.

אורי אריאל: הפיגוע בדמוקרטיה שנערך פה – נכון, בהחלטה של הכנסת, אבל זה היה פיגוע בדמוקרטיה גם של הליכוד.

אורי אריאל: ראש המפלגה אמר שהוא יקבל הכרעה של אנשי המרכז, אתם הייתם שם.

אורי אריאל: היה סירוב גדול, מוחץ, נגד התוכנית הזאת, אבל הוא התעלם.

אורי אריאל: הוא התעלם.

אורי אריאל: הוא יודע למה הוא התעלם.

אורי אריאל: והוא, נכון, השיג פה רוב בכנסת, רוב שמצער – אני לא רוצה להגיד מילים יותר חמורות מזה – אבל אנחנו נתגבר.

יואל חסון: כולל רוב שרי הליכוד.

אורי אריאל: בסדר, תעשה את החשבון שלך עם הליכוד.

אורי אריאל: אתה גדלת בליכוד, לא אני.

אורי אריאל: מה אתה רוצה, מה?

אורי אריאל: אתם יכולים אחרי זה להמשיך ביניכם, מי הצביע מה.

מוסי רז: הוא התווכח במקום – – –

אורי אריאל: נכון, אני עמדתי פה, על הבמה הזאת, והזהרתי את ראש הממשלה שלנו היום, מר נתניהו – אמרתי לו מפה, אני זוכר את זה כמו עכשיו; הוא עמד שם ואמרתי לו: אל תצביע בעד כי זה הרס וכו'.

אורי אריאל: הוא אמר לי: אני אצביע בעד כי כך וכך.

אורי אריאל: ונכון, אלה עובדות.

אמיר אוחנה: השר אריאל, הייתה פה הונאה לא רק של שרי הליכוד, גם של אזרחי ישראל, עוד ב-2003, כששרון נבחר: דין נצרים כדין תל-אביב.

אורי אריאל: אני מסכים.

אורי אריאל: חבר הכנסת אוחנה, אני מסכים, אני חושב שהיה פיגוע בדמוקרטיה.

אורי אריאל: אני מסכים, בוודאי, ודאי שהייתה פגיעה חמורה מאוד, לא בחלק אלא בכל המתיישבים.

אורי אריאל: אין אחד שנעקר מביתו שהוא לא פגוע, גם אם הוא עבר לבית קבע וכו'.

אורי אריאל: אנחנו נמצאים במצב שהסכמי ההעתקה כולם בוצעו עם הקהילות.

אורי אריאל: גם המוסדות השונים – להוציא ישיבה אחת, תורת החיים – נמצאים כולם או כבר במבנה הקבע או בתהליך בנייה ומעבר.

אורי אריאל: אנחנו נמצאים במצב שיש לנו עוד 2.3% – אבל בואו נדבר במספרים, כל משפחה היא עולם שלם: יש לנו 28 משפחות שהן לא במסלול הבנייה במעבר לקבע.

אורי אריאל: 28 עולמות.

אורי אריאל: זה אומנם רק 2.3% – –

לאה פדידה: אנחנו שמענו היום בוועדה על 168.

אורי אריאל: – – אבל זה 28 עולמות שאנחנו עושים כל מאמץ לטפל בהם.

לאה פדידה: אבל בוועדה היום שמענו 168.

אורי אריאל: הם לא רוצים להיכנס למסלול שהצענו, מסלול הטיפול, מה שנקרא "משפחתית", זו הקמה על ידי החטיבה להתיישבות של מקום כדי שיוכלו לגור בו.

אורי אריאל: 98% מההחלטות ניתנו ושולמו.

אורי אריאל: עדיין יש 2% – אבל זה מספר גדול של תיקים, כ-719 תיקים – שבהם ההחלטות טרם ניתנו כי הן נולדו בזמן האחרון, בשנים האחרונות, מפסיקה של בתי משפט וכדומה, וועדת הזכאות והוועדה המיוחדת עובדת על זה באופן רצוף.

אורי אריאל: הרשויות המוניציפליות שמטפלות במפונים קיבלו כ-70 מיליון שקל כדי לטפל ואנחנו בוחנים אפשרות להוסיף להן, אם האוצר יצטרף אלינו.

אורי אריאל: מינהלת תנופה – מה שהיה פעם מינהלת התנופה, היום אין מינהלת כזאת אבל יש אגף התיישבות במשרד החקלאות – מונה שישה עובדים בסך הכול, לעומת 150 שהיו בהתחלה, ואנחנו פועלים, מקווים ועושים כל מאמץ, יחד עם המתיישבים והוועד שלהם, שאנחנו נסיים את האירוע הזה בסוף 2019.

אורי אריאל: קרי, בעוד כקרוב לשנתיים נוכל לפרק גם את אגף ההתיישבות ולתת למשפחות ולקהילות לנצל את עצמן.

אורי אריאל: בעת האחרונה יש חברת כנסת אחת, שהורחקה לשבוע על ידי ועדת האתיקה בגין התנהגותה, שמפזרת כאילו נתונים, כאילו עובדות, שבינן לבין המציאות אין דבר וחצי דבר.

אורי אריאל: חברת הכנסת הזאת, שהוזמנה לפי דעתי שלוש פעמים על ידי ועדת מתיישבי גוש קטיף לבוא ולראות את הדברים ולראות אולי היא תוכל לעזור במשהו, לא נענתה לאף הזמנה.

אורי אריאל: בניסיונות שלי – – –

מירב בן ארי: זה לא מעניין אותה.

מירב בן ארי: היא עסוקה בקמפיין.

מירב בן ארי: זה לא באמת מעניין אותה.

יואל חסון: לא, את לא עסוקה בקמפיין, היא היחידה פה שעסוקה בקמפיין.

מירב בן ארי: – – –

אורי אריאל: בניסיונות שלי לעניין אותה כדי לסייע, היא לא באה לסייע.

מירב בן ארי: אני לא עסוקה בקמפיינים – – –

אורי אריאל: ברשותך.

אורי אריאל: תראו, היא לא באה לסייע.

אורי אריאל: אני יכול להגיד: חבר הכנסת אילן גילאון בא, חבר הכנסת איל בן ראובן דיבר איתי כמה פעמים – – –

איילת נחמיאס ורבין: היא קיימה דיון, השר אורי אריאל, אם אני לא טועה, היא קיימה דיון בנושא הטיפול במפונים.

אורי אריאל: רק שנייה, ברשותך.

איילת נחמיאס ורבין: וטוב היא עשתה, גם.

אורי אריאל: רבים וטובים מחברי הכנסת – – –

לאה פדידה: זה 168.

אורי אריאל: רבים וטובים מחברי הכנסת שהם אינם מחנה ימני, כמו שהם אמרו, בנושא הזה של טיפול אחרי הפינוי, אחרי הפינוי, רבים וטובים התייצבו, כל אחד בדרכו, לעזור.

אורי אריאל: אני חושב שזה אך טבעי, יהודי – כמעט לא צריך לציין אבל אני כן רוצה לציין.

אורי אריאל: אבל היא – לא, היא לא באה, היא לא נענתה, היא לא איתנו בכלל, היא במקום אחר, משלה.

אורי אריאל: אני חושב שזה מהסוג שעל זה אמרו חכמים: אל תתיירא לא מן הצבועים ולא מן הפרושים – סליחה, אל תתיירא לא מן הצדוקים ולא מן הפרושים אלא מן הצבועים – –

קריאות: – – –

אורי אריאל: – – שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפינחס.

אורי אריאל: אני מקווה שהיא תבוא לעזור, כי יש עדיין מה לעשות והיא תוכל לקדם את הדברים כפי שהיינו רוצים.

אורי אריאל: אני רוצה לברך את המתיישבים ואת עצמנו בפסוק: "ה' עז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום".

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מה השר מציע מבחינה פרוצדורלית?

אורי אריאל: אני מציע, אחרי שהיה דיון בוועדות ודיון במליאה, באמת זמן די רב, להוריד את זה מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו מהמציעים מתנגד להצעת השר?

יולי יואל אדלשטיין: לא נמצאו כאלה.

יואל חסון: מסכימים, מסכימים.

יולי יואל אדלשטיין: מסכימים.

איתן ברושי: אני מתנגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אם אין הצבעה, אז גם אין עמדות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: אז חברי הכנסת סמוטריץ וברושי לא יוכלו להציג עמדה נוספת, ואיתכם הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2019 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1195 ומ/1196); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא, שהוא הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, זו סדרה של חוקים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאני מתכבד להזמין את שר האוצר משה כחלון להציג את החוקים, אני רוצה לומר כמה מילים לא תקציביות אלא שנוגעות לכנסת, וגם להודות.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שמתם לב, חבריי חברי הכנסת, שלמרות שכבר לפני יומיים הונח כאן תקציב המדינה, על שולחן הכנסת, המחזות של ארגזי ענק ובתוכם אלפי דפים עם פירוט התקציב לא נראו כאן השנה.

יולי יואל אדלשטיין: ביומיים האחרונים דאגה מזכירות הכנסת להעביר לכם את התקציב, אבל באופן מכווץ וחסכוני יותר: על גבי דיסק-און-קי – ומכיוון שזאת המצאה ישראלית, אדוני שר האוצר, אז אנחנו נקרא לו החסן נייד, כיאה להמצאה ישראלית, בשפה העברית.

יולי יואל אדלשטיין: זהו מהלך שהתחלנו בו בתקציב שעבר, כחלק ממדיניות כנסת ירוקה, שבמסגרתה הפכה הכנסת למובילה עולמית בתחום ההקפדה על איכות הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שאנחנו ממשיכים בכך גם השנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להודות באמצעותך, אדוני השר, למשרד האוצר, לעובדיך המסורים, שבתיאום עם מזכירת הכנסת ואנשי המזכירות שלנו, תוך פרק זמן קצר – הרי בדיונים שלנו הייתה אי-ודאות מה ומתי – התארגנו, וגם השרים וגם חברי הכנסת מחזיקים את ההחסן הנייד ולא את הארגזים המפורסמים, שדי נעלמו מחיינו.

יולי יואל אדלשטיין: 65 – מי שעדיין התעקש – 65 עותקים כן הודפסו, ויקבלו אותם חברי ועדת הכספים, ראשי ועדות רלוונטיות, ראשי סיעות.

אורי אריאל: אין מה שיחזיק את – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין מה שיחזיק לך את הפלאפון, אדוני השר, אבל אני שמח על כך, אתה כבר תסתדר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אז זאת ההזדמנות שלי להודות – למזכירת הכנסת, כבר אמרתי, למנכ"ל הכנסת מר סחרוביץ, שמחויב לפרויקט כנסת ירוקה, וודאי לכל אלה שעסקו במלאכה, אם מטעם הכנסת, אם מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: על שאר הדברים תכף יפרט שר האוצר, אבל אני כבר רוצה לומר תודה על הדיונים הלא-תמיד פשוטים בינינו, שהובילו בסופו של דבר לתוצאה סבירה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני חושב שבהנחה שהתקציב יעבור בעוד כמה שעות בקריאה ראשונה, הוועדות השונות בכנסת יוכלו לטפל בתקציב ובחוק ההסדרים בצורה ראויה.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו, אני כן מתכבד להזמין את שר האוצר משה כחלון להציג לנו את החוקים.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש – מותר להגיד בפרוטוקול "ידידי"?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משה כחלון: טוב.

משה כחלון: ידידי חבר הכנסת יולי אדלשטיין, חבריי השרים – למעשה, חבר אחד, אלי כהן, אין יותר.

איתן ברושי: הם כבר קיבלו את מה שהם רוצים.

משה כחלון: חברי כנסת – קואליציה, אופוזיציה, רגע לפני שניגש להציג את תקציב 2019; אה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ברוכה הבאה.

משה כחלון: פעם ראשונה שאני רואה אותך.

משה כחלון: אני מניח – – –

יולי יואל אדלשטיין: ברוכה החוזרת.

משה כחלון: החוזרת, נכון.

משה כחלון: שיהיה לך בהצלחה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

משה כחלון: רגע לפני שאני אגע בתקציב 2019, אני רוצה להודות לכל מי שעסק במלאכה באמת, וסיים את החקיקה אתמול בנושא הנכים.

משה כחלון: כולנו הבנו – זה אירוע, היה אירוע גדול, אירוע ענק, שנמשך הרבה זמן, אבל לשמחתי, כששמעתי ש-84 ח"כים היו בעד, אז זה דבר שמאוד מאוד מעודד.

משה כחלון: אני מניח שכל אחד רצה למשוך עוד קצת, וזה טבעי וזה בסדר ותמיד יש אי-הבנות, אבל אני מבקש להודות: להתחיל בראש הממשלה שלקח בזה חלק; שר הרווחה חיים כץ, שהוביל את זה באמת מבחינת הממשלה; פרופ' זליכה, שעמד בראש הוועדה; פרופ' שמחון, שגם עמד בוועדה; אבי ניסנקורן, שלקח חלק בזה; כמובן, הגדול מכולם, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

משה כחלון: זה חתיכת פרויקט, אני יכול לומר לך כראש ועדה לשעבר, זה היה פרויקט גדול, מסובך, אבל עמדת בו באמת בגאון, הראית מקצועיות.

משה כחלון: זו תכונה בלתי רגילה ליצור רוב בנושא כזה קונטרוברסלי, כזה שנוי במחלוקת.

משה כחלון: ליצור רוב זו אומנות, וכל הכבוד על זה, אבל זה קודם כול בזכות, באמת, ההבנה שלך, העומק שלך, ההשראה שאתה משרה בוועדה.

משה כחלון: על זה אני רוצה לומר כל הכבוד ותודה; חבר הכנסת אילן גילאון, שלקח חלק בזה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חברת הכנסת קארין אלהרר, מירב בן ארי; ארגוני הנכים, ואני מניח שהחמצתי כמה – טלי – אבל מי שהחמצתי, אני מתנצל.

משה כחלון: גפני.

משה כחלון: אבל בסך הכול, באמת, זה היה אירוע גדול.

אלי אלאלוף: – – –

קריאה: – – – ביטן.

משה כחלון: מי?

קריאה: דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: דוד ביטן.

אלי אלאלוף: – – – דוד ביטן.

משה כחלון: אה, דוד ביטן.

קריאה: – – –

משה כחלון: בשמחה רבה.

משה כחלון: אז זהו.

משה כחלון: אז אני חושב שקרה פה אירוע גדול ואני שמח על זה.

משה כחלון: לא רוצה לפרט איך זה התרחש ואיך הגיעו הכספים, אבל בסך הכול, סוף טוב הכול טוב.

משה כחלון: אני מקווה מאוד שבאמת כולם יהיו מרוצים ונמשיך לסייע כמה שרק נוכל.

משה כחלון: תקציב 2019, במקור דיברו על זה שזה יהיה תקציב המשכי, מה שנקרא.

משה כחלון: אתה יודע, טייס אוטומטי, מה שנקרא: בין תוספת של 1.8% ל-2% בשנה.

משה כחלון: זה יכול להיות תקציב קל.

משה כחלון: אבל תקציב קל מבחינה טכנית הוא לא בהכרח תקציב טוב, הוא תקציב שאי-אפשר להרחיב בו: לא לקשישים, לא לנכים ולא למס הכנסה שלילי – אנשים שאנחנו רוצים לעודד אותם – ולא להעלות שכר מינימום.

משה כחלון: כי אתה לא יכול להעלות שכר מינימום ב-1,000 שקלים מ-4,300 ל-5,300, ומשהו בסוף, אם אתה עושה רק 2%, תקציב של מה שנקרא טייס אוטומטי.

משה כחלון: ואי-אפשר להגדיל תקציב נכים ב-4.3 מיליארד כשכל התקציב הוא 9 מיליארד.

משה כחלון: אז מה תגיד, אני מוסיף ב-2%?

משה כחלון: זה הרי לא רציני.

משה כחלון: על הרקע הזה התקבלה ההחלטה לחרוג מזה, להגדיל יותר את ההוצאה האזרחית, ואנחנו הגענו למספרים שאני תכף אפרט אותם.

משה כחלון: התקציב הזה הוא תקציב שיש בו חוסן חברתי.

משה כחלון: הוא עם חזון ממלכתי, שמטפח ומחזק את הכלכלה, גם מבחינה מוסרית וגם מבחינה כלכלית, והוא מוביל סדר-יום כלכלי שמחולל שינוי אמיתי בחיי האזרחים; סדר-יום כלכלי שביכולתו לבנות חברה יותר טובה, כפי שההורים שלנו רצו – כל אחד מאיפה שהוא הגיע; הבטיחו, רצו מדינה יותר, עד כמה שאפשר, שוויונית, עד כמה שאפשר חלוקת עושר צודקת.

משה כחלון: אני הבטחתי את זה בתחילת הקדנציה שלי, ואני שמח להגיד שאני עושה כל שביכולתי כדי לקיים את זה, ואנחנו גם רואים שזה קורה.

משה כחלון: כשר אוצר אני עיוור צבעים בנושא של חלוקת משאבים.

משה כחלון: פשוט עיוור צבעים.

משה כחלון: אתה יכול להיות בשמאל, אתה יכול להיות בימין, אתה יכול להיות ערבי, אתה יכול להיות יהודי, אתה יכול לגור ביהודה ושומרון, אתה יכול לגור במרכז הארץ, אתה יכול לגור בדרום, אתה יכול לגור בצפון – כמובן עם העדפות לאנשים שהוזנחו או שנשכחו, אבל באופן עקרוני זאת תפיסת העולם שלי ואנחנו מיישמים אותה.

משה כחלון: ואני אפרט בהמשך לגבי אוכלוסיות מסוימות – כיצד שיפרנו את מצבן או פועלים כל הזמן לשפר את מצבן.

משה כחלון: היום, לאחר כמעט שלוש שנים – במרס זה יהיה שלוש שנים לבחירות, במאי זה יהיה שלוש שנים לממשלה – הבטחנו שנמשיך לתקן עוולות ולהקצות משאבים שיחזקו את החברה הישראלית.

משה כחלון: הבטחנו, ואנחנו מקיימים.

משה כחלון: בתקציב הזה תמצאו תקציבים חסרי תקדים עבור דיור לזוגות הצעירים, עבור יישובי הפריפריה, עבור עיירות הפיתוח, עבור האוכלוסיות המוחלשות – קשישים, ניצולי שואה, נכים, ילדים כמובן, משפחות חד-הוריות, חיילות וחיילים, ותיקים ועולים חדשים.

משה כחלון: המשק הישראלי הוא משק חזק ומצבו טוב.

משה כחלון: אנחנו נמצאים בצמיחה יציבה, באבטלה – מהנמוכות שהיו כאן בשנים האחרונות, בגירעון נמוך – כמובן, תוך כדי שמירה על אחריות פיסקלית, וביחד – וחוב–תוצר נמוך באופן חסר תקדים.

משה כחלון: אבל הכוח של המשק הוא לא יש מאין, אלא בזכות האנשים שעומדים מאחורי הכלכלה החזקה: מגזר פרטי, מגזר ציבורי, התיישבות; אנשים שעובדים, שומרי חוק, משרתים; זוג צעיר שיוצא בבוקר לעבודה ומשלם מיסים, מנסה לספק לילדים שלו ביטחון כלכלי; משרתי המילואים והמשפחות הצעירות.

משה כחלון: אנחנו מחזקים אותם בכל מיני תוכניות כמו נטו הוזלות ונטו משפחה.

משה כחלון: אני אגע בזה אחר כך.

משה כחלון: מחזקים את המשפחות החלשות בחיסכון לכל ילד, מס הכנסה שלילי משכר מינימום, צהרונים, שיאפשרו להם לעבוד ולהתפרנס.

משה כחלון: תוכנית נטו משפחה היא רק דוגמה אחת למהלך שיזמנו במסגרת המאבק למען מעמד הביניים.

משה כחלון: היא מורגשת בכל מקום בארץ ובכל כיס.

משה כחלון: המטרה שלנו היא להמשיך לעבות את מעמד הביניים.

משה כחלון: קרתה בשנים האחרונות שחיקה לקבוצה הזאת, היא הלכה ונשחקה.

משה כחלון: אני שמח שעכשיו אנחנו רואים שהיא הולכת ומתעבה.

משה כחלון: לא מספיק, אנחנו רק בתחילת הדרך, אבל זה הולך בעקבות ההקלות גם בצהרונים, גם במס הכנסה, במיסוי, בהורדת יוקר המחיה.

משה כחלון: הקבוצה הזאת, אני מאוד מקווה שתחזור לגודל האמיתי שלה.

משה כחלון: ועוד דבר שאני יכול לראות בו באמת מחמאה גדולה, זה שבכל הדוחות האחרונים אנחנו רואים שההכנסה הפנויה של השכבות החלשות במספרים, לא, זאת אומרת, באחוזים – סליחה, לא במספרים; מספרים זה קשה, כמעט בלתי אפשרי.

משה כחלון: באחוזים, ההכנסה הפנויה של השכבות החלשות ומעמד הביניים גדלה הרבה יותר משל החזקים.

משה כחלון: וזה מראה שבאמת הצמיחה מחלחלת למטה ודוחפת.

משה כחלון: התוכנית הלאומית לחיסכון לכל ילד, דבר שמצמצם פערים; הארכת חופשת הלידה; הרפורמה לניידות – לניוד חשבונות בנקים והפרדת כרטיסי אשראי, מהלך תחרותי ממדרגה ראשונה; הוזלת מוצרי הביטוח והפנסיה; הגדלת מאגר הדיור הציבורי; השקעה בתשתיות; חיזוק מערכת התחבורה הציבורית; פתיחת השוק לתחרות והקטנת הריכוזיות – כל אלה מאבקים שדורשים נחישות, ואני שמח שעמדנו בזה.

משה כחלון: כל התוכניות האלה מבוצעות לצד תוכנית הדגל של מחיר למשתכן לפתרונות בעיית הדיור של הזוגות הצעירים – בעיה שהוזנחה והונצחה לאורך שנים.

משה כחלון: היום כ-44,000 זוגות צעירים כבר אוחזים בזכות לרכוש דירה בישראל בהנחה של מאות אלפי שקלים במסגרת התוכנית.

משה כחלון: הקרקע של המדינה, כפי שהתחייבנו, היא כבר לא משאב שמספסרים בו.

משה כחלון: רוב הבנייה הרוויה עוברת לזוגות הצעירים; רובה, לא כולה, יש כמה אחוזים שהולכים למטרות אחרות.

משה כחלון: תוכנית נטו הוזלות היא מהלך בהיקף של 800 מיליון שקלים להפחתת יוקר המחיה עבור הצרכנים ועבור העסקים הקטנים והבינוניים.

משה כחלון: זה תקציב שלישי רצוף של הפחתות מיסים ומכסים, וזאת לצד השמירה על תעשייה כחול-לבן – שלום, אדוני ראש הממשלה.

משה כחלון: זה לצד השמירה על תעשייה כחול-לבן באמצעות תוכנית נטו תעשייה, ששמה דגש על הכשרות מקצועיות ויצירת מקומות תעסוקה בהיקף של למעלה ממיליארד שקל.

משה כחלון: אנחנו מנהלים, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, מדיניות כלכלית אחראית.

משה כחלון: היא מחלקת את העושר ומקצה את המשאבים בצורה שוויונית ומיטיבה עם החברה כולה.

משה כחלון: חלוקת העושר חשובה לא פחות מיצירתו.

משה כחלון: נכון, נתוני מקרו חשובים לנו כמדינה, זה חלון הראווה שלנו בעולם, חלון הראווה שלנו מול חברות הדירוג, ויש לזה משמעות מאוד מאוד גדולה.

משה כחלון: ואנחנו גם גאים בפעולות החברתיות שלנו: עבורנו אדם הוא לא מספר, הוא לא משהו באקסל, ארבעים כפול תשע.

משה כחלון: כל אדם אצלנו הוא עולם ומלואו.

משה כחלון: החיים של האנשים זה בנפרד והמספרים בנפרד.

משה כחלון: אני נושא באחריות הזאת כשר האוצר, כנציג הממשלה באוצר וכחלק מהממשלה, בטיפול בקבוצות האלה.

משה כחלון: פעם אחת אני נושא באחריות תקציבית, באמת ליציבות הכלכלה והמשק, ומצד שני – לטפל באוכלוסיות שהוזנחו במשך שנים, ואני רואה בזה שליחות.

משה כחלון: אני עושה את זה ממש בחרדת קודש.

משה כחלון: אני יודע שתמיד אפשר עוד ותמיד זה לא מספיק, אבל אם ניקח את שלוש השנים האחרונות – והכול בשקיפות מלאה, אנחנו לא מדברים בסיסמאות – רואים את השינויים שהתחוללו כאן במדינה כמעט בכל התחומים.

משה כחלון: יש עוד מה לעשות, אנחנו לא סיימנו את המלאכה.

משה כחלון: לי חשוב באופן אישי, ואני מניח שגם לממשלה, לראות שכל ילד, וילדה, ולא חשוב מה רמת ההכנסה של ההורים ולא חשוב איפה הוא נולד ולא חשוב מה הוריו מצביעים או לאיזו עדה הם משתייכים – שכל ילד יוכל לקבל הזדמנות.

משה כחלון: כל ילד יוכל לקבל הזדמנות.

משה כחלון: וזה לא סוד שאנחנו – ואני רואה את זה גם בישיבות הממשלה: כשאנחנו רואים ושומעים על הישגים של ילדים שהגיעו ממקום שהיה חסר סיכוי, עם סיכוי נמוך בהתחלה, זה מחמם את הלב, זה נושא לדיון, זה נושא שמעודד אותנו.

משה כחלון: כיף לנו לראות את זה.

משה כחלון: כיף לנו לראות טייסים במגרש המסדרים כשאנחנו מדברים על מאיפה הם הגיעו, למרות כל הקשיים; איך המדינה נתנה להם הזדמנות ואיך הם לקחו את ההזדמנות – או באקדמיה או בצבא או בכל מקום.

משה כחלון: זה היעד שלנו: לדחוף אותם כמה שרק אפשר, לסייע, כי באופן טבעי, לצערנו, החיים, המצב הכלכלי של ההורים לא אפשר להם את ההזדמנות הזאת.

משה כחלון: התפקיד שלנו זה לחזק ולחזק ולחזק, וזה מה שאנחנו עושים.

משה כחלון: אין ספק שהנושא של צמצום פערים הוא כמעט בראש סדר העדיפויות שלנו, כי אנחנו מאמינים שחברה בריאה, חברה נורמלית, חברה חפצת חיים לא יכולה לחיות עם פערים חברתיים גדולים.

משה כחלון: אנחנו לא רוצים להידמות למדינות של קצת עשירים והרבה עניים, ואני שמח שאנחנו ממשיכים ומצליחים וממשיכים לדחוף למטה, ואנחנו רואים שרוב התקציבים הולכים למקומות האלה, שמצמצמים פערים.

משה כחלון: כפי שאמרתי, גם ראינו שהצמיחה בשנים האחרונות מחלחלת, וגם זה מצמצם פערים.

משה כחלון: אנחנו משקיעים המון בבניית מפעלים, משקיעים המון בצמיחה של המשק.

משה כחלון: כל הכסף או המספרים שאני עוד אדבר עליהם בהמשך הם תוצאה אחת של פירות הצמיחה.

משה כחלון: פירות הצמיחה הולכים לציבור, ובאמצעות זה אנחנו ממשיכים להניע את המשק.

משה כחלון: אנחנו הגדלנו את ההוצאה הציבורית.

משה כחלון: כשאני אומר הוצאה ציבורית, חברים, זה יותר כבישים, זה יותר מחלפים, זה יותר רכבות.

משה כחלון: זה יותר בריאות, יותר תרופות.

משה כחלון: רק דוגמה לגבי – – –

יוסי יונה: אדוני השר, חלק מהתקציב השוטף, ההגדלה שלו – – –

משה כחלון: ברור, כן.

משה כחלון: אני אתן לך דוגמה, חבר הכנסת יוסי יונה.

משה כחלון: לפני שנתיים הגדלנו את תקציב הבריאות לכמעט 480 מיליון שקל.

משה כחלון: מספר חסר תקדים.

מירב בן ארי: סל התרופות.

משה כחלון: סל התרופות?

משה כחלון: מה ההבדל?

מירב בן ארי: אמרת תקציב הבריאות.

משה כחלון: סליחה.

משה כחלון: חשבתי שאמרתי סל הבריאות.

משה כחלון: תקציב סל התרופות.

משה כחלון: אז היה הנושא שכאב לכולנו, אם אתה זכר, הנושא של הילדים עם ה-SMA.

משה כחלון: והיום מה קרה?

משה כחלון: במסגרת סל התרופות הם קיבלו את התרופה שכל כך הייתה חשובה.

משה כחלון: זאת אומרת שאם מראש לא היינו מגדילים את זה, לא היה מענה לילדים האלה.

משה כחלון: אחרי שנפגשתי עם ההורים, אמרתי להם: תראו, אני שר האוצר, אני יודע לתת כסף, אני לא יודע לקנות תרופות, אבל סל התרופות הוא גדול, לדעתי אתם תמצאו שם את המענה.

משה כחלון: וכדי להיות בטוח, ארבעה ימים לפני הוועדה ביקשתי להיפגש עם פרופ' רוני גמזו, שהוא יושב-ראש ועדת הסל, ואמרתי לו: פרופ' גמזו, בשבוע הבא אתה הולך לדון בנושא הזה של התרופה הזאת, אני מבקש ממך, גם אם צריך עוד רשת ביטחון – ודרך אגב, זו הפעם הראשונה שאני מספר את זה – גם אם צריך עוד, הממשלה תעמוד מאחוריך, תן את זה.

משה כחלון: לשמחתנו, הכסף הספיק, מכל מיני סיבות, אבל גם אם היה חסר, קראתי לו אליי למשרד, אמרתי לו: פרופ' גמזו, יש לך את הכסף הזה – מה שנקרא בבסיס, חבר הכנסת יונה, זאת השאלה שלך; הוא בבסיס, הוא לא חד-פעמי.

משה כחלון: ושלא נזדקק לכסף הזה, אבל יש מענה לאזרחי ישראל.

משה כחלון: אנחנו לא יכולים לחיות בתחושה שהכלכלה כל כך חזקה וילדים לא מקבלים תרופה.

משה כחלון: זו דוגמה לסל התרופות.

אחמד טיבי: נשארו כמה ילדים עם מחלת גושה, אדוני השר.

משה כחלון: בתקציב הנוכחי הוקצו חצי מיליארד שקלים לפרויקט שיקום שכונות, סגן השר ז'קי, ידידי, שיקום השכונות שלנו – אני לא אגע בהרבה, אלא בכמה משרדים.

משה כחלון: הגידול הגדול בתקציב החינוך עומד על 16.6 מיליארד, שזה 38%.

משה כחלון: ראש הממשלה, בתחילת הדברים ציינתי שאם היינו הולכים רק על טייס אוטומטי לא היינו יכולים להגיע ל-38%, היינו ב-2%, שאלה מספרים ממש – ולא היינו יכולים לתת, לא את הצהרונים ולא את ההתמודדות עם הצפיפות בכיתות ולא סייעת ולא ולא ולא.

משה כחלון: בתקציב הבריאות חל גידול של 60%; 60% בתקציב הבריאות, 14.1 מיליארד.

משה כחלון: תקצוב לבניית 3,000 יחידות דיור בבתי גיל הזהב לממתינים קשישים במשרד הקליטה.

משה כחלון: הקצאת כ-5% מהדירות במחיר למשתכן לדיור הציבורי.

משה כחלון: הגדלת הסיוע בשכר דירה לממתינים ל-47 מיליון בתקציב 2019.

משה כחלון: בתקציב הנוכחי, אמרתי, שיקום שכונות – 500 מיליון.

משה כחלון: הפחתת מיסים, רפורמות מבניות, שמניתי קודם, והגדלת השקעות במשק, וזה מה שמאפשר לנו לצמוח, ואנחנו צומחים ואנחנו ממשיכים ליישם את המדיניות.

משה כחלון: נושא שכר המינימום: כפי שאמרתי, הוא הגיע כבר ל-5,300, אחרי שנים של קיפאון.

משה כחלון: יש עוד איזה מהלך שאולי קצת נשכח והפך חלק מהשגרה אבל הוא ממשיך להתקדם בכל רחבי הארץ –קליטת אלפי עובדי קבלן לשירות הציבורי.

משה כחלון: זה לוקח קצת זמן, אבל זה קורה.

משה כחלון: אנחנו חושבים שזה גם מהלך לצמצום פערים.

משה כחלון: אנחנו ממשיכים לראות – אני כשר אוצר, הממשלה כולה ואני מניח שגם ראש הממשלה – בסיפוק ובגאווה את מה שהשגנו במסגרת הממשלה הזאת.

משה כחלון: אמרו שלא נצליח לצלוח שנה ראשונה; ברוך השם, אנחנו כבר בתקציב שלישי, וזה חמש שנות תקציב: 2015 – אומנם הוא היה חלקי אבל הוא היה תקציב; 2016, 2017, 2018 ו-2019, כן ירבו תקציבים כאלה.

משה כחלון: ואני חושב – – –

סתיו שפיר: – – –

יואל חסון: יש בחירות באמצע.

יואל חסון: יש בחירות בשלב מסוים.

יואל חסון: אולי ראש הממשלה רוצה – – –

משה כחלון: יואל חסון, אנחנו צנועים.

משה כחלון: רק חמש שנות תקציב, מספיק, לא צריך יותר.

קריאות: – – –

משה כחלון: אנחנו ממשיכים במרץ, בתקווה, בעבודה קשה, להוביל את הכלכלה, חברים.

משה כחלון: להוביל את הכלכלה באחריות, בנחישות, ברגישות; ברגישות, כפי שאמרתי, לכל העדות ולכל אזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: לא חשוב אם אתה גר ברבבה או אתה גר בתל אביב או אתה גר בירוחם או אתה גר בקריית שמונה או אתה גר בטייבה.

משה כחלון: כל מקום.

רחל עזריה: בירושלים.

משה כחלון: בירושלים.

משה כחלון: נכון, בירושלים.

משה כחלון: חשוב לציין את ירושלים.

משה כחלון: בכל מקום אנחנו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: רבבה זה נקרא יישוב?

משה כחלון: רבבה זה מקום חשוב לי.

משה כחלון: אז, באמת, אלה הדברים בגדול.

משה כחלון: לא נעים לי להגיד לחבריי מהאופוזיציה, אני חושב שיהיה לכם קצת קשה להצביע.

משה כחלון: אני מבין את האילוץ הפוליטי, גם אני הייתי אולי עושה אותו דבר.

יוסי יונה: אנחנו יכולים להצביע.

יואל חסון: אתה רוצה לראות שעכשיו נצביע נגד?

קריאה: השר, יש הרבה דברים – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: אני חושב שנכון, יש הרבה דברים, אבל אני לא רוצה להביך אף אחד מכם.

משה כחלון: אם אני אראה לכם את המצע שלכם – הוא כולו פה, בתקציב.

משה כחלון: הוא מצע טוב, רק לא נבחרתם, אבל הוא מצע מצוין.

אמיר אוחנה: אל תעשה לנו את החיים קשים עכשיו.

משה כחלון: לא צריך.

משה כחלון: אבל לנושאים החברתיים – – –

עמר בר-לב: אמרתי לך לעשות ממשלה איתנו אבל לא רצית.

יואל חסון: מה עם מצע הליכוד?

יואל חסון: לליכוד אין מצע – – –

משה כחלון: אני מייצג את מצע הממשלה.

משה כחלון: יואל, אתה יודע, כל החיים היו – גם ראינו את זה בתנ"ך, בתורה – קבוצה שדיברה וקבוצה שעשתה.

משה כחלון: אני לא מזלזל, גם אופוזיציה זה חשוב.

משה כחלון: חלילה, אני לא מזלזל בחשיבות של האופוזיציה.

משה כחלון: היא גם משתפת פעולה.

משה כחלון: יכול להגיד לך בוז'י שיש לנו שיתופי פעולה יפים בנושא של החקלאים; עם שמולי, מעת לעת, אנחנו משתפים פעולה בנושאים של הקשישים.

משה כחלון: זאת אומרת, אנחנו לא נגד.

משה כחלון: אבל, אתה יודע, זה לא סימפתי להצביע נגד מה שאתה מה מאמין בו.

משה כחלון: אבל בסדר, זה חלק מכללי הדמוקרטיה, אני מקבל את זה.

משה כחלון: אבל אם תרצו, המצעים שלכם פה, אני יכול להעביר לכם אותם, לא תרגישו נוח יותר מדי.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: אני חושב שגם אתם, ערביי ישראל, טיבי, הכנתי לכם גם, למה חשבתי שתצעק, אז אמרתי: אני אתן לך תשובה.

משה כחלון: אבל המזל שלך – שתקת.

משה כחלון: חברים, תצביעו בעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה כחלון: אני מבקש, באמת, אני מבקש מהכנסת לתמוך בתקציב.

משה כחלון: תקציב מצוין, חברתי, עם צמיחה, עם תקווה, עם חזון.

משה כחלון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשר האוצר משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים בדיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: יש רשימה ארוכה של חברי כנסת שביקשו לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להצטרף לרשימה הזאת ייגש עכשיו למזכירת הכנסת, ואני סוגר את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיימו הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעות בוודאי לא יהיו משולבות אלא נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: החלטת ועדת הכנסת היא שכל דובר או דוברת יקבלו חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: מוסי רז, רויטל סויד, מיקי רוזנטל, עיסאווי פריג', עמר בר-לב וכן הלאה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותיי השרים, חברי וחברות הכנסת, אני יכול להבין גם למה ראש הממשלה יוצא.

מוסי רז: הוא כנראה יוצא לדווח להם, לבית הלבן, על החוק הסיפוחיסטי שעבר פה אתמול, שמספח איכשהו את אריאל, עושה אותה אוניברסיטה ופוגע בזה בהשכלה הגבוהה.

בנימין נתניהו: אריאל – – –

מוסי רז: אתה יוצא לדווח, בסדר?

מוסי רז: ואולי בהזדמנות זאת לדווח להם גם על החוק שרוצה להעביר חברת הכנסת שרן השכל בשבוע הבא, לספח את בקעת הירדן, כי הרי אצלכם ויתור על ריבונות תמיד כרוך במשא ומתן, אבל לספח – לא צריך שום משא ומתן.

מוסי רז: ככה, איזה קונץ קטן של הכנסת, ונסבך את כל מדינת ישראל במהומות ובמלחמות מיותרות.

מוסי רז: אדוני שר האוצר, הבאת לכאן תקציב.

מוסי רז: אני יכול להבין למה אתה מרוצה ממנו, כי יש בו גם מגמות חיוביות, אבל יש בו גם הרבה שלילה.

מוסי רז: ראשית, אני קורא לחברי סיעת הליכוד להצביע נגדו, כי זה, אתה אומר, תקציב שהוא מצעה של המחנה הציוני.

מוסי רז: אני חשבתי שיש הבדל גדול בין שתי המפלגות, ואם כך, אני מניח שחברי הליכוד יצביעו נגדו.

מוסי רז: אבל אני חושב שיותר מזה, התקציב הזה גם משמר דברים בעייתיים ביותר בתקציבים קודמים, אבל גם נמנע מלהתמודד עם הבעיות הכלכליות המרכזיות של מדינת ישראל.

מוסי רז: את הדברים הטובים ציינת, ואני לא מזלזל בהם.

מוסי רז: נכון, יש איזושהי צמיחה, למרות שהיא פחתה ביחס לעולם.

מוסי רז: נכון, אפילו ציינת את זה שאם אנחנו הולכים לפי המדד המקובל של הכנסה לנפש, לפי מדד ג'יני, נאמר, אז יש אפילו צמצום פערים קטן.

מוסי רז: העניין הוא שהמדד הזה הוא כבר מדד מיושן.

מוסי רז: העניין הוא שהיום הפערים האמיתיים נמדדים על פי הון, על פי האם יש לך דיור או אין לך דיור.

מוסי רז: אותו עשירון עליון, אותם האנשים היותר-חזקים בישראל – לפני כעשר שנים רק ל-4% מהאוכלוסייה היו שתי דירות בבעלותם, היום יש ל-14%, אבל יותר ויותר אנשים מתקשים להגיע לדירה בבעלותם.

מוסי רז: ומה הפתרונות שמייצרת להם הממשלה?

מוסי רז: מחיר למשתכן.

מוסי רז: מה זה מחיר למשתכן?

מוסי רז: מפעל הפיס, שבו מגרילים בין האנשים היותר-חזקים במשק, שיש להם הון בסיסי ושיש להם הכנסה מספקת, דירה.

מוסי רז: שערורייה, אדוני שר האוצר.

מוסי רז: זה לא מתאים לך ולא מתאים למדיניות שלך.

מוסי רז: זה גם לא מוריד את מחירי הדיור, כפי שאתה רואה, אבל זה מחלק את הדירות בצורה הכי לא צודקת שיכולת להעלות על דעתך.

מוסי רז: בצורה הכי לא צודקת.

מוסי רז: זה במקום להשקיע בבנייה לדיור ציבורי, בבנייה של דיור בר-השגה – לא בקנייה של דיור ציבורי, כמו שאתם עושים.

מוסי רז: כי מה עושה הקנייה של הדיור הציבורי, שאתם עושים?

מוסי רז: הממשלה מזרימה כסף לשוק הדיור, ובכך גורמת להעלאת מחירי הדירות.

מוסי רז: ואת זה אתם עושים – –

רחל עזריה: אני לא מאמינה שאתה אומר את זה.

מוסי רז: – – בזה שקניתם השנה יותר מ-1,000 דירות בשוק, וזה מיותר לגמרי.

מוסי רז: הרי זה לא פותר את בעיית הדיור הציבורי.

רחל עזריה: די, נו.

מוסי רז: עשרות אלפי זכאים לדיור ציבורי, זה לא פותר להם את הבעיה שקונים 1,000 דירות.

מוסי רז: זה היה פותר להם את הבעיה לו היו בונים עשרות אלפי דירות.

מוסי רז: את מחיר למשתכן חובה לבטל, כי זה פשוט הגרלה מיותרת – – –

מירב בן ארי: מה אתה מקשקש קשקושים?

מירב בן ארי: אתה בכלל יודע מה זה מחיר למשתכן?

מירב בן ארי: מה זה הדבר הזה?

מוסי רז: חברת הכנסת בן ארי, אני מציע שבנושא הזה את לא תדברי.

מירב בן ארי: לי אתה אומר?

מירב בן ארי: אתה בכלל יודע מה זה?

מירב בן ארי: אין לך מושג.

מוסי רז: הצעה ידידותית, בנושא הזה אל תדברי.

מירב בן ארי: די כל היום עם הפופוליזם.

מירב בן ארי: מה זה השטויות האלה?

מוסי רז: יש פה 119 – – – שיכולים לדבר על זה, אני לא חושב שאת יכולה לדבר על זה.

מירב בן ארי: – – –

מוסי רז: אני לא חושב שזה ראוי שאת תדברי בנושא הזה.

מירב בן ארי: מה זה השטויות האלה?

מוסי רז: התקציב הזה משמר גם מיליארדים שהולכים להתנחלויות, הולכים לאבטחה במזרח ירושלים.

מוסי רז: בניגוד למה שאמרת, אדוני השר, יש הבדל בתקציב הזה בין מי שגר ברבבה לבין מי שגר בטייבה.

מוסי רז: אני מוכן שייתנו לרבבה כמו לטייבה.

מוסי רז: יש הבדל בתקציב הזה.

מוסי רז: אתה יודע כמוני: יש תחבורה ציבורית בחינם, יש קונצים אחרים.

מוסי רז: נשארה לי דקה, אני לא יכול לפרט את כל הדברים.

מוסי רז: אבל אתה יודע כמוני שיש הבדל, וצריך להפסיק אותו.

מוסי רז: בתקציב הזה גם הוקצב כסף, לא מעט כסף, לאחד המעשים הלא-מוסריים ביותר שממשלת ישראל רוצה לבצע כאן בחודשים הקרובים, וזה גירוש האוכלוסייה היצרנית של מבקשי המקלט מהארץ לאפריקה, למקום שבו לא יהיה להם שום מעמד – –

מירב בן ארי: בסדר, בסדר.

מוסי רז: – – ולא תהיה להם שום פרנסה.

מוסי רז: גם בזה אנחנו משקיעים כסף.

מוסי רז: יש המון המון מה לשפר בתקציב הזה, אדוני שר האוצר.

מוסי רז: נכון שעשית כמה דברים טובים.

מוסי רז: אם היה זמן הייתי גם אומר כמה מהדברים הטובים שעשית – –

מירב בן ארי: חבל שאתה לא התחלת בזה – – –

מוסי רז: – – אבל יש פה הרבה המשכיות, וחבל שלא מתמודדים באופן ישיר והוגן עם העלייה במחירי הדיור.

מוסי רז: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

אמיר אוחנה: רויטל, כמו אתמול.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר האוצר, כיף לראות אותך כאן במליאה, חבריי חברי הכנסת, בעוד שעה קלה תתפרסמנה המלצות המשטרה, ואני רוצה לנצל את הרגעים האלה, לפני פרסום ההמלצות, כדי לפנות לראש הממשלה, שהיה פה במליאה ונמצא פה עכשיו במשכן.

רויטל סויד: אדוני ראש הממשלה, אני לא יודעת אם תתפלא או לא, אני מאחלת לך שההמלצות באמת יראו שאין כלום כי לא היה כלום.

רויטל סויד: אני מאחלת לנו, גם לתושבי הבית הזה, לאזרחי מדינת ישראל, לציבור כולו, שראש הממשלה שלנו, הוא נקי ולא נפל שום פגם בהתנהלות שלו.

רויטל סויד: אבל אני גם אומרת לך, וזו ההזדמנות האחרונה, ואתה נמצא פה במשכן, ואתה עוד יכול לחזור: בוא ותתקן את מסע הדה-לגיטימציה של השנה האחרונה שעשית למשטרה, שעשית לגורמי אכיפת החוק, שעשית למפכ"ל ואחר כך לטוהר החקירה.

רויטל סויד: אני מבינה מה אתה מרגיש.

רויטל סויד: מי כמוני יודעת את זה, זה לא פשוט להיות בחקירה, זה לא פשוט להיות תחת התקפה.

רויטל סויד: אבל אתה ראש הממשלה, ואתה עומד בראש המדינה הזו, ואתה לא יכול, בשביל ההישרדות הפוליטית שלך בלבד, לקחת את כל שלטון החוק במדינת ישראל, את האמון שהציבור רוחש למערכות אכיפת החוק, למערכת המשפט, ליועץ המשפטי לממשלה, לבית המשפט העליון ולבית המשפט בכלל, ולהשליך את זה לפח.

רויטל סויד: עמדת בנאום מבעית והשלכת את ההמלצות לפח האשפה.

רויטל סויד: אתה עצמך, בנימין נתניהו ראש הממשלה, לא היית עושה את זה בחיים לפני שנתיים, לפני שלוש, לפני חמש ולפני עשר.

רויטל סויד: ביום רביעי שעבר, אחרי פרסום התוכנית עובדה, קפצת על עגלת הספין, ואחרי שזרקת את ההמלצות לפח האשפה, עשית במסגרת הספין זריקה – לאותו פח אשפה זרקת את המפכ"ל והטלת דופי בטוהר החקירה.

רויטל סויד: זה שווה לך?

רויטל סויד: אתה עומד בראש המדינה הזו, אתה לא אחראי למה שהציבור מרגיש?

רויטל סויד: יבוא יום, הוא יהיה אחרי – אחרי ההמלצות, אחרי הכהונה שלך, אחרי כל הטרפת שקורית פה – ויהיה ציבור שלם במדינת ישראל, ששלטון החוק יהיה זר לו; יהיה פה ציבור שלם במדינת ישראל שלא יבטח במערכות אכיפת החוק ובמערכת המשפט.

רויטל סויד: זה מה שאתה רוצה להשאיר אחריך?

רויטל סויד: זו המורשת?

רויטל סויד: תעצור את הח"כים שלך, שבהוראתך, גם אם היא לא ניתנה באופן ישיר ובאופן ברור – מלקיים דיון של פארסה מחר בבוקר, דיון שכל מטרתו היא להמשיך להלך אימים על המשטרה, דיון שכל מטרתו היא שהציבור שלך יקום בבוקר ויגיד: לא מאמין למשטרה הזאת.

רויטל סויד: אדוני ראש הממשלה, אני מאחלת לך שהיום בעוד שעה נשמע שאין כלום כי לא היה כלום; אני מאחלת לך שטובת כולנו שראש המדינה שלנו, ראש הממשלה שלנו – לא נפל פגם בהתנהלות שלו.

רויטל סויד: אדוני ראש הממשלה, תגלה אחריות, תגלה מנהיגות.

רויטל סויד: בשעה הזו, שהיא קשה לך, ואני יודעת את זה, תבוא לכאן למליאה ותאמר את הדברים בבירור: אני לא חושב שנפל פגם בהתנהגות שלי אך אני לא מטיל שום אשם ושום בעיה בטוהר החקירה ושום בעיה ופגם – לא בחקירה, לא במערכת האכיפה ולא במערכת המשפט.

רויטל סויד: זו החובה שלך.

רויטל סויד: זו המחויבות שלך, וזה מה שאני מצפה היום.

רויטל סויד: ואדוני שר האוצר, כי אנחנו בכל זאת נמצאים פה בדיוני תקציב – שאמור להיות פה: אני קודם כול אוהבת מאוד שאנשים אומרים – נכון, פנית אלינו במחנה הציוני ואמרת: זה המצע שלכם, אימצנו אותו, ומה לעשות שאתם באופוזיציה ואנחנו בקואליציה.

רויטל סויד: אז קודם כול, אנחנו שמחים שהבאנו השראה ושבאמת אימצתם את הדברים שלנו, אבל אנחנו נצביע נגד התקציב הזה, מסיבה אחת – התקציב הזה שאימצת, לא אימצת את כל המצע שלנו, חסרים בו הרבה מאוד דברים, ובגלל זה אנחנו לא נתמוך.

רויטל סויד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד חמש דקות.

נחמן שי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אנחנו עומדים בפני רעידת אדמה, ואני מציע לכולם להחזיק חזק את הכיסאות ואת המושבים, כי הם יזוזו.

נחמן שי: אנחנו לא יודעים לאן הדברים הולכים.

נחמן שי: אנחנו יכולים להעריך.

נחמן שי: אנחנו רק מבינים שישראל שאחרי ההמלצות לא תהיה דומה לישראל שלפני, וכולנו נהיה שותפים לתהליך ארוך, שוחק, שיזעזע באמת את אמות הסיפים.

נחמן שי: היו לנו בהיסטוריה כבר אירועים דומים, אבל האינטנסיביות של החודשים האחרונים, ההצטברות של העדויות, היא ייחודית, ולכן אני – עם כל תקוותיי שהכול יתפוגג, כי אני לא הייתי רוצה לראות ראש ממשלה בנסיבות כאלה – אני חושש שאנחנו הולכים לעבור, כולנו, תקופה קשה.

נחמן שי: אני רוצה לומר, ולפנות מפה גם לראש הממשלה וגם לחברי הממשלה: ראש הממשלה חשוב, הוא ידיד שלי כבר הרבה שנים ואני מעריך אותו, אבל בראש ובראשונה אנחנו חייבים לדאוג לתפקודה השוטף של המדינה.

נחמן שי: זה צריך לעמוד בראש העדיפויות שלנו, לפני כל דבר אחר; וכל אזרחי ישראל צריכים לדעת שהמדינה נמצאת בידיים טובות, בידיים יציבות, בידיים אמונות, ושיש מי שמנווט את הספינה, יש מי שמוביל, יש מישהו מאחורי ההגה.

נחמן שי: ולכן, אני אומר שלאור ההמלצות האלה, תצטרכנה להתקבל גם החלטות לאן הספינה הזאת שטה וגם מי מוביל אותה; וזאת תהיה שאלת מפתח.

נחמן שי: אני כרגע ממתין, יחד עם כולם, אבל אני אומר שלא נוכל לחמוק מהשאלות האלה, מפני שהאמון של אזרחי מדינת ישראל בנו תלוי בדרך שננהג מעתה ואילך.

נחמן שי: ולחברים ולחברות שיושבים ליד השולחן דמוי הפרסה הזה יש, והולכת להיות, אחריות כבדה מאוד: לא ערכים פוליטיים, לא הסכמים קואליציוניים, לא יחסים אישיים; שום דבר, אלא רק טובת המדינה, מה יבטיח למדינת ישראל – מדינה שמצויה כל יום, כל יום, בלב סערה אחרת; רק בשבוע האחרון תחשבו מה עברנו: מסימני אזעקה בינינו לבין איראן, דרך משבר של 48 שעות, שאני לא יודע איך יוצאים ממנו, בינינו לבין ארצות הברית ובין ראש הממשלה לנשיא טראמפ; זה הכול, שלושה-ארבעה ימים.

נחמן שי: אני אומר: רק רגע, תנו רגע לעצור.

נחמן שי: אי-אפשר, כי זה נמשיך ונמשך.

נחמן שי: בנסיבות האלה מגישה היום הממשלה תקציב.

נחמן שי: אני מברך על התקציב.

נחמן שי: יפה, תקציב זה יום חג, ושר האוצר ידע לשחק אותה, אבל בינינו לבין עצמנו אנחנו יודעים שהתקציב הזה נעשה בחופזה, זהו תקציב הצלה, זהו תקציב של לזרוק את הדברים קדימה ורחוק כדי לעבור את התקופות הקשות ואת התקופה הקשה שהרגע הצבעתי עליה.

נחמן שי: אני מחכה לראות, ואני לא רואה את השינויים הגדולים, המהפכניים, שרצינו בהם.

נחמן שי: יפה עשה השר, ראיתי שהוא נערך באמת לביקורת שלנו, אני לא מתפלא, יש אנשים נבונים במשרד, אבל יחד עם זאת, אני אומר לכם שיש בתקציב הזה, כמו בגבינה שווייצרית, חורים גדולים.

יצחק כהן: מה למשל?

נחמן שי: ואני רק רוצה לגעת בנקודה אחת שהיא חיונית, ואנחנו שותפים לה, חברתי ואני, הנושא של האזרחים הוותיקים.

נחמן שי: נניח שהסתיים, או הגענו בו לתחנה חשובה, הנושא של הנכים; עכשיו, עכשיו המועד לטפל באזרחים הוותיקים; עכשיו הזמן להוציא מאות אלפי אזרחים ותיקים, שקוראים להם פה זקנים ושם קשישים, מעבר לקו העוני; עכשיו הזמן לחשוב על הביטוח הסיעודי הממלכתי, שהוא רשת הביטחון הטובה; עכשיו הזמן לחשוב איך לשפר את השירותים שנותנים להם, איך להפיג את הבדידות שלהם, איך להשרות על החברה הישראלית את האמונה והצורך – כי אזרחים ותיקים עומדים בלב-ליבה של החברה הזאת.

נחמן שי: וזה אתגר שהתקציב הזה לא נתן לו תשובה.

נחמן שי: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי.

אילן גילאון: אדוני השר, אני מוכרח לומר שגברתי היושבת-ראש לבשה עבורי את הצבע התואם לדיון על התקציב, ואין תואם ממנו מבחינת ההשקפה.

אילן גילאון: זוהי הסיבה שלשמה התכנסנו – תקציב המדינה, למעשה.

אילן גילאון: זה הדיון הכי חשוב, משום שהדיון הזה מבטא בתוכו את הדבר היחיד שהפוליטיקה עוסקת בו, וכל השאר, כמו שאומרים אצלנו בהלכה, כל השאר פירושה הוא; כל השאר זה אולי הסחת דעת.

אילן גילאון: התקציב הוא בדיוק ההגדרה של השאלה המרכזית שהפוליטיקה עוסקת בה, גברתי, מקדמת דנן, מאז בריאת העולם, כשמישהו שכח לעשות את המשאבים בלתי מוגבלים, כי אם הוא לא היה שוכח והיה עושה עצים בלי סוף ומים בלי סוף ואדמה בלי סוף, לא הייתה שאלה של מי מקבל כמה ומי משלם כמה, וזאת השאלה היחידה שהפוליטיקה עוסקת בה.

אילן גילאון: ומרגע שהיה צריך להחליט מי מקבל כמה ומי משלם כמה, היה צריך להחליט מי מחליט מי מקבל כמה ומי משלם כמה, ואנחנו כאן מחליטים.

אילן גילאון: ולכן, העניין המרכזי, גברתי, היא בערכיות שאנחנו רואים בתוך הקיום שלנו כאן במדינת ישראל.

אילן גילאון: מהם הדברים החשובים ביותר, גברתי?

אילן גילאון: ומהבחינה הזאת אני מוכרח לומר שלתקציב הזה אין בשורה, בוודאי לא לגבי מי שאומר שהוא עוסק בחיים עצמם, כבוד השר.

אילן גילאון: ובחיים עצמם, אדוני, הרבה הרבה יותר אנשים מתים מלחץ דם ומסוכרת מאשר הערבים שנוהרים לקלפיות באוטובוסים, ויש ליישב את הדברים הללו.

אילן גילאון: הרבה הרבה יותר אנשים צריכים קורת גג בטוחה, ומה שנקרא מפלס חרדה קבוע, ומפלס החרדה, אני תמיד חוזר ואומר כאן, זה לדברים הבסיסיים ביותר שחברה צריכה להבטיח לכל אחד מפרטיה.

אילן גילאון: יכול להיות שיש כאן תפיסה מיושנת במידת מה, אבל על כך קמה הציונות כולה – שכל אדם צריך לדעת שתהיה לו קורת גג, וביטחון, וחינוך, ותעסוקה.

אילן גילאון: את יודעת, אני כל כך מיושן שאני אפילו חושב שתעסוקה, זה התפקיד של מדינה לספק אותה, ולא של מתווך תעסוקה; וקורת גג – אמרנו; וכל הביטחון הזה שאדם ידע שבשורה האחרונה לא יהיה לו יותר מדי קר בחורף ולא יותר מדי חם בקיץ, הוא לא יצטרך להסתבך ולהתלבט על פרוסה או על תרופה, יהיה לו מספיק אוכל במקרר של עצמו והוא לא יהיה זקוק לחמלה.

אילן גילאון: אינני מאמין בחמלה במדיניות כלכלית.

אילן גילאון: אנחנו לא מדברים על חמלה.

אילן גילאון: עוני, גברתי, זה חלוקה לא נכונה של עושר.

אילן גילאון: עניים תמיד יש, את יודעת.

אילן גילאון: השאלה היא איפה עובר קו העוני.

אילן גילאון: כי אלה שיקבלו את ההכנסה הכי נמוכה, בוודאי שיהיו אלה היותר-עניים.

אילן גילאון: אבל במדינת ישראל העשירון התחתון, גברתי, מקבל את החלק ה-270 מהמאיון העליון.

אילן גילאון: לכן, יש כאן משהו שאפשר לצמצם אותו בכלים שיש בכל כלכלה – בתשתיות, שזה הדבר החשוב ביותר: חינוך, בריאות, תעסוקה, קורת גג, ביטחון, תחבורה ציבורית – שזו הנגישות מספר אחת, שמאפשרת לכל פרט להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: והינה, בנגישות דווקא – ונגישות היא ציונות, גברתי – דווקא כאן מחליטה הממשלה, בכל הדיור הציבורי, ללכת ולדחות בשלוש השנים את כל ההחלטות שצריכות להתקבל לגבי היכולת של אנשים להגיע לדיור הציבורי, ומה יותר מאפיין מהדבר הזה?

אילן גילאון: אבל בתקציב הזה אין בשורה, גברתי, משום שבמשרדים החברתיים, כפי שנקרא פה, החלוקתיים – אין לו שום תקומה בעניין הזה.

אילן גילאון: התקציב עולה ב-5%, גברתי, אבל אף אחד מן המשרדים החברתיים לא ממש גדל יחסית לגידול האוכלוסייה – מה שתמיד היה צריך להיות קבוע, המנגנון הזה – ולא ממש גדל לעומת הצרכים שאנחנו נזקקים להם היום.

אילן גילאון: ולכן, אין מספיק זמן לדבר באופן נקודתי, והדיון הזה הוא ברובו שטחי.

אילן גילאון: אני מניח שבקריאות הבאות יהיה לנו יותר זמן להרחיב את הנושא.

אילן גילאון: בואו נדבר על מודל כלכלי פשוט, שקוף, כדי לבנות מחדש את בסיס האמון של האזרחים במדינה שלהם.

אילן גילאון: זה כמובן מחייב קודם כול את בסיס האמון של המדינה באזרחים שלה – שהיא חושבת שכל אדם שלא הוכיח את חפותו הוא בגדר נאשם, כל עוד הוא לא הוכיח את חפותו – ונבנה מודל שקוף, גברתי.

אילן גילאון: יש לנו תשתיות, הן הדבר הכי חשוב, ואנחנו מבינים שבהשקעה בילד בן שנה אנחנו חוסכים 10 שקלים בילד בן עשר, 100 שקלים בילד בן 20, ולגבי בן אדם מבוגר – מיליונים.

אילן גילאון: יש לנו תשלומי העברה – זאת היא התפיסה האורתופדית, שצריכה להינתן לכל אחד באופן אוניברסלי על פי המוגבלות שלו כדי שיגיע למחוז חפצו – ויש לנו מיסים.

אילן גילאון: זה המשחק.

אילן גילאון: בואו נלך על מבנה פשוט שאנחנו מפרידים בו את כל העילות, וכל אחד מבין על מה מדברים בו.

אילן גילאון: חבל לי, כי רציתי כל כך להמשיך.

אילן גילאון: אבל שוב תודה על תשומת הלב ועל הסוודר האדום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: כרגיל – מקורי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, נתתי מספיק זמן להירשם לבקשות דיבור, וכעת רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה, גברתי.

עמר בר-לב: חבריי חברי הכנסת, קשה לדבר על תקציב המדינה בחמש דקות – תקציב שאותו מגדיר שר האוצר כתקציב חברתי – לכן, אני אתמקד בשתיים-שלוש נקודות, ובסופן תגידו לי אתם, חבריי חברי הכנסת, אם באמת התקציב הזה הוא חברתי.

עמר בר-לב: תמונה ראשונה – אתמול לקחתי חלק בדיון בוועדת ביקורת המדינה בנושא העלאת שארית יהודי אתיופיה לארץ.

עמר בר-לב: מדובר בערך ב-9,000 יהודים שנמצאים באתיופיה ומחכים לעלייה.

עמר בר-לב: לפני שנתיים בערך החליטה ממשלת ישראל שאין לה מספיק כסף להעלות את כל ה-9,000 האלה למדינת ישראל בבת אחת ולכן היא מחלקת אותם לקבוצות-קבוצות במשך חמש שנים.

עמר בר-לב: פשוט קשה להאמין שמדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי, אין לה כסף להעלות במכה אחת 9,000 יהודים שמחכים.

עמר בר-לב: אבל אתם יודעים מה?

עמר בר-לב: כמה שזה עצוב, התרגלתי לזה.

עמר בר-לב: זה כבר היה לפני שנתיים.

עמר בר-לב: אבל הדיון אתמול בוועדה לביקורת המדינה בראשותה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ היה על המכסה שתועלה השנה, ב-2018, למדינת ישראל.

עמר בר-לב: בכלל, השימוש במילה "מכסה" בהקשר של יהודים מעורר בי אסוציאציות נוראות.

עמר בר-לב: אני מניח שגם בקרב אלה שמקשיבים האסוציאציות האלה נוראות.

עמר בר-לב: אבל עוד יותר נורא מזה הייתה מילה נוספת שהשתמשו בדיון הזה, והיא "סלקציה".

עמר בר-לב: כששאלנו את נציג הממשלה מה הכוונה של ממשלת ישראל לעשות ב-2018, הוא אמר שמאותם 8,000 שנשארו הכוונה היא להעלות 1,000.

עמר בר-לב: וכששאלנו אותו: איך תבחרו את ה-1,000?

עמר בר-לב: אז הוא הסביר לנו.

עמר בר-לב: חבר הכנסת יונה, בוא אני אגיד לך, הוא הסביר לנו: 7,691 מתחלקים ל-700 הורים, 2,191 ילדים, 2,436 אחים ו-2,281 דודים.

עמר בר-לב: והשנה ממשלת ישראל החליטה בסלקציה שלה שמעלים רק את ההורים.

עמר בר-לב: היה מזעזע.

עמר בר-לב: היה כואב לראות שם שני חיילי צה"ל, אח ואחות, האח איש קבע בחיל האוויר, האחות חיילת בקרקל, באריות הבקעה, שאח ואחות שלהם נשארו באתיופיה, והם – לא, הם לא יעלו השנה.

עמר בר-לב: הם לא יעלו השנה.

עמר בר-לב: תמונה שנייה – בשבת האחרונה היה אירוע שכולנו יודעים: כטב"ם איראני ניסה לחדור, הפלנו אותו, תקפנו, נפל לנו מטוס וכן הלאה.

עמר בר-לב: כל העיניים היו נשואות לצפון.

עמר בר-לב: אזרחי מדינת ישראל הראו את העוצמה שלהם בזה שהם עלו לרמת הגולן, המשיכו לטייל, עלו לחרמון – וזו העוצמה האמיתית שלנו וזה התשובה שלנו על כל האיומים.

עמר בר-לב: אבל אני שואל: איפה ממשלת ישראל?

עמר בר-לב: איפה ממשלת ישראל בתוכנית שלה למען הצפון?

עמר בר-לב: ושוב, מכל התוכנית העצומה אני אקח דבר מאוד קטן – חדר מיון קדמי בקריית שמונה.

עמר בר-לב: אתם יודעים שבקריית שמונה יש חדר מיון קדמי, אבל הוא פועל רק משבע בערב עד שבע בבוקר.

עמר בר-לב: תארו לכם שאחד מהטילים שנורה, הרסיסים שלו היו פוגעים באזרחים והם היו מגיעים לחדר מיון סגור בקריית שמונה.

עמר בר-לב: ומה הסיפור?

עמר בר-לב: 2 מיליון שקלים.

עמר בר-לב: 2 מיליון שקלים, וכבר ארבע שנים אין את חדר המיון הזה.

עמר בר-לב: את יכולה להאמין, היושבת-ראש?

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך שגם בערד, העיר שאני גרה בה, חדר מיון קדמי פועל מ-19:00 עד 07:00, כי בשעות היממה האחרות קופות החולים פתוחות, ואז אנשים יכולים בעצם לפנות לקופות החולים.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: את יודעת, עם כל הכבוד לערד – ואני חושב שגם בערד ראוי שיהיה חדר מיון – –

טלי פלוסקוב: בוודאי.

עמר בר-לב: – – קריית שמונה היא בצפון, על גבול הצפון.

עמר בר-לב: אנחנו יודעים על האיום הזה, באמת, ואנחנו מדברים על 2 מיליוני שקלים, תסלחו לי.

עמר בר-לב: כמובן, גם לא הספקתי לדבר – ואני לא רואה שיש לי הרבה זמן לדבר – על הנכים.

עמר בר-לב: אתמול עבר חוק הנכים.

עמר בר-לב: אני רוצה לדבר על נקודה אחת.

עמר בר-לב: דובר שתהיה הצמדה, נדמה לי בשנת 2020, לתקבול שהם מקבלים.

עמר בר-לב: ואני שואל: אם ממשלת ישראל הגיעה למסקנה שצריכה להיות הצמדה, אז למה לחכות עד 2020?

עמר בר-לב: מכאן אני חוזר לשאלה שהפניתי אליכם בתחילת הדברים שלי: האם אתם באמת חושבים שהתקציב הזה שמונח כאן הוא תקציב חברתי?

עמר בר-לב: אני חושב שהתשובה היא ברורה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת סאלח סעיד.

סאלח סעד: – – –

טלי פלוסקוב: סעד זה נכון יותר.

טלי פלוסקוב: שמעתי גם מי שאומר לך סעיד, זה נכון?

סאלח סעד: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, שמענו את שר האוצר משבח ומהלל את התקציב שהוא מניח לפני הכנסת וקורא לכולם להצביע עבור החוק הזה משום שלדעתו החוק הזה משקף חלוקה הוגנת של העושר הלאומי.

יוסי יונה: הוא, כפי שהוא כינה את עצמו, עיוור צבעים, וזה ייטיב עם כל שכבות האוכלוסייה.

יוסי יונה: אני רוצה לעשות איזה תרגיל.

יוסי יונה: ב-2011, גברתי, פרצה המחאה החברתית.

יוסי יונה: פרצה המחאה החברתית.

יוסי יונה: המחאה החברתית, כפי שאתם יודעים, היא בעצם מחאה של מעמד הביניים.

יוסי יונה: מה זה מעמד הביניים?

יוסי יונה: אלה אנשים שבעצם המדינה קיימה איתם, או ביקשה לפחות לחתום איתם על איזה חוזה בלתי פורמלי: למדו, התאמצו, השקיעו מזמנכם, רכשו מקצוע, היכנסו לשוק העבודה, וכך תבטיחו את עתידכם.

יוסי יונה: והינה, מעמד הביניים עשה את החלק שלו בעסקה.

יוסי יונה: מקרה ספציפי – אנחנו עכשיו דנים בגורלם של הפסיכולוגים החינוכיים.

יוסי יונה: תארו לכם פסיכולוגית חינוכית שיש לה התמחות ביד והיא בעלת מקצוע, מגיעה לגיל 29, 30, אולי נישאת, יש לה ילד או שניים, ומשתכרת 6,000 שקלים בחודש.

יוסי יונה: 6,000 שקלים בחודש.

יוסי יונה: האישה הזאת עשתה תואר ראשון, עשתה תואר שני, עשתה התמחות חמש שנים ועדיין אינה מצליחה לסגור את החודש.

יוסי יונה: וזה למעשה שיקוף של מציאות רחבה יותר.

יוסי יונה: תיקחו את האדריכלים, תיקחו את הווטרינרים, תיקחו את הרופאים, תיקחו את עורכי הדין, תיקחו את רואי החשבון; השדרה המרכזית של החברה הישראלית, זאת שלמעשה, כפי שנאמר, על גבה מתחוללת הצמיחה של המשק הישראלי – והינה, החבר'ה האלה אינם יכולים להבטיח את עתידם הכלכלי.

יוסי יונה: היה והם ירצו לרכוש דירה, הרי שזה מעבר ליכולת שלהם.

יוסי יונה: עליהם אנחנו מדברים.

יוסי יונה: ואז אנחנו שואלים בכנות: אדוני שר האוצר, האם התוכנית שלך נותנת מענה לבנות ולבני מעמד הביניים?

יוסי יונה: והתשובה שלי, גברתי, היא לא.

יוסי יונה: התוכנית הזאת אינה יכולה לתת מענה לבנות או לבני מעמד הביניים שהלכו, השקיעו, למדו וביצעו את חלקם בעסקה בינם לבין המדינה.

יוסי יונה: אני למדתי, אני השקעתי, אני רכשתי מקצוע, אני נכנסתי לשוק העבודה, אני חשבתי שבכך אני אבטיח לעצמי את עתידי הכלכלי, והינה, אני לא מצליח.

יוסי יונה: אז אם כן, אם אנחנו רוצים להצביע נקודתית – והנקודה הזאת מאוד חשובה – על כישלונה של המדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל זה עשור, אז הביטו על בנות ובני מעמד הביניים וראו שם את הכישלון הצורב, את הכישלון המהדהד.

יוסי יונה: ולא רק שם ניתן להצביע על הכישלון של המדיניות הכלכלית החברתית-לכאורה של ממשלת ישראל.

יוסי יונה: בואו נחשוב על הנתון המאוד-יפה.

יוסי יונה: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: גברתי, הנתון יפה: שיעורי האבטלה בישראל הם מהנמוכים בעולם המערבי – עומדים על 4%.

יוסי יונה: הבה נברך, הבה נשבח.

יוסי יונה: אבל אנחנו גם יודעים באותו זמן שהאנשים שנכנסו לשוק העבודה בשנים האחרונות בעצם נכנסו במדרג הנמוך של שוק העבודה.

יוסי יונה: והינה, גם אלה שנמצאים בשוק העבודה וחילצנו אותם לכאורה מהאבטלה וחסכנו לביטוח לאומי סכומים אדירים – –

טלי פלוסקוב: והגדלנו להם את שכר המינימום.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: – – הם עדיין לא מצליחים לגמור את החודש.

יוסי יונה: לכן, מהו בעצם הכישלון?

יוסי יונה: לא רק הנוכחות של השכבות הגדולות הללו שנכנסו לשוק העבודה ואינן מצליחות לקיים את עצמן בכבוד, אלא הכישלון הוא שלממשלה אין תוכנית רב-שנתית כדי לשדרג ולעדכן את שוק העבודה כך שהוא יהיה מוטה השכלה גבוהה, שהוא יהיה מוטה כישורים מקצועיים גבוהים, איילת, כדי שאנשים יוכלו להיכנס לשוק העבודה ויוכלו לקיים את עצמם ואת בני משפחתם בכבוד.

יוסי יונה: אני מביא, אם כן, את שני ההיבטים הללו, אם תרצי גברתי היושבת-ראש, את שתי הנקודות הללו, שהן מעין צוהר שדרכו אנחנו יכולים למעשה לנתח ולקבוע שמדיניותה הכלכלית-חברתית של ממשלת ישראל אינה מאפשרת לחלק ניכר, הן לעניי ישראל והן לבני ולבנות מעמד הביניים, לקיים את עצמם בכבוד.

יוסי יונה: לכן אני הייתי מאוד מסתייג לו הייתי כאן עומד כשר האוצר ואומר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסי יונה: – – הינה התוכנית הכלכלית שבעצם מחלקת את העושר הלאומי בהגינות ובשוויון.

יוסי יונה: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סאלח סעד – עכשיו זה נכון?

סאלח סעד: סַעַד.

טלי פלוסקוב: סעד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, תרשו לי הפעם לחרוג מהרגלי ולדבר בנימה אישית אל חבריי חברי הכנסת מהעדה הדרוזית דווקא.

סאלח סעד: תראו, חבריי, היום יש לכם הזדמנות פז להשפיע על תקציב 2019, שעולה בקריאה ראשונה, ולשנות את המצב הנוכחי, שבו אין זכר לתקצוב היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים.

סאלח סעד: בדקתי את התקציב על כל סעיפיו ולא מצאתי ולו מילה אחת שמדברת על תקצוב הדרוזים.

סאלח סעד: חבריי חברי הכנסת בני עדתי, זאת ההזדמנות שלכם להוכיח למגזר הדרוזי שאכפת לכם מהם.

סאלח סעד: אני קורא לכם לצאת באמירה חד-משמעית ולדרוש דרישה בלתי מתפשרת שחייב להיות מעוגן בתקציב המדינה סעיף שמדבר על תקציב של לא פחות מ-3 מיליארד שקלים לשנת 2019 לבני העדה הדרוזית.

סאלח סעד: יקיריי, יקיריי אנשי המועצות, יקיריי האזרחים הדרוזים, שלא יספרו לכם סיפורים.

סאלח סעד: יכולים לספר לכם שהתקציב מעוגן בתוך תקציב משרדי הממשלה – משרד הפנים, השיכון, התחבורה, החינוך.

סאלח סעד: סיפורים.

סאלח סעד: אם אין סעיף תקציבי בתוך חוק ההסדרים שמדבר על 3 מיליארד שקלים בתוך הסעיף עצמו, בתוך התקציב, זה כלאם פאדי, זה בבל"ת, זה בלוף אחד גדול.

סאלח סעד: אני וראשי המועצות הדרוזים ובני העדה הדרוזית פונים אליכם, חבריי חברי הכנסת.

סאלח סעד: חבריי חברי הכנסת, זו הזדמנות להתאחד ולדרוש, ובצדק, את מה שמגיע לנו, כפי שמגיע למפלגות הסקטוריאליות – למתנחלים, לחרדים, למוסדות התורניים.

סאלח סעד: אני מזמין אתכם לעשות את זה ביחד, בענווה ובגאווה.

סאלח סעד: בואו נראה לכולם, לכל הכנסת ולכל עם ישראל, שאנחנו מאוחדים סביב דרישתנו הצודקת, דרישה שמגיעה מראשי המועצות שלנו ומהאזרחים שלכם.

סאלח סעד: מתישהו כולנו נסיים את תפקידנו כחברי הכנסת ונשוב כל אחד ליישוב שלו.

סאלח סעד: לפחות שנחזור בראש מורם ונסתכל לדרוזים בעיניים ונגיד להם בגאווה: מילאנו את חלקנו כחברי הכנסת.

סאלח סעד: אם יהיה לנו תקציב צבוע בתקציב המדינה, ראשי המועצות יוכלו לנהל ולפתח את המועצות כמו שצריך, בפיתוח אזורי תעשייה, תעסוקה, תשתיות, תחבורה, חינוך, רווחה ובכל התחומים.

סאלח סעד: אני וכל חבריי חברי הכנסת, 24 במספר מהמחנה הציוני, נצביע בעד הסעיף שמדבר על תקצוב היישובים הדרוזיים.

סאלח סעד: זה אפשרי וזה הכרחי.

סאלח סעד: זה קרה בעבר, בשנת 1992, כשחבר הכנסת סאלח טריף אז אמר לממשלת ישראל: אני מצביע נגד התקציב.

סאלח סעד: ואז הועברו מיליארד ו-71 מיליון שקל לתקציב המדינה, שהיו צבועים כסעיף בתוך חוק ההסדרים.

סאלח סעד: חבריי חברי הכנסת הדרוזים, בואו נעשה זאת, ואתם תיכנסו לדפי ההיסטוריה.

סאלח סעד: בזכותכם, לא בזכותי; קחו אתם את הקרדיט לעצמכם, אתם.

סאלח סעד: בואו נשיג את מה שמגיע לראשי המועצות, לבני העדה הדרוזית, לילדים שלנו, לנכדים שלנו, כדי שנוכל להסתכל עליהם בעיניים ולומר להם: מילאנו את חובתנו כלפיכם.

סאלח סעד: זה לא מאוחר מדי.

סאלח סעד: זה הזמן להשפיע.

סאלח סעד: רק ביחד נוכל להצליח ולהוכיח לכולם שהעדה הדרוזית כן מאוחדת; רק ביחד נוכל לחולל שינוי אמיתי.

סאלח סעד: ותאמינו לי, אני לא מדבר פוליטי עכשיו.

סאלח סעד: אני אומר את זה ואני מדבר מהלב, האמינו לי, כל מילה שאמרתי.

סאלח סעד: ואם אני עכשיו במקומכם בקואליציה, הייתי אומר לממשלת ישראל ולשר האוצר: אני מצביע נגד תקציב המדינה אם אין סעיף תקציבי שמדבר על תקצוב העדה הדרוזית בתוך חוק ההסדרים.

סאלח סעד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיכל רוזין: תודה לך, סגנית יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם – אוה, חבר הכנסת יואב קיש, אני רוצה להקריא לך ציטוט.

מיכל רוזין: וכמו ששאלו אותנו בבית הספר כשהיינו ילדים – לדעתי אנחנו מאותו שנתון: מי אמר למי ואיפה?

מיכל רוזין: אז אני מקריאה לך את הציטוט הזה: מוקד השחיתות בישראל מצוי בממשלה, לא במפלגות או בכנסת – –

יואב קיש: אם זה שחיתות, אז תעזבי אותי.

מיכל רוזין: – – בממשלה, המרכזת בידיה יותר מדי כוח.

מיכל רוזין: "האשמה היא קודם כול על התקשורת, שלא חושפת את השחיתות"; "כלבי השמירה של הדמוקרטיה אפילו לא נובחים – – – כל הדיבורים על השחיתות לא יפגעו ולא יורידו את הנגע הזה עד שנפגע בעניין עצמו".

מיכל רוזין: מי אמר?

מיכל רוזין: נתניהו, 2006, כיושב-ראש הליכוד.

מיכל רוזין: אני חותמת על כל מילה.

מיכל רוזין: אמן על הדברים האלה.

מיכל רוזין: הוא אומר, נתניהו היום, של 2018: לא היה כלום, לא יהיה כלום.

מיכל רוזין: אתם יודעים מה?

מיכל רוזין: אני מאמינה לו שהוא מאמין בזה.

מיכל רוזין: הוא מאמין בזה כי הוא המליך את עצמו למלך; כי הוא חושב שהמדינה הזאת צריכה להגיד לו תודה שאנחנו בכלל מקבלים אותו כראש ממשלה.

מיכל רוזין: הוא בכלל היה יכול להיות נשיא ארצות הברית, או אולי איזה נסיך באיזו ממלכה אחרת.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים להודות לו – כבר נשמעו הטענות האלה; אנחנו צריכים להודות לו שהוא בכלל ממשיך לשרת אותנו ולמלוך רק על ישראל ולא על מקומות אחרים.

מיכל רוזין: ונתניהו בבעיה, כי הוא לא יכול להאשים בפרשות שלו את השמאל הקיצוני.

מיכל רוזין: הוא לא יכול לטעון שאלשיך הוא עוכר ישראל או מנדלבליט הוא שובר שתיקה.

מיכל רוזין: כולם, כמו מילצ'ן, כמו מנדלבליט, כמו אלשיך, מינויים שלו, חברים שלו, מקורבים שלו, שאולי עכשיו גם יאכזבו אותו – ואני מקווה שכך.

מיכל רוזין: היום בעצם לא יהיו המלצות, אבל סיכום החקירה הזה בעצם יביא לכך שמנדלבליט כיועץ המשפטי לממשלה יצטרך להפסיק להיות הססן או פחדן ויצטרך לקבל החלטה ולהפסיק להפוך את הפרקליטות ואת הייעוץ המשפטי – להפוך אותם לבית המשפט.

מיכל רוזין: מן הראוי להביא את הדברים בפני בית המשפט, מכיוון שהעם בישראל, האזרחים והאזרחיות, רוצים לדעת את האמת ורוצים שהדברים יישפטו בבית משפט והצדק ייחשף לאור.

מיכל רוזין: את הפרומו להמלצות המשטרה, לסיכום החקירה, נתניהו כבר סיפק, בין שהוא עשה הפגנות תמיכה המוניות שבהן הוא כפר ברבים בכלל בשלטון החוק, וההסתה הפרועה נגד רשויות החוק ובעיקר נגד המפכ"ל אלשיך – הכול בשביל להתחמק מהדין הציבורי.

מיכל רוזין: ואני רוצה להגיד לכם שהציבור לא רוצה לראות ראש ממשלה בחקירות; הציבור לא רוצה לראות ראש ממשלה עומד לדין.

מיכל רוזין: אף אחד מאיתנו לא רוצה.

מיכל רוזין: אנחנו מתביישים בכך שהשחיתות מזהמת את מסדרונות הממשלה.

מיכל רוזין: אנחנו לא רוצים לראות את הנבחרים שלנו עומדים לדין, כי זה מאכזב אותנו, כי זה מביש אותנו.

מיכל רוזין: אבל נתניהו, במקום להודות ולהישיר מבט לציבור, ממשיך להסית ולגנוב את הדעת הציבורית.

מיכל רוזין: והוא עושה את זה לא רק בנושא השחיתות; ראינו אתמול את המשבר מול ארצות הברית – הוא עושה את זה גם מול הידידים ביותר הגדולים שלנו, שהוא כל הזמן מטיף לנו שלא לבקר אותם ולא להגיד שום דבר נגדם.

מיכל רוזין: הוא משקר וטוען שיש דיבורים על הסיפוח מול ממשל טראמפ – שיוצא, כמובן, בהכחשה.

מיכל רוזין: הוא פוגע בביטחון ישראל, הוא פוגע ביחסים עם ארצות הברית ושיקול הדעת שלו פגום לחלוטין, לחלוטין.

מיכל רוזין: בכך שהוא מנסה לשרוד, בכך שהוא מנסה לרצות את האגף הימני ביותר בממשלה שלו, הוא בעצם פוגע בביטחון מדינת ישראל.

מיכל רוזין: הוא מתכחש לאמת, הוא מתכחש לציבור בישראל, ולצערי הרב, הוא מרמה אותנו כל כך הרבה שנים.

מיכל רוזין: פרשות נתניהו, פרשיות השחיתות, מתחילות עוד ב-1997, ולאורך כל השנים פרשיות רבות רק הלכו והצטברו.

מיכל רוזין: הגיע הזמן שהוא יקבל את יומו בבית המשפט והציבור בישראל יזכה לצדק.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: אני לא רואה את איציק באולם.

טלי פלוסקוב: גם מיקי לוי, שאחריו, לא נמצא פה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שאנשים יגיעו.

טלי פלוסקוב: רואים אותנו בטלוויזיה, אומנם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד חברי הכנסת, היה לי מאוד מביך היום לראות את ידידי, אפשר לומר, השר משה כחלון, עם חולצה לבנה, לבוש חגיגי.

ישראל אייכלר: ומי יכול מול שר האוצר משה כחלון עם החיוך הכובש?

ישראל אייכלר: ואנחנו מאמינים בכנותו וביושרו, אבל ממש התכווצתי לשמוע כאשר הוא מבשר את בשורת השוויון התקציבי.

ישראל אייכלר: ממש נותרתי המום.

ישראל אייכלר: איך אפשר לומר כך על תקציב המדינה הכי בלתי שוויוני שיש?

ישראל אייכלר: אני לא יודע מה קורה בעולם, אבל יש במדינת ישראל אפרטהייד של כלכלה, פערים אדירים בין עשירים לעניים, בין קבוצות כאלה ואחרות, דווקא בתחום הכלכלי והחברתי.

ישראל אייכלר: איך יכול שר האוצר הנחמד והנעים לומר שהוא דואג לכל ילד ולא משנה איפה הוא גר, בירושלים או בתל אביב?

ישראל אייכלר: הרי העוול זועק לשמיים.

ישראל אייכלר: ירושלים חסרה אלפי כיתות.

ישראל אייכלר: ילדים יושבים בקרוונים שנכנס בהם גשם, ובאזור השרון יש בניינים ריקים וכיתות ריקות.

ישראל אייכלר: איך אפשר לומר שדואגים לכולם בדיור במחיר למשתכן כאשר אין אף פרויקט אחד בכל הסכמי הגג שבונים שם במחיר למשתכן לציבור חרדי, חוץ מאשר במקומות שמדינת ישראל עשתה הכול כדי שלא יבואו לשם חרדים ואף חילוני לא רוצה לבוא, וזה בית שמש?

ישראל אייכלר: ביקשתי בירושלים, כבוד היושבת-ראש – ואני אביא דוגמה אחת כדי ללמד על הכלל – יש שטח שהתפנה עכשיו, ואפשר לבנות במחיר למשתכן לציבור חרדי ולא למכור את זה למיליארדרים ולספסר עם הקרקע הזאת.

ישראל אייכלר: זה היה עוזר גם בהורדת המחירים.

ישראל אייכלר: לא שמעו לי ולא עשו שום דבר, ובאמת הוציאו את הקרקעות לשווקים.

ישראל אייכלר: האוצר מתפרנס כבר עשרות שנים ממצוקת הדיור של הציבור, כשמוציאים קרקעות למכרזים לכל המרבה במחיר.

ישראל אייכלר: הם הריצו את מחירי הדיור עד לשמיים, ורוב הזוגות הצעירים לא יכולים לקבל דיור.

ישראל אייכלר: מחיר למשתכן לא שינה שום דבר בעניין הזה.

ישראל אייכלר: 14 מיליארד שקל בשנה האוצר הרוויח מזה, וכך במבני חינוך בכל הארץ.

ישראל אייכלר: בתעסוקה – חסימת רוב המשרות הציבוריות בגלל השקר הפיקטיבי שנקרא תארים אקדמיים, כדי למנוע מאנשים חרדים בעיקר, ומעניים או אחרים בכלל.

ישראל אייכלר: בתחבורה הציבורית – הממשלה מתפארת, שר התחבורה עובד ימים ולילות, שבתות וחגים, כדי להגיע לגזירת הסרט ברכבת לירושלים.

ישראל אייכלר: אבל מי עומד בתחנות האוטובוס בכל רחבי הארץ?

ישראל אייכלר: אותם אנשים שאין להם אפשרות לרכוש רכב פרטי, בקור ובחום, ומשרד התחבורה מתעלם; תירוצים מכאן ועד להודעה חדשה.

ישראל אייכלר: אפשר להגיד שיש שוויון בתחבורה הציבורית?

ישראל אייכלר: יש מקומות שהתחבורה הציבורית מזרימה אוטובוסים ריקים.

ישראל אייכלר: בקצבאות לקשישים ולילדים – אומנם לנכים נעשה השבוע תיקון גדול, ויבורכו כל העוסקים בזה, בפרט שר האוצר.

ישראל אייכלר: כל אזרח, אני מצטער לומר, שאינו נמנה עם השבט הנכון הקרוב לצלחת בכל מקום, משלם מיסים לתקציב עוין לו.

ישראל אייכלר: אם אתה לא מקורב לצלחת, אם אתה לא עובד המגזר הציבורי – אגב, המיסים שאנחנו, עובדי המגזר הציבורי, משלמים, הרי זה מהכסף של האנשים של המגזר הפרטי, והאנשים של המגזר הפרטי מקופחים אם הם לא מקורבים, אם הם לא חיים במקומות הנכונים, איפה שצריך.

ישראל אייכלר: אדוני שר האוצר, אני מאמין לך, משה כחלון, אבל אני יודע, ואולי גם אתה יודע, וחשוב שתדע, שישנם במשרד האוצר פקידים ויועצים שאחרי שהם יוצאים מהאוצר הם הולכים לעבוד אצל טייקונים ובנקים ואנשים שיודעים לתגמל אותם, ובמשך עשרות שנים הם מנסחים את כל הסעיפים הקטנים ודואגים להדיר הדרה של ממש בכל סעיף קטן וגדול כל ילד וילדה, אם הם חרדים ואם הם אחרים, שאינם שייכים למגזר השליט.

ישראל אייכלר: ולכן אני אומר שאם שר האוצר באמת רוצה להיטיב, הוא חייב להיכנס לפרטים; הוא חייב לשנות את התזה.

ישראל אייכלר: גם בנאומו של שר האוצר עצמו שמעתי מיהם הציבורים שהוא דואג להם, מיהם הציבורים שקרובים ללב ולמי הוא עשה את כל החישובים של ה"נטו" למיניהם.

ישראל אייכלר: ראיתי בדיוק מי זה הציבור שלא – זה אותם מיליון יהודים חרדים שמודרים מחוץ לכל התוכניות של משרד האוצר.

ישראל אייכלר: אנחנו אומנם בקואליציה, אבל אנחנו לא טיפשים, ואנחנו לא יכולים לברך על תקציב שרובו – אני לא אומר כולו, אבל רובו הוא עוול, גזל ועושק.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי, שכבר נמצא פה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שהרגע שמוגש תקציב לכנסת זה רגע מכונן מבחינתה של מדינה.

איציק שמולי: בעצם זה הרגע שבו אנחנו אמורים להתעסק ולהתמודד עם האתגרים המורכבים ביותר שלנו, ברמה החברתית-כלכלית בעיקר.

איציק שמולי: אני רוצה לומר, למרות שאני יושב כאן, בספסלים האלה – כן, יש שר אוצר חברתי במדינת ישראל, ואילולא הוא לא היה אתמול מתווה הנכים.

איציק שמולי: צריך להגיד גם את הדברים האלה בצורה הוגנת וישרה.

איציק שמולי: יש דברים טובים שקורים בקדנציה הזאת, אבל יש גם ביקורת על דברים אחרים.

איציק שמולי: אני חושב שיש שלושה אתגרים מרכזיים שאיתם מדינת ישראל צריכה להתמודד ברמה החברתית-כלכלית: הדבר הראשון זה השכר הקפוא בשוק העבודה.

איציק שמולי: אנחנו שומעים הרבה מאוד שהמשק הישראלי הוא חזק, והוא צומח, והוא איתן, והוא משגשג, וזה נכון; אבל כפי שאומר לנו בנק ישראל בשנתיים האחרונות, תפסיקו לדבר איתנו רק על צמיחה, תתחילו לדבר איתנו על איך היא מתחלקת.

איציק שמולי: המציאות במדינת ישראל – ששיעורי העוני והאי-שוויון בה הם כל כך גבוהים – מעידה על זה שכנראה החלוקה של ההצלחה הכלכלית עדיין לא מספיק טובה.

איציק שמולי: זה גם מה שיוצר לנו את הבעיה של יוקר המחיה.

איציק שמולי: עדיין זוגות צעירים במדינת ישראל מתקשים להגיע לדירה משלהם.

איציק שמולי: כנות הכוונות של שר האוצר היא אמיתית, ובהחלט מאמצים נעשים, אבל אנחנו עדיין לא שם.

איציק שמולי: גם בשנה החולפת מחירי הדיור המשיכו לעלות, בשיעור של בין 4% ל-5%.

איציק שמולי: זה נכון, זה לא ה-8% שהיו קודם, אבל זה עדיין לא הישג להתפאר בו.

איציק שמולי: ואנחנו חייבים, חייבים, להגיע למספרים מאוד מאוד דרמטיים מבחינת היקף הדירות שמשוחררות לשוק.

איציק שמולי: אנחנו עדיין לא שם.

איציק שמולי: יש מאמצים גדולים שנעשים, גם בתחום של הורדת יוקר המחיה.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מעריך גם את המאמצים של השר אלי כהן – שאני רואה שהוא נכנס – להגדיל את התחרות ובעצם לפתוח את השווקים באופן מאוזן, באופן שלא יפגע בתעשיינים ובחקלאים יתר על המידה ובסופו של דבר נוכל להשיג את שני הדברים: גם לאפשר לאזרחים לצרוך במחירים שפויים, אבל גם שתעשיינים, שיצרנים, שחקלאים, יוכלו לשמור על מטה לחמם, בעיקר בפריפריה.

איציק שמולי: אחד האתגרים הקשים ביותר שאיתם אנחנו מתמודדים זה הקיטון המתמיד, הריאלי, בשירותים החברתיים.

איציק שמולי: זה נכון שבתקציב הזה יש תוספת ראויה לציון לתקציב משרד החינוך, ויש לברך על זה, אבל אני חושב שבכל מה שקשור לאתגרים של מערכות הבריאות והרווחה אנחנו עדיין בפיגור עמוק מאוד.

איציק שמולי: מערכת הבריאות שלנו נראית כמו חדר מלחמה אחד גדול.

איציק שמולי: כל מי שהגיע, חס וחלילה, בתקופה האחרונה רואה את זה, חווה את זה, יודע את זה.

איציק שמולי: כשאנחנו בודקים את היחס בין מספר המיטות לגודל האוכלוסייה, היחס הזה היום הוא נחות יותר, נחות בהרבה, בהשוואה למה שהיה – תקשיבו טוב – ב-1980.

איציק שמולי: עם האתגרים הללו אין עדיין התמודדות אמיתית.

איציק שמולי: כמובן שצריך להביא בחשבון גם את הרפורמה בסיעוד שמובאת בחוק ההסדרים הזה.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר צריך לברך, אומנם, על זה שברמה העליונה של התמיכה לאנשים סיעודיים יש גידול של שש או שמונה שעות סיוע לאנשים במצב סיעודי, אבל מכאן ועד לקרוא לדבר הזה ביטוח סיעוד ממלכתי, כפי שניסו בהתחלה לעשות בממשלה, אין כלום ושום דבר.

איציק שמולי: זאת הונאה לשמה.

איציק שמולי: יש בתוכנית הזאת דברים טובים, אני גם שמח שהוחלט לאמץ את הצעת החוק שלי למתן טיפולי שיניים לקשישים במסגרת סל הבריאות הממלכתי, אבל תהיה לנו עוד כברת דרך ארוכה מאוד מאוד לעשות כדי שיהיו פה גם שירותים חברתיים ראויים לשמם, מספיק רחבים, וגם משענת מספקת בתחום הסיעודי ובתחום הרווחה והבריאות בכלל.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני, לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: באמת אני רוחש כבוד לשר האוצר כאדם, כמשה כחלון.

מיקי לוי: אני מוקיר אותו אפילו, ומעריך אותו ברמה האישית.

מיקי לוי: אבל מה שמענו כאן?

מיקי לוי: מה, זה היה בכלל נאום כלכלי?

מיקי לוי: שמענו על ילדים, על טייסים, על זה שיש כסף, וזה עלא כיפאק, אבל חברים, זה לא היה נאום כלכלי – לא נאום כלכלי צופה פני העתיד ולא שום דבר.

מיקי לוי: זה היה איזה גיבוב של סיסמאות, ורק מפאת כבודו של שר האוצר לא הפרעתי, והחלטתי לבוא ולהציף כאן את המספרים.

מיקי לוי: המילה "נטו", אדוני שר האוצר, היא בסדר, אבל שכחת להגיד שהכול בהוראת שעה לשנתיים.

מיקי לוי: שום דבר לא במסגרת החוק.

מיקי לוי: צהרונים – שנתיים נטו; הכול למשך שנתיים.

מיקי לוי: שום דבר לא במסגרת חוקית, וכשייגמר הכסף זה לא יקרה, כי לא יהיה.

מיקי לוי: ואני מוקיר את המאמץ שלו בתחום הדיור, באמת, ותחום הדיור הוא מאמץ ארוך טווח, ריצת מרתון.

מיקי לוי: אבל רק 1,700 איש קיבלו מפתחות.

מיקי לוי: רק.

מיקי לוי: 40,000 איש זכו – שמעתי שהוא אומר את זה – אבל יש כאלה שאין להם יעד, לא יודעים, לא שום דבר, אין כלום; אפילו לא בגליל ים, ששם ביטלו 700 איש מתוך ה-1,300 את הזכייה שלהם.

מיקי לוי: התקציב שהכנסת מבקשת לאשר בחודש הקרוב – ואנשי המקצוע שיושבים כאן כרגע: שנה לפני תחילת התקציב, ועוד שנה שנת תקציב – התקציב נקבע שנתיים לפני שהוא מתחיל לרוץ, אדוני השר, וכשמתחיל תקציב שנתיים לפני שהוא מתחיל לרוץ, אין לנו ידיעה מה יהיו הכנסות המדינה ממיסים, אנחנו לא יודעים על שינויים כלכליים עולמיים, אנחנו לא יודעים מה יהיו השינויים הגיאו-פוליטיים, אנחנו לא יודעים מה יהיה השינוי במחירי הסחורות, אנחנו לא יודעים אם, חלילה, יהיו מלחמות שישנו שינוי מהותי את התקציב הזה.

מיקי לוי: אז למה לעשות תקציב שנתיים לפני?

מיקי לוי: למה לא קרוב לשנת התקציב, כדי לצפות פני עתיד?

מיקי לוי: אז עומדים כאן, ואם תוציאו את הנאום, לא תשמעו שם מספר אחד, לא תשמעו מה היעדים והמדדים, לא תשמעו כלום – תשמעו סיסמאות.

מיקי לוי: ואם אני מדבר על מספרים, ואדוני חבר הכנסת עיסאווי, אתה רואה חשבון בהשכלתך, ומה ששמענו משר האוצר זה לא נאום כלכלי – – –

עיסאווי פריג': היה בכלל תקציב?

מיקי לוי: זה לא נאום כלכלי צופה פני עתיד.

מיקי לוי: לא שמענו דבר.

מיקי לוי: לא שמענו דבר על יעדים ומדדים.

מיקי לוי: חברים, אפילו לא שמענו על כך שהחוק של יעד הגירעון ישונה.

מיקי לוי: מישהו יודע מה יעד הגירעון הקבוע בחוק במדינת ישראל?

מיקי לוי: אם מישהו יודע – אני יורד עכשיו.

מיקי לוי: אל תדאגו, רוב חברי הכנסת לא יודעים, כי הם לא צוללים אל תוך ספר התקציב.

מיקי לוי: יעד הגירעון במדינת ישראל הוא 2.5%, אבל שר האוצר עמד כאן ולא אמר שיעד הגירעון עלה ל-2.9%.

מיקי לוי: זה אומר שהחובות שלנו יגדלו.

מיקי לוי: זה בסדר, כי גם ההוצאה תגדל, אבל לפחות תגיד.

מיקי לוי: אתה שר אוצר, תגיד שאתה משנה את יעד הגירעון במקום הבלה-בלה-בלה.

מיקי לוי: ומה שלא סיפר לנו שר האוצר, נוסף על יעד הגירעון, זה שהוא הגדיל אותו עכשיו ל-2.9% אבל ב-2020, על הראש של שר האוצר הבא, נקבע בחוק שהוא חייב לרדת ל-2.5%.

מיקי לוי: אה, זה כבר לא בעיה של השר כחלון; ונקבע בחוק שב-2021 הוא יקטן ל-2% – זה כבר לא בעיה של השר כחלון, זה הבעיה של שר האוצר הבא.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': ומה עם יחס חוב–תוצר?

מיקי לוי: ואני כבר לא נכנס ליחס חוב–תוצר, כי לא יודעים מה יהיו הכנסות ממיסים וכמה אנחנו נחזיר.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: עוד תיתני לי משפט אחד, ממש – – –

טלי פלוסקוב: נתתי לך כבר, אז בבקשה, לסיכום.

מיקי לוי: ממש שנייה אחת.

מיקי לוי: אדוני שר האוצר לא אמר לנו שחלק מהתקציב של המשרדים זה הוצאה מותנית בהכנסה.

טלי פלוסקוב: תודה, מיקי.

מיקי לוי: אם המשרד לא יכניס כסף, הוא גם לא יוציא כסף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת לסיים.

מיקי לוי: אז זה תקציב, חברים?

מיקי לוי: זה ישראבלוף פוליטי.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, גברתי, לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: לדעתי זה אחד הדיונים ההזויים שהתקיימו בבניין הזה אי פעם.

תמר זנדברג: תראו באיזה אווירה מנומנמת אנחנו יושבים כאן: כיסאות ריקים, דיון רגוע – דיון בתקציב בקריאה ראשונה.

תמר זנדברג: אני בטוחה שכולכם הלכתם כאן במסדרונות בחוץ וראיתם את העיתונאים, את הפוליטיקאים, הולכים כאחוזי אמוק, חלקם עם הראש למטה, מסתמסים בקבוצות הטלגרם שלהם, כי זה – לעדכן אתכם: זה היום הערוץ הסודי, אפשר שם להחליף מסרים מוצפנים שאף אחד לא רואה.

תמר זנדברג: וכולם נמצאים בדבר אחד: המלצות המשטרה שעומדות להתפרסם בשעה הקרובה.

תמר זנדברג: עכשיו, שימו לב: אנחנו בינואר 2018 ועומדים לאשר את תקציב 2019 לממשלה מושחתת, שעוד רגע נופלת.

תמר זנדברג: תגידו, אנחנו השתגענו?

תמר זנדברג: מישהו כאן חושב שהתקציב זה עיר מקלט למושחת?

תמר זנדברג: יש לנו שר אוצר שבשביל להיאחז עוד רגע קט בכיסא מוכן להביא תקציב שנה לפני, לממשלה שלא תהיה, ראש ממשלה שלא יהיה, ממשלה שהולכת כולה בקרוב מאוד להישטף בדפי ההיסטוריה.

תמר זנדברג: שנה לפני הזמן.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: בשביל להיאחז עוד רגע אחד בכיסא, להרגיש ממנעמי השלטון, שהבטחנו מחיר למשתכן והעלינו תקציב לכאן או עשינו משהו לשם.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הבית בוער.

תמר זנדברג: ראש הממשלה – בעוד שעה מעכשיו כולנו יכולים להיות במצב אחר לגמרי, ואנחנו פה יושבים ומנהלים דיון כאילו על מי מנוחות; כאילו עולם כמנהגו נוהג; כאילו אין לנו את הממשלה באמת המושחתת ביותר בתולדות המדינה; כאילו יושבים כאן חברות וחברים מהקואליציה – במיוחד, אני חייבת לציין, ממפלגתו של שר האוצר – –

מירב בן ארי: מה?

תמר זנדברג: אוה, מה.

תמר זנדברג: תגידי, מירב, אתם חושבים שאפשר עכשיו להעביר תקציב שנה לפני הזמן כשעוד רגע אתם תידרשו להסתכל בעיניים לראש ממשלה מושחת ולשאול את עצמכם האם אתם נותנים לו להיאחז בקרני המזבח ולשמור על שלטונו או ללכת הביתה?

תמר זנדברג: איפה אתם חושבים שאנחנו נמצאים?

תמר זנדברג: באמת אני שואלת.

תמר זנדברג: אני רוצה לקרוא לכולנו – לכולנו המפלגה ולכו-לנו – לעשות דבר נורא נורא פשוט: לפזר את הישיבה הזאת.

תמר זנדברג: לתקציב הזה אין שום טעם, אין לו תוקף – לא מוסרי, לא פוליטי, לא לאומי.

תמר זנדברג: בואו נפסיק לשחק את המשחק הזה, נפזר את הישיבה – –

מירב בן ארי: איך – – – בלי תקציב – – – יש לנו תוכניות – – –

תמר זנדברג: – – הציבור הישראלי יבחר כנסת חדשה, ממשלה חדשה, והממשלה הזאת תעביר תקציב מדינה אמיתי, תקציב מדינה עם תוקף, עם משמעות.

שרן השכל: – – –

טלי פלוסקוב: רק דבר אחד, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאת צריכה לקחת בחשבון שלהחליט אם ראש הממשלה מושחת יש סמכות רק לגורם אחד במדינה, וזה בית משפט.

טלי פלוסקוב: את לא יכולה להחליט, או מישהו מאיתנו, שהוא מושחת.

תמר זנדברג: אני אסביר לך, נורא פשוט: ראש הממשלה עמד כאן, מעל הדוכן הזה, ובמקום "אין כלום כי לא יהיה כלום" עבר לקו הגנה אחר: מותר לקבל מתנות מחברים.

תמר זנדברג: זה היה כאן, איפה שאני עומדת עכשיו.

טלי פלוסקוב: אבל עדיין זה לא מושחת, אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: המילה הזאת יותר מדי פופולרית בזמן האחרון.

תמר זנדברג: חברים, אני ממש מציעה לך – את יודעת, ההיסטוריה תשפוט כל מילה שנאמרת כאן – –

טלי פלוסקוב: נכון.

תמר זנדברג: – – כי הדברים מצולמים, מוקלטים ולפרוטוקול.

תמר זנדברג: זה ששעה לפני פרסום המלצות אתם עומדים כאן ומגינים על הדבר הזה, זה עניין – – –

טלי פלוסקוב: על איזה דבר, על תקציב המדינה?

מירב בן ארי: מגינים על המשק הישראלי, שעובד מצוין.

תמר זנדברג: תקציב המדינה הזה – אין לו תוקף.

תמר זנדברג: בעוד שעה – – –

מירב בן ארי: התקציב הזה מצוין.

תמר זנדברג: בעוד שעה מעכשיו כל הסיטואציה כאן הולכת להשתנות לגמרי.

נורית קורן: יש כתב אישום?

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אם אני טועה – – –

נורית קורן: יש כתב אישום?

נורית קורן: על מה את מדברת – בעוד שעה?

נורית קורן: על מה את מדברת?

תמר זנדברג: אין בעיה, חבר'ה.

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: באמת, בתור אזרחית המדינה, אני אשמח לטעות.

תמר זנדברג: אשמח, באמת.

תמר זנדברג: רק מה, רק מה?

טלי פלוסקוב: אגב, בעוד שעתיים את לא תדעי אם הוא מושחת.

טלי פלוסקוב: זה רק המלצות של המשטרה.

תמר זנדברג: יפה מאוד.

נורית קורן: זה רק המלצות של המשטרה, גברת, זה לא פסק דין.

תמר זנדברג: רגע, רק שנייה.

מיקי לוי: זה לא המלצות, זה סיכום.

טלי פלוסקוב: סליחה, סיכום, אדוני, אבל זה עדיין לא החלטת בית משפט.

מיקי לוי: היועץ המשפטי לממשלה – הוא קובע.

תמר זנדברג: חברות יקרות, אנחנו נמצאים עכשיו בחודש ינואר 2018.

קריאה: אפילו שהוא לא – – –

תמר זנדברג: איזה סיבה יש להעביר עכשיו את תקציב 2019, למעט היציבות הפוליטית, שאתם רוצים לשמור על הכיסא?

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: זה לא יקרה – עוד שעה, עוד שעתיים, עוד חודש, עוד חודשיים.

תמר זנדברג: בואו נפזר עכשיו את הישיבה.

נורית קורן: זה יכול להיות עוד שנה ויכול לא להיות בכלל.

תמר זנדברג: יש זמן עד לחודש דצמבר, ועד לרגע שבו מדינת ישראל תהיה חייבת לאשר את תקציב 2019 יש עוד המון זמן.

תמר זנדברג: אין שום סיבה לאשר אותו עכשיו, בינואר 2018, כשהכיסא רועד מתחת לישבן, סליחה על ההתבטאות.

מירב בן ארי: למה לא לתת פתרון?

תמר זנדברג: ולכן, אני מציעה לפזר את הישיבה הזאת, ללכת לבחירות.

נורית קורן: תמר, אתם הייתם רוצים שיהיה לכם מנהיג כזה.

נורית קורן: הייתם רוצים שיהיה לכם מנהיג כזה.

תמר זנדברג: הציבור יבחר ממשלה חדשה, שתביא תקציב חדש.

תמר זנדברג: ואם אתם רוצים להמתין ולחכות לכתב אישום ולפסק דין של בית משפט, אין שום דחיפות לעשות את זה עכשיו.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

תמר זנדברג: אפשר בהחלט להמתין לסוף השנה.

טלי פלוסקוב: תודה.

תמר זנדברג: אני מבטיחה לכם שתהיה ממשלה חדשה וראש ממשלה אחר ולא מושחת.

תמר זנדברג: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: הייתי מאוד רוצה לשמוע: ואם הציבור יבחר את אותה הממשלה, מה אז תגידי?

נורית קורן: את לא יכולה להגיד – – – שום דבר עוד לא נקבע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: אני פשוט חושבת – בדרך כלל אני לא אומרת הערות, אבל להשתמש כל פעם בכל נאום במילה "מושחת" – והמושחת הזה שייך לכולנו פה, כי כולנו פה נבחרי ציבור.

תמר זנדברג: אין לך סיבה להגן על שחיתות.

טלי פלוסקוב: וזה יפגע גם בך, גברתי, לא רק במי שאת מתכוונת.

טלי פלוסקוב: אז תעשי חושבים פעמיים לפני שאת אומרת את זה.

נורית קורן: תודה על ההערה, היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, אני לא בא לשמח אותך, אני מאוד מצטער, אני ממשיך בקו של חברתי – –

נורית קורן: מרצ או לא מרצ.

עיסאווי פריג': – – תמר זנדברג, כי אני חושב שהוא הנכון.

עיסאווי פריג': חברים, זה לא במקריות.

נורית קורן: בגלל זה אתם רק חמישה מנדטים.

עיסאווי פריג': תקשיבו, זה לא במקריות.

עיסאווי פריג': היום, יום הנחת התקציב, אמור להיות יום חג.

נורית קורן: יום חג.

נורית קורן: בשבילנו זה חג.

עיסאווי פריג': יום חג.

עיסאווי פריג': זה לא אמור להיות מנוהל בצורה מנומנמת, כאילו בצורה – לגנוב משהו על דרך.

נורית קורן: אנחנו לא גונבים.

נורית קורן: אנחנו לא גונבים שום דבר.

עיסאווי פריג': תראי, תראו את האבסורד: היום מניחים את דוח סיכום המשטרה, ההמלצות, ובאותו יום – – –

נורית קורן: מעניין מאוד למה בדיוק בשעה 20:00.

עיסאווי פריג': ובאותו יום הלך – או, אורן, נורית, באמת – והיום מניחים את ההמלצות ויש לנו את התקציב.

עיסאווי פריג': הכול במקריות, חברים?

נורית קורן: הכול מקריות.

עיסאווי פריג': הכול מקריות?

נורית קורן: הכול מכוון.

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עיסאווי פריג': תראו, מה שקורה זה שמונח אצלנו כאן תקציב על בסיס טייס אוטומטי כדי להסיט מדרכו של ראש הממשלה את הזמן – –

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': – – את הזמן – גברתי, מפריעים לי, אני מבקש.

מירב בן ארי: נורית, בואי.

מירב בן ארי: בואי ניתן לדיון הזה – – –

נורית קורן: סליחה – – –

עיסאווי פריג': נפטרנו מאורן, וזה היה דבר טוב, נורית.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: פשוט קשה שלא להעיר על עובדות – – –

עיסאווי פריג': מניחים את התקציב היום, חברים, והתהליך שאנחנו נמצאים בו – מדינה שלמה הופכת להיות באופן עקבי כבת ערובה להמשך שלטונו של בנימין נתניהו.

נורית קורן: לא נמאס לכם?

עיסאווי פריג': זה מה שקורה לפנינו.

עיסאווי פריג': תקשיבו מה עשיתם: אתם הורסים את שלטון החוק, הרסתם את הדמוקרטיה, ואתם לא – אין לכם חשבון עם אף אחד.

עיסאווי פריג': ועכשיו, האבסורד –מגייסים גם את ועדת הפנים, מגייסים את ועדת הפנים במאבק ההישרדות של ראש הממשלה והופכים את ועדת הפנים לבית דין, בית דין שדה, של המפכ"ל.

עיסאווי פריג': תראה לאן אתם מגיעים.

נורית קורן: עיסאווי, איך אתם הופכים את העובדות.

עיסאווי פריג': אתם נותנים לעבריינים ולאנשיהם לשפוט את המפכ"ל ושירותי אכיפת החוק.

נורית קורן: למה עבריינים?

נורית קורן: חברי כנסת.

נורית קורן: מה, אתה אומר עליהם עבריינים?

נורית קורן: מה זה השטויות האלה?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: בתוך-תוככם כולכם יודעים, כולכם יודעים, שמה שעבר ראש הממשלה בתיק 1000 ותיק 2000 – אתם יודעים, אתם יודעים – –

נורית קורן: אתה יודע מה יש בזה?

עיסאווי פריג': – – אתם יודעים שמאות אלפי שקלים של מתנות זה דבר אסור.

עיסאווי פריג': אתם יודעים את זה.

עיסאווי פריג': את יודעת ומירב יודעת והיושבת-ראש יודעת.

עיסאווי פריג': אתם יודעים את זה.

עיסאווי פריג': ואתם יודעים שהקשר בין מולכו לשומרון הוא לא קשר – הוא אבי-האבות של השחיתות.

עיסאווי פריג': אתם יודעים את זה.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, אתם החלטתם להיות צבועים.

עיסאווי פריג': בזמן אולמרט – תקפתם; את ביבי אתם מחבקים.

עיסאווי פריג': אתם קואליציה של ליצנים, זה מה שאתם.

עיסאווי פריג': צבועים.

עיסאווי פריג': צבועים.

נורית קורן: עיסאווי, כשיהיה פסק דין נדבר.

עיסאווי פריג': אותם דברים – לפחות אנחנו במרצ, את מה שאמרנו לגבי אולמרט אנחנו אומרים לגבי ביבי.

עיסאווי פריג': אנחנו עקביים בדעה שלנו, עקביים במה שאנחנו.

נורית קורן: בגלל זה יש לכם חמישה מנדטים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עיסאווי פריג': חברים, חברים – מה?

עיסאווי פריג': היום יש לך תפקיד טוב למלא.

עיסאווי פריג': חברים, מחר אמור להתקיים בוועדת הפנים תשאול ותחקור של שירותי אכיפת החוק ומי שאחראי להם, המפכ"ל.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם לאן אתם מדרדרים את שלטון החוק במדינה.

עיסאווי פריג': וכולכם מגויסים, כולל חבר הכנסת יואב קיש, שהפך להיות קש ולא קיש – קש, מפני שהוא עושה את זה ראס בן ענו, בעל כורחו נתבקש לעשות את זה.

עיסאווי פריג': אז היה קיש – הפך להיות קש; מפעילים אותו: תעשה.

עיסאווי פריג': ואני יודע את זה.

עיסאווי פריג': הוא לא רצה את זה – לא, אתה צריך לעשות.

עיסאווי פריג': אז מה לעשות?

עיסאווי פריג': כולם בריצת אמוק, מי יותר קרוב לבעל הבית.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': חברים, הציבור מודע לכל מה שקורה.

עיסאווי פריג': אתם יודעים שזה סוף דרככם, והציבור יעניש אתכם.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

דב חנין: עוד לא, עוד רגע.

טלי פלוסקוב: אני רואה, אני ממתינה, כרגיל.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, שולחן הממשלה הריק, כדרכה של הממשלה בכנסת הזאת, עמיתיי חברי הכנסת, בשעה – –

טלי פלוסקוב: רק לידיעתך, השרה כן נמצאת.

דב חנין: כן.

טלי פלוסקוב: השרה נמצאת באולם.

טלי פלוסקוב: כן.

דב חנין: בשעה הקרובה, גברתי היושבת-ראש, יתפרסמו ממצאי המשטרה בחקירות ראש הממשלה נתניהו בתיקים 1000 ו-2000.

יעל גרמן: דב, אתה מפתיע.

דב חנין: עדיין לא התפרסמו ממצאים, כי עדיין לא התחילו חקירות בתיק 3000, בתיק 4000 ובתיק 5000.

דב חנין: אבל החקירות בתיקים האלה יתחילו, כי לא יהיה אפשר להשאיר את התיקים האלה מתחת לשטיח.

דב חנין: אבל, גברתי היושבת-ראש, בערב הזה צריך לומר כאן אמירה ברורה וחד-משמעית: ראש ממשלה שחשוד בשוחד חייב להשעות את עצמו מייד מהתפקיד.

דב חנין: בנסיבות האלה, בהצטברות הזאת, אין לנתניהו מנדט מוסרי ואין לנתניהו מנדט ציבורי לקבל החלטות כלשהן, לא בענייני תקציב ובטח שלא בענייני מלחמה ושלום.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אנחנו עוסקים היום בדיון התקציב, וכשאנחנו דנים בתקציב אנחנו צריכים לראות את התוצאות הכלכליות של מדיניות ממשלות נתניהו עוד מהימים שהוא היה שר האוצר ועד הרגע הזה.

דב חנין: הדבר המרכזי שמאפיין את המדיניות הזאת זהו האי-שוויון, האי-שוויון.

דב חנין: נתניהו מדבר הרבה על צמיחה, אבל בואו ננתח את אופייה של הצמיחה.

דב חנין: הצמיחה שקיימת במשק הישראלי מתבססת על גידול בצריכה הפרטית, שמתאפיינת בעיקר בעלייה בביקושים בקרב העשירונים העליונים, למשל יבוא מכוניות.

דב חנין: לעומת זאת, מה שקורה בעשירונים התחתונים, גברתי היושבת-ראש, אחר ושונה לחלוטין.

דב חנין: הצמיחה נמצאת למעלה, ומי שנמצא למטה לא נהנה מפירותיה.

דב חנין: בנימין נתניהו כשר אוצר ניצח על המהלך הקטלני של הפגיעה בקצבאות הנכים ובקצבאות בכלל.

דב חנין: הוא קיצץ וחיסל את מנגנון ההצמדה של קצבאות הנכים, וכולנו מאז נאבקים נגד הדבר הזה.

דב חנין: עשינו אתמול תיקון מסוים אבל הנזק שנתניהו עשה לנכים כשר אוצר הוא נזק שאין לו כפרה ואין לו סליחה.

דב חנין: המהלך הזה של נתניהו נעשה כדי לגרום לאנשים לצאת לעבודה.

נורית קורן: – – –

דב חנין: ואומנם אנשים יצאו לעבודה, אבל באיזה תנאים, באיזה תנאים של עבודה?

דב חנין: אנחנו מדברים על שכבות חברתיות רבות שיצאו לעבודה בשכר נמוך, במחיר חברתי כבד וללא ביטחון חברתי מספק.

דב חנין: כשאני מדבר על אי-שוויון אני מדבר על אי-שוויון לא רק בין העשירון העליון לבין יתר העשירונים.

דב חנין: נגיד על זה כמה מילים.

דב חנין: האי-שוויון הזה הולך ומעמיק, אנחנו מדברים על הכנסה בעשירות העליון של פי 12 מההכנסה המקבילה של העשירון התחתון, אבל האי-שוויון בישראל מתבטא לא רק בפערים בין העשירונים.

דב חנין: הוא נמצא גם בתוך העשירון העליון, כי המאיון העליון, האחוז העליון של העשירים ביותר במדינת ישראל, מתעופף לשמיים בזמן שכל האחרים נשארים למטה.

דב חנין: אנחנו מדברים על זה שההכנסה הממוצעת של המאיון העליון הייתה גבוהה פי 2.2 מההכנסה הממוצעות של יתר החלקים של העשירון העליון, והיא פי 23 מזו של העשירון התחתון.

דב חנין: המאיון העליון, האחוז העליון, מתנתק מ-99% מהחברה הישראלית.

דב חנין: נחזור לצד התחתון של המשוואה.

דב חנין: העוני מתרכז בציבורים גדולים בפריפריה.

דב חנין: הציבור הערבי חי בעוני.

דב חנין: יותר מ-50% מהילדים הערבים בישראל נמצאים בעוני, וההשכלה האקדמית גם היא לא מחלצת מעוני כשמדובר בערבים.

דב חנין: שיעור משקי הבית הערבים שבראשם בעלי 16 שנות לימוד ומעלה בקרב העניים עלה מ-2.6% בשנת 2000 ל-7.3% ב-2015.

דב חנין: זאת אומרת, יותר ערבים בעלי השכלה גבוהה נעשים עניים.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על קשישים, העוני בקרב הקשישים גדול גם הוא.

דב חנין: אני העליתי כאן הצעת חוק שמבקשת להכפיל את קצבת הזקנה בישראל.

דב חנין: היא נפלה על חודו של קול.

דב חנין: ומשפטי סיום, גברתי היושבת-ראש: אי-אפשר לנתק את זה ממשבר הדיור וממשבר הבריאות, על העלויות שלהם, ואי-אפשר לנתק את זה מזה שבדיור ובבריאות הממשלה הזו לא משקיעה כסף.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עיסאווי פריג': שוואיה-שוואיה.

טלי פלוסקוב: אתה אומר את זה לחברת הכנסת נורית קורן?

נורית קורן: – – – התעמלות, כל הזמן אני רק יושבת.

עיסאווי פריג': – – – חברת הכנסת נורית קורן.

עיסאווי פריג': את לא מוכרחה להיות השכפ"ץ.

עיסאווי פריג': אל תהיי השכפ"ץ.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה שקד וחברי עיסאווי פריג', אתה ממשיך את מה שהתחלנו ביום ראשון באקדמיה נתניה, אז אני רוצה לומר לך: אני לא שכפ"ץ, ואני חושבת שאתם מגזימים במה שאתם אומרים, ואתם מפיצים, פשוט מסלפים את העובדות ולא אומרים אותן לאשורן.

עיסאווי פריג': המלצות, עוד – – –

נורית קורן: יהיו המלצות, אין בעיה, אין בעיה.

נורית קורן: משטרה, אני מאוד מכבדת את המשטרה, אני מכבדת את שלטון החוק.

נורית קורן: מה שהם יגידו – שיגידו, אין בעיה.

נורית קורן: ב-20:00, בערב, מהדורת חדשות: המלצות, המלצות.

נורית קורן: תגידו לי – זה לא יח"צנות למשטרה?

נורית קורן: זה לא יח"צנות?

נורית קורן: למה לא יצאו בבוקר?

קריאות: – – –

נורית קורן: ב-20:00?

נורית קורן: ב-20:00 לפרסם המלצות?

נורית קורן: זה לא מקרי.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: כדי להקדים את הזובור מחר בבוקר.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: אם כבר.

נורית קורן: בסדר, יפה.

נורית קורן: עכשיו יש לי שאלה.

נורית קורן: רגע, אל תפריע לי.

נורית קורן: אתה גומר לי את הזמן.

מיקי לוי: ללא אישור של היועץ המשפטי לממשלה זה לא קורה.

קריאות: – – –

נורית קורן: רגע, מיקי.

טלי פלוסקוב: מיקי, אף אחד לא הפריע לך, נכון?

טלי פלוסקוב: אז בוא נכבד את חברת הכנסת.

נורית קורן: לא, בוא תפריע לי.

נורית קורן: בוא תענה לי.

נורית קורן: אני פשוט לא שומעת מה מיקי אומר.

נורית קורן: כולם צועקים, אני לא שומעת.

נורית קורן: עיסאווי, התקציב נקבע – ידענו כבר לפני שלושה שבועות שהתקציב בא היום, נכון?

נורית קורן: זה לא היה מקרה, כולנו ידענו.

נורית קורן: זה לא היה מקרה, אז אל תגידו את הדברים האלה.

נורית קורן: ראש הממשלה נבחר על ידי הציבור.

נורית קורן: ראש הממשלה, צריך לתת לו את יומו.

נורית קורן: ככה, לנהוג בצורה כזו, לבוא ולהגיד: מושחת – די.

נורית קורן: איזה ערכיות אנחנו מעבירים לדור הבא, חברים?

נורית קורן: תמתינו, תמתינו, תמתינו, תמתינו.

נורית קורן: יהיה כתב אישום, יהיה פסק דין, תמתינו, להמתין.

איילת נחמיאס ורבין: את חושבת שמישהו פה שש כשיש כתב אישום – – –

נורית קורן: איילת, אני מאמינה לך, אף אחד לא רוצה, אבל תמתינו.

נורית קורן: אי-אפשר לכרוך את הדברים הללו.

נורית קורן: תמתינו.

נורית קורן: תמתינו, סבלנות, חברים.

נורית קורן: סבלנות.

איילת נחמיאס ורבין: נורית – – –

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: וברוך השם, יש תקציב חברתי.

איילת נחמיאס ורבין: מה את ממליצה לנואמים שיתחילו ב-20:15?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני שואלת אותך, הנואמים שיתחילו ב-20:15, אחרי שנדע מה אומרות ההמלצות.

איילת נחמיאס ורבין: מה יעשו הנואמים האלה?

איילת נחמיאס ורבין: אני – – –

נורית קורן: איילת, איילת, איילת, תקשיבי.

נורית קורן: הכול טוב ויפה.

נורית קורן: הכול טוב ויפה.

נורית קורן: למה ההמלצות צריכות לבוא דווקא בשעה של מהדורות החדשות ושל הערב, שכולם יושבים, שכולם נמצאים?

נורית קורן: חכו.

איילת נחמיאס ורבין: למדו מראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: למדו מראש הממשלה.

נורית קורן: חכו, כן.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אם זה לא מקרי, אז מה זה?

קריאות: – – –

נורית קורן: עכשיו, אני רוצה לומר לשר האוצר, זה היום שלו היום.

נורית קורן: אני רוצה לברך אותו על תקציב, שהגדיל את התקציב.

נורית קורן: יש דברים שצריך לשפר.

נורית קורן: אנחנו נשפר אותם עד קריאה שנייה ושלישית, אנחנו נדאג לכל הדברים הללו.

נורית קורן: אני גם רוצה לברך אותו על אתמול, על שהעברנו את חוק הנכים, ואם אתם רוצים לדעת – דיברת על זה, דב חנין דיבר על ראש הממשלה כשהיה שר האוצר – הוא הציל את כלכלת המדינה.

נורית קורן: הוא עשה את מה שעשה, דברים כואבים, נכון, לציבור, אבל הציל את כלכלת המדינה, אחרת לא היינו עומדים פה.

נורית קורן: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': בשם כך מותר לו לעשות כל מה שהוא עושה?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

קריאה: לא, לא מותר לו – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

עיסאווי פריג': יש דברים טובים שהוא עושה – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, התקציב המוצע לא מצמצם פערים שאנחנו כל הזמן בחברה הערבית ביקשנו וקיווינו שיצומצמו או יוסרו בכלל.

טלב אבו עראר: אנחנו רואים בתקציב הזה העמקה בפערים, הרחבה, יותר נכון.

טלב אבו עראר: הממשלה הזו, ממשלת ביבי-טראמפ, ממשיכה באותה מדיניות, מדיניות ההדרה והקיפוח, נגד החברה הערבית.

טלב אבו עראר: אם נדבר, גברתי, על מיגור האלימות על ידי תוכניות ומיזמים חינוכיים – לא רואים את זה בתקציב זה.

טלב אבו עראר: כנראה לא מספיק לממשלה שנרצחו 1,252 ערבים אזרחי המדינה.

טלב אבו עראר: לא מספיק לה, שהיא באמת תתחיל לטפל והיא תנסה לטפל באלימות ולמגר את האלימות.

טלב אבו עראר: מעיון אחר, מזווית אחרת, תקציב משרד החקלאות – ואני באמת הייתי רוצה ששר החקלאות יהיה נוכח בישיבה הזו, אבל יושבת כאן כבוד השרה שקד, שהיא מאותה מפלגה ומאותה סיעה שלו.

טלב אבו עראר: משרד החקלאות, שתחת כנפיו מכיל את האוכלוסייה הערבית-בדואית, המקופחת ביותר בעולם – להגביר ולהרחיב את האכיפה; כך אנחנו רואים בתקציב, מאות מיליונים כדי להגביר את האכיפה, וזה, פירושו להרוס כמה שיותר בתים ולעקור כמה שיותר יישובים ערביים-בדואיים בנגב ובקנה מידה זהה.

טלב אבו עראר: ופעולה נגדית – חיזוק ההתיישבות וחטיבותיה השונות מעבר לקו הירוק.

טלב אבו עראר: מעיון בתקציב, גברתי היושבת-ראש, לא מצאנו סעיפים שמדברים על ההכרה ביישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: הרי ישנם יותר מ-30 יישובים בלתי מוכרים במגזר הבדואי בנגב.

טלב אבו עראר: אפילו יישוב אחד, לא ראינו שהוא מתוקצב לקראת הכרה.

טלב אבו עראר: ואפילו, בתקציב זה לא התייחסו בסעיפים מסוימים, שיחליפו את חשיפת הציבור בנגב, ערבים ויהודים, בשל הקמת מכרות, כמו מכרה בריר, שמסכן את תושבי האזור: ערד, כסייפה, אל-פורעה – עשרות אלפי תושבים שהממשלה אומרת להם: תתפנו מכאן.

טלב אבו עראר: גירוש.

טלב אבו עראר: טרנספר.

טלב אבו עראר: דורש אני, גברתי היושבת-ראש, צדק מינימלי, שייעשה כלפי אוכלוסייה שלמה.

טלב אבו עראר: אם נדבר על שירותי החינוך בנגב בקרב האוכלוסייה הבדואית – הידעת, גברתי היושבת-ראש, כי 11,000 ילדים הם ללא מסגרת חינוכית?

טלב אבו עראר: מה אשמתו של הילד הזה שהוא גר, חי ביישוב בלתי מוכר?

טלב אבו עראר: אין לו מסגרת, אין לו גן, אין לו כיתה.

טלב אבו עראר: גם שירותי הבריאות ביישובים אלו – ישנם מאות או אלפי תושבים בלי שירותי בריאות, בלי מרפאה אחת ביישובם.

טלב אבו עראר: גם כגון שירותי רווחה.

טלב אבו עראר: מאז שהוקמו היישובים, היישובים המוכרים, הקבועים, מלבד רהט, בשאר היישובים לא הרחיבו את תחומי השיפוט.

טלב אבו עראר: חלק גדול מיישובי הקבע, אין בהם אזורי תעשייה.

טלב אבו עראר: היישובים האלו נהפכו למוקדי עוני ואבטלה.

טלב אבו עראר: בתקציב הזה לא מתייחסים לכל המצוקות שלנו, כאילו עקרון השוויון מודר במדינה הזו.

טלב אבו עראר: אין שוויון, פשוט.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: ועד מתי תמשיך המדינה להגיד שהיא מדינה דמוקרטית?

נורית קורן: היא דמוקרטית.

טלב אבו עראר: עד מתי?

נורית קורן: דמוקרטית.

טלב אבו עראר: עד מתי?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלב אבו עראר: איפה ואיפה.

טלב אבו עראר: איפה הדמוקרטיה כאן?

טלב אבו עראר: איפה הדמוקרטיה?

נורית קורן: אנחנו מוקפים מדינות לא דמוקרטיות.

טלב אבו עראר: האם היא באה לידי ביטוי בשטח או בתיאוריה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני מבקשת לסיים.

טלב אבו עראר: בתיאוריה אנחנו רואים מספרים דמיוניים, אבל בפרקטיקה, במציאות – אין כלום – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלב אבו עראר: – – לגבי האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-בראש, חבריי חברי הכנסת, הייתי כאן, ישבתי והאזנתי בקשב רב לשר האוצר שהגיש את התוכנית הכלכלית שלו, את תקציב המדינה לשנת 2019.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, אין לנו בהילות לעשות זאת, ויכול להיות שמאילוצים פוליטיים כאלו או אחרים, או ניסיון לראות את הנולד מתוך מחשבה שאולי הבחירות לא יגיעו לסיומן הטבעי במועד הנקוב על פי חוק, מנסה שר האוצר לדחוף עוד תקציב אחד בפתח.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שמשך את תשומת ליבי היה חוסר דיוקים של שר האוצר, וחוסר הדיוקים שלו לא הסתדר לי – לפי איך שאני מכירה את התקציב של 2018, ולפחות מה שהספקתי לעבור על 2019 – לא הסתדר לי עם המספרים שמופיעים בתקציב הלכה למעשה.

אורלי לוי אבקסיס: אז יכול להיות שאנחנו יכולים באמת לייחס את זה לכך ששר האוצר חזר מטיסה ארוכה ואולי המאמץ הפיזי הכריע אותו קצת ובלבל את המספרים ואת ההישגים.

אורלי לוי אבקסיס: אז כדי לנסות לדייק בחלק מהדברים נכנסתי עוד הפעם לבדוק, ואני רוצה לומר לך שלצערי הרב, הדיור הציבורי, שמתהדרים כל הזמן ב-1,000 דירות שקנו, זה לא תקציב חדש, אלה תקציבים במשק הסגור פחות או יותר.

אורלי לוי אבקסיס: והתקציב הזה, בעצם יש לו תמהיל – רובו מגיע ממכירה של דירות, הפעם, למזלנו הרב, לדיירים זכאים, אבל מקיצוץ של המלאי.

אורלי לוי אבקסיס: אלו הכספים, לא מגיעים כספים חדשים, כמעט שלא.

אורלי לוי אבקסיס: הכספים הנוספים שמגיעים זה בגלל שנתנו בערבות את הדירות שנשארו כדי להנפיק את עמידר בבורסה.

אורלי לוי אבקסיס: ועמידר, בכלל, יש לה גם כן איזשהם חלומות להפוך להיות חברה יזמית בהתחדשות עירונית, מה שאומר שלא כל כך מעניין אותה יותר זכויות הדיירים והתפקוד שלה כחברה משקמת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל דבר נוסף שהפתיע אותי – ואני חייבת להודות, ולומר גם כל הכבוד לשי ניב, שגם הכניס את הנושא הזה וירד לעומק הדברים בדבר ראשון – זה שאני חושבת שכל הזמן המדינה מתפארת, ראש הממשלה, שר הכלכלה, שר האוצר, בכך שהכלכלה שלנו מאוד חזקה כי אנחנו בעצם יצירתיים, אנחנו חושבים קצת מחוץ לקופסה, אנחנו מפתחים טכנולוגיות חשובות, אנחנו פורצי דרך, וזה בגלל שאנחנו מעודדים את הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: וגם, שמעתי במו אוזניי עד לפני חודש, אם אינני טועה, את שר האוצר מבטיח לעסקים הקטנים והבינוניים, לכל אותם עצמאים: יש לנו בשורות גדולות, הן יגיעו כבר בתקציב 2019, הן כבר נמצאות בתוך התקציב.

אורלי לוי אבקסיס: את כל זאת הוא מבטיח להם בזמן שהממשלה עסוקה באישור התקציב, כשהוא יודע שאין בשורה לעסקים הקטנים והבינוניים, לכל אותם העצמאים והעצמאיות, בתקציב שלו, שהוא מעביר בממשלה, והבשורה היא שיש קיצוץ בכל מה שנוגע לעסקים הקטנים והבינוניים.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, כשטבע הודיעה על פיטורים אנחנו כולנו הזדעקנו ואמרנו: עכשיו למעלה מ-1,000 משפחות – וכל משפחה היא סיפור בפני עצמו – הולכות לאבד את הפרנסה שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: המעסיק הגדול ביותר במדינת ישראל זה העסקים הקטנים והבינוניים.

אורלי לוי אבקסיס: בכל שנה נסגרים כ-40,000 עסקים קטנים ובינוניים.

אורלי לוי אבקסיס: אותם מעסיקים שסגרו את העסק שלהם, אותם עצמאים, נשארים גם עם חובות.

אורלי לוי אבקסיס: למה אותם אנחנו לא סופרים?

אורלי לוי אבקסיס: למה עליהם אנחנו לא באים להקל?

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו אני אספר לכם מה קורה.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה קיצצה את קידום היצוא ועידוד העסקים הקטנים והבינוניים, יש פה קיצוץ של 58 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: תחום ההשקעות המקצועיות קוצץ ב-47 מיליון שקלים – גברתי היושבת-ראש, אני יודעת שהנושא הזה חשוב לך.

אורלי לוי אבקסיס: אותו בן אדם שיקבל הכשרה, רצוי מאוד שההכשרה הזאת תהיה ביחס למה שהמשק צריך.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לעשות סקר, חובת המדינה והמשרד לעשות סקר מהם המקצועות הנדרשים ובאמת להכווין את ההכשרות לאותם מקצועות כדי להבטיח אופק תעסוקתי ובאמת אפשרות למצוא מקור עבודה ופרנסה טובה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נעשה.

אורלי לוי אבקסיס: מקצצים שם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח מאוד שניאבק על זה ביחד, כי בעיניי זה אחד הדברים ההזויים, ממש חלם.

אורלי לוי אבקסיס: לא תיתן להם את החכה, אני לא יודעת איך הם יביאו פרנסה.

אורלי לוי אבקסיס: ואחר כך תגיד: למה הם נטפלים ומחפשים רווחה?

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם בנושא של הפריפריה הצפונית והדרומית דיבר פה שר האוצר על כך שמצמצמים פערים.

אורלי לוי אבקסיס: מצמצמים את התקציב של משרד הנגב והגליל והפריפריה, ובכמה מצמצמים אותו?

אורלי לוי אבקסיס: ביותר מ-100 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה ההבטחות לצפון?

אורלי לוי אבקסיס: איפה הן?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע מקצצים בפריפריה, בפיתוח הנגב והגליל, 100 מיליון שקלים ובאים ומציגים לנו את זה פה כהשקעה בפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: אז האם אנחנו יכולים לייחס את זה לעייפות מהטיסה או לכך שאף אחד לא באמת בודק מה שנאמר פה במליאה?

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

אורלי לוי אבקסיס: והייתי מבקשת מהעיתונאים שיעשו עבודה עיתונאית.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, יש חוק המלצות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: קחו את הדברים שנאמרו במליאה ותבדקו אותם ביחס לספר התקציב, למספרים המצוינים שם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – כי עליהם אנחנו נצביע, וזה מה שיגיע בפועל, אם בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק רוצה לומר לך עוד משהו: לא רק שזה קוצץ – קוצצו עוד 110 מיליון שקלים, וזה בנושא שאנחנו צריכים להבין שהוא אחד – –

טלי פלוסקוב: משפט סיכום, אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: – – מהנושאים החשובים ביותר, שזה הכשרות וקורסים מקצועיים למבוגרים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם משרד המדע והטכנולוגיה סובל מקיצוץ של 75 מיליון שקל בתקציבי המחקר.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו סוגרים גם את החדשנות, סוגרים את הפריפריה, אין בשורה לדיור ציבורי, והעיקר – הכרזות יש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אני לא בטוח שיפורסמו הלילה המלצות המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: זה עדיין לא אושר על ידי היועץ המשפטי, ומתפרסמות בדקות האחרונות ידיעות שהעניין עלול להידחות.

ג'מאל זחאלקה: בכל מקרה, לצערנו, בנימין נתניהו יישאר לפחות עד סוף השנה ראש ממשלה, וממשלתו הרעה, פוליטית, חברתית, כלכלית – הממשלה הזאת תמשיך לכהן.

ג'מאל זחאלקה: ככה נראים פני הדברים היום.

ג'מאל זחאלקה: התקציב המוצע ל-2019 הוא חלק מההחזקה של הממשלה הזאת, כדי שתוכל לכהן יותר זמן, בהסדרים שנועדו להאריך את ימיה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמצווה מוסרית ופוליטית היא לקצר את ימיה של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני מאחל לה חיים קצרים ושתלך מן העולם מהר ככל האפשר, כי היא מצליחה לעשות דברים קשים, והיא מנסה לעשות הכול כדי למנוע שלום צודק, כדי להנציח את הכיבוש, להדק את המצור על עזה ולהמשיך במדיניות הלאומנות הקיצונית, הגזענית והאנטי-דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: לעניין התקציב אני רוצה להעיר כמה הערות.

ג'מאל זחאלקה: ההערה הראשונה היא הערת השקיפות.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה כבר כמה שנים, ובכל מקום, מדברת על תוכנית הפיתוח לחברה הערבית 922.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מנסים כל הזמן להסתכל בתקציב מה הוקצה וכמה הוקצה, אבל לא מצליחים לעשות זאת, וכאשר אנחנו לא יודעים זאת, גברתי היושבת-ראש, אנחנו לא יודעים לעשות מעקב.

ג'מאל זחאלקה: אם לא צוין כמה הוקצה לכל עניין ועניין, כיצד נדע?

ג'מאל זחאלקה: אז צריך ללכת ולדלות מידע מפה, מידע משם – סיפור.

ג'מאל זחאלקה: אבל בתקציב עצמו, לפחות בתקציב האחרון, 2017 ו-2018, היה בלתי אפשרי לראות בתקציב עצמו את הכסף המוקצה.

ג'מאל זחאלקה: יש לזה שם – יש סעיפים שהם שש-ספרתיים, שהם סעיפים כלליים של התחום, ויש את הסעיפים של שמונה ספרות, שבהם מדובר על הייעוד של כל חלק בסעיף הגדול, ואת זה אין לנו.

ג'מאל זחאלקה: את זה אנחנו מנסים – איך אומרים, פה ושם וצועקים וזועקים ומנסים, רצים שמאלה וימינה להביא את המידע כדי שנוכל להגיע למספרים המדויקים.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו, בתמונה הכללית, רואים שאין בכוונתה של הממשלה לעשות שינוי מעמיק במדיניות הכלכלית-חברתית כלפי הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אני דווקא רוצה ללכת למקום שהוא באמת המדד העיקרי והחשוב ביותר בעניין החברתי-כלכלי, וזה העוני.

ג'מאל זחאלקה: הפער בעוני בין החברה הערבית לבין החברה היהודית בארץ הוא מדהים.

ג'מאל זחאלקה: הוא מדהים.

ג'מאל זחאלקה: כ-50% מהמשפחות הערביות, ואפילו יותר, הן מתחת לקו העוני, ורק 15% מהמשפחות היהודיות – אני מקווה שפחות – הן מתחת לקו העוני.

ג'מאל זחאלקה: אם אנחנו נביא בחשבון גם את מצבן של המשפחות החרדיות, נראה שהפערים בין החברה הישראלית שהיא לא חרדית ובין החברה הערבית הם הרבה יותר גדולים משלוש פעמים או יותר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא שמענו קודם כול שהממשלה אימצה את דוח אלאלוף; דובר על זה שהממשלה למדה אותו, אין החלטה מחייבת.

ג'מאל זחאלקה: אין החלטה מחייבת שהממשלה תלך על פי הדוח הזה.

ג'מאל זחאלקה: בדוח הזה יש המלצות טובות למלחמה בעוני, אבל שמו אותו בצד.

ג'מאל זחאלקה: וכאשר אין בכלל מלחמה בעוני, אני חושב – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה למדוד את המעשה של הממשלה בשני דברים: כמה הוקצה לציבור הערבי?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דרשנו 32 מיליארד לחמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: נתנו בסך הכול, כסף תוספתי, רק 6 מיליארד – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – אז זה 20% ממה שדרשנו.

ג'מאל זחאלקה: ודבר שני – אנחנו רוצים להוריד את רמת העוני מתחת ל-20%, ואז אתם יכולים, הממשלה יכולה לבוא אלינו ולומר שהיא עושה משהו ברצינות.

ג'מאל זחאלקה: עד היום זו בעיקר עבודה בעיניים.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן, שאני עדיין לא רואה אותה באולם.

טלי פלוסקוב: עליזה לביא כאן.

טלי פלוסקוב: אם יעל גרמן לא תגיע, אז אני אתן לך קודם.

יעל גרמן: יעל גרמן כאן.

טלי פלוסקוב: אה.

טלי פלוסקוב: איפה?

טלי פלוסקוב: פה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, תקציב מדינה זה מדיניות, זה לא מספרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המספרים הם תרגום למדיניות שמתכוונים אליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקציב הזה אני לא ראיתי תשובות או פתרונות לעוני, ובמיוחד לעוני באוכלוסייה הערבית, וכולם יודעים את המספרים ואני לא צריך לחזור עליהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאז אישור התוכנית הכלכלית 922 עברו כבר שנתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראינו סיכום, כאילו להתייחס, כי שר האוצר מנה כמה יישובים והזכיר את השם של היישוב שלי, טייבה, באותה רשימה, ואני לא הייתי רוצה להיות ברשימה אחת עם התנחלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל תקציבים – אין את השוויון הזה, לא קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית באה עם הכותרת "צמצום פערים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יכול להיות במדינה דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינה דמוקרטית, או מתיימרת להיות דמוקרטית, מכינה תוכנית לסגירת פערים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סגירת הפערים אני מבין שהיא לא תהיה בשנה או בשנתיים, אבל צריך להכין את התוכנית לסגירת הפערים שתהיה אפילו בפעימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לזה אני מוכן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר האוצר דיבר על הדיור הציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עם היישובים הערביים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה דירות הממשלה בנתה בשלוש השנים האחרונות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעשר השנים האחרונות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-20 השנים האחרונות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-30 השנים האחרונות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה יש לנו בתקציב הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על דיור ציבורי – אפס דיור ציבורי ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר האוצר אחראי גם לתכנון והבנייה, ויש לו רגישות לתנודות במחיר הדיור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כדי שיהיה דיור צריך להיות תכנון ובנייה בפרק זמן סביר, וזה לא קורה בישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הימשכות של התכנון והתוכניות לא מתאימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים תוכניות מתאר מפורטות, מאושרות, כדי לבנות לפי היתר, כדי שנוכל לבנות מבני ציבור, ובמיוחד – לבנות כיתות לימוד, כדי שהתלמידים שלנו לא יהיו בחדרים של סרדינים או בחדרים שכורים, וכדי שנוכל לקלוט גם מורים בוגרים שמחכים שנים, לפעמים 10 שנים ו-11 שנים, כדי לקבל את המנוי הנכסף הזה אחרי שסיימו שלוש וארבע שנות לימוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקציב, כבוד היושבת-ראש, 7 מיליון שקל בשנה לכל אזורי התעשייה ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האוזן לא סובלת את המספר הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על שר אוצר חברתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 7 מיליון לאזורי תעשייה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה עם הכנת מקומות עבודה, במיוחד לנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם, כל אישה ביישובים הערביים שעובדת, היא מרימה משפחה מתחת לקו העוני אל קו העוני או מעליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה, שרק שליש מהנשים עובדות, לא יכול להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רואה את זה בתקציב המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תקציב להנגשה לבעלי מוגבלויות או בעלי צרכים מיוחדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביישובים הערביים המוסדות, כל האזורים, לא מונגשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לראות את זה, לא רואה אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם נדבר על משהו שבו אפשר לתת אפשרות לשגשג, או אפילו להרגיש בנוח ביישובים הערביים, צריך לבטל לאלתר את המושג הזה של המצ'ינג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא מבקש מעני כדי לתת לו את הזכות שלו, אתה לא מבקש תשלום על זה שאתה נותן לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המצ'ינג הזה של 25% צריך להיעלם, לפחות מהרשויות עם מצב סוציו-אקונומי 4 ומטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיקום שכונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר דיבר על שיקום שכונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתכן שאין נכנס ואין יוצא מאותה רשימת יישובים, שהם כבר יותר מ-40 שנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נכנסו, לא השתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל הרפורמות של הממשלה אין מישהו, אין ועדה שתוכל לבדוק ולעדכן את הרשימה של היישובים שיוכלו לקבל את הזכות הזו של שיקום שכונות, כי הם לא יכולים לשקם את השכונות שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי פתרונות לתחבורה ביישובים ערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא בתשתיות ולא בתחבורה ציבורית ולא ברכבת ואפילו לא בתחנות שקרובות ליישובים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי בתוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומאז הממשלה הזאת לא הוקמה ולו שכונה אחת ביישובים הערביים, ולא תוכננה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיור לערבים ביישובים המעורבים, במיוחד ביפו: מדברים על רפורמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכה להיות רפורמה, לאפשר לדור השלישי לקבל את הדירה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – של הסבא ושל האבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש ביפו, בשכונת אל-עג'מי, תוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה שנים היא תקועה ברמ"י.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היא לערבים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה היא צריכה להיות תקועה?

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא יהגרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משפט אחרון: חוק הסדרים שבא בפברואר לא יכול להיות עם רפורמות שהן בצורת מחטף, בלי דיונים מעמיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מספיק זמן עד סוף השנה כדי לדון בחוקים האלה ולא במחטף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה; אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

יעל גרמן: השרה, חבריי וחברותיי, בסוף שנת 2014, בממשלה ה-33, עבר תקציב 2015 בקריאה ראשונה.

יעל גרמן: באותה קריאה אישרה הממשלה תוספת של מיליארד שקל, מתוכם 700 מיליון לבסיס, למערכת הבריאות.

יעל גרמן: בסך הכול היא אישרה תוספת של למעלה מ-4 מיליארד, אבל באופן ספציפי – תוספת של מיליארד שקלים לצמצום התורים שעליהם אנחנו מדברים.

יעל גרמן: עכשיו אני רוצה לעשות לכם חישוב קל: כשאנחנו מדברים על 700 מיליון לבסיס כפול ארבע שנים – 2015, 2016, 2017, 2018 – היינו צריכים היום להיות ב-2.8 מיליארד לבסיס ועוד 300 מיליון חד-פעמי; זאת אומרת, בתקציב הזה היו צריכים להיות למעלה מ-3 מיליארד שקל שמיועדים רק לקיצור תורים.

יעל גרמן: הממשלה מדברת על קיצור תורים.

יעל גרמן: במשרד הבריאות מדברים על קיצור תורים.

יעל גרמן: אומרים לנו שיש תוספת לקיצור תורים.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לספר לכם שכאשר אני עברתי ביסודיות רבה על תקציב משרד הבריאות, גיליתי שבסעיף 94, שזה הסעיף שמממן את בתי החולים הממשלתיים, ניתן לראות כי התקצוב לשנת 2019 קטן מההוצאה בפועל של 2017.

יעל גרמן: אני רוצה לחזור על כך, גברתי היושבת-ראש, כי קשה מאוד לקלוט: ב-2017 אנחנו כבר יודעים מה הייתה ההוצאה בפועל של כל אחד ואחד מבתי החולים הממשלתיים; הפלא ופלא, ב-2019 – גם ב-2018, אבל ב-2019 – המימון של הממשלה, התקציב שאנחנו עומדים לאשר, קטן מההוצאה בפועל של בתי החולים נהריה, וולפסון, אסף הרופא, הלל יפה, ברזילי, פוריה, זיו צפת ובני ציון.

יעל גרמן: בית החולים היחיד שבו התקצוב גדול מההוצאה בפועל שהייתה ב-2017, היחיד, הוא תל השומר.

יעל גרמן: היחיד.

יעל גרמן: אז זה נשמע לכם הגיוני?

יעל גרמן: נשמע הגיוני שממשלה שמדברת על קיצור תורים, שמדברת על תוספת תקציבים, מתקצבת פחות – – –

יפעת שאשא ביטון: למה אין קיצור תורים?

יפעת שאשא ביטון: תסבירי למה.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת.

יפעת שאשא ביטון: את סתם מיתממת.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת למה קיצור התורים לא באמת בא לידי ביטוי: כי לא בתי החולים הם המתוקצבים, קופות החולים מתוקצבות.

יעל גרמן: אז אני רוצה משהו לומר לך – –

יפעת שאשא ביטון: זאת – – –

יעל גרמן: – – יפעת, ידידתי, אל תלמדי אותי על תקציב, כי אני יכולה ללמד עוד הרבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעל גרמן: בסופו של דבר, התקציב של קופות החולים מגיע לבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: מגיע לבתי החולים שלהם – – –

יעל גרמן: אין.

יעל גרמן: בסופו של דבר התקציב מגיע לבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: – – – משחקת משחקי מילים – – –

יעל גרמן: ואם כבר, גם תקציב קופות החולים לא גדל בצורה משמעותית.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעל גרמן: גם תקציבי בתי החולים, גם תקציבי קופות החולים.

יעל גרמן: למעשה כל הסיפור של קיצור תורים הוא עורבא פרח.

יעל גרמן: כי עד היום – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעל גרמן: – – אף אחד מבתי החולים הממשלתיים לא קיבל את התקציב שהוא צריך היה לקבל.

יעל גרמן: ואם אנחנו לא נדאג לכך שבתקציב 2019 תהיה תוספת אמיתית, שאפשר לראות בתקציב, שמיועדת וצבועה אך ורק לקיצור תורים – –

יפעת שאשא ביטון: ודאי שיש.

יעל גרמן: – – אנחנו נגיע לכך שלא רק שלא יהיה קיצור תורים; התורים ימשיכו להיות ארוכים.

יפעת שאשא ביטון: יעל, זה מטריד אותי, כי אם מישהו אחר – – –

יעל גרמן: אני לא יודעת אם קראת ואם אחרים קראו את התחקיר שהיה בישראל היום לגבי קיצור התורים.

יעל גרמן: הכספים שניתנו עד היום מקופת החולים לבתי החולים – ופדידה, לאה, את הגשת על זה בקשה להצעה לסדר-היום, ואנחנו בוודאי נדון בזה – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעל גרמן: – – בוועדת העבודה והרווחה.

יעל גרמן: התקציב הזה – –

לאה פדידה: אני רוצה לשמוע את יעל גרמן, היא ברשות דיבור.

יפעת שאשא ביטון: לאה, את מוזמנת להצטרף לשיח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו מכירים את האמת.

יפעת שאשא ביטון: צודקת חברת הכנסת גרמן – – –

טלי פלוסקוב: יפעת.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעל גרמן: – – לא בטוח שהוא בכלל מגיע בסופו של דבר – – –

טלי פלוסקוב: את עכשיו עולה לדבר, תציגי את הדברים אחרת.

יעל גרמן: לא בטוח שהוא מגיע בכלל, בסופו של דבר, למטופלים, לחולים.

יעל גרמן: אבל יותר מזה אני רוצה לומר לכם.

יעל גרמן: אני רוצה רגע לדבר בגדול: מה קורה בשנים האחרונות, ואני מדברת על 15 שנה, לא על שנתיים ולא על שלוש.

יעל גרמן: ב-15 השנים האחרונות אנחנו רואים מגמה מאוד מדאיגה, שבה עוגת הבריאות, מה שנקרא ההוצאה הלאומית על בריאות, מחולקת כך שהממשלה, התקציב הציבורי, הולך ומצטמצם – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

יעל גרמן: – – ואילו ההוצאה הפרטית שלנו הולכת וגדלה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעל גרמן: זוהי מגמה מסוכנת, שממשיכה גם בתקציב 2019; מגמה שאם לא נדע לעצור אותה, ואם לא נחזיר – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: משפט אחרון.

יעל גרמן: אם לא נחזיר קודם כול את 3 המיליארד החסרים, ולאחר מכן תוספות נוספות, אנחנו נמצא עצמנו בשתי מערכות בריאות: האחת ציבורית ענייה, שרק מי שלא יכול להרשות לעצמו את הביטוחים הפרטיים יגיע אליה – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

יעל גרמן: – – והשנייה פרטית ועשירה.

יעל גרמן: ואני בטוחה שאף אחד לא רוצה זאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יפעת שאשא ביטון: את צריכה להגיד ביושר את הבעיות האמיתיות, וביחד נפתור אותן.

יפעת שאשא ביטון: אם כל הזמן נשחק פה משחקי נדמה לי, אז באמת המצב יישאר כך.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: ראיתי אותה, ועכשיו לא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, אני מבקשת לדבר על הפרק של התקשורת בחוק ההסדרים, שכמו הרבה מאוד מהחוליים המוכרים לעייפה שמביא איתו חוק ההסדרים, גם החוק הזה מביא שינוי שהוא דרמטי, שינוי גדול ביותר, בהליך בזק; שינוי שנולד בחטא, חטא גדול מאוד.

עליזה לביא: כחוקרת תקשורת, כחברת מועצת הרשות השנייה לשעבר ותומכת נלהבת בפתיחת השוק לתחרות, דווקא בגלל זה אני מתנגדת לכלול את זה בחוק ההסדרים, ואני קוראת לחלוטין להוציא את הפרק הזה מתוך חוק ההסדרים.

עליזה לביא: כמה טעמים, ואני מבקשת לשתף אתכם ולהיות מאוד עניינית.

עליזה לביא: קודם כול, חלק מהתהליכים שבהם עוסק הפרק הזה כבר עובד ועובר שינוי בוועדה המיוחדת כאן בכנסת, ועדת בזק, שדנה בפרק הזה ובמקום של הסעיפים והשינויים כאן בכנסת ישראל.

עליזה לביא: ועדה שהוקמה – חבר הכנסת קיש, חבר הכנסת כבל, שעות על גבי שעות, חברי כנסת שמשתתפים בדיונים.

עליזה לביא: ועדה שאני מזכירה שקמה כאן.

עליזה לביא: המטרה המקורית שלה הייתה מאוד צנועה, המהות שלה הייתה לשמר את הערוצים הייעודיים.

עליזה לביא: אבל היום כולם פה מבינים שהוועדה הזאת מכניסה שינויים מרחיקי לכת, שינויים מאוד מאוד גדולים, בחיפזון ובהליכי בזק שמשנים סדרי עולם, כל מה שהורגלנו לו כאן, בעולם התקשורת בישראל.

עליזה לביא: חלק מהנושאים בוודאי ראויים, וצריך לשנות אותם, ואנחנו חיים בעידן אחר ממה שהיה כשחוקקו החוקים והתקנות הללו.

עליזה לביא: וכן, אני בעד פלורליזם, ואני בעד תחרות, והיא מאוד מאוד בריאה, היא מיטיבה והיא טובה, ואני מודה ומפרגנת לחברי הכנסת שהזכרתי, שבאמת מובילים את הדיונים האלה.

עליזה לביא: אבל יחד עם זאת, 16 עמודים לחוק שמתיימר להוביל ולחתוך את הרגולציה, שמתוכם חלק ניכר כולל הנחיות נקודתיות, ספציפיות מאוד, לבעלי רישיון, איך ומתי וכמה לשדר חדשות – כלומר, עדיין תהיה אחיזה פוליטית בתקשורת.

עליזה לביא: והלאה, גם הפעם העיסוק בנושא מתעלם, מתעלם לחלוטין, מהשחקנים הפעילים בדיגיטל.

עליזה לביא: כן, אנחנו בעולם חדש.

עליזה לביא: השחקנים בדיגיטל או שמשדרים על בסיס אינטרנט, כמו סלקום, פרטנר, נטפליקס, הרי הם לא כפופים לשום פיקוח ולשום בקרה.

עליזה לביא: ולכן אנחנו עדיין עוסקים, לצערי הרב, ברגולציה של עולם האתמול ולא באמת מתכתבים עם המציאות העכשווית וזו העתידית, שממש עומדת כאן לפתחנו, העולם המשתנה.

עליזה לביא: כיום כל אחד יודע שהוא יכול לפתוח ערוץ באינטרנט ולשדר למיליוני מיליונים באתרים וברשתות החברתיות, ולכן הפיקוח הפך כבר מזמן להיות לא ישים ולא רלוונטי.

עליזה לביא: אז התיקון נדרש, כאמור, להיות מקיף יותר ויסודי יותר, שיכלול את כלל ההיבטים בראייה צופה פני עתיד, קדימה – קדימה, לשם אנחנו רוצים ללכת, בתקווה גדולה.

עליזה לביא: אז הדיון בשוק התקשורתי הוא בכלל לא משמעותי אם אנחנו לא מתכתבים עם המציאות העתידית ומסתכלים קדימה.

עליזה לביא: כי זאת התקשורת העתידית, והנתחים שלה ילכו ויגדלו.

עליזה לביא: ובעצם זה הופך את הרפורמה הזאת לחסרת תכלית וללא מועילה בכלל.

עליזה לביא: ועוד נקודה, אם אתם רוצים: הרעה החולה המשמעותית ביותר זאת ההפרדה המלאכותית בין גופי הפיקוח, שגורמת לחוסר קוהרנטיות ואמות מידה שונות של פיקוח.

עליזה לביא: היא בכלל לא נדונה ברפורמה הזאת.

עליזה לביא: החוק מתעלם לחלוטין מהצורך לאחד בין הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומועצת הכבלים.

עליזה לביא: הרגולציה היום בשוק היא עודפת בכל קנה מידה; היא סבוכה, היא מפוזרת, היא מפזרת הרבה מאוד סמכויות בין גופים שונים עם כללים שונים.

עליזה לביא: אין פה שום האחדה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: – – של הכללים, שמתבקשת כחלק אינטגרלי מהרפורמה.

עליזה לביא: מה שאני באה ואומרת, לא כדאי ואסור להעביר את הרפורמה הזאת בחוק ההסדרים.

עליזה לביא: זה לא נכון, זה גורר אותנו אחורה, ואנחנו צריכים להסתכל קדימה.

עליזה לביא: עבודה מיותרת.

עליזה לביא: בשביל מה חוק הסדרים?

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: פה מתקיימת ועדה עם דיונים.

עליזה לביא: חלם זה כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי, מקווה שתגיע לאולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: מירב לא תגיע לאולם?

טלי פלוסקוב: את צודקת.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל דווקא בערב הקשה, ואני אומרת בלי טיפת ציניות: הערב הזה הוא ערב קשה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת נורית קורן, את יושבת שם, אני בדיוק רציתי לדבר איתך, ערב טוב גם לשרה שקד.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא שמח כאן ממה שכנראה צפוי להתפרסם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לומר לך שבכל פעם שאת עולה ומבקשת מאיתנו לחכות ולחכות, אנחנו רוצים לחכות מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: ממש כמו שהייתי רוצה שחבר הכנסת קיש יחכה עם הדיון המיותר שהוא מתכוון לקיים מחר בבוקר בנושא דברי המפכ"ל בשבוע שעבר בתוכנית עובדה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני כבר התבטאתי ואמרתי שהייתי שמחה אילו המפכ"ל היה ניגש לתחנת המשטרה הקרובה, ואפשר למצוא אותן גם באמצעות ה-Waze, אם יש צורך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל דיון שהוא זובור, בהושבה על כיסא נמוך כמנהג השגריר הטורקי – אם אתם זוכרים, האירוע ההיסטורי – זה אירוע שלו המפכ"ל לא צריך להיות שותף.

איילת נחמיאס ורבין: ואני, למרות כבוד הבית הזה, וכבוד הבית הזה חשוב לי מאוד, אני מקווה שהמפכ"ל לא יגיע מחר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על שני דברים בהקשר של התקציב, גברתי היושבת-ראש, וזה נוגע לא רק לתקציב הזה, לפחות הנושא הראשון; בעצם שני הנושאים נוגעים לא רק לתקציב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: האחד הוא הנושא של מיצוי תקציבים, עניין קריטי מאין כמוהו, והנושא השני הוא נושא שאתם כבר יודעים שיש לי סוג של אובססיה אליו, וזה הנושא של הגירעון בביטוח הלאומי, גירעון שמשפיע על כל אחד ואחת מאיתנו, ובעיקר ישפיע על ילדינו, על בנותינו ובנינו.

איילת נחמיאס ורבין: מיצוי תקציב זה אחד הדברים הכי קריטיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת מה השרה שקד מצאה במשרד המשפטים כשהיא הגיעה לשם, כי גם למשרד המשפטים יש זרועות ביצועיות משמעותיות, כמו הסיוע המשפטי, כמו הסניגוריה הציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בוודאי במשרדי ממשלה תפעוליים ממש אחד הדברים הקריטיים זה לבדוק אם המשרד יודע להוציא את הכסף שהוא מקבל בתקציב המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: כמה אני נדה

איילת נחמיאס ורבין: מתי – בעצם כבר לא נדהמתי, כי אני מכירה את זה משנים עברו, אבל זה עדיין הצליח להרגיז אותי באותה מידה – שלפני חודש פורסם דוח של המרכז להעצמת האזרח, שעוסק בדיוק בעניין הזה, באי-מיצוי התקציב משנת 2016, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: לא תאמרי, לא מ-2014 ולא מ-2013; משנת 2016.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להמחיש לך את זה, כי זה דבר משוגע.

איילת נחמיאס ורבין: סתם כדי לסבר את אוזנייך, לרכישה ושיפוץ של דירות לנכים קשים הוקצו 33 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: בוצע – 14 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: שלא יהיה ספק בליבכם, זה לא שאין נכים קשים שזקוקים לדירות האלה אלא פשוט לא הוציאו את הכסף.

איילת נחמיאס ורבין: נושא קשה מאין כמוהו במדינת ישראל, מידת המוכנות שלנו לרעידות אדמה: הוקצו לנושא של חיזוק מבנים לרעידות אדמה 5 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: בוצע – רק 2.7 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכול טיפה בים, אבל בסוף זה בדיוק העניין שלשמו אנחנו התכנסנו כאן הערב ונתכנס כאן גם בעוד שלושה שבועות–חודש, כדי להעביר את התקציב.

איילת נחמיאס ורבין: אתם כנראה תצליחו להעביר אותו בקריאה שנייה ושלישית.

איילת נחמיאס ורבין: אולי לא, אני לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בואי אתן לך עוד דוגמה.

איילת נחמיאס ורבין: רכישת דיור ציבורי.

איילת נחמיאס ורבין: הוקצה – סליחה, אני מתנצלת, זה במיליארדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת.

איילת נחמיאס ורבין: רכישת דיור ציבורי, הוקצו למעלה מ-1 מיליארד שקלים; רק 554 מיליון שקלים הוצאו.

איילת נחמיאס ורבין: פיתוח אזורי עדיפות לאומית, אחד מהדברים שהם בנשמתנו, באמת: 971 מיליון שקלים, ומתוכם נוצלו, גברתי היושבת-ראש, רק 378 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: פיתוח הנגב והגליל, אנחנו אוהבים לדבר על פיתוח הנגב והגליל; הממשלה הזאת מתהדרת בתוכנית הצפון, ואחד הדברים שאמרנו בשבוע שעבר ביום הגליל לכל מי שנכח שם זה שאנחנו נעקוב סעיף אחר סעיף בעניין הביצוע; כי פיתוח הנגב והגליל – 59 מיליון שקלים הוקצו, ורק 28 מיליון שקלים בוצעו.

איילת נחמיאס ורבין: למה זה מדהים?

איילת נחמיאס ורבין: כי בסוף מדובר באנשים, כלומר זה אומר שהכסף שמוקצה בתקציב המדינה לא מגיע לאנשים ולא מצליח לעשות את השינוי שהוא צריך.

איילת נחמיאס ורבין: את הזמן שנותר לי אני רוצה להקדיש לנושא הביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת כבר כמה חודשים על הגירעון בביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה הזאת קיבלה החלטה בשנת 2015, החלטה מס' 145, שעוסקת בנושא חיזוק האיתנות הפיננסית.

איילת נחמיאס ורבין: ב-2012 הקים השר שטייניץ כשר אוצר ועדה לחיזוק האיתנות הפיננסית של הביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: השרה שקד, את יושבת בממשלה – אני קוראת לכם, באמת, לעשות הסדר חוב עם הביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: להערכתי אין פתרון אחר.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, לאורך שנים הביטוח הלאומי שימש כקופה קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים צעירים היום מממנים בכסף שהם מפרישים לביטוח הלאומי את קצבאות הנכים ואת קצבאות הזקנה.

איילת נחמיאס ורבין: להם כבר לא יהיה כסף כנראה ב-2035, זה מעבר לפינה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאת יודעת להסתכל מעבר לאופק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצפה מהממשלה הזאת לעשות את המהלך האחראי היחיד, וכבר בתקציב הזה להכריז על מהלך להשבת 200 מיליארד שקלים של הביטוח הלאומי לציבור ששילם אותם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יעל כהן-פארן: – – –

טלי פלוסקוב: נכון, אבל היא ביקשה לדחות, ולכן רק עכשיו – – –

יעל כהן-פארן: בסדר, אבל אני כמעט הייתי בחוץ וכמעט לא ידעתי מזה.

טלי פלוסקוב: היינו ממתינים לך.

יעל כהן-פארן: מעולה.

טלי פלוסקוב: קודם כול, במה שקשור לתקציב, אנחנו מנסים מאוד להתחשב, כדי שאף אחד לא יפספס את ההזדמנות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, טוב, שמענו כאן את שר האוצר לפני שעה קלה, ובכל זאת כולנו, שעברנו על התקציב וקראנו בו וראינו אותו, רואים שבתקציב 2019 אין חדש תחת השמש.

יעל כהן-פארן: אין שום בשורה חברתית משמעותית לאזרחי ישראל.

יעל כהן-פארן: כחברת הכנסת הירוקה שבמשכן, שהרבה מאוד מהעשייה שלי, כמו שאתם יודעים, עוסקת בהגנת הסביבה, אני רוצה להתייחס לתקציב המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: כאמור, אין חדש תחת השמש.

יעל כהן-פארן: גם התקציב של המשרד להגנת הסביבה הוא אותו תקציב – כרגיל, פירורים, אנחנו רגילים לקבל פירורים.

יעל כהן-פארן: תקציב המשרד הזה עומד על – תקשיבו – 0.1% מתקציב המדינה הכולל.

יעל כהן-פארן: אלה נושאים של חיים, של חיי אדם, של זיהום אוויר, של זיהום מקורות מים, של זיהום קרקעות, של פסולת, של משבר האקלים, זיהום ים.

יעל כהן-פארן: 2,500 אנשים מתים בשנה מזיהום אוויר, אבל זה כנראה לא מזיז יותר מדי.

יעל כהן-פארן: אנחנו רגילים – אני כבר לא ממש מתרגשת – שזה מה שאנחנו שווים, פחות מ-0.1% להגן על הסביבה, על הבריאות, על החיים.

יעל כהן-פארן: אבל מה שקורה בתקציב הספציפי, כאן, של המשרד, שהוא אפילו העוול האמיתי של התקציב של המשרד להגנת הסביבה, הוא הצמצום בכוח האדם של המשרד.

יעל כהן-פארן: למרות שהשר מנסה לייצג מצג שווא שהמשרד לא איבד מתקציבו, הוא כן איבד מתקציבו.

יעל כהן-פארן: ומה שכולם יודעים שחסר במשרד הזה זה כוח אדם – כוח אדם לבצע פיקוח, לבצע אכיפה; לאכוף, כדי שלא יהיו מפגעים; לפקח, כדי שהמפעלים המזהמים יזהמו פחות.

יעל כהן-פארן: אז דווקא אנחנו רואים שמשנה לשנה יש קיצוץ של תקנים.

יעל כהן-פארן: אם המקסימום של כוח אדם ב-2017 היה 592, ב-2018 זה 585; וב-2019 – 581.

יעל כהן-פארן: כל אחד מהמספרים האלה, לא מגיעים אל המקסימום שלו, אבל גם ברצון להיות במקסימום, גם פה יש הפחתה והפחתה.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שזאת נקודת התורפה של המשרד, אנחנו שומעים את זה כאן בכנסת.

יעל כהן-פארן: בדיונים בוועדות עומד מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ואומר: חסרים לנו מאות תקנים של פקחים, מאות.

יעל כהן-פארן: אנחנו שואלים אותו – באחת הוועדות, שאני זוכרת אותה כאילו זה היה אתמול, וזה היה כבר לפני שנתיים וחצי, שאלנו אותו: מאות, מה מאות?

יעל כהן-פארן: 200 או 800?

יעל כהן-פארן: הוא לא רצה להשיב על השאלה הזאת.

יעל כהן-פארן: המנכ"ל הוא אותו מנכ"ל, המאות הן אותן מאות, ומדובר בסדר גודל – אני יכולה להגיד לכם מהיכרות עם התפקידים של המשרד, עם הצרכים שלו כדי לבצע פיקוח ראוי ואמיתי לטובת אזרחי מדינת ישראל – של כ-500 תקנים של פקחים, כדי לבצע את העבודה בצורה טובה, בצורה שתגן עלינו ותשמור עלינו.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שיש מצוקה של עובדי שטח.

יעל כהן-פארן: תשמעו, אנחנו לא חיים פה בבועה.

יעל כהן-פארן: גם אדוני שר האוצר חי בחיפה.

יעל כהן-פארן: אתה גר בחיפה, אתה לא גר בבועה.

יעל כהן-פארן: בתקציב של 0.1% אי-אפשר לעשות שינוי.

יעל כהן-פארן: אי-אפשר לשפר את האכיפה.

יעל כהן-פארן: רק אתמול קמו תושבי מפרץ חיפה וראו להבה ענקית של אש במפעלי המפרץ, במפעל כרמל אולפינים, שקרתה בו שוב תקלה, מפעל שהתקלות הפכו בו לדבר שבשגרה.

יעל כהן-פארן: 47 טונה של אתילן השתחררו בשעות ספורות לאוויר.

יעל כהן-פארן: זה רעל, זה מסרטן, זה חומר שלא בריא לנשום אותו.

יעל כהן-פארן: תושבי מפרץ חיפה חיים תחת עננת זיהום תמידית ועננת סכנה של פגיעה מחומרים מסוכנים, גם תמידית.

יעל כהן-פארן: אדוני שר האוצר, בפירורים שאתה הקצית לשמירה על הסביבה ולשמירה על הגנת הסביבה אי-אפשר להבטיח את בריאותם ואת בטיחותם של תושבי מפרץ חיפה ותושבי כל מדינת ישראל, שקמים ומתעוררים כל יום בהמון אזורים בארץ לריח חריף, לזיהום אוויר חריג, זועקים לעזרה, זועקים לפקחים שיגיעו, זועקים למישהו שיעשה משהו.

יעל כהן-פארן: אבל בתקציב שמשאיר פירורים לנושא הזה – ובזה אני אסיים – פשוט אי-אפשר להבטיח שאנחנו נוכל להגן על חיי אזרחי מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים, תפדל.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: חבריי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לשאול מה זה תקציב טוב.

מסעוד גנאים: תקציב הוא טוב אם התקציב הוא אג'נדה פוליטית או ערכים, כפי שאמר לפני שנתיים שר האוצר משה כחלון.

מסעוד גנאים: אז הערך החשוב ביותר למדינה זה הצדק.

מסעוד גנאים: אז תקציב טוב ומוצלח הוא תקציב צודק, הוא תקציב שלנגד עיניו הצדק החברתי והצדק החלוקתי.

מסעוד גנאים: ומה זה תקציב טוב?

מסעוד גנאים: תשמעו, הנביא מוחמד עליו השלום אמר, אגיד בערבית ואתרגם כדי שלא ייבהלו, מי ששומע אותי בערבית, כי יש כאלה שנבהלים – מה הוא אמר בערבית?

מסעוד גנאים: אז להירגע, דברים טובים, מרגיעים.

מסעוד גנאים: הוא אמר (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם): תחפשו אותי, אלוהים אומר, תחפשו אותי בקרב החלשים שלכם, כי רק דרכם אתם תצליחו ותרוויחו.

מסעוד גנאים: מה הכוונה?

מסעוד גנאים: הכוונה שהמבחן של המדינה, של כל מדינה, לחוזקה וחוסנה, הוא איך היא מתנהגת לשכבות החלשות שבה, וככה התקציב בסוף נבחן.

מסעוד גנאים: כפי שאמר אחד הפילוסופים, מהי מדינה?

מסעוד גנאים: הוא אמר שמדינה היא סך הכול של מרכיביה.

מסעוד גנאים: מה הם מרכיביה של המדינה?

מסעוד גנאים: זה אזרחיה.

מסעוד גנאים: הכוונה במרכיביה היא שאם האזרחים והתושבים הם איתנים וחזקים, זו מדינה חזקה.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שמדינה תתגאה בזה שהיא חזקה, אם זה צבאית או כלכלית, אם המציאות אומרת שתושביה הם חלשים.

מסעוד גנאים: זה אבסורדי, אי-אפשר.

מסעוד גנאים: אבל זה מה ששמענו.

מסעוד גנאים: ומי השכבות החלשות במדינה?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים שהחברה הערבית בישראל סובלת מהרבה דברים.

מסעוד גנאים: אני לא אוהב, לא את השיח, לא את הבכי ולא תמיד להתלונן.

מסעוד גנאים: אבל המציאות אומרת שאחוזי האבטלה, אחוזי העוני, אחוזי הנשירה מבתי הספר, אחוזי האלימות והפשיעה, ותוסיפו תאונות דרכים והקורבנות שלהן – האחוזים האלה הם גבוהים מאוד בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: מה זה אומר?

מסעוד גנאים: זה אומר שאני כמדינה, אם אני רואה מקום שהוא חלש, שהוא זקוק, אז אני אתן לו יותר, אז אני אתן לו את העדיפות.

מסעוד גנאים: האם זה מה שקורה?

מסעוד גנאים: לצערי הרב, לא.

מסעוד גנאים: אנחנו לא רואים את הדבר הזה.

מסעוד גנאים: יש הרבה מישורים במגזר הערבי, בחברה הערבית, שבהם המדינה – נכון, היא מקציבה תקציבים, אבל כפי שנאמר וכפי שאנחנו אומרים, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא רוצים שתיתנו לנו את הדג, כמו הפתגם הסיני.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים ללמוד איך לדוג, and that's it, וזהו.

מסעוד גנאים: אנחנו לא רוצים.

מסעוד גנאים: אם אתה רוצה לתת לי תקציב, תיתן לי תקציב כדי שאהיה חזק.

מסעוד גנאים: אני רוצה ללמוד איך לדוג בכוחות עצמי, ויש לנו את היכולות האלה.

מסעוד גנאים: רק המדינה היא שתפסיד אם היא לא תומכת בחברה הערבית, כי יש בה פוטנציאל צמיחה אדיר, והיא יכולה לתרום למדינה.

מסעוד גנאים: אנחנו כולנו גאווה, כערבים: שמענו אתמול או לפני כמה ימים ש-21% מהתלמידים בטכניון הם ערבים.

מסעוד גנאים: זו גאווה.

מסעוד גנאים: זאת אומרת שאם נותנים את ההזדמנות, האזרח הערבי יכול להצטיין ולהיות חזק ולהיות יוצר.

מסעוד גנאים: בעיה אחרונה, אדוני היושב-ראש, שנתקלתי בה: שר הרווחה אומר מעל כל במה, מתריס נגדנו: אנחנו נותנים תקציבים למעונות יום, אבל אתם לא מנצלים, ורוב המועצות והרשויות הערביות שהקצבנו להן את התקציבים האלה לא בנו, מעטות בנו.

מסעוד גנאים: אז בדקנו את זה.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, רוב אלה – אין להם אדמות ציבור, אין אדמות לבנות עליהן.

מסעוד גנאים: אני מביא דוגמה ובזה מסיים.

מסעוד גנאים: הכפר מג'ד אל-כרום, אני הייתי שם; ראש המועצה המקומית מג'ד אל-כרום סלים סליבי אומר לי: תראה, חבר הכנסת מסעוד, אני, יש לי תוכניות ויש לי תקציבים, מוכנים, לארבעה בתי ספר ול-40 גני ילדים, אבל אין לי אדמה לבנות.

מסעוד גנאים: זה מבחנה של המדינה, שתסייע ותעזור לרשויות האלה, כדי להסיר את החסמים, כדי שיוכלו בסוף לבנות ולהתפתח.

מסעוד גנאים: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': ע'נאים.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: ראיתי שרשום ג'.

עיסאווי פריג': )

מסעוד גנאים: – – –

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, חבר הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אשכורכ, סייד א-ראיס.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, רק לפני יומיים הונחו עיקרי התקציב והתקציר בידינו, ואני מניח שבשבועות הקרובים, גם לקראת הקריאה השנייה והשלישית, אנחנו נרד – רזולוציה יותר גבוהה – וננתח את סעיפי התקציב הזה.

סעיד אלחרומי: אבל בגדול, מדפדוף קטן וקצר בספרים שקיבלתי, אני רוצה לתת שתי דוגמאות לאן הכיוון בתקציב הזה, לצערי הרב, כמו שדיברנו היום בוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש, גם לגבי התוכנית 922.

סעיד אלחרומי: אני אתן לכם דוגמה ראשונה מהתוכנית 2397, שנועדה לחמש שנים הבאות למגזר הבדואי.

עיסאווי פריג': המגזר הבדואי הוא לא ב-922.

סעיד אלחרומי: הוא לא ב-922, אבל זה סיפור אחר.

סעיד אלחרומי: משרד הפנים הקציב 600 מיליון שקל להעצמה של הרשויות הערביות בדרום הארץ.

סעיד אלחרומי: רק בשבועיים-שלושה האחרונים הודיעו לגזברים של הרשויות המקומיות שזה 500 מיליון שקל; אבל מה-500 מיליון שקל, 50 מיליון שקל ילכו לרזרבה, אדוני היושב-ראש, ונשארו לנו 450 מיליון שקל.

סעיד אלחרומי: מתוך 450 מיליון שקל, 90 מיליון שקל יישארו לשנים 2019, 2020, ו-2021, תחת הסעיף, סעיף מוזר: משתנה, זה השם שלו.

עיסאווי פריג': משתנות.

סעיד אלחרומי: משתנה, ככה, במילים האלה – משתנה.

סעיד אלחרומי: והקריטריונים של החלוקה שלו יהיו לכשנגיע לשנים האלה.

סעיד אלחרומי: בעצם, מההבטחה של 600 מיליון שקל, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצטמצם הסיפור ל-360 מיליון שקל, שאמורים להיות פרוסים על פני חמש השנים הקרובות.

סעיד אלחרומי: עוד פרט קטן, ואומרים שהשטן נמצא בפרטים הקטנים האלה: פרט קטן באחד הספרים שקיבלנו כחברי כנסת.

סעיד אלחרומי: מדובר שם על סעיף של רשויות מקומיות.

סעיד אלחרומי: רשום שם: רשויות מקומיות, ובתוך הסעיף הזה: שינוי בפקודת העיריות והמועצות המקומיות.

סעיד אלחרומי: ומה אומר השינוי הזה?

סעיד אלחרומי: השינוי הזה אומר אמירה מאוד מסוכנת, חבריי חברי הכנסת: בעצם לקחת את ההחלטה בנושאים החשובים לעירייה ולמועצה מידי נבחרי הציבור לפקידות שתתמנה על ידי ראש הרשות.

סעיד אלחרומי: יושב-ראש ועדת המכרזים ברשויות ובעיריות מ-2019, מ-30 באוקטובר 2018, יהיה מנכ"ל העירייה.

סעיד אלחרומי: ומיהו האדון מנכ"ל העירייה?

סעיד אלחרומי: הוא אדם הממונה על ידי ראש הרשות, משרת אמון.

סעיד אלחרומי: הוא יהיה יושב-ראש ועדת המכרזים.

סעיד אלחרומי: ומי החברים?

סעיד אלחרומי: הגזבר והיועץ המשפטי.

סעיד אלחרומי: איזה פתח לשחיתות, חברות וחברים.

סעיד אלחרומי: ואיפה האופוזיציה ואיפה חברי העירייה שנבחרו כדת וכדין על ידי תושבי הרשות המקומית?

סעיד אלחרומי: הם ישקיפו מהצד, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': למה קבעת שחיתות בסוגיה הזו?

עיסאווי פריג': ועדת מכרזים של שומרי סף.

עיסאווי פריג': למה קבענו?

סעיד אלחרומי: לא, המנכ"ל הוא לא שומר סף.

סעיד אלחרומי: שומרי הסף הם מבקר פנים, הם יועץ משפטי, הם אנשים שאחד מהם נמצא כאן.

סעיד אלחרומי: אבל מנכ"ל הוא מינוי אישי של ראש הרשות.

סעיד אלחרומי: אם אתה כבר נותן למנכ"ל כיושב-ראש, תן לחברי האופוזיציה, שיהיה אחד מהם גם חבר בוועדה הזו, שיפקח מטעם התושבים, שיפקח מטעם הציבור.

סעיד אלחרומי: ועוד, חברות וחברים, עוד כמה מהפנינים של התקציב הזה, ואני אומר, ככה בקלות, בדפדוף קצר, כי אנחנו לא הספקנו; אני מניח שנקרא את כל התקציב ואת כל הסעיפים.

סעיד אלחרומי: לתעסוקה – 222 מיליון שקל לעידוד תעסוקה באוכלוסיות מיוחדות.

סעיד אלחרומי: והסרט של עידוד תעסוקה, אני שמעתי עליו ואני יודע עליו רק מקורסי הכשרה ומהסרט שחוזר על עצמו: כשמגיעה אישה מובטלת, אם חד-הורית, ללשכת התעסוקה, היא נשלחת, אם היא בדואית או ערבית, ללמוד עברית שישה חודשים בכדי שהיא תקבל את הגמלה העלובה של 2,500 או 2,400 שקל.

סעיד אלחרומי: ואחרי שהיא מסיימת שישה חודשים של לימודים, אין מקום עבודה.

סעיד אלחרומי: היא תחזור ללשכת התעסוקה, תעביר עוד תשעה חודשים בלשכת התעסוקה, אדוני היושב-ראש, ואחרי זה אולי ימצאו קורס אחר.

סעיד אלחרומי: מי נהנה כאן מהכסף?

סעיד אלחרומי: מפעילי הקורסים.

סעיד אלחרומי: נהנים האנשים שיזכו, החברות או המכללות שיזכו בתקציב של הפעלת הקורסים האלה.

סעיד אלחרומי: ומי המסכן, המסכנה?

סעיד אלחרומי: בדרך כלל הנשים החלשות, השכבות הכי חלשות.

סעיד אלחרומי: וחוזר חלילה.

סעיד אלחרומי: הם יהיו בקורס שישה חודשים, ילמדו עברית, ואחר כך יחזרו ללשכת התעסוקה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אלחרומי, אתה מעלה סוגיה מעניינת.

עיסאווי פריג': תן לי להבין.

עיסאווי פריג': אישה ערבייה שהולכת ללשכת התעסוקה מתבקשת לעבור קורס של שישה חודשים ללימוד שפה.

סעיד אלחרומי: לימוד שפה, בנגב.

עיסאווי פריג': אה, רק בנגב.

סעיד אלחרומי: אני יודע על הנגב.

סעיד אלחרומי: אולי זה גם בצפון אותו דבר.

סעיד אלחרומי: אבל החמור הוא, לימודי השפה – – –

עאידה תומא סלימאן: גם בצפון.

עיסאווי פריג': ואם היא אקדמאית?

סעיד אלחרומי: אם היא אקדמאית אז אין עבודה, בינתיים היא תמשיך בלשכת התעסוקה.

סעיד אלחרומי: אולי ימצאו לה קורס אחר, אולי יגידו: נכשיר אותך בדבר אחר.

סעיד אלחרומי: אבל אני מדבר על העיקרון.

סעיד אלחרומי: העיקרון הוא למצוא מקומות תעסוקה, לפתח מקומות תעסוקה לאנשים האלה, לנשים האלה, לאוכלוסיות החלשות האלה; לא לחזור ולקבע את העוני הזה ולקבע את המצב שיוצרים אותו, של קורסי הכשרה ועוד הכשרה ועוד הכשרה, וחוזר חלילה, ואנחנו נשארים באותו מצב.

עיסאווי פריג': מילת סיכום.

סעיד אלחרומי: נקודה אחרונה.

סעיד אלחרומי: הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים, יש שם סעיף קטן – בזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – 66 מיליון שקלים.

סעיד אלחרומי: הרשות לפיתוח ולהתיישבות האוכלוסייה הבדואית זה לא המינהל, אבל בתוך זה יש גם סעיף קטן של 7 מיליון שקלים ומשהו, שזה היחידה לשילוב האוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: סעיף מוזר במידת מה, כי רוב-רובם של האנשים שנמצאים שם, ברשות להתיישבות ופיתוח, הם לא בדואים, הם לא מהאוכלוסייה הערבית.

סעיד אלחרומי: אולי אחד או שניים שם.

סעיד אלחרומי: אבל 66 מיליון שקל, סכום כזה יכול – אם בשנה אנחנו שמים את הסכום הזה באחד הכפרים, לפתח אותו, אנחנו לא היינו נמצאים במקום שאנחנו נמצאים בו.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

עיסאווי פריג': קיבלת זמן טוב.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עיסאווי פריג': אני אקפיד על אמירת השם נכון.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת יוסף ג'אברין.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת איתן ברושי.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, לפניי אמרו חלק מחברי הכנסת, או לפחות אני שמעתי את עבד אל חכים חאג' יחיא במשפט פותח ואני זכרתי טוב מאוד שבדיונים על התקציב הקודם, שהוא לשנת 2017 ו-2018, אני גם כן פתחתי את הנאום ואמרתי שתקציב בדרך כלל זה לא רק עניין של סכומים וזה לא עניין של מספרים, אלא יש מאחורי זה את הביטוי והתרגום של מדיניות, שמנסים להכתיב אותה או להעביר אותה, או להנהיג אותה, בואו נגיד, דרך הכלכלה, דרך התקציב, דרך איך מחלקים את המשאבים של המדינה.

עאידה תומא סלימאן: חלוקת המשאבים של המדינה היא גם כן ביטוי של מדיניות מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: אם מסתכלים, בזמן המועט שהיה לנו, על התקציב שהונח בפנינו רק לפני 48 שעות, תוך כדי כל העשייה שהייתה ב-48 השעות האלה, אפשר ללמוד, וזה יצא בכותרות בעיתונות, שהתקציב הפעם הוא תקציב מיוחד כי פעם ראשונה בתקציב המדינה, כך נאמר וכך הייתה הכותרת בעיתונות, תקציב החינוך עולה על תקציב הביטחון, מה שנקרא: 59 מיליארד לחינוך ו-56 מיליארד למה שנקרא ביטחון.

עיסאווי פריג': זה ללא העברות תקציביות שיהיו.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שרציתי להגיד.

עאידה תומא סלימאן: מדברים עכשיו על תוספת של 9.4 מיליארד לביטחון, ואז הכותרת נעלמת מהעיתונות.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא זוכר כבר את התוספת, או לא יזכיר את התוספת, ונישאר עם האשליה שהתקציב של המדינה הפעם מדגיש את נושא החינוך ונותן לו את העדיפות הראשונה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נזכור גם כן שהתקציב שדיברתי עליו ונקרא תקציב ביטחון לא כולל את כל הפעולות ששייכות להתנחלויות והתקציבים שמוזרמים להתנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: הוא גם כן לא יכלול את העסקאות שבתקציב הקודם ראינו שנעשות באמצע הלילה, ומעבירים פה ושם כספים שאף אחד לא ידע על קיומם כדי להצביע.

עאידה תומא סלימאן: חבר הקואליציה הזה מתעקש שהוא לא מצביע אם לא נותנים לו את הכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להשתמש במילה שכולנו מחכים עד 20:45 לשמוע אותה או לא לשמוע אותה, אבל כולם מבינים על מה אני מדברת.

עאידה תומא סלימאן: האקט, או התהליך האנטי-דמוקרטי הגדול ביותר שקורה בכנסת הזאת במחטף זה העברת התקציב כל פעם.

עאידה תומא סלימאן: תזכרו טוב מאוד: שר האוצר עצמו לא הסכים להגיש הצעת תקציב לשלוש שנים בפעם הקודמת, כלומר, עד סוף 2019, כי הוא טען, ובצדק, שאי-אפשר לעשות תחזית עד שלוש שנים, שזה יותר מדי, שעלולים להתפתח דברים תוך כדי שאי-אפשר לצפות אותם.

עאידה תומא סלימאן: אז השאלה היא מה הריצה הזאת הפעם?

עאידה תומא סלימאן: הרי אתם זוכרים שלפעמים – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים עכשיו על תקציב המדינה, לא על תקציב של מפלגה שתרגישי כל הזמן שאת חייבת לתת לי תשובות.

יפעת שאשא ביטון: שאלת שאלה ואני עונה לך.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, זאת הייתה שאלה רטורית, לא ציפיתי לתשובה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נתמקד.

יפעת שאשא ביטון: באתי ממקום של לעזור.

עאידה תומא סלימאן: נו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שהתהליך הזה הוא לא דמוקרטי.

עאידה תומא סלימאן: אפילו לא נותנים לחברי הכנסת, לאנשים שצריכים להצביע על התקציב הזה, לקרוא אותו, לדעת מה הולך שם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים להצביע על סמך מה אנו ניזונים מהתקשורת או שאנחנו צריכים לעשות עבודה מדויקת ולקרוא ולנסות להבין את התקציב?

עאידה תומא סלימאן: התחלתי ואמרתי: מה הריצה הזו להביא את התקציב בחודש פברואר?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שתמיד הייתה בעיה לח"כים לחכות עד סוף השנה ולהישאר תקועים בלילה, לפעמים ממש לקראת סוף השנה, כדי להצביע על התקציב.

עאידה תומא סלימאן: למה ממהרים כל כך?

עאידה תומא סלימאן: למה ממהרים להביא את התקציב דווקא בחודש פברואר ומתעלמים מהעובדה שנשארו לנו שמונה חודשים, שאולי יתפתחו בהם דברים, שצריך לקחת אותם בחשבון לתקציב הבא.

עאידה תומא סלימאן: לא, מביאים את זה עכשיו במחטף מסיבה אחת ברורה: אולי, אולי, יש פחד שהממשלה הזאת לא תמשיך לכהן.

עאידה תומא סלימאן: מר ביבי נתניהו רוצה להכתיב את האג'נדה שלו עד 2020 אפילו אם הוא לא יהיה ראש ממשלה ואם הציבור יחליט משהו אחר.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': אמרתי שבתנאי שהוא נעדר מהמליאה, אבל הוא הפתיע את כולנו ונכנס למליאה בדקה ה-90.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: אדוני יושב-ראש הישיבה וסגן מזכיר הכנסת.

יוסף ג'בארין: )

עיסאווי פריג': היסטוריה.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: זה אזור משוחרר.

יוסף ג'בארין: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אזור משוחרר.

עיסאווי פריג': ) לא, כי ראו שלושה ערבים עומדים, אז זה – – –

שלי יחימוביץ': זה רגע היסטורי.

עיסאווי פריג': זה רגע היסטורי, בדיוק.

יוסף ג'בארין: שמחים על כך שאנחנו שולטים בדוכן ובנשיאות.

יפעת שאשא ביטון: רק בדוכן, רק בדוכן.

יוסף ג'בארין: הינה, גם יש תיעוד לרגע ההיסטורי הזה.

עיסאווי פריג': שלי קלטה את זה מהר.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יוסף.

יוסף ג'בארין: האמת היא, כבוד היושב-ראש, חשבתי ותכננתי, כמובן, לדבר על הסוגיה שאנחנו דנים בה, סוגיית התקציב, אבל עם כל הפרסומים וההדלפות עכשיו, בחצי השעה האחרונה, קשה לדבר על תקציב וחשוב לי להגיד כמה מילים בנושא ההמלצות, שיפורסמו כנראה בדקות הקרובות.

יוסף ג'בארין: אם כבר אנחנו מדברים על כך שנוכל גם לשוחח בערבית, אז נראה לי שאולי שתי המילים שעכשיו יהיו בשיח הפוליטי הן המילה "שחיתות" והמילה "שוחד".

יוסף ג'בארין: המילה "שחיתות" והמילה "שוחד".

יוסף ג'בארין: אולי אפשר להכין את הציבור להכיר גם את המילים בערבית.

יוסף ג'בארין: המילה "שחיתות" זה "פסאד", המילה "שחיתות" זה "פַסאד" והמילה "שוחד" – "רשווי".

יוסף ג'בארין: אלה שתי המילים שכנראה עכשיו יחזרו על עצמן כל הזמן באמצעי התקשורת.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה בעיקר להציג את השאלה: גם אם המצב המשפטי במדינה אינו מחייב את ראש הממשלה להגיש את התפטרותו בעקבות המלצות משטרה על הגשת כתבי אישום בסוגיות הללו, סוגיות של שחיתות, קבלת שוחד; גם אם המצב המשפטי אינו מחייב את ראש הממשלה להתפטר, השאלה העיקרית שהציבור צריך לדון בה: האם המצב הזה הוא מצב תקין?

יוסף ג'בארין: האם תקין שראש הממשלה, האזרח מספר אחת במדינה, יהיה ראש ממשלה שכנגדו קיימות המלצות של גורמי האכיפה, של רשויות אכיפת החוק, של המשטרה?

יוסף ג'בארין: קיימות המלצות להעמיד אותו לדין בנושאים מהותיים למילוי תפקידו, למילוי תפקידו הציבורי.

יוסף ג'בארין: לפחות בתיק 2000 – אם בתיק 1000 מדובר אולי יותר על קבלת מתנות משפחתיות, אולי במסגרת שאנשים יקשרו אותן למסגרת הפרטית, למרות שאנחנו יודעים גם על תמורה שהייתה במישור הציבורי, הרי לגבי תיק 2000 אנחנו מדברים על פעילות שהיא בלב תפקידו הציבורי של ראש ממשלה, הכיסוי התקשורתי שהוא יקבל כראש ממשלה.

יוסף ג'בארין: איך ראש ממשלה יכול לכהן עכשיו אולי חודשים, אם הוא ירצה לחכות להחלטה הרשמית של הפרקליטות או של היועץ המשפטי לממשלה?

יוסף ג'בארין: האם זה מצב תקין?

יוסף ג'בארין: האם זה מצב ראוי?

יוסף ג'בארין: האם אין כאן פגם משמעותי שיורד למהותו ולשורשו של השירות הציבורי?

יוסף ג'בארין: הרי השירות הציבורי אמור להיות מושתת על ניקיון כפיים, על שקיפות, על הוגנות, על שיקולים ענייניים, על שוויון.

יוסף ג'בארין: להיות משרת של הציבור ונציג הציבור זה ההפך מלהיות מושחת או לקבל שוחד, זה ההפך מלהיות נושא להמלצות המשטרה.

יוסף ג'בארין: ואם במפלגת השלטון כבר קיבלו החלטה שזה לא ישנה כלום – אגב, אם שמעתם את ראש הממשלה לאחרונה, הוא אומר: לא יהיה כלום; הוא כבר הפסיק לומר: כי לא היה כלום.

עיסאווי פריג': משפט סיכום.

יוסף ג'בארין: אני שמעתי את התגובה של ראש הממשלה, האחרונה.

יוסף ג'בארין: הוא כבר לא אומר: לא יהיה כלום כי לא היה כלום.

יוסף ג'בארין: הוא כבר הסתפק בלומר רק: לא יהיה כלום, כי הוא ידע שהיה, שהיה משהו.

עיסאווי פריג': משפט סיכום.

יוסף ג'בארין: ולכן, אם מפלגת השלטון כבר החליטה שהיא לא רוצה לוותר על מנעמי השלטון, אני מניח שאני מפנה את השאלות הרטוריות הללו, מבחינתי, לשותפים למפלגת השלטון, בעיקר למפלגת כולנו, ואני רואה לפחות נציגה אחת של המפלגה כאן.

יוסף ג'בארין: אז זה אולי חומר למחשבה להמשך הערב.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, למרות השעה המיוחדת הזאת, שעוד ידובר בה רבות, אני בוחר בכל זאת להיצמד לסדר-היום ולהתייחס לשאלת התקציב וחוק ההסדרים 2019.

איתן ברושי: זהו תקציב שאין בו בשורות ואין בו גזרות, והיתרון העיקרי שלו הוא שבלוח הזמנים הקצר שהממשלה רוצה להעביר אותו גם אין כמעט חוק הסדרים.

איתן ברושי: חוק ההסדרים הוא חוק גרוע ונדמה לי שזה גם מוסכם שככל האפשר – לסיים את התקופה הזאת; והינה, הגענו לחוק הסדרים קטן, מצומצם.

איתן ברושי: אז יש גם יתרון.

איתן ברושי: תראו, אני לא מכיר שום גורם רציני שהיה מנהל את הדיונים האלה, החשובים לתקציב המדינה, כמו הכנסת, לא בגלל שהיא ריקה עכשיו אלא משום שהדבר הראשון שארגון עושה, או מערכת – אני מקווה שהממשלה עשתה את זה, אני לא בטוח, הרי אף שר לא היה פה; הם כבר קיבלו את כל מה שהם רוצים.

איתן ברושי: זה די מוזר, איך מתנהלת הישיבה של התקציב – הייתי פעם, כמנכ"ל.

איתן ברושי: אבל השאלה הראשונה היא מהם יעדי התקציב.

איתן ברושי: הם גם לא הוצגו כאן.

איתן ברושי: מהן המטרות, מהי הגדרת המטרה של הממשלה לשנים הבאות, ש-2019 היא חלק מהן?

איתן ברושי: אין הגדרת מטרה, אין יעדים, אין גם תמונה שאליה שואפים להגיע והיא הקריטריון להישגים: האם עמדנו או לא עמדנו ביעדים שהתקציב נועד לשרת.

איתן ברושי: הרי מה מונח בהצעת ההחלטה על השולחן של הכנסת עכשיו?

איתן ברושי: ישר מתחילים לעסוק במספרים.

איתן ברושי: בתקציב.

איתן ברושי: השעון לא עובד כי אין פה שר?

עיסאווי פריג': אתה יכול לדבר ותרגיש בנוח.

איתן ברושי: לא, אז תעצרו את השעון.

יפעת שאשא ביטון: למה, ישנה פה השרה שקד.

איתן ברושי: לא ראיתי, היא מסתתרת.

יפעת שאשא ביטון: היא לא מסתתרת.

איתן ברושי: יכול להיות שבגלל ההמלצות עכשיו היא מסתתרת.

איתן ברושי: בואי, השרה.

איתן ברושי: אני חושב שבסופו של דבר, השאלה המרכזית היא לאן רוצים להגיע ולאן התקציב מביא אותנו.

איתן ברושי: הרי התקציב הוא מספרים אבל הוא ביטוי למדיניות.

איתן ברושי: האם זאת מדיניות של שר האוצר או האם זאת עמדת ממשלה ששקלה?

איתן ברושי: והאם הכנסת שותפה לעיצוב המדיניות או שהיא חותמת גומי של קואליציה שיש לה רוב, אולי לא גדול, אבל רוב?

איתן ברושי: ומה אנחנו רואים בחוברות שקיבלנו, או בתקציב במסכים?

איתן ברושי: שהאוצר – תבינו טוב, אדוני היושב-ראש – האוצר כותב גם את המילים וגם את המנגינה.

איתן ברושי: גם את המילים וגם את המנגינה.

איתן ברושי: כשאתה פותח את המלל של התקציב, אתה רואה שהאוצר כותב את המלל, שהוא חלק מהחזון והיעדים שלא הוצגו פה.

איתן ברושי: הוא כותב גם את המספרים, וזה לא סוד שהוא גם מנהל את המשרדים.

איתן ברושי: האוצר בסוף מנהל לא רק את הכנת התקציב – גם את הביצוע בפועל.

איתן ברושי: שר האוצר הזכיר אותי בדבריו ואמר שאנחנו משתפים פעולה, וזה נכון, אבל הערתי לו אחרי דבריו שהוא מנה כאן בשלב מסוים את כל חלקי האוכלוסייה: הוא אמר כפרים ערביים, ערים, נגב, גליל.

איתן ברושי: הוא פעמיים אמר יהודה ושומרון, רבבה, אבל הוא לא אמר בדבריו אפילו פעם אחת מושב או קיבוץ או מועצה אזורית – –

עיסאווי פריג': נכון.

איתן ברושי: – – או חקלאות והתיישבות.

איתן ברושי: ואני שואל: האם החקלאות וההתיישבות שייכות לתחום החברתי, שהוסיפו לו הרבה כסף, או לתחום הכלכלי, שהוא לא כל כך חשוב, עד כדי יבוא פרוע?

איתן ברושי: ורק הבוקר עסקנו בוועדת הכספים בשאלה אם הממשלה אחראית גם לתעסוקה או רק ליוקר המחיה.

איתן ברושי: אבל נדמה לי שמי שחוגג בממשלה הם היבואנים והסוחרים.

איתן ברושי: זאת ממשלה שעיקר הצמיחה שלה הוא בשירותים ועיקר הצמיחה הוא בחוץ לארץ.

איתן ברושי: התעשייה הקימה יותר מפעלים בחו"ל מאשר בארץ, לצערי אפילו התעשייה הקיבוצית.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שניים-שלושה דברים: הממשלה חייבת לחזור לאיזונים בין המרכז לפריפריה – קודם כול בבריאות.

איתן ברושי: ראש הממשלה לא היה היום בטקס בפוריה.

איתן ברושי: לפי דעתי לא רק מהסיבות האישיות, אלא משום שלא יקרה שם שום דבר, כי אומרים לבית חולים פוריה: תקים בית חולים עם תרומות, לא רק מכספי המדינה.

איתן ברושי: אני גיליתי חוק מעניין בפיזיקה: בישראל כל הנחלים זורמים לים, אבל כל הכסף – לתל אביב.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד משהו על המים בזמן הקצר: ממשלת ישראל נכשלה בניהול משק המים.

איתן ברושי: זה לא רק שאיבדנו את הקשר עם הקדוש ברוך הוא ויש לנו כנראה חמש שנות בצורת, למרות הבית היהודי והקואליציה; אנחנו לא ניהלנו, הממשלה לא ניהלה, את משק המים.

איתן ברושי: בשנים האחרונות לא ברור מי בעל הבית של משק המים.

איתן ברושי: יש כאן אי-בהירות, וכתוצאה מכך יש משבר גדול.

איתן ברושי: בתקציב המדינה אין ביטוי למיליארדים, מיליארדים, שישראל צריכה להשקיע כדי לחזור ולהיות בעלת יכולת לתת מים לתושבים – –

עיסאווי פריג': נא לסיים.

איתן ברושי: אני מסיים.

איתן ברושי: – – לחקלאות, לתעשייה ולכל הצרכים האחרים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהתקציב הזה הוא תקציב חשוב.

איתן ברושי: מעבר לכל ההתרחשויות, תקציב 2019 וחוק ההסדרים הם חלק חשוב בהבטחת עתידה של המדינה.

איתן ברושי: למרות רעשי הרקע, בואו נעסוק בדברים החשובים, כדי לעצב את העתיד.

איתן ברושי: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת ענת ברקו – חברת הכנסת ענת ברקו לא נמצאת.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה לפתוח בפנייה ליושב-ראש ועדת הפנים יואב קיש, ידידי.

איל בן ראובן: אני יודע שהתלבטת בקיום הדיון מחר עם מפכ"ל המשטרה.

איל בן ראובן: החלטתך לקיים את הדיון בעיתוי הנוכחי היא טעות חמורה.

איל בן ראובן: ניצב רוני אלשיך הוא אחד משומרי הסף המשמעותיים ביותר.

איל בן ראובן: הוא הולך לפרסם את המלצות המשטרה בדקות הקרובות.

איל בן ראובן: הוא איננו אויב, הוא עובד מדינה שעושה את עבודתו.

איל בן ראובן: ראש הממשלה, כמנהיג, כדוגמה אישית, ראוי שתחדל מהמאבק האישי מול המפכ"ל.

איל בן ראובן: אתה נלחם לא רק נגד המפכ"ל, אתה נלחם נגד הדמוקרטיה הישראלית.

איל בן ראובן: גם עכשיו אינני קובע אשם או לא.

איל בן ראובן: אני רוצה לחזק אותך, המפכ"ל, ואת אנשיך: המשיכו במימוש תפקידכם ללא משוא פנים.

איל בן ראובן: ראש ממשלה הוא ככל האדם בכל הקשור לחוקי מדינת ישראל.

איל בן ראובן: ועכשיו בקשר לתקציב, אני רוצה למקד את הערותיי לתקציב בנושא ביטחון והצלת חיים, נושאים שצועקים רק כאשר הם חובטים בנו.

איל בן ראובן: עסקנו היום בוועדת החוץ והביטחון בתוכניות העבודה של צה"ל לשנים 2018–2019.

איל בן ראובן: נראה שצה"ל נערך כראוי למצב הנפיץ שבו אנו נמצאים, הן בצפון והן בדרום.

איל בן ראובן: השבת האחרונה הזכירה לנו את האתגר של הזירה הצפונית, שלצערי הולכת ומסלימה.

איל בן ראובן: אין ספק שהעימות בזירה הצפונית עשוי להתפתח למערכה רחבה, לצערי, שהסבירות לה גבוהה בהרבה ממה שהייתה בשנים האחרונות.

איל בן ראובן: במערכה שכזו אזרחי המדינה בכלל ואזרחי הצפון בפרט יהוו מטרה עליונה מצד אויבינו.

איל בן ראובן: לצערי – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': סליחה, טעיתי בזמן, אבל את ההערה ציפיתי לשמוע מהצד השני, ולא מהצד הזה.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': טעיתי ולחצתי – – –

איל בן ראובן: אין בעיה, אני אסיים בזמן.

איל בן ראובן: לצערי, ממשלת ישראל עדיין לא השכילה להידרש לכתיבת תפיסת ביטחון לאומי ויצירת מדיניות ביטחון לאומית, זה אולי יותר חמור מסוגיות בתקציב, והתוצאה היא שהגנת אזרחי המדינה מחולקת בין גורמים שונים.

איל בן ראובן: אני קובע שהעורף האזרחי, בדגש על הצפון, איננו מוכן כראוי למערכה ולאיומים שמתהווים שם.

איל בן ראובן: אני לא אומר זאת בשביל להפחיד את אזרחי המדינה, אבל אני מעדיף לומר זאת בקול רם ועכשיו, לפני המערכה, לפני שנצעק מדוע לא אמרנו ולא עשינו.

איל בן ראובן: התקציב, כפי שהוא מוגדר בספר התקציב, מחלק משהו כמו 150, לכיוון 200 מיליון ש"ח, למיגון בכלל המדינה ולמספר רב של נושאים, נושאים חשובים – התרעות, אזעקות, צפירות וכו'.

איל בן ראובן: המיגון הפיזי שחסר בצורה דרמטית בצפון איננו נכלל בו, והסכום המדובר כרגע איננו מגרד את הצורך.

איל בן ראובן: אני מדבר על ממ"דים לכל אזרח, ערבי ויהודי, שחי בטווחים אפס עד 40 ק"מ מגבולות לבנון ורמת הגולן, שיאפשרו הגנה ראשונית והכרחית בתוך 10 עד 15 שניות מאזעקה, כמו שמדינת ישראל עשתה בעוטף עזה, והיא עשתה זאת מתוך ניסיון והבנת האיום.

עיסאווי פריג': יש צפי לסכומים הנדרשים לצורך המיגון הזה?

איל בן ראובן: אנחנו מדברים על תוכנית רב-שנתית שהולכת לכיוון ה-2.5 מיליארד שקל, אבל בתוכנית רב-שנתית.

איל בן ראובן: יש תוכנית כזאת, כבוד היושב-ראש, שנבנתה בצורה מאוד יפה על ידי מנכ"לי משרד ראש הממשלה, על ידי רח"ל ועל ידי פיקוד העורף.

איל בן ראובן: הם עשו עבודה יוצאת מהכלל, רק אף אחד לא נוגע בעבודה הזאת.

איל בן ראובן: לכן, ראוי שמדינת ישראל תתנפל על נושא הצפון, ולכל מי שאין לו ממ"ד – תאפשר לו המדינה, באמצעות מענק על פי התוכנית שדיברתי עליה, לקיים ולבנות ולעשות את הדבר הזה.

איל בן ראובן: לאור הגדרת מערכת הביטחון את סבירות המערכה, אני חושב שמתחייבת התייחסות כרגע לנושא ב-mode של חירום.

איל בן ראובן: נדרשת תוכנית, כמו שאמרתי, רב-שנתית, שצריכה להתחיל כבר ב-2018, והולכת לכיוון של כחצי מיליארד שקל בשנה לצורך סגירת הפערים ההכרחיים ולמניעת כמות נפגעים אזרחית גדולה במערכה הבאה, חס וחלילה.

איל בן ראובן: נושא נוסף, ובקצרה, הוא בטיחות בעבודה בכלל ובבנייה בפרט.

איל בן ראובן: התקציב הנוכחי איננו נותן מענה לעצירת מכת ההרוגים והפצועים היומיומית שמתרחשת בענף הבנייה.

איל בן ראובן: אני רק אציין לדוגמה את יחידת החקירות המשטרתית שסוכמה, בשיתוף מינהל הבטיחות, לביצוע ב-2019, כך אמר לי השר לביטחון פנים בשאילתה לפני שבועיים.

איל בן ראובן: אני מדבר על 10 מיליון שקל, אבל בתקציב הנוכחי זה לא מופיע, איננו בנמצא, וזה מול 4.7 מיליארד שקל בשנה שמשקיעה המדינה בפיצויים למשפחות הנפגעים.

איל בן ראובן: אתה מבין את האבסורד, כבוד היושב-ראש?

איל בן ראובן: זה חיי אדם.

עיסאווי פריג': אלה דברים שצריך לתת עליהם את הדעת במהלך כל הדיונים על התקציב.

איל בן ראובן: ממש, ממש, ממש.

איל בן ראובן: מדובר פה על חיי אדם.

עיסאווי פריג': כן, דברי סיכום.

איל בן ראובן: לסיכום אומר שהתקציב המובא כאן הוא חסר בסדר עדיפויות לנושאים שצועקים רק כשהם קורים.

איל בן ראובן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת לאה פדידה.

עיסאווי פריג': אחריה – חברת הכנסת מיכל בירן.

לאה פדידה: אבל השעון כבר רץ.

לאה פדידה: אני עוד לא הגעתי, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': אנחנו נאפס את זה.

עיסאווי פריג': איפסנו.

עיסאווי פריג': בבקשה.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש וכנסת נכבדה, תקציב זה מדיניות, והייתי מצפה שאחרי כל כך הרבה חודשים שמדברים פה על מחדלים כל כך רבים וכל כך קשים היום, בנאום של השר כחלון, נראה חזון, נראה מדיניות, נראה תקציב שמביא בשורה, שאומר לכל ילד וילדה: יש לכם הזדמנות שווה; לא משנה איפה נולדתם, לא משנה איפה אתם גרים, אנחנו מחלקים בתקציב הזה מענה לכם ונותנים הזדמנות שווה.

לאה פדידה: אבל לא ראינו.

לאה פדידה: לא ראינו כסף נוסף לפריפריה אלא ראינו שיורדים 100 מיליון מהפריפריה; תוכנית הבריאות בצפון – שהיא כישלון אחד גדול – לא ראינו שזה נכנס, התקציב הזה, שזה מגיע ואנחנו נותנים מענה לתקציב של הבריאות בצפון; לא ראינו שהממשלה הזאת עומדת בהבטחה שלה לגבי יום לימודים ארוך, אלא יש דחייה של יום לימודים ארוך.

לאה פדידה: ובעצם, כשמסתכלים על התקציב, זה לא רק סעיפים תקציביים אלא מסתתרים שם גם כל מיני חוקים וגזרות בין השורות, וצריך לקרוא אותם היטב ולראות.

לאה פדידה: וגם, עוד יותר מוזר: נגישות מוסדות ממשלה – זה נדחה פעם נוספת.

לאה פדידה: הרי זה לא הגיוני.

לאה פדידה: כשאני ישבתי וניהלתי מקום ציבורי הממשלה חוקקה שאני חייבת להנגיש את המקום, ועשרות אלפי שקלים הוצאנו כדי להנגיש לכל בעלי המוגבלויות, אבל בתקציב הזה אנחנו אומרים לכל בעלי המוגבלות: למוסד ממשלתי אתם לא תוכלו להיכנס ואין הנגשה.

לאה פדידה: התקציב הזה לא מגיש בשורה.

לאה פדידה: יש דבר אחד שהאמנתי לשר כחלון, ואכן מופיע בתקציב: בהרבה תשדירי שירות הוא סיפר שאימא שלו, היה לה קשה מאוד עם מבחני ההכנסה ועם מבחני הסעד, ואכן, זה תוקן, ועל זה צריך לברך.

לאה פדידה: אבל אם עסקינן בסעד, אז בואו נראה מה מסתתר ברפורמת הסעד שנכנסה פנימה.

לאה פדידה: רפורמה כזאת גדולה, שמונה כל כך הרבה סעיפים – האם לא היה ראוי שתזכה לדיון בוועדה ותצא מחוק ההסדרים?

לאה פדידה: האם לא היה מגיע למעל מיליון אזרחים ותיקים – שהם ההון שבנה את המדינה הזאת, שהם האנשים שכולנו חייבים להם, שגם אני וגם אתם בבית נגיע לשם ונרצה לדעת שמישהו דואג לנו, שאנחנו חלק מהחברה – רפורמה כזאת, 49 חברי כנסת חתמו על מכתב שיזמתי והגישו אותו גם לשר כחלון וגם ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, ולא קיבלנו מענה.

לאה פדידה: מעניין מה כן קיבל מענה, מה כן יצא מחוק ההסדרים: לא טובת העם – רק פוליטיקה, שאני אפילו לא מצליחה להבין אותה, ויש לי קילומטרז' בשדה הפוליטי הזה.

לאה פדידה: ולכן אני באה ואומרת: תסתכלו מה קורה ברפורמת הסיעוד.

לאה פדידה: אחד הדברים – באים ואומרים: לא תקבלו יותר שירותים בעין אלא ברירת המחדל היא שירותים בכסף.

לאה פדידה: קיימנו דיון, ויושבת נציגת האוצר ואני שואלת אותה למה זה טוב.

לאה פדידה: היא מתנדנדת באי-נוחות בכיסא, ואז היא מביטה בעיניי ואומרת:

לאה פדידה: אם יש לאיש סיעודי 14 שעות סיעוד – עשר שעות יקבל וארבע שעות יקבל כסף, שיעשה מה שהוא רוצה.

לאה פדידה: אני שואלת, אומרת לה: רגע, האדם הזה זקוק ל-14 שעות סיעוד.

לאה פדידה: מה זאת אומרת בארבע השעות הנוספות הוא יעשה מה שהוא רוצה?

לאה פדידה: המשפחה שלו, היא אומרת, תעשה מה שהוא רוצה, כי אולי הוא לא בר-החלטה.

לאה פדידה: ואני שואלת: אנחנו סמוכים ובטוחים שהכסף יגיע לשעות סיעוד?

לאה פדידה: מה נגיד לאותו קשיש: המשפחה שלך החליטה לעשות לך יום הולדת במקום לקנות לך מוצרי ספיגה?

לאה פדידה: המשפחה שלך החליטה לקחת אותך לטיול במקום ארבע שעות סיעוד שבהן אותו מטפל או מטפלת נותנים לך להתקלח, מוציאים אותך, מרימים אותך, מחליפים לך, מאווררים אותך?

לאה פדידה: לצערנו הרב, יש לנו אנשים כאלה שהם לא בני-החלטה.

לאה פדידה: אז מה ביקשנו, אני וכל 49 חברי הכנסת – ותודה – שהצטרפו?

לאה פדידה: תוציאו את זה מחוק ההסדרים, תנהלו דבר שקוף.

לאה פדידה: בואו נגיע לוועדה.

לאה פדידה: בואו לא נפקיר את האזרחים הקשישים, את האזרחים הוותיקים.

לאה פדידה: בואו נצדיע להם.

לאה פדידה: יש ברפורמה גם דברים טובים.

לאה פדידה: בואו נפתח את זה ונקיים דיון אמיתי.

לאה פדידה: איילת שקד, השרה, סתיו – בואו לא ניתן להם לקחת את הכסף הזה – – –

עיסאווי פריג': השרה שקד ברגע היסטורי.

לאה פדידה: אני כבר מסיימת.

לאה פדידה: בואו לא ניתן לקשישים להתבלבל ולהשתגע; ניתן להם את מה שמגיע להם.

לאה פדידה: אני עדיין קוראת, גם לשר כחלון וגם ליולי אדלשטיין: תוציאו את רפורמת הסיעוד לוועדה.

לאה פדידה: בואו נדון על זה ובואו ניתן לכל אזרח ותיק ואזרחית ותיקה את מה שמגיע להם, מה שמצופה מאיתנו, כחברי כנסת, לעשות.

לאה פדידה: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

עיסאווי פריג': אני קורא לחברת הכנסת מיכל בירן.

עיסאווי פריג': השרה שקד, יש דרישה שתהיי שותפה לדיון.

עיסאווי פריג': אומנם אנחנו חיים רגע היסטורי, אבל גם הדיון כאן הוא היסטורי.

איילת שקד: אני מקשיבה לראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אני מבין את הרגע ההיסטורי והמאתגר שכולם קשובים אליו.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת בירן.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יש רגעים כאלה שכולם שואלים אותך איפה היית: איפה היית ברצח רבין; איפה היית בפיגוע במגדלי התאומים.

מיכל בירן: אנחנו, כמו שאמרת, נמצאים עכשיו ממש ברגע כזה, ונפלה בחלקי זכות גדולה לעמוד דווקא על הדוכן הזה ברגע כזה.

מיכל בירן: אי-אפשר בלי כמה מילים על מה שקורה ממש עכשיו.

מיכל בירן: המשטרה הודיעה הערב, יום ג', לראש הממשלה בנימין נתניהו כי היא ממליצה להעמידו לדין בעבירת שוחד בשני תיקי החקירה שבהם הוא מעורב: תיק 1000 – פרשת המתנות, ותיק 2000 – שיחות נתניהו–מוזס.

מיכל בירן: החומרים יועברו לבחינת פרקליטות המדינה.

מיכל בירן: כמו כן, המשטרה ממליצה להעמיד לדין את נוני מוזס ואת איש העסקים ארנון מילצ'ן בגין עבירת שוחד.

מיכל בירן: באשר לתיק 1000, המשטרה הודיעה כי מדובר בתיק מתן ותמורה ועניינו טובין שקיבלו ראש הממשלה נתניהו ובני ביתו מתוך ציפייה לקבל תמורה.

מיכל בירן: ההטבות, כך מסרו במשטרה, ניתנו במשך כעשור והגיעו לסכום של כמיליון שקלים – 750,000 מתוכם ניתנו מאיש העסקים ארנון מילצ'ן וכ-250,000 שקלים – מג'יימס פאקר.

מיכל בירן: בין המתנות שקיבל נתניהו ניתן למנות סיגרים, שמפניות, תכשיטים ועוד.

מיכל בירן: פאקר, כך הבהירו במשטרה, הצטרף למתן המתנות לאחר שמילצ'ן כבר לא עמד בכך.

מיכל בירן: בין היתר אמרו במשטרה כי חבר הכנסת יאיר לפיד שימש כעד מפתח בתיק 1000.

מיכל בירן: באמת שאין מילים.

מיכל בירן: אין מילים ברגע כזה.

מיכל בירן: ואני פונה אל נתניהו, שלמרות שלא בחרתי בו מעולם הוא גם ראש ממשלה שלי: אתה קוסם, ואין עוררין על כך, אבל הגעת לרגע שאי-אפשר יותר לשלוף שפנים מהכובע.

מיכל בירן: ככה לא נראה "כלום", ככה נראה שוחד.

מיכל בירן: הגעת למצב שכולם מתביישים בך.

מיכל בירן: החמוצים – זה ברור, אבל היום מתביישים בך גם בוחרי הליכוד, גם חברי מפלגת הליכוד, גם הח"כים במפלגה שלך.

מיכל בירן: מכל מה ששמעתי וקראתי במהלך השנים, אין לי ספק שהיום גם אבא שלך היה מתבייש בך, וגם אחיך, זיכרונו לברכה.

מיכל בירן: הסוף כבר ידוע מראש.

מיכל בירן: אני מבקשת ממך רק דבר אחד: אל תעלה את החלום הציוני לעולה כקורבן לפולחן האישיות שלך.

מיכל בירן: חלאס, הגיע הזמן להתפטר.

עיסאווי פריג': קצר ולעניין.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת האחת והיחידה, שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': איזה מחמאות אני מקבלת.

עיסאווי פריג': זה על בסיס אישי, מה לעשות.

עיסאווי פריג': בבקשה, תחיי את הרגע.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה יום שחור למדינה ולשלטון החוק.

שלי יחימוביץ': טוב שביום השחור הזה אנחנו יכולים להתנחם בחוסנן ובאומץ ליבן של מערכות שלטון החוק, שחרף איומים, הפחדות והכפשות המשיכו לעשות את עבודתן באומץ לב, בלא מורא ובלא משוא פנים.

שלי יחימוביץ': עבירת השוחד היא מהעבירות החמורות ביותר בספר החוקים, וככל שמי שמבצע אותה הוא בכיר יותר ורם דרג יותר, כך היא משחיתה יותר.

שלי יחימוביץ': וכשמי שמבצע אותה הוא ראש ממשלת מדינת ישראל, השחיתות שלו מטילה צל כבד על מדינת ישראל כולה.

שלי יחימוביץ': מעשיו הם מושחתים, משחיתים, מכוערים.

שלי יחימוביץ': ההתמודדות שלו עם מצבו היא אגוצנטרית, היא אלימה.

שלי יחימוביץ': הוא לא נרתע מלחרב ולהרוס את כל מוסדות שלטון החוק ואת כל מה שסביבו, העיקר שישרוד.

שלי יחימוביץ': מוטב שיזכור ביום הזה איך תבע מאולמרט – ובצדק – במצב קל יותר מבחינת מהלכי החקירה, להתפטר לאלתר, שכן אותו נתניהו, אותו אדם שהמשטרה ממליצה להעמיד אותו עכשיו לדין בעבירות חמורות ביותר – אמר אותו נתניהו: ראש ממשלה השקוע עד צוואר בחקירות לא יכול לנהל ולהנהיג את המדינה, כיוון שהוא לא יוכל להיות בקונפליקט התמידי שבין טובתו האישית והפוליטית ובין טובת המדינה.

שלי יחימוביץ': וכאן אנחנו כבר יודעים מה הוא בוחר בקונפליקט הזה: את טובתו האישית בלבד; ולא אכפת לו להוריד איתו ביגון שאולה את מדינת ישראל כולה.

שלי יחימוביץ': ועכשיו הוא מודיע, בחוצפה ובעזות מצח, שהוא ימשיך להנהיג את מדינת ישראל כאילו לא קרה דבר, כאילו לא אדם מושחת ומשחית עומד בראש המערכת.

שלי יחימוביץ': אם נותר בך שמץ של אהבה למדינה ושמץ של אחריות, התפטר עוד הערב.

שלי יחימוביץ': ואני קוראת לשותפים של ראש הממשלה: לא תוכלו לרחוץ בניקיון כפיכם.

שלי יחימוביץ': אם אתם לא תאמרו לו לאלתר שהוא חייב לפנות את כיסאו הערב, אתם שותפים מלאים להשחתה.

שלי יחימוביץ': מגיעה למדינת ישראל הנהגה שהיא ישרת לב וישרת כפיים ונקיית כפיים והיא לא עבריינית.

שלי יחימוביץ': את המינימום הזה מגיע לנו; על כל היתר נדבר אחר כך.

שלי יחימוביץ': לא ייתכן שמי שהמשטרה מגישה נגדו המלצה על כתב אישום חמור ביותר ימשיך לעסוק בענייני חיינו כאן – ענייני ביטחון, חברה, ענייניו של הפרט, ענייני מדינה – כאילו לא קרה דבר.

שלי יחימוביץ': קרה דבר.

שלי יחימוביץ': קרה דבר חמור, קשה, נורא, והוא מאפיל על כולנו.

שלי יחימוביץ': ביבי, לך הביתה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עיסאווי פריג': אם לא – חברת הכנסת רחל עזריה.

עיסאווי פריג': אני רואה שחברי הכנסת מהקואליציה לא נמצאים.

עיסאווי פריג': טוב, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, תפדל.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עכשיו בחדשות שומעים, כל העולם סביב הטלוויזיה.

ג'מעה אזברגה: אני מצטרף לקריאה של שלי יחימוביץ שראש ממשלתנו צריך לרדת וללכת אחרי ההמלצות הערב.

ג'מעה אזברגה: זה דבר ממש לא משמח.

ג'מעה אזברגה: ואני חושב שהעיתוי של בחירת התקציב באישון לילה, אולי זה בא על מנת לכסות על ההודעות של המשטרה.

ג'מעה אזברגה: אבל כנראה זה לא יעזור.

ג'מעה אזברגה: גם על זה אנחנו נעבוד.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אחרי שבעצם הסתכלתי, ככה בחפיף, על מה שנקרא התקציב, ולקחתי חלק אחד – קודם כול, התקציב הזה הוא לא תקציב שנבנה לפריפריה בכלל.

ג'מעה אזברגה: הוא תקציב שמקדש את העשירים, שהופכים להיות יותר עשירים, והעניים הופכים להיות יותר עניים.

ג'מעה אזברגה: אז התקציב הזה בכלל לא הביא את הפריפריה בחשבון – לא צפון ולא דרום.

ג'מעה אזברגה: התקציב הזה הוא תקציב גרוע לעסקים הקטנים והוא תקציב טוב לעסקים הגדולים ולעשירים.

ג'מעה אזברגה: ועצם העובדה הוא שהתקציב הזה לא לקח אפילו כלום לפיתוח העסקים הקטנים בתוך היישובים, במיוחד היישובים הערביים.

ג'מעה אזברגה: ומתפאר אדוני שר האוצר על זה שיש גם תקציב ב-922, המקודש הזה, המהולל, שהוא גדול גדול בנפח, אבל הוא כזה קטן בפועל – תקציבים שכתובים על הניירות ורשומים בתוך המערכת, לא מעבר לזה.

ג'מעה אזברגה: התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לא לקח את העניין של הפיתוח החקלאי.

ג'מעה אזברגה: הדבר החקלאי היחידי שיש בו, במיוחד במיוחד בדרום, היה תקציב הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב, שהוא תקציב של שר החקלאות, שהיה בשנה שעברה 65.

ג'מעה אזברגה: 812 מיליון והשנה ירד ל-61.319 מיליון.

ג'מעה אזברגה: הרוב המכריע של התקציב הזה הולך במשרד החקלאות למענקים לחקלאים היהודים, להתנחלויות ולכל מיני עמותות ששייכות בצורה זו או אחרת לעניין של משרד החקלאות.

ג'מעה אזברגה: ואם יש משהו טוב בתקציב הזה שעשה שר החקלאות זה שהוא הגביר את האכיפה על חשבון התקציב שאמור, זאת אומרת, לפתח את העסק החקלאי במגזר – הלך לכיוון אכיפה, הריסות בתים עוד יותר; ולכיוון עוד דבר: נטיעת עצים ונישול קרקעות בכפרים הערביים הבדואיים בנגב.

ג'מעה אזברגה: התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, לא עסק בפיתוח של הכניסות והכבישים ליישובים הערביים.

ג'מעה אזברגה: בשגב שלום – כמה אנשים נהרגו עד שהציבו רמזור שעלותו 60,000 שקל?

ג'מעה אזברגה: ואנחנו מבקשים שתהיה כניסה ויציאה בטוחה לפי הקריטריונים של 2018, ולא כמו שכבר עבר מהעולם – העניין של הרמזור; כיכרות וכניסה מסודרת.

ג'מעה אזברגה: חלוקת התקציבים בתקציב הזה לא רק שהיא לא צודקת – היא מגוחכת, אדוני היושב-ראש.

ג'מעה אזברגה: ארנונה – למשל, בגבייה של הארנונה אנחנו משלמים ארנונה רגילה, אבל הגבייה מהמוסדות הציבוריים והממשלתיים, הגבייה לכפרים שלנו לא קיימת בכלל בתקציב הזה.

ג'מעה אזברגה: קרן החלוקה של הארנונה למוסדות – אפס, אדוני היושב-ראש.

ג'מעה אזברגה: ההפך, אנחנו לפעמים משלמים.

ג'מעה אזברגה: כל הכפרים הערביים בנגב, מהתקציבים של הארנונה הממשלתית והמוסדות הממשלתיים מקבלים 0.2%, זאת אומרת פחות מ-1%, אדוני היושב-ראש.

ג'מעה אזברגה: התקציב הזה הוא תקציב גרוע והוא גורר אותנו למצב עוד יותר גרוע, ואני הולך להצביע נגד התקציב הזה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

עיסאווי פריג': אני קורא לחברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: – – –

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אמרתי את זה בצורה נכונה, נכון?

עיסאווי פריג': כמו שאת מדברת ערבית.

עיסאווי פריג': )

קסניה סבטלובה: (אומרת בערבית: אני קצת יותר טובה.

קסניה סבטלובה: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: יותר טובה.

עיסאווי פריג': )

קסניה סבטלובה: (אומרת בערבית: יותר טוב ממה שאתה מדבר רוסית.

קסניה סבטלובה: )

עיסאווי פריג': בטוח.

עיסאווי פריג': תפדלי, חברת הכנסת.

קסניה סבטלובה: שוכרן, יא עיסאווי.

קסניה סבטלובה: אז חברים יקרים, כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, התקציב של שנת 2019 ייזכר, ייזכר לדורי-דורות, אבל לא ייזכר בגלל המעלות שלו; לא ייזכר בגלל הדברים הטובים שיש בו; לא ייזכר בגלל שזה תקציב שבאמת מסייע לאזרחי מדינת ישראל לצאת מהמצוקה, לחיות בכבוד, לאנשים מבוגרים, ללמוד טוב יותר, לילדים בבתי ספר, לבנות עוד בתי ספר ולבנות עוד בתי חולים, להשלים את מה שצריך להשלים לנכים, לקשישים, לנזקקים.

קסניה סבטלובה: כל הדברים האלה אינם.

קסניה סבטלובה: זה תקציב אפור לחלוטין.

קסניה סבטלובה: זה תקציב שאין בו בשורה אמיתית.

קסניה סבטלובה: זה תקציב משעמם.

קסניה סבטלובה: זה תקציב שלא באמת משנה במאומה את מצבם של אזרחי מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אבל למה אנחנו בכל זאת נזכור את התקציב הזה?

קסניה סבטלובה: כי זה, רבותיי וגבירותיי, זה התקציב האחרון שאותו מעביר בנימין נתניהו כראש ממשלה, לא רק בממשלה הזאת אלא בכלל בעתיד.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שככה נראה מנהיג שמסיים את דרכו ההיסטורית: המנהיג שנראה היום, רק עכשיו, לפני דקות מעטות, ונאם על כך שאין ממש בהמלצות, על כך שהוא מפקפק בכל מילה מהמילים שהתפרסמו על ידי המשטרה, בכל המלצה שהתפרסמה על ידי המשטרה היום, אחרי חקירה מדוקדקת שלוותה על ידי היועץ המשפטי – כן, אותו יועץ ממשלה שבו בחר נתניהו עצמו.

קסניה סבטלובה: אותו מנהיג, שקם ואומר: מותר לקחת מתנות, אין שום בעיה בזה; מותר לקחת גם מאות אלפי דולרים; מיליונים?

קסניה סבטלובה: כן, מותר, מה הבעיה עם מיליונים?

קסניה סבטלובה: כולם לוקחים.

קסניה סבטלובה: אה, לא כולם?

קסניה סבטלובה: זה רק אני?

קסניה סבטלובה: זה בעצם רק אני, בנימין נתניהו?

קסניה סבטלובה: טוב, אז לי מותר.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי אני מיוחד.

קסניה סבטלובה: כי אני מוביל את המדינה שלנו כבר הרבה שנים.

קסניה סבטלובה: כולם התרגלו אליי, ואני אמשיך לעשות את מה שאני עושה.

קסניה סבטלובה: אז לא.

קסניה סבטלובה: זהו, שלא.

קסניה סבטלובה: אתה לא תמשיך לעשות את זה.

קסניה סבטלובה: יש גם תוקף מוסרי ותוקף ציבורי להמלצות של המשטרה, וכן, זה מתקשר ישירות לנושא שאנחנו עוסקים בו הערב – תקציב המדינה.

קסניה סבטלובה: מדוע בלהיטות כזאת מנסים שר האוצר משה כחלון וראש הממשלה בנימין נתניהו לקדם את תקציב המדינה דווקא עכשיו, בחודש פברואר?

קסניה סבטלובה: אז מה שאנחנו רק בתחילת שנת 2018?

קסניה סבטלובה: אז מה שאנחנו אין לנו מושג בינתיים מה מצפה לנו בשנת 2019?

קסניה סבטלובה: זה לא רלוונטי בכלל, כי מה שרלוונטי לבנימין נתניהו – וזה נשקף מכל מילה שהוא אמר עכשיו כאשר נאם בפני התקשורת ברהיטות רבה, בצורה שככה אופיינית לו מאוד; כן, הוא יודע לבחור את המילים טוב-טוב – מה שמעניין אותו זה השרידות הפוליטית שלו בלבד.

קסניה סבטלובה: לא טובתה של מדינת ישראל, לא טובתם של אזרחי מדינת ישראל, לא טובתם של הקשישים, לא טובתם של העולים, לא טובתם של אזרחי המדינה הערבים, לא טובתם של הילדים – לא.

קסניה סבטלובה: לא טובתם של כל אלה מעניינת אותו.

קסניה סבטלובה: מעניין אותו דבר אחד: להישאר בשלטון בכל הזדמנות, בכל אפשרות.

קסניה סבטלובה: לעשות כל דבר: אם צריך לתקוף את המפכ"ל – נתקוף את המפכ"ל; אם צריך לצאת נגד מערכת החוק ונגד מערכת המשפט – נעשה גם את זה; אם צריך להיכנס בתקשורת – טוב, מה התקשורת, כבר דרסו אותה כל כך הרבה פעמים, אני לא יודעת מה נשאר שם בכלל; אם צריך להיכנס באותם אנשים שהם הכי קרובים אליו עצמו, לבנימין נתניהו, ולעשות מהם אנשי שמאל קיצוני – והרי אין לנו שמאל, יש רק שמאל קיצוני.

קסניה סבטלובה: אין לנו עוד משהו.

קסניה סבטלובה: אין לנו ימין קיצוני, אבל שמאל קיצוני יש, זה כולם.

קסניה סבטלובה: כל מי שנגד בנימין נתניהו זה שמאל קיצוני.

קסניה סבטלובה: את זה צריך להבין היטב.

קסניה סבטלובה: אז ככה נראה גם תקציב 2019 – תקציב שככה, שרבטו אותו, סרטטו אותו, ארזו והגישו: הינה, תתמודדו, זה מה יש.

קסניה סבטלובה: תיקחו את זה, עדיף.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי זה מכירת חיסול, זה למה.

קסניה סבטלובה: ואנחנו נמצאים במצב הזה, לצערנו הרב, כי כן, ראש הממשלה בנימין נתניהו נמצא כבר הרבה מאוד זמן בשלטון.

קסניה סבטלובה: יותר מדי זמן בשלטון.

קסניה סבטלובה: הוא שחוקק את החוקים האלה.

קסניה סבטלובה: תסתכלו איך נראו השנים האחרונות כאן בכנסת.

קסניה סבטלובה: אני כמעט שלוש שנים מסיימת פה, ולא היה יום אחד שלא עסקנו בחוק הצרפתי, בחוק ההמלצות, התקפות נגד שר כזה, התקפות נגד מפכ"ל כזה.

קסניה סבטלובה: כן, אלה היו החיים שלנו.

קסניה סבטלובה: במקום לעסוק במצוקות היומיומיות של אזרחי מדינת ישראל הכול היה סביב נתניהו וסביב החוקים ההזויים שהוא ניסה לקדם.

קסניה סבטלובה: לא את כולם הוא הצליח, לא, אבל אני יודעת ואני משוכנעת במאה אחוז – נכון, אומרים היום שאין תוקף משפטי להמלצות המשטרה.

קסניה סבטלובה: כן, אין תוקף משפטי, כולם יכולים להגיד את זה, אבל יש תוקף מוסרי, יש תוקף ציבורי, יש תוקף אתי.

קסניה סבטלובה: המילים האלה נשמטו מהזיכרון הקולקטיבי של מדינת ישראל – ככה זה נראה לפעמים.

קסניה סבטלובה: המילים האלה נשמטו מהממשלה הזאת; הממשלה הזאת כבר לא משתמשת במילים האלה.

קסניה סבטלובה: מה זה אתיקה?

קסניה סבטלובה: מה זה מוסר?

קסניה סבטלובה: מה זה ציבוריות?

קסניה סבטלובה: מה זה ממלכתיות?

קסניה סבטלובה: ממלכתיות זה לא רק לדבר יפה-יפה גבוהה-גבוהה; זה לא רק לתת נאומים באנגלית ולדבר אל מנהיגי העולם ולטייל איתם ליד שפת הים, ולקחת אותם למפעלי ההייטק המדהימים – שדרך אגב, נתניהו, אין דבר בינו לבין ההצלחה של אותם הייטקיסטים צעירים, והם אלה שמצליחים בזכות עצמם, בזכות השכל שיש להם, בזכות המרץ שיש להם.

עיסאווי פריג': מילת סיכום.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת.

קסניה סבטלובה: אני אומר במשפט אחרון: אז התקציב של 2019 הוא התקציב האחרון שמעביר או מנסה להעביר ראש הממשלה בנימין נתניהו.

קסניה סבטלובה: כך נראה מנהיג בסוף דרכו.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת רחל עזריה – לא נמצאת; חברת הכנסת מירב בן ארי – גם היא לא נמצאת.

עיסאווי פריג': יש לנו את חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה.

עיסאווי פריג': מזמן לא היה לנו נציג של הקואליציה על הפודיום.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נגוסה, יש לך חמש דקות.

מיכל בירן: מה אתה חושב על ההמלצות, חבר הכנסת נגוסה, אם אתה כבר פה?

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שהאופוזיציה – אתם יותר מדי ממהרים.

אברהם נגוסה: ראש הממשלה נבחר בצורה דמוקרטית, מנהיג ממשלה לגיטימית, ויש לו את זכות החפות.

אברהם נגוסה: עד שיוכח הדבר בבית המשפט הוא ימשיך להנהיג את מדינת ישראל עוד הרבה שנים, לכן, אל תמהרו לתפור חליפות.

אברהם נגוסה: אני חושב שאני קורא לראש הממשלה להמשיך להנהיג את מדינת ישראל, לחזק את מדינת ישראל, כמו שאתה עושה בכל העולם, בתחום הכלכלי, בתחום המדיני, הביטחוני.

אברהם נגוסה: זה חשוב למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: עכשיו בקשר לתקציב.

אברהם נגוסה: בשנים 2015 ו-2016 ממשלת ישראל החליטה פה אחד להעלות את שארית יהודי אתיופיה ארצה.

אברהם נגוסה: בהתאם להחלטות שהתקבלו בשנת 2017 עלו 1,300 לישראל משארית יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: בהחלטת הממשלה מיום 11 באוגוסט 2016 כתוב באופן מפורש כי בדיוני התקציב לשנת 2019 יתקיים דיון בנושא המשך עליית שארית יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: למרות זאת, בתקציב הנוכחי לא נכלל המשך ביצוע החלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: לכן, אני קורא לממשלה לפעול לאלתר כדי לכלול בתקציב הזה את ביצוע החלטות הממשלה להעלות את שארית יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: לא ייתכן שהורים מופרדים מילדיהם, בנות ובנים – מהוריהם, וכך גם אחים ואחיות.

אברהם נגוסה: ראש מינהל האוכלוסין פרופ' שלמה מור-יוסף דיווח בוועדת הביקורת אתמול כי מתוך 7,691 שממתינים לעלייה, 788 הם הורים לילדים שכבר נמצאים בישראל; 2,191 הם ילדים שהוריהם בישראל; 2,436 הם אחים ואחיות למי שכבר בישראל.

אברהם נגוסה: מכאן שליותר מ-80% הממתינים יש קרובי משפחה בדרגה ראשונה בישראל.

אברהם נגוסה: למרות שרבים מהילדים והאחים של הממתינים משרתים בצבא ההגנה לישראל ושותפים פעילים בחברה, מתעלם התקציב לשנת 2019 לחלוטין מביצוע החלטות הממשלה שנועדו לתקן את העוול שנגרם לאוכלוסייה זו ועדיין נמשך.

אברהם נגוסה: יש להביא סוף-סוף, במסגרת התקציב, את הצדק המיוחל למשפחות הקרועות בין אתיופיה לישראל על מנת שיתאחדו במדינת ישראל, בביתם הלאומי.

אברהם נגוסה: תודה.

עיסאווי פריג': אתה מצביע בעד התקציב או נגד התקציב?

אברהם נגוסה: אני אשקול אחר כך.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת נגוסה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

עיסאווי פריג': אם לא – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת חנין זועבי, תפדלי, איווא.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: – – – עזה.

עיסאווי פריג': )

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, (אומרת בערבית: מובן שיש מקום לעזה עכשיו.

חנין זועבי: ) חברות וחברי הכנסת, אנחנו, אולי לא יימאס לנו לחזור על אותו משפט, אותו רעיון, עוד פעם ועוד פעם:

חנין זועבי: אם מעמידים כבר את ראש הממשלה לדין אז להעמיד אותו על הפשעים הנוראיים ולא על הפשעים הקטנים.

חנין זועבי: הפשעים החמורים זה – – –

יואל חסון: אה, שוחד זה פשע קטן?

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: אם אתה – – –

יואל חסון: אני מבין באיזה עולם מוסרי את חיה, למה אין לי ציפיות ממך בכלל.

חנין זועבי: אז אני אומרת, כן, אם אתה משווה אותו – – –

יואל חסון: באיזה עולם מוסרי את חיה.

יואל חסון: אל תטיפי לנו על מוסר.

חנין זועבי: אני אטיף לך ועוד איך.

חנין זועבי: אם אתה מדבר על להפציץ – – –

יואל חסון: מי שידיה נוטפות דם, נוטפות דם, לא תטיף לנו מה מוסרי ומה לא.

חנין זועבי: אני אטיף לך.

חנין זועבי: כאשר אתה מפציץ ומצדיק הפצצה של עזה – –

נורית קורן: – – –

חנין זועבי: – – אתה מפציץ ואתה גורם לרצח של 500 תינוקות, נוער וילדים בעזה – –

יואל חסון: את מתחבקת עם טרוריסטים.

יואל חסון: את מתחבקת עם טרוריסטים.

יואל חסון: מי את בכלל?

חנין זועבי: – – אלה הפשעים האמיתיים.

חנין זועבי: אני ועוד איך אטיף לך מוסר.

חנין זועבי: אני ועוד איך אטיף לכל אחד שמצדיק רצח עם.

נורית קורן: איך את משווה – – –

יואל חסון: תראי את הידיים שלך – הן נוזלות דם.

יואל חסון: את חיבקת טרוריסטים.

חנין זועבי: אתה לא מתבייש?

חנין זועבי: אנחנו מדברים – – –

יואל חסון: את לוחצת יד לטרוריסטים.

יואל חסון: את נותנת לגיטימציה לטרוריסטים.

חנין זועבי: אני מדברת על רצח 500 תינוקות בעזה – –

יואל חסון: יש כתמים של דם על הדוכן.

חנין זועבי: – – ואתה אומר לי: אל תטיפי מוסר?

יואל חסון: יש כתמים של דם על הדוכן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת זועבי.

יואל חסון: מטיפה לנו על מוסר.

חנין זועבי: על זה מעמידים – בנימין נתניהו ועוד המון חברי כנסת מאלה שיושבים פה, צריך להעמיד אותם מול בית הדין הבין-לאומי בהאג.

חנין זועבי: עכשיו בקשר לתקציב.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים לדבר, אדוני היושב-ראש, על פערים כלכליים בתוך החברה בישראל – – –

נורית קורן: את עוד מקבלת משכורת מהכנסת בשביל להגיד כאלה דברים נגד מדינת ישראל.

נורית קורן: זה לא יאומן.

עיסאווי פריג': היא לא דיברה נגד מדינת ישראל, היא דיברה על ח"כים, וזו דעתה.

חנין זועבי: אבל זו מדיניות של מדינה.

חנין זועבי: זו המדיניות של המדינה העברית הזאת.

עיסאווי פריג': מדיניות, מדיניות.

נורית קורן: זה פשוט לא יאומן.

נורית קורן: לא יאומן.

חנין זועבי: אנחנו גם יכולים לדבר על המדינה – על איך היא נוצרה, על איך היא התבססה.

חנין זועבי: היא התבססה על גירוש עם.

חנין זועבי: עכשיו לתקציב, לתקציב.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים לדבר על פערים כלכליים בתוך התקציב.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לדבר על שתי מערכות כלכליות.

חנין זועבי: כאשר אנחנו מדברים על עוני של 54%; כאשר אנחנו מדברים על הכנסה של המשפחה הערבית, שהיא שליש מממוצע ההכנסה של המשפחה היהודית; כאשר אנחנו מדברים על כך שהשקעה בתלמיד חטיבה עליונה יהודי היא פי שניים מאשר בתלמיד הערבי; כאשר אנחנו מדברים על כך שהשקעה במטופל הרווחה בחברה היהודית היא פי שניים מאשר השקעה במטופל הערבי; כאשר אנחנו מדברים על פי עשרה הכנסות ארנונה ליישובים היהודיים מאשר ליישובים הערביים; כאשר אנחנו מדברים על 1.5, 50% – – –

נורית קורן: שישלמו ארנונה.

נורית קורן: תושבים לא משלמים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו לא משלמים ארנונה?

ג'מעה אזברגה: לא רק – – –

נורית קורן: לא כולם משלמים.

נורית קורן: יש כאלה שלא משלמים.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת נורית קורן.

חנין זועבי: ג'מעה, (אומרת בערבית: למה אתה עונה לה? בחייאת, אל תענה לה, לא לה ולא לאחרים.

חנין זועבי: תעזוב אותה.

חנין זועבי: )

ג'מעה אזברגה: – – –

נורית קורן: למה?

נורית קורן: למה?

נורית קורן: כן, אל תענה.

נורית קורן: אל תענה לי.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת נורית קורן.

ג'מעה אזברגה: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, אני מבקש.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קורן, בקטע הזה את לא צודקת.

עיסאווי פריג': אחוז הגבייה של הארנונה ביישובים הערביים הוא גבוה, יותר מ-80%, אבל זה לא הנושא.

חנין זועבי: גם אם זה – נורית, גם אם זה 80% – – –

נורית קורן: – – – הגבייה נמוכה.

עיסאווי פריג': בבקשה, תנו לה את הזמן.

חנין זועבי: נורית, גם אם את מדברת על 80% גביית ארנונה, זו גביית ארנונה ממגורים – לא מתעסוקה, לא ממפעלים, לא ממשרדי ממשלה – –

נורית קורן: בכל הארץ יש.

חנין זועבי: – – לא מאזורי תעשייה.

חנין זועבי: לכן, מפעל אחד בנצרת עילית – שנבנתה על האדמות של נצרת – מביא ארנונה לעיריית נצרת עילית יותר מאשר 60% מכל ארנונת המגורים של נצרת.

חנין זועבי: אזורי התעשייה של נצרת עילית, שני אזורי תעשייה, מניבים הכנסות פי עשרה, פי עשרה, מכל הכנסות הארנונה של נצרת.

חנין זועבי: אז אלו העובדות.

חנין זועבי: אתם מתווכחים גם על זה.

חנין זועבי: יש תחומים שהחברה הערבית לא מכירה: המאיון העשירי, התשיעי, השמיני; האשכולות החברתיים של היישובים, האשכול השביעי, השמיני, התשיעי, העשירי – אנחנו לא שם בכלל.

חנין זועבי: אז אנחנו לא מדברים על פערים בכלכלה; אנחנו מדברים על שתי מערכות כלכליות מאוד מאוד שונות זו מזו.

חנין זועבי: זו הבעיה.

חנין זועבי: מה הפתרון?

חנין זועבי: יש לנו ויכוח גם על הפתרון.

חנין זועבי: הפתרון הוא מענקי איזון.

חנין זועבי: מה זאת אומרת מענקי איזון?

חנין זועבי: להמשיך להיות תלויים בשלטון הארצי.

חנין זועבי: אנחנו לא רוצים מענקי איזון.

חנין זועבי: אנחנו רוצים לשנות את הקריטריונים הלא-צודקים של הקצאת התקציבים.

חנין זועבי: קריטריונים לא צודקים – אזורי תעשייה; קריטריונים לא צודקים זה קול קורא; קריטריונים לא צודקים זה המצ'ינג – – –

יואל חסון: אדוני, זמנה תם.

עיסאווי פריג': אני נותן לה חצי דקה על זה.

עיסאווי פריג': בבקשה, סיימי.

חנין זועבי: תודה, יואל.

עיסאווי פריג': נתתי לכולם תוספת, גם לה מגיע.

עיסאווי פריג': בבקשה.

חנין זועבי: אתה נהנה להקשיב לי, אני מודה לך.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואל חסון: למרות שהיא סוף-סוף מדברת לעניין.

יואל חסון: סוף-סוף.

חנין זועבי: אז אנחנו מדברים על לשנות את הקריטריונים של הקצאת המשאבים, ואנחנו מדברים יותר על ליצור מקומות עבודה, למשל תעסוקת נשים ולא הכשרות מקצועיות לנשים.

חנין זועבי: שיעור הנשים המועסקות הערביות קפץ מ-2010 עד 2017 מ-22% עד 34% – קפיצה של יותר מ-60% – – –

עיסאווי פריג': יהיה לך עוד הרבה זמן בדיוני תקציב להגיד את הדברים.

חנין זועבי: אוקיי, אז אני אסיים.

עיסאווי פריג': משפט סיום, בבקשה.

חנין זועבי: אז משפט סיום.

חנין זועבי: אז היינו יכולים לדמיין פיתוח חברתי וקפיצה חברתית מול הקפיצה הזאת באחוז תעסוקת הנשים, אבל לא, אין יציאה ממעגל העוני גם כאשר נשים ערביות מעלות את האחוז שלהן בתעסוקה, כי הן נכנסות לעסקים של פחות משכר מינימום, משרות חלקיות, משרות שלא לפי הכישורים שלהן.

עיסאווי פריג': תודה.

חנין זועבי: בסדר, תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת – ברוכים הבאים.

מיכאל מלכיאלי: ברוכים הנמצאים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, תורך עכשיו.

עיסאווי פריג': מלכיאלי?

מיכאל מלכיאלי: מוותר.

עיסאווי פריג': דבר על לשכת רואי חשבון המייצגים – ההובלה שאתה מוביל, יש לך מה.

עיסאווי פריג': טוב, מוותר.

עיסאווי פריג': אז חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': חבל, אנחנו רצינו לשמוע גם אנשי קואליציה.

עיסאווי פריג': למה אתה מוותר בקלות?

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: צריך להגיד שזאת שעה קשה ועצובה – שעה שבה אנחנו כולנו מתבשרות ומתבשרים שהמשטרה, משטרת ישראל, ממליצה להעמיד את ראש ממשלת ישראל לדין באשמות שוחד.

קריאהקריאה: אדוני היושב-ראש, אני קורא אותך לסדר.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת מרב.

עיסאווי פריג': אני מצטער שהפרעתי לרצף מחשבותייך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: השעה הזאת היא שעה קשה.

מרב מיכאלי: היא שעה קשה משום שמשטרת ישראל ממליצה להעמיד את ראש ממשלת ישראל לדין באשמת שוחד.

מרב מיכאלי: פעמיים באשמת שוחד, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: ואז בא ראש הממשלה, ואומר בפעם המי יודעת כמה: לא יהיה כלום כי לא היה כלום.

מרב מיכאלי: ובכן, אדוני, ראש הממשלה כבר היה; ועוד איך היה; כמה היה וכמה יש ועוד יש ועוד יש.

מרב מיכאלי: מעבר לסיגרים שהיו ולשמפניה שהייתה – וכנראה יש, מעבר לשאר המתנות – –

יצחק כהן: לכאורה, לכאורה.

מרב מיכאלי: – – מעבר למשאים – שיש – –

יצחק כהן: לכאורה.

מרב מיכאלי: – – אין ויכוח על זה שיש.

יצחק כהן: לכאורה, לכאורה.

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: סיגרים ושמפניות – יש.

מרב מיכאלי: האם הם שוחד או לא שוחד?

מרב מיכאלי: זאת שאלה.

מרב מיכאלי: אבל אין חולקת על כך שסיגרים ושמפניות – יש.

מרב מיכאלי: אבל מעבר לזה, אדוני סגן שר האוצר, מה שגרוע יותר – שהיה ויש – זאת מכירת החיסול של נתניהו את כל המוסדות של מדינת ישראל למען טובתו האישית ולמען ישיבתו על כיסא ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: מה שהיה ומה שיש הוא ראש ממשלה שלא מהסס להשתלח ולפרק מהיסוד את המוסדות הכי בסיסיים של הדמוקרטיה שלנו.

מרב מיכאלי: לקלל את המשטרה, לאיים על חוקרות וחוקרים – גם במילים – אני לא יודעת אם הוא שלח אחריהם מישהו, אבל האופן שבו הוא מדבר עליהם, מדבר עליהם בתקשורת; האופן שבו הוא מנסה לחוקק נגדם; האופן שבו הוא מדבר נגד הפרקליטות; האופן שבו הוא מאפשר לממשלה שלו לדבר נגד בתי המשפט; האופן שבו הוא מדבר נגד אזרחיות והאזרחים וקורא להם בשלל שמות גנאי, החל בזה שהוא מאשים אותם שהם שכחו איך זה להיות יהודים וכלה בזה שהוא קורא להם חמוצים – כל זה היה ויש וכל זה מפרק לנו את המדינה בשביל לשמור על נתניהו ועל המשפחה שלו.

מרב מיכאלי: נתניהו מתלונן כל כך הרבה על כמה מדברים נגדו ונגד המשפחה שלו.

מרב מיכאלי: כל הדברים שנאמרים נגדו לא מגיעים לקרסוליים של הזוועות של ראש ממשלה שמדבר נגד האזרחיות והאזרחים שהוא אמור לדאוג להם; נגד המדינה, שהוא אמור לדאוג לרווחתה, לקיומה, לביטחונה, והוא עושה בכל דרך את ההפך.

מרב מיכאלי: אדוני ראש הממשלה, מר נתניהו, עמדת ודיברת מלב אל לב, ואמרת כמה אכפת לך מהמדינה הזאת.

מרב מיכאלי: אז אם אכפת לך מהמדינה הזאת, אדוני ראש הממשלה, אתה כל כך צריך ללכת.

מרב מיכאלי: למדינת ישראל מגיע ראש ממשלה שלא חשוד בפלילים, למדינת ישראל מגיע ראש ממשלה שבאמת אכפת לו מהחברה שלה, מהאזרחיות והאזרחים שלה – מכל סוגי האזרחיות והאזרחים שלה, מתוקים או חמוצים כאחת.

מרב מיכאלי: נתניהו, זה לא משנה מה יהיה.

מרב מיכאלי: אתה לא צריך יותר להיות ראש ממשלה, ויפה שעה אחת קודם.

מרב מיכאלי: העובדה שאנחנו עומדות ועומדים כאן, בשעה הזאת, על תקציב שאתה הבאת בחיפזון – שוב, רק כדי לשמור על הכיסא שלך – לא תשמור אותך ראש ממשלה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני לא רואה פה שר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני לא רואה פה שר.

עיסאווי פריג': אישרנו לה לצאת לרבע שעה, אבל אם תצטרך זמן, תדבר, אני איתך.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני כן רוצה בתחילת דבריי דווקא להתייחס לתקציב המדינה.

יואל חסון: דיבר כאן משה כחלון, שר האוצר, והציג מסמך – אני גם ראיתי אותו, הוא הציג לי אותו באופן אישי – שבו הוא מתאר כמה התקציב שהוא מגיש תואם אחד לאחד את מצע המחנה הציוני.

יואל חסון: אני רוצה לומר לו שהוא צודק.

יואל חסון: הרבה מפעולותיו הכלכליות הן פעולות שנכתבו על ידי מומחים, חברי הכנסת שלנו ואחרים, מבחינת התוכנית הכלכלית שהצגנו לציבור, והוא בהחלט מבטא את הרצון שלנו מבחינה כלכלית ברוב הדברים.

יואל חסון: יש דברים שעדיין לא.

יואל חסון: אבל אנחנו – אולי הסיבה העיקרית למה לא נתמוך בתקציב הזה בסופו של דבר היא מכיוון שאנחנו לא יודעים בוודאות אם אכן זה יהיה התקציב הפעיל בשנת 2019.

יואל חסון: כי אתה לא יכול להגיש בתחילת 2018 תקציב לתחילת 2019.

יואל חסון: זה לא הגיוני.

יואל חסון: כל כלכלן, כל אדם בר-דעת, יגיד שהחוק הזה, חוק התקציב הזה, לא יכול להיות ודאי.

יואל חסון: לכן בעיניי, אדוני היושב-ראש, זה פשוט חוק לא רלוונטי.

יואל חסון: חוק תקציב לא רלוונטי.

יואל חסון: זה תקציב לא רלוונטי, שאין לנו באמת מושג אם הוא יהיה התקציב שיושפע.

יואל חסון: אני, מניסיוני, יכול לומר לכם שאני יודע כבר לצפות את זה שאם התקציב אכן יעבור אנחנו נראה לאורך השנה הקרובה, בוודאי לקראת תחילת 2019, שינוי תקציבי ותיקונים והעברות והגדרות.

יואל חסון: כי התקציב הזה הוא תקציב פוליטי, שמטרתו לשמר את הממשלה.

יואל חסון: נתניהו, אגב, אדוני היושב-ראש, היה חותם על כל תקציב.

יואל חסון: כל תקציב ששר האוצר היה נותן לו, הוא היה חותם ומעביר.

יואל חסון: מעולם בנימין נתניהו לא היה מעורב בתקציב המדינה, כמו שהוא לא היה מעורב בתקציב הזה.

יואל חסון: מעולם.

יואל חסון: לא שמעת אמירה שלו – אדם שהכלכלה בוערת בעצמותיו, לא ראית אותו אומר מילה.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: הוא לא רואה בזה תקציב כלכלי.

יואל חסון: הוא רואה בזה תקציב פוליטי, שאמור לשמר את ממשלתו.

יואל חסון: עד כאן בעניין התקציב.

יואל חסון: אי-אפשר להתעלם ממה שקורה כאן הערב.

יואל חסון: ערב בהחלט דרמטי.

יואל חסון: זה קודם כול ערב עצוב.

יואל חסון: זה ערב עצוב למדינת ישראל, שבה ראש ממשלה מואשם על ידי המשטרה, בשתי פרשות שונות, בלא פחות משוחד.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם, אני אפילו קצת – ליבי יוצא אל אותם חברי ליכוד שרצים, ככה, באופן אוטומטי להגן על ראש הממשלה שלהם.

יואל חסון: אני אגיד בהגינות, אני גם הייתי במקום הזה בעבר.

יואל חסון: גם אני לקחתי מאוד מאוד קשה.

יואל חסון: אומנם לא הוגש נגדו כתב אישום כשהיה ראש ממשלה, אבל כשהיו פרשות – לא היו המלצות – בימי אהוד אולמרט, גם אני כאיש מפלגתו לקחתי זאת קשה.

יואל חסון: אבל יש רגעים שצריך להגיד די.

יואל חסון: יש רגעים שצריך להגיד די, כי בניגוד לראשי ממשלות אחרים שנחקרו, אף ראש ממשלה עד היום לא עשה כבשלו בכנסת, בחברי הכנסת שלו, כדי להתחמק מאימת הדין.

יואל חסון: לא ניסו להמציא חוקים כדי להציל את ראש הממשלה מאימת הדין.

יואל חסון: אף ראש ממשלה לא עשה את זה עד היום.

יואל חסון: אף ראש ממשלה.

יואל חסון: שאלו אותי אם אני חושב שבשל ההמלצות ראש הממשלה צריך ללכת הביתה.

יואל חסון: ראש הממשלה צריך ללכת הביתה בלי קשר להמלצות.

יואל חסון: ראש הממשלה הזה, מה שהוא עושה לחברה הישראלית, מה שהוא עושה לדמוקרטיה, רק על זה הוא צריך ללכת הביתה.

יואל חסון: רק על זה הוא צריך ללכת הביתה.

יואל חסון: ואני אומר לחבריי בקואליציה: הגנה אוטומטית – גם אם היא משרתת את האינטרסים שלכם – לאורך זמן אתם תשלמו עליה מחיר יקר מאוד מאוד.

יואל חסון: אין תוקף, אין תוקף לממשלה שעומד בראשה אדם שעסוק עכשיו בהגנה על חייו.

יואל חסון: אתם יודעים, ראיתי בחוץ, וגם ראיתי אחר כך בציוצים, תגובות של אנשים על הופעתו הטלוויזיות.

יואל חסון: קודם כול, זה מדהים אותי שאנשים מתרשמים מהופעותיו הטלוויזיוניות של נתניהו.

יואל חסון: אני מעולם לא התרשמתי מההופעות האלה.

יואל חסון: אני, עוד כשהייתי עם הליכוד, נער בליכוד – –

נורית קורן: יואל, יואל.

יואל חסון: – – כשהצטרף נתניהו לליכוד, הגיעו כולם לראות את נתניהו בכנס גדול שהוא ארגן.

יואל חסון: הוא עומד שם ונואם, ואני אומר לכולם: אתם לא רואים שהמלך הוא עירום?

יואל חסון: אתם לא רואים?

יואל חסון: אתם לא רואים שאי-אפשר לקנות אפילו מילה אחת של אמת – –

נורית קורן: – – –

יואל חסון: – – מילה אחת של אמת מהאיש הזה?

יואל חסון: אני מעולם לא הצבעתי נתניהו בבחירות פנימיות.

יואל חסון: מעולם.

יואל חסון: מעולם לא השתכנעתי ממשפט שהוציא מפיו.

יואל חסון: מעולם.

יואל חסון: כל ההופעות שלו הן הופעות של חוסר אמינות משווע.

יואל חסון: איך אפשר בכלל להתרשם?

נורית קורן: תמשיך – – – מנדטים – – –

יואל חסון: אז אני שומע, אדוני, אני שומע, אדוני, בדיוק מה שאומרת חברת הכנסת קורן: אני שומע שאומרים עכשיו שההופעה הזאת של נתניהו תביא לו עוד עשרה מנדטים.

יואל חסון: קודם כול, לפי – – –

נורית קורן: לא רק ההופעה הזאת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קורן, תני לחבר הכנסת חסון לסכם.

נורית קורן: הוא כבר סיים.

עיסאווי פריג': תני לו לסכם.

עיסאווי פריג': נו, את מפריעה.

עיסאווי פריג': בבקשה, תסיים.

יואל חסון: קודם כול, לפי תחזיות המנדטים של תומכי נתניהו, אנחנו כבר בכנסת עם 180 מנדטים.

יואל חסון: נתניהו כבר עם 120 מנדטים בעצמו, וכל השאר מתחלק לאחרים.

יואל חסון: וההתלהבות הזאת מההופעה, אז אני אומר לכם – – –

עיסאווי פריג': משפט סיכום, חבר הכנסת.

יואל חסון: אין פה שר, אדוני, אין פה שר.

עיסאווי פריג': אני אישרתי לשר לצאת.

יואל חסון: אז אני אסיים, אדוני.

יואל חסון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ההופעה הזאת של נתניהו – תקשיבו טוב מה אני אומר לכם – היא לא שונה מהופעתו של נשיא המדינה אז, משה קצב.

יואל חסון: היא לא שונה.

יואל חסון: היא אולי קצת יותר מיומנת – – –

נורית קורן: יואל, אתה משווה פה דברים חמורים מאוד.

יואל חסון: היא אולי קצת יותר מיומנת, היא אולי קצת יותר פוטוגנית, אבל היא מובסת.

יואל חסון: היא מובסת; היא היסטרית; היא מתרצת.

יואל חסון: לא הקרין שם ביטחון, לא הקרין שם כוח, לא עמד שם ראש ממשלה בטוח בעצמו.

יואל חסון: עמד שם, אדוני היושב-ראש, ראש ממשלה שהתחיל לספר סיפורים ולתרץ תירוצים.

יואל חסון: אז לא רק שלא יהיו עוד עשרה מנדטים, יהיו פחות 15 מנדטים.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת.

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

יואל חסון: הציבור בסופו של דבר מבין שמגיע לו, שמי שיעמוד בראשו זה ראש ממשלה ישר.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מרדכי יוגב – לא נמצא; חבר הכנסת איימן עודָה – עודה – חבר הכנסת איימן עודה – תפדל.

נורית קורן: איך אתה לא יודע להגיד את השם?

עיסאווי פריג': עודֶה, לא עודָה.

עיסאווי פריג': עודה.

עיסאווי פריג': אמרתי.

עיסאווי פריג': חלאס, טעינו.

עיסאווי פריג': אחרי איימן עודה – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

עיסאווי פריג': אחריו – יואב קיש.

יעקב מרגי: ובעדין?

עיסאווי פריג': בעדין – חבר הכנסת דוד אמסלם, ובעדין – חבר הכנסת אורי מקלב.

יעקב מרגי: אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': אה, ואללה, מזבוט, אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': תפדל, חבר הכנסת איימן עודה, תפדל.

איימן עודה: לפני כחצי שעה אזרחי המדינה שמעו את הנאום: שתו לי, אכלו לי, אכלו לי, שתו לי, של ראש הממשלה המפונק ביבי.

איימן עודה: זה השם שלו, ביבי נתניהו, ראש הממשלה המפונק.

נורית קורן: יצא לכם יום טוב.

איימן עודה: זה ראש הממשלה שפנה לראש הממשלה לשעבר אולמרט בדברים הללו: ראש ממשלה בחקירות אינו מסוגל שלא לערבב בין שיקולים אישיים או פוליטיים לבין טובת המדינה.

איימן עודה: כך בדיוק אמר ראש הממשלה הנוכחי בנימין נתניהו לראש הממשלה לשעבר אולמרט.

איימן עודה: אני חושש ממשהו אחר: כשהכיסא רועד, בנימין נתניהו עוד יותר מסוכן.

איימן עודה: הוא מסוכן לכולנו.

איימן עודה: היום בבוקר ביקרתי אצל פרופ' זאב שטרנהל.

איימן עודה: הוא אחד מהמומחים הגדולים ביותר בעולם בנושא הפאשיזם.

איימן עודה: למה ביקרתי אצלו?

איימן עודה: בגלל שקראתי מאמר בעיתון הארץ שבו העז לומר דברים, שהאמת, אני לא הייתי משתמש בהם.

איימן עודה: כלומר, אני אומר שהממשלה היא גזענית עם סימנים פאשיסטיים.

איימן עודה: אני לא מרחיק לכת עוד יותר.

איימן עודה: אני מסתפק בזה.

איימן עודה: אחד מהמומחים הגדולים בעולם בנושא הפאשיזם, פרופ' זאב שטרנהל, כתב כך בעיתון הארץ: אנחנו רואים ניצנים של נאציזם בהתחלתו.

איימן עודה: אני חששתי.

איימן עודה: ביקשתי ממנו להבין מה המצב.

איימן עודה: הוא הראה לי איך זה התחיל באירופה בשנות ה-20, בתחילת שנות ה-30, עוד לפני תורת הגזע ב-1938 וב-1939.

איימן עודה: כשאני שומע את ראש הממשלה מדבר על סיפוח, אתמול – ראש ממשלה שהכיסא שלו רועד הוא ראש ממשלה מסוכן.

איימן עודה: מסוכן לכולנו.

איימן עודה: שמעתי אותו תוקף את המשטרה.

איימן עודה: יש לי טענות כלפי המשטרה יותר מבנימין נתניהו, אבל מהמקום החזק כל כך של ראש ממשלה, המשפיע כל כך של ראש ממשלה הוא הורס את כל המוסדות רק בשביל להישאר על הכיסא.

איימן עודה: זה אומר שמחכים לנו ימים מאוד קשים.

איימן עודה: רציתי שאזרחי המדינה יחליפו את בנימין נתניהו בעקבות הכישלון המדיני, העמקת הסכסוך, העמקת הכיבוש, הרחקת השלום.

איימן עודה: רציתי שיענישו אותו על זה שהוא מסית נגד מיעוט לאומי שהוא יליד, בן המקום.

איימן עודה: רציתי שיחליפו אותו בגלל המתקפה על המרחב הדמוקרטי, על בית המשפט העליון, על העמותות, על התקשורת, על מכוני המחקר.

איימן עודה: אבל בכל זאת, הנושא הזה של החקירות, שחיתות, שוחד בתיק 1000 ותיק 2000, ועוד שני תיקים עומדים ותלויים בחקירות, ויכול להיות עוד תיק 5000 – אז לפחות על זה אזרחים שהם חרדים לדמוקרטיה, לשלטון החוק, צריכים להתייצב בשביל להחליף את ראש הממשלה בנימין נתניהו.

איימן עודה: נשארה לי דקה אחת לדבר על התקציב.

איימן עודה: שמעתי את שר האוצר משה כחלון, שהוא מציג כביכול תקציב חברתי.

איימן עודה: משה כחלון הוא לא שר חברתי.

יצחק כהן: אה, אה, אה.

איימן עודה: ואתה סגן שר האוצר בכהונה לא חברתית.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: אני אגיד לך למה.

יצחק כהן: תמחק את זה.

איימן עודה: אתה ושר האוצר – – –

עיסאווי פריג': הוא אמר: בכהונה לא חברתית.

עיסאווי פריג': לא אמר: סגן שר לא חברתי.

איימן עודה: תן לי בבקשה.

איימן עודה: לא, כי אני אגדיר אותם בדיוק.

עיסאווי פריג': בכהונה.

איימן עודה: אני מבקש ממך, תוסיף לי בבקשה 20 שניות.

איימן עודה: אני מבקש ממך.

איימן עודה: לא, תן לי להסביר, בבקשה.

יצחק כהן: תמחק את זה מהפרוטוקול.

איימן עודה: אתה והשר שלך, שרים של נקודות חברתיות בים ניאו-ליברלי כלכלי.

איימן עודה: שר האוצר האמיתי במדינת ישראל הוא בנימין נתניהו, עם התפיסה הכלכלית הניאו-ליברלית שלו.

איימן עודה: אתה ושר האוצר יכולים כל שבוע לצאת בפייסבוק ולומר: הצלחנו נקודתית פה והצלחנו נקודתית שם, אבל אתם לא שברתם את המסגרת הכלכלית הניאו-ליבראלית.

איימן עודה: לא לדבר על הכיבוש וכביכול על ביטחון וההתנחלויות, על חשבון הסוגיות החברתיות.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק כהן: זה לא תקציב חברתי?

איימן עודה: אתם משרד אוצר של נקודות חברתיות – –

עיסאווי פריג': משפט סיכום.

איימן עודה: – – בתוך תקציב ניאו-ליברלי כלכלי בהנהגת בנימין נתניהו.

איימן עודה: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מוחה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת יואב קיש – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אחמד טיבי, נמצא?

עיסאווי פריג': אחמד טיבי נמצא, נמצא.

עיסאווי פריג': תפדל, חבר הכנסת אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת דוד אמסלם – נמצא?

עיסאווי פריג': לא נמצא.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורי מקלב נמצא?

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, סגן שר האוצר, היות שהנאום הוא על תקציב המדינה, אז אין ספק שאני, כנציג הציבור הערבי, שב ושואל – תגיד, אתה לא יכול לפזר את ההפגנות האלה?

עיסאווי פריג': חבר'ה מאחורה, עליזה וכל החבר'ה, אתם מפריעים לנו בניהול המליאה.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: כנציג הציבור הערבי, אני שואל: למה בתקציב המדינה – – –

עיסאווי פריג': אחד מנציגיו.

אחמד טיבי: כן, אני נציג הציבור הערבי.

אכרם חסון: – – –

אחמד טיבי: לפחות אני לא טוען שאני מנהיג הציבור הערבי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: כך אתה רוצה?

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': זה נכון.

עיסאווי פריג': יאללה, (אומר בערבית: תמשיך.

עיסאווי פריג': )

אחמד טיבי: על כל פנים, אני כנציג הציבור הערבי שואל, תוהה, למה אנחנו לא בתקציב באופן רציני, קרדינלי?

אחמד טיבי: אפילו כשהייתה תוכנית שאמרנו שהיא תוכנית צעד בכיוון הנכון, 922, סירבו לשים אותה בתקציב.

אחמד טיבי: למה סירבו?

אחמד טיבי: מסיבות פוליטיות, לא ענייניות, אבל אי-הכללתה אז בתקציב המדינה פגעה ביישום שלה.

אחמד טיבי: היות שאין סעיפים ברורים בתקציב, אז מדי פעם אתה שומע על קשיים, חסמים בסעיפים של משרד השיכון, הקצאת תקציבים, קרקעות, אדמות, משרד החינוך, תחבורה וכדומה.

אחמד טיבי: היום בוועדת הכספים בדיוק התייחסנו לחסמים האלה: מה שאין בתוכנית ומה שיש בתוכנית.

אחמד טיבי: ולכן ההסכמה הכללית, אדוני היושב-ראש, סגן שר האוצר, הייתה שאנחנו דורשים ותובעים ליזום ולקבל החלטה על תוכנית חדשה לסגירת פערים – לא לצמצום, לסגירת פערים – ובמיוחד לאור התחומים הרבים שלא היו ב-922 והקרטוע ביישום, ולאור העובדה שלאחרונה מודים אנשי האוצר ופקידים בכירים בממשלה שהמספר 15 מיליארד, שהעיתונות הכלכלית כל הזמן פמפמה, הוא לא נכון.

עיסאווי פריג': תתייחס לאזורי תעשייה.

אחמד טיבי: עכשיו, מה שאמרנו אז – היות ששאלת, אדוני היושב-ראש – מתוך 50 מיליון שקל ב-922 לאזורי תעשייה, ליישובים הערביים נשארו 7 מיליון שקל.

אחמד טיבי: נראה לך סביר, חבר הכנסת ברושי?

אחמד טיבי: ואתה היית בישיבה.

אחמד טיבי: אגב, הצטערתי מאוד, אדוני היושב-ראש, שבישיבה שהיו בה חברי כנסת רבים, יהודים וערבים, אף לא חבר כנסת מהקואליציה השתתף, ישיבת ועדת הכספים הזאת על החברה הערבית והתקציב, לרבות – מילא הליכוד, אבל חברי כולנו לא השתתפו.

אחמד טיבי: למה לא לבוא ולהשתתף בישיבה שהיא ישיבה כולה חברתית על תקציב?

אחמד טיבי: כולנו, שממנה בא שר האוצר – בלאש כולנו – הזמנו את השר, למה סגן השר לא הגיע?

יצחק כהן: לאן?

עיסאווי פריג': יש לך תשובה?

אחמד טיבי: לוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': יש לך תשובה?

יצחק כהן: – – –

אחמד טיבי: לא הגעת לוועדת הכספים היום.

אחמד טיבי: הזמנו גם אותך, גם את השר וגם את ראש אגף תקציבים.

אחמד טיבי: שלחתם פקידה מוכשרת, ביאן, אבל אני מצפה שכשאנחנו דנים – שכשהרשימה המשותפת דנה, ואתה היית אחד מהיוזמים שהצטרפו לדיון, אדוני היושב-ראש – לפחות ראש אגף תקציבים, סגן ראש אגף תקציבים, אפילו.

יצחק כהן: נשלח זימון – – –

אחמד טיבי: על כל פנים, לא יודע, אין ספק שדרושה תוכנית חדשה לסגירת פערים, שתהיה מנוף של שינוי וצמיחה.

אחמד טיבי: אני לא רוצה שיגידו לי: עלית לדוכן, לא אמרת, לא התייחסת לסערות.

אחמד טיבי: אני, יש לי רק שאלה אחת.

אחמד טיבי: אולי סגן השר מרגי, תגיד, חוק מילצ'ן ההוא היה אמור לחול גם על פליטים פלסטינים חוזרים?

יעקב מרגי: אם הם יחזרו – כן.

אחמד טיבי: אם יחזרו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

עיסאווי פריג': למה אתה מוריד מעיל?

דוד אמסלם: חם לי.

עיסאווי פריג': חם לך?

עיסאווי פריג': אתה הולך להתחמם כאן.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב; אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

עיסאווי פריג': בבקשה חבר הכנסת.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה ימים – לפני שבוע – נחשפתי בטלוויזיה לסיפור של ראש השב"כ לשעבר יעקב פרי.

דוד אמסלם: האמת היא, אהבתי את פרי; אחלה בן אדם.

דוד אמסלם: שמעתי את לפיד אומר, לאחר שהוא הפקיר אותו: אנחנו בעצם צמודים לערכים של יש עתיד.

דוד אמסלם: חשבתי לעצמי: על איזה ערכים הוא מדבר בדיוק?

דוד אמסלם: אז בואו נתחיל למנות אותם.

דוד אמסלם: היום הסתבר לנו, לא מזמן, שיאיר לפיד הוא עד מרכזי, עד מפתח.

דוד אמסלם: על זה חז"ל אמרו: ולמלשינים אל תהי תקווה.

דוד אמסלם: אני – לימדו אותי כשהייתי ילד דבר ראשון: דודי, לא מלשינים.

מיכל רוזין: לא, עדיף שחיתות.

דוד אמסלם: לא מלשינים.

דוד אמסלם: אף אחד לא ירצה לשבת איתך לעולם, אתה מלשן עלוב.

דוד אמסלם: לא מתבייש.

דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מבינים.

מיכל רוזין: עדיף מושחתים.

דוד אמסלם: דבר שני, חשבתי לעצמי, כשהוא דיבר על ערכים מול פרי, הרי בסופו של דבר פרי שירת, אתה יודע, בכל אופן הוא היה ראש השב"כ.

דוד אמסלם: אתה היית בעיתון במחנה, הגדר היחידה שחצית אולי הייתה הגדר של הקריה.

דוד אמסלם: יצאת כל יום ב-09:00, כשהאימא הכינה לך סנדוויץ' עם גבינה צהובה, אמרה לך: יאיר, לא לאחר, ב-11:30 אנחנו מתחילים לטגן את השניצלים.

דוד אמסלם: אתה עשית צבא?

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אתה המשתמט הכי גדול.

דוד אמסלם: ההשתמטות היא באופן מעשי.

דוד אמסלם: זה מה שקרה לך, אתה.

דוד אמסלם: היית מתאגרף, היית יונית לוי, היית שחקן קולנוע, בילית בבתי קפה בתל אביב, כשכולנו רצנו על הג'בלאות, גדלנו בעיירות פיתוח, והערכים של יש עתיד זה להיות כתב בעיתון במחנה.

סתיו שפיר: יש לך משהו להגן על השוחד של נתניהו?

דוד אמסלם: חוצפה ועזות מצח שלך.

דוד אמסלם: אתה הרי טס, אתה לא נמצא בכנסת.

דוד אמסלם: הרי אמרתי פעם שאם היינו חברה הגונה והכנסת הייתה מעביד רגיל, אתה היית מועמד לדין על הוצאת דבר במרמה ממעביד.

דוד אמסלם: אתה מקבל משכורת של 40,000 ומשהו שקל כל חודש, אתה לא מגיע לפה שעה בחודש, אבל מה אתה כן עושה?

דוד אמסלם: לוקח את כספי המדינה, מטייל בכל העולם, במחלקות ראשונות בבתי מלון מפוארים, לוקח עוזרים, מצלם את עצמך כאילו אתה שר החוץ של מדינת ישראל – וכל זה על חשבון מדינת ישראל, שלא נתבלבל.

דוד אמסלם: זה לא סיגר מחבר – שהלכת להלשין – אלה כספי מדינת ישראל.

מיכל רוזין: – – – מושחתים.

דוד אמסלם: זה בעצם הערכים של יש עתיד.

דוד אמסלם: אני בז לערכים האלה, ועוד אתה חולם להיות ראש ממשלה.

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי, אתה יודע מה?

דוד אמסלם: עזוב אם תיבחר או לא, זאת שאלה אחרת בכלל, לדעתי זה מדע בדיוני, אבל בוא נגיד שכן.

דוד אמסלם: איזה מסר אתה מעביר לילדים שרוצים להתגייס לצה"ל?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: להבין.

דוד אמסלם: הבת שלי הייתה בצאלים, אתה אפילו לא ראית את זה, לדעתי, אפילו בתמונות.

דוד אמסלם: איזה מסר אתה רוצה להעביר בכלל לנוער במדינת ישראל?

דוד אמסלם: נגיד שתחשוב, תחלום, אפילו, במדע בדיוני: אני אהיה ראש ממשלה; אני אבוא לבית הספר, מה אני אגיד להם?

דוד אמסלם: חבר'ה, תלכו לעיתון במחנה?

דוד אמסלם: תלכו כל יום בזהירות לעיתון במחנה?

דוד אמסלם: גם לא צריך כל כך מדים, שם אפשר אולי ללכת עם סנדלים ובקיץ עם מכנסיים קצרים.

דוד אמסלם: אלה הערכים של יש עתיד?

דוד אמסלם: אני באמת בז לערכים האלה, בז בוודאי להתנהגות האחרונה שלך, שנחשפתי אליה היום, שאתה באמת שטינקר קטן.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת אמסלם.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורי מקלב – לא נמצא; חבר הכנסת יעקב אשר – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריה – חברת הכנסת ציפי לבני.

סתיו שפיר: קראתי עכשיו את ההודעות לתקשורת שהוציאו חלק מחברי הקואליציה, ביניהם שר התיירות יריב לוין, שאומר זאת כך: ניסיון הפיכה.

סתיו שפיר: משטרת ישראל היא חלק מניסיון של הפיכה שלטונית נגד ראש הממשלה?

סתיו שפיר: מפכ"ל המשטרה שאותו מינה ראש הממשלה, הוא עושה הפיכה שלטונית?

סתיו שפיר: חברי וחברות הקואליציה, אתם רציניים?

סתיו שפיר: השרה שקד, יש ביניכם אנשים ישרים.

סתיו שפיר: איך אתם מאפשרים לראש הממשלה, שעננה כבדה מאוד, עננה כבדה מאוד מרחפת מעל ההתנהלות שלו כבר שנים – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – לנו אין – – –

סתיו שפיר: – – ראש ממשלה מושחת, ראש ממשלה שכרגע המשטרה המליצה על לא פחות משני – – –

מכלוף מיקי זוהר: בצד הימני של המפה – – –

סתיו שפיר: סליחה, אדוני.

סתיו שפיר: מפריעים לי לדבר כאן.

סתיו שפיר: מפריעים לי לדבר כאן, זה חסר – אני מבקשת שיכבדו פה את זמני.

סתיו שפיר: יש פה חבר כנסת שמנסה להתפרץ לדברים, שמנסה להגן על ראש ממשלה מושחת.

יחיאל חיליק בר: מה זה, תחרות של ליקוקים לראש הממשלה היום?

סתיו שפיר: אני הייתי רוצה לשמוע פה את כל חברי הקואליציה – גם אלה שהתחמקו עכשיו מלדבר ולעלות על הדוכן – באים ומסבירים איך אתם ממשיכים לשמר את – – – של ראש הממשלה הזה.

יואב קיש: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – אז מה נשאר לך, סתיו שפיר?

מכלוף מיקי זוהר: את אפילו "מושחת" לא יכולה לקרוא לאף חבר כנסת.

סתיו שפיר: אדוני, אני מבקשת שזמני יינתן.

ישראל אייכלר: רבותיי, תנו לחברת הכנסת שפיר לדבר.

סתיו שפיר: אני יכולה לקרוא.

סתיו שפיר: אני יכולה להגיד את האמת.

סתיו שפיר: אני יכולה להגיד את האמת ואני אמשיך להגיד את האמת.

ישראל אייכלר: מיקי, מיקי.

יחיאל חיליק בר: היא קראה לך מושחת, מה?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

סתיו שפיר: אני רוצה להשמיע לכם תגובה חשובה מאוד, אם יורשה לי.

ישראל אייכלר: מיקי, תשמע.

ישראל אייכלר: אם אתה רוצה – – –

סתיו שפיר: אם יורשה לי.

סתיו שפיר: למה?

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: אסור שום מוצר ושום מוצג.

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: אסור לי להשמיע מהפלאפון?

סתיו שפיר: אז אני אצטט.

סתיו שפיר: אני אצטט את התגובה הזו.

ישראל אייכלר: מיקי, אם אתה רוצה שהגברת שפיר תעמוד פה הרבה זמן אז תפריע לה, כי אני אתן לה כל זמן.

ישראל אייכלר: אסור להפריע.

ישראל אייכלר: הערת ביניים קצרה, ולא להפריע.

ישראל אייכלר: בבקשה, השעון לא זז.

קריאה: השעון לא זז.

ישראל אייכלר: השעון לא זז.

סתיו שפיר: יש פה טעות כבדה שאומר אחד מחברי הכנסת, שאת שמו אני לא אזכיר, מהקואליציה.

סתיו שפיר: הוא חושב שנאסר ואסור להגיד פה את המילה שחיתות.

סתיו שפיר: אז אני אתקן אותו, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

מכלוף מיקי זוהר: – – – אסור לך לקרוא לאנשים: מושחתים.

סתיו שפיר: מותר וחשוב לקרוא למושחתים בשמם.

מכלוף מיקי זוהר: אז תגידי, אז תגידי, תגידי.

סתיו שפיר: חשוב להגיד על אדם שהוא מושחת שהוא מושחת, בעיקר כשהאדם הזה מנהל את המדינה.

סתיו שפיר: יודעים מה?

סתיו שפיר: זו השחיתות הכבדה ביותר.

מיכל רוזין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

סתיו שפיר: השחיתות של נתניהו אינה רק האשמות בקבלת שוחד, השחיתות של נתניהו מתבטאת בכך שהוא ראש ממשלה שמוכן להחריב את המדינה.

ישראל אייכלר: רבותיי, אל תפריעו.

ישראל אייכלר: אל תפריעו.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אחרי שהם יפסיקו להפריע, אני אוכל לחזור על זה בצורה יותר ברורה.

קריאות: – – –

סתיו שפיר: השחיתות – – –

קריאה: – – –

סתיו שפיר: סליחה.

סתיו שפיר: השחיתות של ראש הממשלה היא לא רק פרשות השוחד שהמשטרה כרגע המליצה להגיש כתב אישום בגינן; השחיתות היא בכך שמדובר באדם שכפי שהוכח לנו בחודשים האחרונים מוכן להחריב פה הכול.

סתיו שפיר: הוא מוכן לחסל את המדינה רק כדי לחמוק מעונש.

סתיו שפיר: הוא מוכן לקרוע את החברה הישראלית לגזרים רק כדי להישאר בכיסא.

סתיו שפיר: זה עבר מהסתה נגד אזרחים, הסתה נגד שופטי בית המשפט העליון, הסתה נגד המשטרה, הסתה נגד גורמים במערכת הביטחון, הסתה נגד כל מתנגדיו, כמובן הסתה נגד הנציגים חברי הכנסת – זה עבר משם להכפשות, לקריעת מוסדות השלטון, לחיסול הדמוקרטיה.

סתיו שפיר: וכל זה כדי להישאר בשלטון.

סתיו שפיר: ממשלה שמוכנה לקרוע את מוסדות המדינה לגזרים עושה את השחיתות הגדולה ביותר לעתיד שלנו.

סתיו שפיר: זאת ממשלה מושחתת.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ישראל אייכלר: מיקי, אתה רשום עוד מעט לדבר.

סתיו שפיר: אני פונה לחברי הקואליציה הישרים שיש כאן – לא כולם פה כאלה, אבל אלה הישרים בכם:

סתיו שפיר: איך אתם מוכנים לתת לדבר הזה להמשיך?

סתיו שפיר: איך אתם, בזה שאתם ממשיכים לשבת על הכיסא, דואגים כרגע לטובת

סתיו שפיר: כם האישית, מוכנים לאפשר לראש ממשלה מושחת להמשיך לנהל פה את המדינה, להמשיך לקבל פה החלטות?

סתיו שפיר: אני אצטט פה אמירה שכולכם מכירים, היא נאמרה ב-2008 על ידי יושב-ראש האופוזיציה על ראש הממשלה בזמנו, אולמרט, שהיה בחקירות.

סתיו שפיר: והמילים היו ככה: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות אין לו מנדט מוסרי או מנדט ציבורי להמשיך לקבל פה החלטות על גורל המדינה, ויש חשש אמיתי שגם החלטות ביטחוניות שהוא מקבל מתקבלות בשם אינטרס אישי ולא בשם אינטרס המדינה וטובת המדינה.

סתיו שפיר: אמר את זה אחד – בנימין נתניהו.

סתיו שפיר: מה עושה היום בנימין נתניהו, לאור הדברים שהוא בעצמו אמר על ראש הממשלה אז?

סתיו שפיר: ראש ממשלה, שהסיבה היחידה שנאלץ להתפטר הייתה כי חברי קואליציה ישרים – חלקם יושבים כאן, חברת הכנסת ציפי לבני – חברי קואליציה אמרו לו: די, עד כאן, אסור לתת לאדם מושחת לקבל את ההחלטות הכי חשובות לעתיד המדינה.

סתיו שפיר: ואני אגיד יותר מזה: אסור לתת לאדם שמוכן לקרוע את החברה הישראלית לגזרים להמשיך לקבל פה החלטות.

סתיו שפיר: אז בשם מה יושבים פה חברי הקואליציה ובשם מה מנסה עכשיו משרד האוצר להעביר עכשיו תקציב?

סתיו שפיר: איך אנשים כמו כחלון, שמדברים על החשיבות והדאגה לציבור מוכנים שכל החלטה שמתקבלת פה תתקבל מתוך דאגה לאדם אחד בלבד, ראש הממשלה, ולכיסאו?

סתיו שפיר: איך אנשים אחרים, שרים בממשלה, מוכנים לדבר עכשיו על לא פחות מהפיכה שלטונית?

סתיו שפיר: אתם מבינים את הנזק שאתם גורמים למדינת ישראל?

סתיו שפיר: אתם מבינים לאן אנחנו נגיע אם מדינת ישראל של 2018 תאמין באמת שאסור לסמוך על מוסדות החוק והשלטון, שהאמון במוסדות שאחראים על ביטחוננו יפורק לחתיכות?

סתיו שפיר: בעבר לא עצרתם.

סתיו שפיר: לא עצרתם כשראיתם גלי הסתה, שהביאה גם ממש לאיומים על חייהם של חברי כנסת, של אזרחים, של אנשים שיוצאים להפגין נגד מדיניות הממשלה.

סתיו שפיר: לא עצרתם.

סתיו שפיר: לרגע לא גיליתם את האחריות הזו.

סתיו שפיר: אני מבקשת מכם לגלות אותה עכשיו: בשם הציבור, למען הציבור, קבלו את החלטה האחראית ותפרקו את הממשלה הזו.

סתיו שפיר: תודיעו לראש הממשלה שתחת עננת השחיתות הזו לא ניתן שימשיך לכהן בתפקידו.

סתיו שפיר: זה מה שאתם חייבים לעשות לטובת המדינה, ואני בטוחה שכל אדם ישר בקואליציה – אין ספק שאתה לא תבין את זה – –

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – אבל שכל אדם ישר בקואליציה – –

ישראל אייכלר: היא סיימה לדבר, בבקשה.

ישראל אייכלר: מיקי, אתה יכול לדבר תכף.

סתיו שפיר: – – מבין בדיוק מה אני אומרת עכשיו – –

ישראל אייכלר: סליחה.

סתיו שפיר: – – וייקח את ההחלטה הנכונה אם אכפת לו באמת מהעתיד שלו.

סתיו שפיר: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה, חברת הכנסת שפיר.

ישראל אייכלר: עכשיו תדבר חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריה – חבר הכנסת יחיאל בר, ואחרי זה חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ציפי לבני: ערב לא פשוט הערב הזה, שבו משטרת ישראל ממליצה להגיש כתבי אישום על שוחד נגד ראש ממשלה במדינת ישראל.

ציפי לבני: זה קשה לדעת עד כמה עמוקה השחיתות השלטונית, אבל אני מאמינה שבצד הקושי לשמוע את מה שקרה כאן, יש כאן תקווה ובשורה טובה, שבה גורמי אכיפת החוק פועלים ללא מורא, ללא משוא פנים, ומנקים את השחיתות השלטונית.

ציפי לבני: לי יש אמון מלא במשטרת ישראל, ביועץ המשפטי לממשלה, בבתי המשפט במדינת ישראל ובכל גורמי אכיפת החוק והמשפט במדינת ישראל.

ציפי לבני: אין לי ספק שבאופן אישי זה ערב לא קל לנתניהו; זה בוודאי ערב מאוד קשה גם לתומכיו, ואני אינני מתומכיו של ראש הממשלה, ויש בינינו מחלוקת עמוקה וקשה על דרכה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: אבל את הוויכוח הזה צריכים לנהל אנשים נקיי כפיים משני צידי המתרס.

ציפי לבני: ונכון שמשפטית כתב אישום יוגש רק אחרי שהיועץ המשפטי לממשלה והפרקליטות יחליטו שכך צריך לעשות, ובהתנהלות אחרת אולי הייתי מחכה עד שהיועץ המשפטי לממשלה יחליט, אבל ברור היום שנתניהו לא ראוי להיות ראש ממשלה ואנחנו איננו יכולים לאפשר לו להמשיך לכהן.

ציפי לבני: והיום, בערב הזה, אנחנו מגישים את כתב האישום הציבורי, וכתב האישום הציבורי לא צריך להמתין עד שהיועץ המשפטי לממשלה יחליט על איזה סעיף בחוק העונשין אפשר, וצריך, ואם מגישים כתב אישום נגד ראש הממשלה.

ציפי לבני: כתב האישום שלנו לא יכול לחכות.

ציפי לבני: הוא לא יכול לחכות, כי כשאנחנו מחכים וממתינים, וזה מה שעשינו כל השנה האחרונה, ראש הממשלה הורס את גורמי אכיפת החוק, את אלה שאמורים לקבל את ההחלטה בענייניו.

ציפי לבני: הוא מנצל כל הזדמנות על מנת לטעון שבעצם משטרת ישראל איננה פועלת באובייקטיביות, שהוא נרדף על ידה.

ציפי לבני: וגם היום, בנאום הכי ממלכתי ומלב אל לב של ראש הממשלה, גם היום, ככה בשקט, הכניס ראש הממשלה את האמירה שמשטרת ישראל איננה אובייקטיבית.

ציפי לבני: כמו במרוץ שליחים, כל מי שיגיע אליו תפוח האדמה הלוהט הזה, הרי ראש הממשלה יתקוף אותו וישכנע את הציבור שהוא לא אובייקטיבי, ולכן כל החלטה תהיה, כך לדבריו, לא לגיטימית.

ציפי לבני: לא היה עוד מקרה – והוגשו כבר כתבי אישום במדינת ישראל נגד אנשי ציבור – אבל עוד לא היה מקרה שבו ראש הממשלה עצמו היה ראש החץ במאבק נגד אלה שאמורים להחליט בעניינו: המשטרה, היועץ המשפטי לממשלה.

ציפי לבני: בשביל טובתו האישית נהרסים כאן, והוא הורס את כל הבסיס שעליו יושבת הדמוקרטיה הישראלית; את הבסיס שעליו יושבים גורמי אכיפת החוק במדינת ישראל, והם נמצאים שם בשביל כל אזרח ואזרח במדינה, בשביל כל טלפון בשעת חירום, בשביל מלחמה בטרור, בשביל מלחמה בפשע המאורגן, בשביל שלא נעבור לאיזה מצב שבו איש הישר בעיניו יעשה.

ציפי לבני: וראש הממשלה לא יכול, ואנחנו לא יכולים לתת לו, להישאר בתפקיד כשהוא הורס את המוסדות האלה.

דוד אמסלם: מעניין מאוד למה אצל אריאל שרון – את היית עד הבחירות שם – – –

ציפי לבני: עדיף לראש הממשלה שיכריז עכשיו על נבצרות ויאפשר לגורמי אכיפת החוק לעשות את תפקידם בלי שהוא ממונה עליהם, שולט בהם, פוגע בהם ומנסה למוטט בעצם את הבסיס שעל פיו כולנו נמצאים כאן הערב.

ציפי לבני: תניח, ראש הממשלה, לגורמי אכיפת החוק.

ציפי לבני: אל תשתמש בתפקידך כדי לפגוע בהם כפי שעשית עד עכשיו.

ציפי לבני: אבל מאחר שראש הממשלה ימשיך לעשות כפי שעשה עד עכשיו, לראות את טובתו האישית – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ציפי לבני: – – אני קוראת לשותפיו לקואליציה: תוציאו אותו לנבצרות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יחיאל בר, אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

ישראל אייכלר: חמש דקות לרשותך.

דוד אמסלם: מעניין מאוד שכשהיה האי היווני לא שמענו אותך מדברת ככה – – – חמורה ביותר.

יחיאל חיליק בר: דודי יקירי, אני מקווה שהקשבת לסיפה של הדברים של חברת הכנסת ציפי לבני, כי אותך זה צריך להטריד, כאזרח, כאבא לילדים, כמי שמצפה מהמשטרה שתגן עליו אם יפרצו לו לבית או אם יטרידו מינית מישהי שחשובה לך או יקרה לך.

יחיאל חיליק בר: אבל תראה מה קורה, דודי, אנחנו הפכנו למדינה שמוכנה להקריב על מזבח האינטרסים הפוליטיים את הדברים הכי חשובים.

דוד אמסלם: תסביר לנו את האי היווני, מה קרה – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אני לא מדבר על האי היווני, ואני לא הייתי חבר כנסת בתקופת האי היווני.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה, דודי, אני זורם איתך.

יחיאל חיליק בר: נניח שקרה משהו לא טוב בסיפור האי היווני.

דוד אמסלם: כמה תפקידים, על זה היא לא דיברה.

יחיאל חיליק בר: נניח, נניח.

יחיאל חיליק בר: זה מכשיר את מה שקורה עכשיו?

יחיאל חיליק בר: ואם אתה כבר הולך לעבר, תסכים איתי, דודי, שלא היה ראש ממשלה שאי פעם בהיסטוריה תקף בצורה כזאת חריפה את גורמי אכיפת החוק ואת המשטרה.

יחיאל חיליק בר: בימים הכי קשים של ראשי ממשלות לשעבר, הם אמרו: אני מכבד את מערכת השלטון, אני מכבד את מערכת אכיפת החוק, אני מכבד את המשטרה.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: כי יש עם.

יחיאל חיליק בר: העם הזה, אגב, אני לא הצבעתי לנתניהו אבל חלקו הגדול הצביע לנתניהו.

יחיאל חיליק בר: חלקו הגדול גם מקשיב לראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה, היום, עם המלצות המשטרה, מרחפות מעליו שתי עננות – הרבה יותר מעננות – כבדות ביותר של שוחד והפרת אמונים; כששומעים את ראש הממשלה תוקף בצורה כזאת חריפה את גורמי אכיפת החוק – תגיד לי, דודי, מה יגידו כל העבריינים הכבדים שבאה אליהם המשטרה וחוקרת אותם, כשראש הממשלה מזלזל במשטרה, תוקף אותה, מעלה נגדה חשדות?

יחיאל חיליק בר: מה יגידו ראשי משפחות הפשע, דודי, שאני יודע שגם אתה נלחם בהם?

יחיאל חיליק בר: יגידו: מי אני?

יחיאל חיליק בר: אם ראש הממשלה אומר שהמשטרה מושחתת, אז מי אני?

יחיאל חיליק בר: אתה מבין, דודי, שמערערים פה את היסודות של הדמוקרטיה שלנו?

דוד אמסלם: אני רואה משהו אחר.

דוד אמסלם: מישהו היה מעז להזמין את אהוד ברק לחקירות על כל מה שהוא עושה, על כל הכספים?

יחיאל חיליק בר: אם לא הזמינו, אז לא הזמינו, אז כנראה לא היה.

דוד אמסלם: מישהו היה מעז להזמין את שמעון פרס?

דוד אמסלם: בחיים לא.

דוד אמסלם: רק את נתניהו.

יחיאל חיליק בר: סליחה, אדוני.

דוד אמסלם: נתניהו, דמו מותר.

דוד אמסלם: אתם לא מתביישים – – –

יחיאל חיליק בר: אדוני, אתה מדבר על מדינה שהכניסה ראש ממשלה לכלא, שהכניסה נשיא מדינה לכלא.

דוד אמסלם: אבל על מה?

דוד אמסלם: על מה?

יחיאל חיליק בר: מה זה על מה?

יחיאל חיליק בר: מה זה משנה?

דוד אמסלם: על סיגרים?

יחיאל חיליק בר: מה זה משנה?

יחיאל חיליק בר: קודם כול, היום כבר ברור שזה כנראה לא רק סיגרים.

דוד אמסלם: משנה.

דוד אמסלם: יש פה אכיפה סלקטיבית.

דוד אמסלם: אתה לא רואה אותה?

יחיאל חיליק בר: דודי, קודם כול, היום ברור שזה כנראה לא רק סיגרים, שזה כנראה אינטרסים הרבה יותר גדולים וסכומים הרבה יותר גדולים מסיגרים.

דוד אמסלם: לא כולם טיפשים, אל תדאג.

ישראל אייכלר: דודי, אמרת את דבריך, אבל הוא באמצע.

ישראל אייכלר: הוא ברשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: לי לא הוספת זמן, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: כי לך הוא לא הפריע.

יחיאל חיליק בר: בגלל שאתה יושב-ראש יחסית חדש אני אסלח לך, אני מאחל לך בהצלחה.

ישראל אייכלר: לא, הוא לא הפריע לך, לסתיו הפריעו.

יחיאל חיליק בר: הוא לא הפריע לי – דקה מתוך הנאום שלי דודי אמסלם מדבר.

ישראל אייכלר: לתת לו עוד דקה, מה את אומרת?

יחיאל חיליק בר: שנייה דקה.

יחיאל חיליק בר: לא דקה, שנייה דקה.

דוד אמסלם: היה דו-שיח.

יחיאל חיליק בר: דודי, אני רוצה לשאול אותך דבר אחד.

יחיאל חיליק בר: אני בשבילך, זורם איתך, מאחל לך שנתניהו יסיים את הקדנציה שלו.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: איך אמר היום מישהו – אתה אמרת?

יחיאל חיליק בר: את הקדנציה הבאה.

דוד אמסלם: לא מדיחים ראש ממשלה ככה, בסדר?

יחיאל חיליק בר: רגע, אין בעיה, אני זורם איתך.

ישראל אייכלר: אני כבר מוסיף לו דקה, כדי שלא יהיה – אבל תנו לו לסיים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו אני שואל אותך.

יחיאל חיליק בר: גמר נתניהו את הקדנציה שלו, גמר גם את הקדנציה הבאה, ומכשיר את בנו יאיר אפילו להחליף אותו.

יחיאל חיליק בר: הפכנו למונרכיה.

יחיאל חיליק בר: אני שואל אותך: אתה חושב על היום שאחרי?

דוד אמסלם: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: גמר נתניהו מסיבות טבעיות את הקדנציה – – –

דוד אמסלם: זה מה שמטריד אותי.

יחיאל חיליק בר: לא, היום שאחרי.

יחיאל חיליק בר: כשהוא הולך, ועל מזבח האינטרסים הפוליטיים שלו הוא קבר את המשטרה, את האמינות של בית המשפט העליון, את האמינות של מערכת אכיפת החוק.

יחיאל חיליק בר: אתם חושבים על היום שאחרי?

דוד אמסלם: חיליק, אתה לא חושב שהמערכות האלה צריכות תיקון?

דוד אמסלם: זאת הבעיה שלך.

יחיאל חיליק בר: מה זה מערכות צריכות תיקון?

יחיאל חיליק בר: תתקן אותן, אתה מחוקק.

דוד אמסלם: להפך, אני חושב על היום שאחרי.

דוד אמסלם: יותר מחצי מהציבור מבין שיש פה דבר חמור מאוד שקורה פה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, מאיפה אתה יודע מה הציבור חושב?

יחיאל חיליק בר: מאיפה אתה יודע מה שהציבור חושב?

דוד אמסלם: כמו שאתה חושב מה הציבור שלך חושב.

יחיאל חיליק בר: אבל רגע.

יחיאל חיליק בר: אבל בשביל לתקן מערכת לא צריך לשרוף אותה ולעשות לה דה-לגיטימציה בציבור.

דוד אמסלם: מישהו שורף?

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: זה תמות נפשי עם פלשתים.

דוד אמסלם: אבל אתם לא – – – להפיל את נתניהו.

יחיאל חיליק בר: דודי, דודי, הרב אייכלר יכול לספר לך – – –

ישראל אייכלר: הדיסקוסיה מאוד מעניינת אותי, אבל תדע לך שזה על חשבונך.

ישראל אייכלר: אתה שואל אותו כל הזמן.

ישראל אייכלר: אני שואל אותך והוא עונה לך.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה, אני לא ביקשתי, אל תוסיף לי עוד חצי דקה.

ישראל אייכלר: הוספתי לך דקה, מספיק.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני שואל אותך, דודי, אני עוד פעם שואל אותך, כי אני מאתגר את אייכלר.

יחיאל חיליק בר: יש פה התנהלות של תמות נפשי עם פלשתים.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, אם זה לא אני וגורלי – אני, בנימין נתניהו וגורלי – מצידי שתישרף הלגיטימציה של המפכ"ל, ומחר יואב קיש מזמין את המפכ"ל לשימוע.

יחיאל חיליק בר: מי שמע על דבר כזה.

יחיאל חיליק בר: תגיד לי, יואב קיש – – –

יואב קיש: הוא היה בטלוויזיה וכל עם ראה אותו אז אסור?

יחיאל חיליק בר: סליחה, יש חוק.

יחיאל חיליק בר: אתה מחוקק.

יחיאל חיליק בר: יש חוק שאוסר על מפכ"ל להתראיין?

יואב קיש: אל תהיה צבוע, זה לא מתאים לך.

יחיאל חיליק בר: אולי אתה גם רוצה שראש ממשלה לא יתראיין?

יואב קיש: הוא דיבר מול כל עם ישראל בטלוויזיה, אז עכשיו זה לא בסדר לבוא לכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: אז מה?

יחיאל חיליק בר: מי אמר שלמפכ"ל אסור להתראיין?

יחיאל חיליק בר: על זה שהמפכ"ל הולך להתראיין – אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: יואב, אני זורם איתך בדבר אחד.

יחיאל חיליק בר: לא אהבתי שהוא התראיין בשבוע שלפני זה.

יחיאל חיליק בר: מותר לו?

יואב קיש: אני לא אמרתי שאסור, אבל גם לכנסת מותר.

ישראל אייכלר: יואב, אתה מדבר עוד שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: להפעיל שוט פוליטי כזה, להשתמש בסמכות של הכנסת למטרות פוליטיות ולזמן מפכ"ל, כאילו אתה אומר לו: אדוני, אני יודע שהשבוע אתה הולך להוציא המלצות, בוא לכנסת, תן לנו, חברי מפלגתו של נתניהו, דין וחשבון – יואב, זה כמעט שיבוש הליכי משפט.

יחיאל חיליק בר: זה חמור יותר ממה שאתה יכול לדמיין לך.

יואב קיש: משפט של מי?

יואב קיש: של המפכ"ל?

יואב קיש: לא מבין.

יחיאל חיליק בר: לא, למפכ"ל מותר, לפי חוקי מדינת ישראל, להתראיין מתי שהוא רוצה.

יואב קיש: אני קבעתי את הדיון לפני ההמלצות.

יואב קיש: מי ידע שיהיו המלצות?

יחיאל חיליק בר: מי ידע?

יחיאל חיליק בר: יש לי הרגשה שידעת.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להגיד לך, דודי, דבר אחד: דודי, בשביל הילדים שלנו – הרי בסוף אחרי נתניהו, אחרי דודי אמסלם ואחרי חיליק בר תהיה מדינה.

יחיאל חיליק בר: אם אנחנו נשאיר להם מדינה שבה הם רואים את המשטרה כגוף מושחת ומלא אינטרסים, זה הסוף שלנו.

יחיאל חיליק בר: זה הנשק שיחריב אותנו, לא הגרעין האיראני.

דוד אמסלם: – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל בר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אלעזר שטרן – איננו; חברת הכנסת טלי פלוסקוב – איננה; חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – איננה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחרי חבר הכנסת יואב קיש ידבר חבר הכנסת ואאל יונס, ואחריו – חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

ישראל אייכלר: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

יואב קיש: חיליק, אני רוצה להגיד לך לגבי הדיון מחר.

יואב קיש: אני רוצה להגיד לך לגבי הדיון מחר.

יואב קיש: חיליק, אל תיתמם.

יואב קיש: אתה תוסיף לי גם את הזמן.

יואב קיש: עוד לא התחלתי.

ישראל אייכלר: יואב קיש לא יתחיל לפני שתסיימו את הדו-שיח.

ישראל אייכלר: סיימתם?

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: עכשיו יואב קיש מתחיל.

יואב קיש: חיליק, אתה לא יכול להתעלם.

ישראל אייכלר: דודי, תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יואב קיש עכשיו מתחיל לדבר.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: לא להפריע.

יואב קיש: אני רוצה להגיד מילה אחת לגבי הדיון מחר.

יואב קיש: שימוע זה בסנאט, אנחנו עוד לא בשימועים פה בכנסת ישראל.

יואב קיש: זה דווקא רעיון מעניין, אני חושב שיש לו הרבה יתרונות.

יואב קיש: רצינו להכניס את זה בוועדת הכנסת כשהייתי יו"ר ועדת הכנסת, אבל כמובן שזה לא מה שמדובר עליו מחר.

יואב קיש: מחר מדובר בדיון מאוד בסיסי ופשוט.

יואב קיש: אם מפכ"ל משטרה – ואני מסכים איתך, זאת זכותו ללכת ולהתראיין ולתת לערוץ תקשורת כזה או אחר חצי שעה, שעה, לא יודע כמה פעמים, ראיונות, זה לגיטימי, אני לא בא אליו בטענות בעניין הזה.

יואב קיש: אבל לא יכול להיות שמצד אחד אומרים: בטלוויזיה הוא יכול להיות, אבל שהכנסת והגורם המפקח – וזה תפקידי, עם כל הכבוד, כגורם מפקח פרלמנטרי, להביא אותו לפה.

יואב קיש: אתה יודע מה, לפני ההמלצות – תכף אני אדבר על ההמלצות – נשאלו המון שאלות, גם על ידי החברים שלך, חבר הכנסת חיליק בר, על הדברים שהוא אמר, כולל דיון שנקבע למחר למליאה על ידי, בין השאר, חברת הכנסת רויטל סויד.

יואב קיש: אני בכוונה נותן לך דוגמה לא רק על קואליציה.

יואב קיש: הדבר היחיד שאני מסכים איתך, כשאני קבעתי את הדיון הזה, לא היה לי מושג שיהיו המלצות היום בערב.

יואב קיש: לא היה לי מושג.

יחיאל חיליק בר: אז למה לא ביטלת?

יעל כהן-פארן: – – –

יואב קיש: יכול להיות שהדיון, שבגלל שאני קבעתי למחר, זה מה שהביא את ההמלצות.

יואב קיש: יכול להיות.

יואב קיש: וחבל.

יואב קיש: אתה יודע מה, הייתי מעדיף שיהיו המלצות בעוד שבוע.

יואב קיש: ואני אומר לך, אני אחשוב.

יואב קיש: אני מבטיח לך, לא עוד הרבה זמן, אני אקח מחשבה ואני אחליט אם זה שהגיעו ההמלצות מצדיק דחייה של הדיון בשבוע, כן או לא.

יואב קיש: אני אחשוב על זה.

יואב קיש: אבל אני רוצה לדבר רגע על ההמלצות ועל התקציב.

יעל כהן-פארן: השעה 22:30.

יואב קיש: אתם יודעים מי האדם שנראה לי הכי מאוכזב היום?

יואב קיש: כחלון, בדיוק.

יואב קיש: אנחנו הולכים להעביר תקציב, קריאה ראשונה.

יואב קיש: בדרך כלל זה יום חג של שר האוצר – היה פה, ולדעתי קצת איבד מקסמו העניין הזה, ואנחנו נעסוק בנושא ההמלצות.

יואב קיש: ואני רוצה להגיד דבר אחד בעניין הזה: אני מתקשה להבין דבר אחד: אפשר להתווכח על סיגרים, אם מותר לקחת, אסור לקחת, מותר לתת, חברים, אבל איך הגענו לשוחד?

יואב קיש: ומי אחראי על השוחד?

יואב קיש: חבר הכנסת יאיר לפיד.

יואב קיש: הוא.

יואב קיש: זה הבן אדם שקובע שיש שוחד.

יואב קיש: זה האבסורד של האבסורדים.

יואב קיש: ולכן, אני אומר, בדבר הזה אני לא מבין לאן הגענו: מהסיטואציה הזו לסיטואציה אחרת, שמדברת על שיחה, שראש הממשלה אמר – ושמענו אותו נלחם כל הזמן בחוק ישראל היום – ומשיחה החליטו שיש שוחד.

יואב קיש: אני את הדברים האלה לא מבין.

יואב קיש: אני שמח שהיחידי שיקבע אם מעמידים פה ראש ממשלה לדין זה היועץ המשפטי לממשלה.

יואב קיש: עם כל הכבוד להמלצות ולעבודת המשטרה, ויש כבוד, זה לא מה שצריך לקבוע במשטר דמוקרטי.

יואב קיש: אנחנו לעולם לא נרצה לחיות במדינה שבה המשטרה היא גם חוקרת, גם תובעת וגם שופטת.

יואב קיש: ואני אומר לצד הזה של האולם: כל מי שמבקש שעכשיו, בגלל מסקנות משטרה או המלצות משטרה אנחנו נחליט שהם גם תובעים וגם שופטים, אני לא רוצה לחיות במדינה הזו.

יואב קיש: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: רגע, אני יכול לשאול אותך שאלה על הבמה?

יואב קיש: רגע, הוא רוצה.

יואב קיש: אני יכול?

ישראל אייכלר: יש לך עוד שתי דקות, אתה יכול לדבר.

יחיאל חיליק בר: יש שני דברים.

יחיאל חיליק בר: אחד – – –

יואב קיש: פינת השאלות והתשובות של חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לעשות אחת ועוד אחת.

יחיאל חיליק בר: אתם הולכים ואומרים שוב ושוב שמי שיקבע זה רק היועץ המשפטי.

יואב קיש: נכון.

יחיאל חיליק בר: מצד שני, ראש הממשלה אומר:

יחיאל חיליק בר: אני כבר בטוח שלא יהיה כתב אישום – – – האם אתה רוצה לגלות לנו איזה סיכום שישנו אולי, שכבר ישנו, בין ראש הממשלה ליועץ המשפטי?

יואב קיש: אתה שואל אותי בתור היועץ המשפטי לממשלה או בתור ראש הממשלה, חיליק?

יואב קיש: חשבתי שיש שאלה יותר מאתגרת.

יואב קיש: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

ישראל אייכלר: עכשיו חבר הכנסת ואאל יונס, אחריו – חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יונס, יש לך חמש דקות.

ואאל יונס: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא אדבר על המלצות ולא על שחיתות.

ואאל יונס: אני אדבר גרידא על התקציב.

ישראל אייכלר: אה, יש תקציב היום?

ואאל יונס: אני מקווה.

ואאל יונס: היום התקיים דיון חשוב שיזמו חבריי חברי הכנסת ד"ר אחמד טיבי וד"ר ג'מאל זחאלקה, בנושא של הצרכים התקציביים של החברה הערבית מהתקציב שמונח בפנינו.

ואאל יונס: הוצגו בישיבה הדרישות הלגיטימיות בתחומים השונים, בהתאם לחלוקה של נושאים ומשרדי ממשלה, מטעם ארגון מוסאוא וגופים אחרים שהשתתפו בישיבה.

ואאל יונס: במסמך שהציג מר איימן סיף, שהוא במקרה גם שכן שלי, מהרשות לפיתוח כלכלי כרקע להחלטה 922 והרציונל בבסיס ההחלטה, הוא ציין שישנם פערים משמעותיים בין האוכלוסייה הערבית לבין כלל האוכלוסייה, כך שלפערים אלה ישנה השלכה על מידת ההשתתפות הנוכחית והעתידית של האוכלוסייה בכלכלה הישראלית ועל רווחתה.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, ב-2035 האוכלוסייה הערבית צפויה להוות כ-23% מהאוכלוסייה במדינת ישראל, ועל כן שיפור כלכלי בה הכרחי וחיוני גם לחיזוק כלכלת כל המשק והמדינה.

ואאל יונס: על אף שפעולות אלה הניבו שיפור בחלק מהתחומים, וזו החלטה בכיוון הנכון, עדיין קיימים פערים חברתיים וכלכליים משמעותיים בין האוכלוסייה הערבית לבין כלל האוכלוסייה במדינה.

ואאל יונס: בסיכום של הישיבה, היוזמים ציינו שלא יעלה על הדעת שלתוכנית הגג ליישוב נתיבות הוקצו 5 מיליארד שקל, ולעומת זאת, לכל היישובים הערביים הוקצו רק כ-10 מיליארד שקל, לכל היישובים.

ואאל יונס: התקצוב האמיתי לתוכנית 922 רחוק מהמספרים שעלו בתקשורת, וזה רחוק מאוד מ-15 מיליארד שקל.

ואאל יונס: בנוסף לדרישות שעלו בדיון יש להנגיש הסכמי גג גם ליישובים ערביים, לפחות ליישובים הגדולים בשלב הראשון.

ואאל יונס: העיקרון המנחה של הסכמי הגג הוא העמדת קדם-מימון על ידי הממשלה לפיתוח תשתיות, מוסדות חינוך, מבני ציבור, פארקים ומחלפי תחבורה נדרשים.

ואאל יונס: הסכמי הגג מבטיחים ליזמים קבלת היתרי בנייה בתוך 90 יום ואמורים לקצר את הזמן לפיתוח השכונות החדשות והקמתן.

ואאל יונס: לצד החשיבות של קידום תוכניות רוחביות במשרדי הממשלה, יש לקבוע מנגנונים שקופים של תקצוב דיפרנציאלי, כי ניתן לצמצם פערים תקציביים אלה רק כאשר משקיעים משאבים איפה שבאמת צריך.

ואאל יונס: לסיכום, אדוני היושב-ראש, גם אם ההשקעה התקציבית לתוכנית 922 קרובה ל-10 מיליארד שקל, לא ייתכן, אדוני היושב-ראש, שנתיבות, המונה כיום 35,000 תושבים, תקבל, ובצדק, בהסכם גג כ-5 מיליארד שקלים, וכל היישובים הערביים יקבלו כ-10 מיליארד שקלים בתוכנית חומש.

ואאל יונס: שוויון היא מילת המפתח לדרישתנו.

ואאל יונס: שוויון היא מילת המפתח לדרישותינו המוצדקות.

ואאל יונס: דין נתיבות כדין ערערה.

ואאל יונס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת יונס.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

ישראל אייכלר: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

ישראל אייכלר: חמש דקות, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, תראו, אני חייב להודות, אני בהחלט נמצא בסיטואציה, אני הגעתי לנקודה שבה איבדתי את האמון שלי במשטרת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: איבדתי את האמון שלי בחקירות כנגד נבחרי ציבור, אישי ציבור ואנשים מפורסמים.

יחיאל חיליק בר: – – –

מכלוף מיקי זוהר: משטרת ישראל עושה את עבודתה במגוון רחב של תחומים בצורה מצוינת ויודעת לשמור את החוק ואת הסדר במדינת ישראל; היא יודעת לאכוף בעבריינות ופשיעה; אבל ברגע שנופל לפתחה של משטרת ישראל תיק יש בו מורכבות ציבורית, שיש בו עניין רחב בתקשורת, שם אנחנו נתקלים בהחלטות משטרה שמתקבלות עוד בטרם החקירה התחילה.

יעל כהן-פארן: מאיפה אתה ממציא את זה?

יעל כהן-פארן: מאיפה?

מכלוף מיקי זוהר: כל תיק של איש מפורסם מגיע להמלצה של משטרת ישראל.

יעל כהן-פארן: אבל זה לא נכון.

מכלוף מיקי זוהר: בחסות התקשורת ובאהדת התקשורת היא ממליצה פעם אחרי פעם על כתבי אישום כנגד נבחרי ציבור וכנגד אנשים מפורסמים.

יעל כהן-פארן: מאיפה אתה ממציא את זה?

מכלוף מיקי זוהר: מה קורה עם התיקים האלה, חברים?

מכלוף מיקי זוהר: הרוב הגדול שלהם לא מבשיל לכדי כתב אישום.

יעל כהן-פארן: – – – אתם ממציאים.

מכלוף מיקי זוהר: ארז וינר, איש מוכר – המשטרה המליצה, לא הוגש כתב אישום; אבי בניהו, איש מוכר – המשטרה המליצה, לא הוגש כתב אישום.

מכלוף מיקי זוהר: למה זה קורה?

מכלוף מיקי זוהר: אני אסביר לכם למה זה קורה.

מכלוף מיקי זוהר: שמענו את מר סגלוביץ, המועמד החדש של מפלגת יש עתיד, מתראיין בטלוויזיה ושואלים אותו שאלה: תגיד לי, היית מעודכן שיאיר לפיד הוא עד מרכזי בפרשה?

מכלוף מיקי זוהר: הוא סירב לענות.

מכלוף מיקי זוהר: האיש היה ממונה על 433 לפני דקה, החברים שלו חוקרים את ראש הממשלה, הוא מתמנה למפלגה שקוראים לה יש עתיד במקום ריאלי לכנסת, ושואלים אותו אם הוא מעודכן במה שקורה בחקירות ראש הממשלה, בכל מה שקשור לעדותו של יאיר לפיד – עד מרכזי שאנחנו מבינים שעכשיו על פיו מגישים כתב אישום; הוא לא עונה.

קריאה: אולי שיעשה פוליגרף.

מכלוף מיקי זוהר: אתם קולטים מה קורה פה?

מכלוף מיקי זוהר: יש פה קנוניה כנגד ראש הממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: זו המסקנה שלי, ואני אדרוש על זה ועדת חקירה.

מכלוף מיקי זוהר: איך יכול להיות שאיש שמועמד במפלגה, שהיה ב-433, ראש המפלגה שלו, שטוען לכתר ורוצה להדיח את ראש הממשלה מתפקידו, הולך ונחקר ומעיד נגד ראש הממשלה, ואומר שצריך להעיף אותו מהמקום הזה.

מכלוף מיקי זוהר: אתם קולטים מה קורה פה?

מכלוף מיקי זוהר: עד עוין, שמשטרת ישראל מסתמכת על עדותו כדי להדיח ראש ממשלה שמיליון איש במדינת ישראל הצביעו בשבילו.

מכלוף מיקי זוהר: לאן הגענו?

נחמן שי: מה הבעיה?

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אסביר לך את הבעיה.

יחיאל חיליק בר: לא משנה לך – – – את העובדות?

מכלוף מיקי זוהר: אני נתתי פה עובדות.

מכלוף מיקי זוהר: נתתי פה עובדות.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, עובדות חותכות.

מכלוף מיקי זוהר: תתמודדו איתן.

יחיאל חיליק בר: המלצות המשטרה זה לא עובדות – – –

מכלוף מיקי זוהר: המלצות המשטרה ב-60% מהמקרים הולכות אל הפח.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: נא לא להפריע.

מכלוף מיקי זוהר: גם במקרה הזה זה יקרה.

ישראל אייכלר: נא לא להפריע.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: לא להפריע, בבקשה.

יעל כהן-פארן: – – –

דוד אמסלם: – – – מעל 80% – – –

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה על התיקון.

דוד אמסלם: – – – של פרקליט המדינה – – –

יעל כהן-פארן: זה לא נכון.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר לכם, חברים, שימו לב לאיפה הגענו.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: אפשר לבקש לא להפריע?

ישראל אייכלר: רבותיי, מאוחר, תנו לו לגמור.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אמר לי מישהו מהשמאל: אנחנו מאורגנים.

מכלוף מיקי זוהר: אתם לא מסוגלים לנצח אותנו בקלפי.

מכלוף מיקי זוהר: יש לכם דרך אחת להוציא אותנו מהמשכן הזה, וזה באמצעות הכפשות, קנוניות וקונספירציות שאתם רוקמים עם התקשורת, ובמקרה הזה גם עם המשטרה.

לאה פדידה: מיקי, אין פה אף אחד.

מכלוף מיקי זוהר: ואני אומר את זה, פה על הדוכן הזה, ושמחר ינסו לחקור גם אותי ושילכו לבדוק גם עליי.

מיכל רוזין: מגוחך – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני לא חושש.

מכלוף מיקי זוהר: לי זה נמאס.

מכלוף מיקי זוהר: אני בעד הדמוקרטיה הישראלית שתקבע ראש ממשלה בקלפי, לא בקנוניות, לא בקונספירציות ולא בשקר גס בכל דבר אפשרי.

מיכל רוזין: – – –

מכלוף מיקי זוהר: לסיכום דבריי, אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: תסכם בבקשה.

ישראל אייכלר: לא להפריע, אחרת אני אצטרך להוסיף עוד דקה.

מיכל רוזין: – – –

דוד אמסלם: הכול מגוחך עד שזה מגיע לנתניהו.

ישראל אייכלר: סליחה רגע, אתה האשמת את המועמד סגלוביץ שהוא היה חוקר בתיק הזה לפני שהוא היה – – –

מכלוף מיקי זוהר: הוא היה בחטיבה 433 – –

ישראל אייכלר: בתיק הזה?

מכלוף מיקי זוהר: – – חבריו חוקרים עכשיו את ראש הממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: הוא יודע שראש המפלגה שלו מעיד במשטרה.

מכלוף מיקי זוהר: שואלים אותו עכשיו בריאיון, הוא מסרב לענות.

מכלוף מיקי זוהר: תגידו, אתם מבינים מה קורה פה?

מכלוף מיקי זוהר: אתם מבינים איזו קונספירציה נרקמת פה נגד ראש ממשלה במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: המפכ"ל, אגב, עוד אומר שנתניהו פעל נגד החוקרים.

מכלוף מיקי זוהר: תגידו לי, איך חוקרים יכולים להגיש המלצות אובייקטיביות?

מיכל רוזין: הוא עמד כאן והודה שהוא קיבל מתנות.

מכלוף מיקי זוהר: ריבונו של עולם – – –

ישראל אייכלר: מיקי, קודם כול ודבר ראשון, היות שהזכרת את יאיר לפיד, אם הוא ירצה הודעה אישית הוא יקבל חמש דקות – –

מכלוף מיקי זוהר: אני אשמח מאוד לשמוע ממנו.

ישראל אייכלר: – – אבל תסכם בבקשה במשפט אחד, כי עברת את הזמן.

מכלוף מיקי זוהר: בסדר גמור.

מכלוף מיקי זוהר: תראו, אנחנו לא חוששים מללכת לקלפי, אבל באותה מידה אנחנו גם לא חוששים מהאמת.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר, כשהיועץ המשפטי יכריע בסוגיה, כולכם תאכלו את הכובע.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

לאה פדידה: שלפחות שבכובע יהיה פלפל, מלח, משהו.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר, ואחר כך – חבר הכנסת אכרם חסון.

ישראל אייכלר: אחריו יסיים, אחרון הדוברים – ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, אם הוא יהיה פה.

יצחק הרצוג: אני פה, אני פה.

יצחק הרצוג: הבעיה שלי זה אח שלך שרוצה – – –

ישראל אייכלר: לא, לא, דבר קודם עם אח שלי, זה יותר בטוח.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החלטתי לעשות מנהג מיוחד ודווקא בדיון הזה לדבר על הספר הזה שמונח לפניכם.

ישראל אייכלר: אנשים שכחו שיש פה תקציב.

עודד פורר: על תקציב המדינה.

עודד פורר: אני רוצה לדבר ממש בהפתעה, כן, בהפתעה.

ישראל אייכלר: ממש מפתיע.

עודד פורר: אמרתי: נתפרע, ניקח נושא אחר לגמרי ונדבר על תקציב המדינה דווקא היום, במקרה.

אלי אלאלוף: במקרה.

עודד פורר: במקרה.

עודד פורר: כי בסוף, חברים, מונחים בפנינו היום – – –

ישראל אייכלר: רגע, אדוני, יש כאלה שמקפידים לדבר לעצם העניין, איך אתה מדבר על התקציב?

עודד פורר: אני החלטתי.

עודד פורר: מותר לי.

עודד פורר: אני רוצה לנצל את הזכות שלי לעמוד פה ולדבר על איזה נושא שאני רוצה.

ישראל אייכלר: דבר, דבר.

עודד פורר: הנושא הזה, יש בסך הכול כ-400 מיליארד סיבות לדבר עליו.

עודד פורר: חבר'ה, מונח בפנינו ספר עם 400 מיליארד שקל של תקציב המדינה, שצריך להחליט מה עושים איתם ואיך מחלקים אותם ולאן הם הולכים.

עודד פורר: אני אומר לכם את זה כמי שלא חוסך שבטו וביקורתו ממשרד האוצר ומאנשי משרד האוצר לאורך כל השנה ולאורך כל הדרך.

עודד פורר: יכול להעיד יושב-ראש ועדת הכספים שאפילו שאני חבר קואליציה אני לא תמיד הולך בנתיב, אלא מבקר ובודק, ומביע את הטענות שלי לאוצר.

עודד פורר: אבל אני אומר לכם, בסוף בתקציב הזה יש כמה בשורות שהן בשורות אמיתיות, ודווקא לאוכלוסיות המוחלשות ביותר במדינת ישראל.

עודד פורר: אני חושב שיש כאן חשיבות.

עודד פורר: יש כאן חשיבות.

עודד פורר: הצלחנו, ביחד עם שר האוצר, בתקציב הקודם ובתקציב הזה ביחד, להביא 1.9 מיליארד שקלים לטובת הקשישים במדינת ישראל, לטובת אלה שאין להם פה הרבה פיות בכנסת הזאת ואין להם הרבה שנלחמים בשבילם.

עודד פורר: הצלחנו לעשות, מתוך ה-1.9 מיליארד, שחלקם הלכו לניצולי שואה וחלקו לסיוע בשכר דירה – שני נושאים מאוד משמעותיים.

עודד פורר: האחד הוא הגדלה של תקציב השלמת ההכנסה, גם בתקציב 2017, גם בתקציב 2018; הדבר השני הוא הנושא של ביטול תוספת ותק – משהו שנשמע מוזר, ואני אפנה את החברים שכן יקראו את הספר הזה לעמ' 61, שמסביר לכם מה המשמעות של העניין הזה.

עודד פורר: המשמעות של העניין הזה היא כמיליארד שקל שילכו למאות אלפי קשישים במדינת ישראל שהיו מופלים לרעה, והשרה לנדבר יודעת על מי אני מדבר – אותם אלה שהגיעו לכאן, עבדו, שירתו, לקחו חלק, וביום שהם יוצאים לפנסיה הם מסתכלים ימינה והם רואים את החבר שלהם, שהיה כאן אומנם עשר שנים לפניהם, מקבל קצבת זקנה – קצבת זקנה, שהיא זכות בסיסית – יותר גבוהה משלהם.

עודד פורר: אנחנו הגענו למהלך שמדבר על השוואת העניין הזה וביטול אותה תוספת ותק ואותה צבירה שיצרה את הדיפרנציאציה הזו בין עולים ועקרות בית לבין אזרחים אחרים.

עודד פורר: ייהנו מהעניין הזה מאות אלפי עולים קשישים, ונשים בעיקר, הם אלה שייהנו מאותו תקציב נוסף.

עודד פורר: אנחנו הצלחנו, כי התוכנית שאנחנו גיבשנו בזמנו, אדוני, הייתה תוכנית שבגלל העומס התקציבי – כי זה לא 1.9 מיליארד חד-פעמי, זה לבסיס התקציב, ומי שמבין יודע שמה שנתנו השנה גם ייתנו בשנה הבאה ובזו שאחריה, וזהו – זה לדורי דורות.

עודד פורר: בעניין הזה פרסו את זה לארבע שנים.

עודד פורר: הביצוע היה אמור להתבצע ב-2018, 2019 ו-2020.

עודד פורר: אתם, בתקציב הזה, רואים כבר ב-2019 גם את התקציב של 2020, שהצלחנו להקדים אותו, וכחלק מהסיכומים אישרנו גם את ההקדמה של מה שהיה אמור להיות משולם ב-2019 כבר ב-2018, ותהיה תוספת כבר בשנה הזו של כ-400 מיליון שקלים, שתתווסף לבסיס התקציב, ובשנה הבאה עוד 300 מיליון שקלים שיתבססו ויוספו לבסיס התקציב.

עודד פורר: המשמעות שלהם היא השוואת קצבאות הזקנה בין אזרח לאזרח, בסוף עוד כמה מאות שקלים לכל קשיש במדינת ישראל.

עודד פורר: צריך להבין שאם אנחנו מדברים על זוג קשישים שכל אחד מהם יקבל תוספת של כ-300 שקלים, זה עוד 600 שקלים בחודש לזוג כזה.

עודד פורר: מדובר על סכום שהוא לא סכום מבוטל.

עודד פורר: כמובן, כמו שהיה פה בדיון על העלאת קצבאות הנכים – ואמר את זה גם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה – תמיד היינו רוצים לתת עוד, והאויב של הטוב הוא הטוב ביותר, אבל זו תוספת משמעותית, זו תוספת של יותר מ-10% לקצבת הזקנה, ובדיוק לאנשים שזקוקים לה.

עודד פורר: אתם יודעים מה, ואני אסיים בזה: ראינו את העוצמה הצבאית של מדינת ישראל בקטנה, ברגע קטן, קצת, בסוף השבוע האחרון.

עודד פורר: אבל העוצמה האמיתית שלנו, ובזה אנחנו ניבחן, זה בלכידות החברתית שלנו וביכולת שלנו לחיות כאן ביחד, אחד עם השני ולא להביט הצידה כשאנחנו רואים מישהו נחשל שזקוק לאותו סיוע.

עודד פורר: בזה אנחנו נבחנים.

עודד פורר: אתם יודעים מה, בתקציב הזה עשינו עוד צעד אחד קטן של סיוע כזה.

עודד פורר: אשרינו.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

ישראל אייכלר: בבקשה, חמש דקות.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, בדרך כלל אני לא ממהר ככה לדבר ואני מכבד את החלטת הסיעה.

אכרם חסון: שמענו את שר האוצר, והוא מייצג אותנו נאמנה, וכמובן, הוא מייצג גם אותי.

אכרם חסון: אבל הפעם החלטתי קצת לשנות ולבוא ולהגיד כמה דברים חשובים מאוד.

אכרם חסון: אין ספק שזו הפעם הראשונה שאני רואה ששר אוצר מגיע ומדבר על תקציב 2019 בלי הערות.

אכרם חסון: בדרך כלל בתקציב המדינה יש הרבה דרמות, הרבה פרסומים, חברי האופוזיציה מתנגדים בצורה נמרצת – ולפעמים בצדק.

אכרם חסון: אבל זה מוכיח ששר האוצר הוא השר החברתי ביותר והוא מייצג את כל סיעות הבית בתקציב, והוא דואג לכל עם ישראל.

אכרם חסון: אני באתי ובדקתי את חוברות התקציב שנתנו לנו אתמול ושלשום וגם היום, ואני מצאתי שיש לנו 940 עמודים.

אכרם חסון: אבל אחרי יום, אחרי יומיים, אתה רואה חברי כנסת שלא קראו 20 עמודים, עולים לתקשורת ומתחילים לתקוף ולהגיד.

אכרם חסון: לכן, אני החלטתי לבוא ולהגיד לכם: תשמעו, חברים, אני מייצג את שר האוצר ביישובים של בני המיעוטים הערבים והדרוזים, ואני מסתובב עם שר הכלכלה ועם שר השיכון.

אכרם חסון: אני אומר לכם: אנחנו בבסיס התקציב.

אכרם חסון: גם גפני, בזמנו, כשהעליתי את זה בוועדת הכספים, הצהיר ואמר את זה.

אכרם חסון: סגן השר נמצא כאן, וגם שר האוצר אמר את הדבר הזה מעל במת הכנסת, ולפני כמה דקות גם ישבתי עם גפני.

אכרם חסון: אני שאלתי את שר האוצר היום: כמה ראשי רשויות דיברו איתך על כך שאנחנו לא נמצאים בבסיס התקציב?

אכרם חסון: הוא אמר לי: אף אחד.

אכרם חסון: שאלתי: כמה חברי כנסת מהמכהנים כאן, גם מהמגזר הדרוזי?

אכרם חסון: ואמר לי: אף אחד.

אכרם חסון: לכן, קל מאוד לבוא ולתקוף; קל מאוד לבוא ולזרוק רפש.

אכרם חסון: זה לא אחראי.

אכרם חסון: חבר כנסת צריך להיות אדם עם מצפון, עם יושר, עם הגינות.

אכרם חסון: גם אם זה כואב לו ששר האוצר מפתח ומקדם את היישובים, לפחות צריך להגיד את האמת.

אכרם חסון: אני אומר לכם – אלי כהן כאן; כל שבוע הוא נמצא בשלושה-ארבעה כפרים ערביים ודרוזיים; מקימים אזורי תעשייה חדשים; תומכים בראשי הרשויות.

אכרם חסון: השר גלנט מגיע כל שבוע ליישובים ומקים שכונות חדשות ותומך ביישובים.

אכרם חסון: שר האוצר אותו דבר.

אכרם חסון: אני רוצה – לידידי חמד עמאר:

אכרם חסון: זה לא מכובד לבוא כל הזמן ולתקוף בלי שום בסיס.

אכרם חסון: אני מייצג את הדרוזים, אני דואג לדרוזים.

אכרם חסון: היו כאן אנשים שישבו כאן עשר שנים ולא עשו מה שעשינו בשנה האחרונה.

אכרם חסון: אני רוצה להזכיר לכם: בפעם הראשונה בתולדות המדינה הזאת, 400 מיליון שקל למגזר הערבי לתכנן על אדמות פרטיות, ו-97 מיליון שקל לדרוזים.

אכרם חסון: זה לא קרה אף פעם במדינת ישראל.

אכרם חסון: ועוד עשרות מיליונים לשני המגזרים לפתור בעיות חסמים של אנשים שבנו בתוך תוואי כביש ובשטחים ציבוריים וראשי המועצות שתקו.

אכרם חסון: אני מכיר את הדוחות.

אכרם חסון: ידידי חמד, לפני שלושה שבועות הייתי בוועדת החינוך.

אכרם חסון: אתה לא היית ואף אחד לא היה שם.

אכרם חסון: בא בחור מהמגזר הדרוזי שאחראי על נושא הבינוי בכל הכפרים הדרוזיים ואמר: מתוך 40 מיליון שקל ליישובים הדרוזיים, רק 12 מיליון שקל נוצלו.

אכרם חסון: לכן, אנחנו יודעים את המאטריה.

אכרם חסון: אנחנו לא באנו לתקוף אחד את השני.

אכרם חסון: אנחנו רוצים ללכת משולבים ביושר, בהגינות ובאחריות.

אכרם חסון: לכן, אם אתם חושבים שאנחנו יושבים – בגלל הדמוקרטיה, בגלל שאנחנו מפלגה חברתית, אנשים שמסתובבים בכל היישובים, אנחנו היחידים שיכולים להביא תקציבים ואנחנו היחידים שיכולים לשנות מצב.

אכרם חסון: אם אתם תמשיכו לדבר – בבקשה, תמשיכו לדבר.

אכרם חסון: אבל עובדה, היום שר האוצר עמד כאן, בפני כל סיעות הבית, ואמר: מצע המפלגות אצלי, והכול בתוך התקציב – מתוך אחריות, לא בגלל שהוא מייצג מגזר א' ולא ב'; הוא מייצג את כולם, אנחנו מייצגים את כולם.

אכרם חסון: בשביל זה באנו לכאן, באנו לשרת ולהגיד את האמת.

אכרם חסון: אני יודע שזה כואב שאנחנו מגלים את כל החולשות שהיו במשך השנים, אנחנו מגלים את הבלוף שהיה במשך כל השנים; אבל אנחנו כאן כדי לקדם ולעשות.

אכרם חסון: אני רוצה לראות חבר כנסת אחד, אצלנו, מהמגזר שלנו, שקרא 940 עמודים של התקציב שחולק אתמול.

אכרם חסון: מי קרא ומי מבין את זה?

אכרם חסון: לכן, קל מאוד לבוא ולזרוק רפש ותמיד להגיד דברים לא נכונים ולא אחראיים.

אכרם חסון: זה לא מוסרי, לא בשביל זה באנו לכאן.

אכרם חסון: אנחנו באנו לכאן כדי לייצג את המגזר נאמנה ולהגיד לו את האמת.

אכרם חסון: אני מודה לאבו עראר, שהעלה את נושא הבדואים.

אכרם חסון: אנחנו מחויבים גם להם.

אכרם חסון: מחויבים לכל המגזרים: מחויבים גם לצפון וגם לדרום, גם למרכז וכל אזרחי מדינת ישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

ישראל אייכלר: אחרון הדוברים – ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

חמד עמאר: לא דיברת על המיסים בכלל, אני לא מבין.

אכרם חסון: – – –

חמד עמאר: לך תלמד.

חמד עמאר: אם אתה לא יודע ללמוד – – –

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש – לא, אין פה מיקרופון.

יצחק הרצוג: מה קרה למיקרופון?

ישראל אייכלר: יש בעיה עם המיקרופון?

ישראל אייכלר: לא, יש בעיה ברעש שם.

ישראל אייכלר: בבקשה לאפשר לראש האופוזיציה לדבר.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, הדיון הזה הזוי לחלוטין.

אכרם חסון: – – –

חמד עמאר: – – –

יצחק הרצוג: אכרם חסון, על מה אתה מדבר, ידידי חבר הכנסת אכרם חסון?

יצחק הרצוג: על מה אתם צועקים, חמד עמאר?

יצחק הרצוג: על מה?

יצחק הרצוג: על תקציב של עוד שנה, ביצה שלא נולדה, כשיש מצב שאתם בבחירות תוך חודשיים-שלושה?

יצחק הרצוג: על מה אתם מדברים?

יצחק הרצוג: מי בכלל מתכנן תקציב לעוד שנה במדינת ישראל של הערב?

יצחק הרצוג: איך זה הגיוני?

יצחק הרצוג: זה פשוט – אדוני יעשה סדר בעניין הזה.

אכרם חסון: – – –

חמד עמאר: שתוק.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חסון, זה לא מכובד.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יצחק הרצוג: זה לא מכובד, כי זו בדיחה.

ישראל אייכלר: כן, כן.

ישראל אייכלר: לא, לא, לא מכובד.

ישראל אייכלר: אל תפריעו לראש האופוזיציה לדבר בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני סגן שר האוצר, אתה יכול, מכובדי, לתכנן תקציב לעוד שנה, כשהממשלה על כרעי תרנגולת הערב?

יצחק הרצוג: כשראש הממשלה על כרעי תרנגולת הערב?

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שזה ערב מאוד קשה לאזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: זה ערב עצוב, ערב קשה: המלצות של משטרה נגד ראש ממשלה, להעמיד אותו לדין על שני תיקים של שוחד, והן מציגות תמונה קשה מאוד על התנהלותו של ראש הממשלה; המלצות שבהן יכריע בסופו של דבר היועץ המשפטי לממשלה.

יצחק הרצוג: אז כך אמר בנימין נתניהו ב-2008: "ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל".

יצחק הרצוג: והוא הוסיף: "קיים חשש," כך הוא אמר, "אני חייב להגיד, אמיתי ולא בלתי מבוסס, שהוא יכריע הכרעות על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות הפוליטית שלו ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

יצחק הרצוג: הדבר הנכון – – –

ישראל אייכלר: הרשימה המשותפת לא רוצה לשמוע את ראש האופוזיציה?

ישראל אייכלר: בבקשה, תנו כבוד.

יצחק הרצוג: אני מצטט מראש הממשלה ב-2008, אז הוא היה ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: הוא אמר: "הדבר הנכון שהיה צריך להיעשות – – – זה שהממשלה הזאת תלך הביתה, שנחזיר את המנדט" לציבור.

יצחק הרצוג: סוף ציטוט.

יצחק הרצוג: אני קורא לכלל נבחרי הציבור של הליכוד, שפשטו את עורם של שוטרי משטרת ישראל במשך חודשים, ובמיוחד הערב שמעתי את השר לוין אומר שזו הפיכה – לא פחות, הפיכה; עובדי מדינה שהפקדנו בידיהם את האחריות לממש את שלטון החוק, הוא קורא לזה הפיכה.

יצחק הרצוג: אני קורא לכל נבחרי הציבור של הליכוד לשמור הערב את המקלדת ואת הפה שלהם סגורים; להעניק ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליטות, שיש לי אישית אמון מלא בהם, לבצע את עבודתם ללא הפרעות, ללא הכפשות וללא עיכובים.

יצחק הרצוג: אסור שהדה-לגיטימציה, שנעשתה באופן שיטתי למשטרת ישראל ולחוקריה המסורים, תעבור כעת לפרקליטות וליועץ המשפטי לממשלה.

יצחק הרצוג: על נתניהו ועמיתיו יהיה לקבל את הדין אשר יהא, וכך גם כל הציבור בישראל.

יצחק הרצוג: טובת המדינה ויציבות המערכת השלטונית, במיוחד בעיצומם של אתגרים כה מסובכים, ביטחוניים ומדיניים, מחייבות את צוות הפרקליטות ואת היועץ המשפטי לממשלה להתפנות מכל עיסוקיהם, ולהגיע ללא דיחוי להחלטות משפטיות מחייבות בתיקי ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: אסור לגרור את המדינה לחודשים ארוכים של אי-ודאות פוליטית וחסרת תקדים.

יצחק הרצוג: ואני חושב שבנסיבות הללו אין ברירה – ראש הממשלה צריך לשקול ברצינות נבצרות לטובת האינטרס הציבורי.

יצחק הרצוג: ואני רוצה לומר לגבי התקציב, כי הרי זה מגוחך.

ישראל אייכלר: רבותיי שם, בצד שמאל בפינה.

יצחק הרצוג: התקציב זה מגוחך, מגוחך שמביאים תקציב.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שיש בתקציב, אדוני יו"ר הישיבה, דברים קשים מאוד, שנדונו כאן, אבל לאף אחד אין קשב.

יצחק הרצוג: יש את סוגיית הסיעוד, שזו שערורייה שהיא בחוק ההסדרים.

יצחק הרצוג: שערורייה.

יצחק כהן: מה השערורייה?

יצחק הרצוג: אני אגיד לך מה השערורייה, איציק.

יצחק כהן: זה 2 מיליארד שקל.

יצחק הרצוג: אני אגיד לך מה השערורייה: אתה מפרק את אחד הכלים הכי חשובים של הושטת רשת הביטחון.

יצחק כהן: אתה באופוזיציה.

יצחק כהן: זאת שערורייה.

יצחק הרצוג: מה אתה מדבר?

יצחק הרצוג: כל בית בישראל.

ישראל אייכלר: סגן השר כהן, אתה עולה עוד מעט אחריו.

יצחק כהן: לא מתאים לך.

יצחק הרצוג: סגן שר האוצר, זו שערורייה שאתה מגיב ככה.

יצחק הרצוג: שערורייה, איציק.

יצחק הרצוג: שערורייה שלוקחים את חוק ביטוח סיעוד ומרסקים אותו, אחת המתנות הכי חשובות לאזרחי ישראל – הטיפול בבית, שעות הטיפול, הליווי של הקשיש, רחיצתו, האכלתו ושיחה איתו.

יצחק כהן: אתה לא מכיר אותו.

יצחק הרצוג: מה אתה מדבר?

יצחק הרצוג: לתת כסף סתם לאזרחים.

יצחק הרצוג: בשביל מה?

יצחק כהן: לא מתאים לך.

יצחק כהן: לא מתאים לך.

יצחק הרצוג: במקום לקחת ולתת את רשת הביטחון של הטיפול של הסיעוד, אתם מבטלים את חוק ביטוח סיעוד.

יצחק הרצוג: זה מה שאתם עושים.

יצחק כהן: אתה לא מכיר את התוכנית.

יצחק כהן: לא מתאים לך.

ישראל אייכלר: סגן השר איציק כהן, אתה עולה לדבר אחריו.

יצחק הרצוג: אחרי 20 שנה, 30 שנה, של שירות יוצא מן הכלל.

יצחק הרצוג: על מה אתה מדבר?

יצחק הרצוג: באמת, אתם מפרקים את רשת הביטחון אחד אחרי השני.

יצחק כהן: אתה לא מכיר את התוכנית.

יצחק הרצוג: מה פתאום להרוס את הסיעוד ככה?

יצחק כהן: אתה סתם מדבר.

יצחק הרצוג: למה אני סתם מדבר?

יצחק כהן: לא מתאים לך, בוז'י.

יצחק כהן: זה לא רציני.

יצחק הרצוג: אתה מבטל, אתה מכריח וקובע שזה ילך ככסף לאזרחים במקום – –

יצחק כהן: אתה לא מכיר את התוכנית, אין לך מושג.

יצחק הרצוג: – – לתת את הטיפול בבית.

יצחק הרצוג: זו הבעיה הגדולה, ואתם יודעים את זה.

אלי אלאלוף: אני מבטיח לך שבסוף אתה תצביע בעד התוכנית.

יצחק הרצוג: סליחה?

אלי אלאלוף: – – –

יצחק הרצוג: על מה אתה מדבר?

יצחק הרצוג: על מה?

יצחק הרצוג: על ביטול האופציה, על ביטול – אתה מחייב את האזרחים להעדיף לקחת כסף לכיס במקום לטפל בקשיש.

יצחק הרצוג: זה בדיוק הסיפור.

יצחק כהן: לא, אתה לא מכיר את התוכנית.

יצחק הרצוג: אני מכיר את התוכנית.

יצחק כהן: אתה לא קראת אותה, אם ככה אתה מדבר.

יצחק הרצוג: אני קראתי אותה.

יצחק הרצוג: אבל אתה מביא – תקרא את התיקון לחוק שאתה מביא היום בחוק ההסדרים.

יצחק הרצוג: תקרא, זה כתוב שם בצורה מפורשת.

יצחק הרצוג: זאת התקלה החמורה שאתם מביאים.

יצחק הרצוג: ואם זו ההתבוננות שלכם, היא שטחית לכל אורך הדרך.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, ראש האופוזיציה.

ישראל אייכלר: עכשיו יסכם את הדיון סגן שר האוצר חבר הכנסת הרב איציק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: באמת, בוז'י, אני אענה לך.

ישראל אייכלר: סגן השר איציק כהן, הבמה מחכה לך, תוכל להגיד כל מה שאתה רוצה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חבריי חברי הכנסת, חבל שבוז'י יצא.

יצחק כהן: בוז'י פשוט לא מכיר את תוכנית הסיעוד.

יצחק כהן: אין לך מושג על תוכנית הסיעוד.

יצחק כהן: זו תוכנית סיעוד שאתה, בסוף כשתלמד אותה, אתה תצביע בעדה ותשבח אותה.

יצחק הרצוג: אתה מוותר על סעיף הסיעוד.

יצחק כהן: עזוב, עזוב, עזוב, לא מתאים לך.

יצחק כהן: אני כל כך מעריך אותך.

יצחק כהן: שנים שאני מעריך אותך.

יצחק כהן: לא מתאים לך, נו.

יצחק כהן: אני בחרתי בפתיחת הדברים, אדוני היושב-ראש, להקריא את דבריו של הרש"ר הירש, ברשותך.

ישראל אייכלר: אבקש שקט בבקשה, סגן השר מדבר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, קטע מדברי הגות של הרש"ר הירש, עליו השלום, זכר צדיק לברכה, כדאי שתשמעו כולכם: "מי שמשוכנע שדעותיו אמיתיות וצודקות, חייב להביע אותן ללא הרף ובכל הזדמנות, בגילוי לב, ובלי להתחשב במידת התמיכה שיש לו או ברמת ההתנגדות שיפגוש; רק לשקר דרושים תומכים כדי להצליח, לשקר דרושה סמכות המספרים כדי למלאות את מה שחסר בצדקת טיעונו"; האמת, לעומת זה, בוז'י, "תמיד תנצח בסופו של דבר, אפילו אם הדבר ייקח זמן.

יצחק כהן: אצילות אמיצה וטהורה מבוטאת עם כל אש ההתלהבות של השכנוע ועם כל הבהירות של המודעות הבטוחה, מבוטאת שוב ושוב בכל הזדמנות, בסופו של דבר תשיג האמת את הכבוד וההערכה אפילו של אלו שלא מוכנים לקבלה".

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כך כותב הרש"ר הירש, הוא ממשיך ואומר: "האמת היחידה שהלכה לאיבוד בלי כל אפשרות להחזירה היא אותה אמת שאין למחזיקיה אומץ לדבר בגילוי לב עבורה; האמת לא הובסה מעולם מכוח ההתנגדות, היא הובסה רק כשחבריה היו מדי חלשים מלהגן עליה".

יצחק כהן: אני ישבתי כמעט לאורך כל שעות הדיון – – –

ישראל אייכלר: מי שרוצה לדבר, שידבר בשקט או יצא מהמליאה, בבקשה.

ישראל אייכלר: לשבת בבקשה, חברי ישראל ביתנו.

ישראל אייכלר: חברי ישראל ביתנו, לשבת בבקשה, לדבר בשקט.

ישראל אייכלר: גם החברים פה.

ישראל אייכלר: רוצים לשמוע את סגן שר האוצר לפני ההצבעה, בבקשה.

יצחק כהן: אני ישבתי לאורך כל הדיון ושמעתי את החברים מדברים.

יצחק כהן: חלקם אכן למדו את החומר ודיברו לעניין, חלקם עשו פוליטיקה זולה ואפסית מכל הדיון הזה, ערבבו את נושא ההמלצות בתוך דיוני התקציב, כשאזרחי ישראל ממתינים לשמוע מה יש לנבחרי העם לומר על התקציב החברתי הזה.

יצחק כהן: אז נכון, חלק מהחברים – כן, תודה רבה; אדוני היושב-ראש, דבריו של הרש"ר הירש, זכר צדיק לברכה.

יצחק כהן: חבר אחד, שאני מאוד מעריך אותו, אמר שהתקציב הוא לא תקציב חברתי.

יצחק כהן: איך אפשר לפצוע את האמת עד כדי כך?

יצחק כהן: סתם, כמה נקודות – – –

יואל חסון: תגיד, סגן השר, אתה נביא?

יואל חסון: איך אתה יודע מה יהיה ב-2019?

יואל חסון: איך אתה מעביר עכשיו – – –

יצחק כהן: אני מבין שאתה מעדיף שיהיה תקציב אחד חלקי 12 בשנת הבחירות, זה מה שאתה מעדיף.

יואל חסון: – – –

יצחק כהן: בוז'י, אני אסביר לך אחרי זה.

יצחק כהן: תאמין לי שאני אסביר לך.

יצחק כהן: אני אסביר לך אחרי זה ואתה תבין, כי אתה אדם חכם.

יצחק הרצוג: – – –

יצחק כהן: אתה תבין, אני אסביר לך.

יצחק כהן: אתה תבין.

יצחק כהן: אתה תבין.

יצחק כהן: קודם כול זה משלוש דרגות לשש דרגות.

יצחק כהן: תלמד את זה קודם.

יצחק הרצוג: – – –

יצחק כהן: אני לא צועק.

יצחק כהן: אתה פה עמדת וצעקת וצרחת.

יצחק כהן: אתה עוד תנשק את התוכנית הזאת, אני מודיע לך.

יצחק כהן: ואתה יודע שזה blue print.

יצחק כהן: אל תשמיץ, לא מתאים לך להשמיץ.

יצחק כהן: אתה אדם כל כך מכובד, איך אתה יכול לומר את הדברים האלה?

יצחק הרצוג: – – –

יצחק כהן: סוף-סוף הממשלה ושר האוצר מביאים לך תוכנית סיעוד ממלכתית.

יצחק הרצוג: בסדר – – –

יצחק כהן: אה, היא בסדר – אבל אתה יודע – לא, לא, לא.

יצחק כהן: בוז'י, אתה קודם כול פורס משלוש דרגות קושי לשש דרגות.

יצחק כהן: עוד פעם.

יצחק כהן: זו פעם ראשונה שאתה מעביר חוק?

יצחק כהן: זו פעם ראשונה שאתה מעביר חוק, בוז'י?

יצחק הרצוג: – – –

ישראל אייכלר: אדוני סגן השר – – –

יצחק כהן: אז תגיד את זה, נו.

ישראל אייכלר: אתה רוצה לשכנע 120 אנשים, מה אתה מתווכח עכשיו על איזה נייר שם?

יצחק כהן: לא, אני – – –

ישראל אייכלר: אז דבר אל הציבור.

יצחק כהן: אל תיתן לי מוסר, אדוני.

יצחק כהן: עם כל הכבוד.

יצחק כהן: אני אדבר מה שאני רוצה, כמה שאני רוצה ואיך שאני רוצה.

ישראל אייכלר: אתה רוצה להתבזות?

ישראל אייכלר: דבר מה שאתה רוצה.

יצחק כהן: לא להתבזות, אתה מתבזה.

ישראל אייכלר: אני שומר על כבודך.

יצחק כהן: עזוב, תודה.

יצחק כהן: בסדר, הכול בסדר.

יצחק כהן: על כל פנים, איימן עודה, כמה נקודות, ואתה אומר לי אחרי זה אם זה תקציב חברתי או לא.

יצחק כהן: קודם כול, התקציב של הסיעוד הממלכתי, אוקיי?

יצחק כהן: מעמד הביניים.

יצחק כהן: כמה דיברו על מעמד הביניים והשכבות החלשות, כמה.

יצחק כהן: סוף-סוף בשנתיים וחצי האחרונות אתה רואה דגש מיוחד על מעמד הביניים והשכבות החלשות.

יצחק כהן: הלאה.

יצחק כהן: התקציב, איימן – מוביל סדר יום כלכלי-חברתי שמחולל שינוי, אי-אפשר להתכחש לזה.

יצחק כהן: המשק הישראלי היום הוא משק חזק ומצבו טוב, בצמיחה יציבה, באבטלה נמוכה מאוד, כמעט אין אבטלה, 4% זה לא נתון של אבטלה.

יצחק כהן: יחס חוב–תוצר, הרבה מדינות בעולם מתקנאות ביחס חוב–תוצר הזה.

יצחק כהן: שמעת על תוכנית נטו משפחה?

יצחק כהן: שמעת עליה.

יצחק כהן: זו רק דוגמה אחת למהלך אחד במסגרת המאבק למען מעמד הביניים.

יצחק כהן: תוכנית חיסכון לכל ילד, הארכת חופשת הלידה, הרפורמה לניוד חשבונות הבנקים והפרטת כרטיסי אשראי, הוזלת מוצרי הביטוח והפנסיה.

יצחק כהן: אני אגיד לך עוד כמה נקודות: הגדלת מאגר הדיור הציבורי, השקעה בתשתיות, חיזוק מערכת התחבורה הציבורית ופתיחת השוק לתחרות והקטנת הריכוזיות – לא חברתי.

יצחק כהן: תוכנית הדגל, מחיר למשתכן: היום, כפי שאמר השר, 44,000 זוגות צעירים מחזיקים ביד תעודת זכייה בזכות לרכישת דירה בישראל בהנחה של מאות אלפי שקלים, במסגרת התוכנית מחיר למשתכן.

יצחק כהן: נטו הוזלות – ביטול מכסים, מהלך בהיקף של 800 מיליון שקל להפחתת יוקר המחיה.

יצחק כהן: נטו תעשייה – בשביל לשמור על התעשייה הישראלית, הגדלה של מענקי עבודה – 750 מיליון שקל.

יצחק כהן: 15 מפעלים בדרום.

יצחק כהן: הגדלה דרמטית של ההוצאה עבור משרדי הממשלה החברתיים – החינוך, הבריאות והרווחה.

יצחק כהן: הגדלת ההוצאה הציבורית משמעותה יותר כבישים, יותר מחלפים ויותר רכבות.

יצחק כהן: הגדלת ההוצאה הציבורית משמעותה יותר בריאות, יותר תרופות ויותר טכנולוגיה רפואית, יותר סייעות בגנים ויותר כיתות בתי ספר.

יצחק כהן: העמקת הטיפול ברווחה.

יצחק כהן: קצת נתונים, כפי שציין השר: גידול בתקציב החינוך – של 38%, 16.6 מיליארד שקל.

יצחק כהן: בתקציב הבריאות חל גידול של 60% – 14.1 מיליארד ש"ח.

יצחק כהן: כל זה חברתי, איימן עודה.

יצחק כהן: תקציב הביטוח הלאומי, גידול של 37% – 12.95 מיליארד.

יצחק כהן: ניצולי שואה – העלאה של 41%.

יצחק כהן: תוספת של עוד 1.4 מיליארד.

יצחק כהן: קצבת השלמת הכנסה בסך כולל של מיליארד שקל, הגדלת קצבת הזקנה בסך כולל של 1.4 מיליארד.

יצחק כהן: תקציב הביטחון, גידול של 37% – 15.4 מיליארד.

יצחק כהן: קצבאות הנכים – אתמול, בשעה טובה, בזכותכם: תוספת של 4.2 מיליארד.

יצחק כהן: הדיור הציבורי – השר פירט לפרטי פרטים: אלפי יחידות דיור שנרכשו עבור זכאי הדיור הציבורי.

קריאה: – – –

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: אני ממשיך: איפה ג'קי, הגדלת הסיוע בשכר דירה לממתינים – 47 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: חצי מיליארד ש"ח הוקצו עבור פרויקט שיקום השכונות.

יצחק כהן: הפחתות מיסים.

יצחק כהן: הרפורמות המבניות – חוק הסדרים שכולו רפורמות מבניות.

יצחק כהן: תקציב שמאפשר לכל משפחה ישראלית הרבה יותר בנטו, ועוד ועוד ועוד, איימן.

יצחק כהן: זה לא חברתי.

איימן עודה: – – –

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: יש פה עוד הרבה הרבה נקודות שאפשר לציין אותן כתקציב הכי חברתי שהיה.

יצחק כהן: שאלו למה תקציב 2019.

יצחק כהן: אנחנו, בשנים האחרונות – מי שאל את זה, יואל, יואל חסון.

יצחק כהן: בשנים האחרונות, זה היה טוב – עם כל המגרעות, ויש מגרעות לתקציב דו-שנתי.

יצחק כהן: אנחנו בעיצומו של תקציב 2018; אם לא נעשה תקציב ל-2019 אתה תיכנס לתוך מצב של תקציב של אחד חלקי 12, בגלל שבשנת בחירות לא יהיה תקציב.

יצחק כהן: זה הדבר האחרון שאתה רוצה, כי זה באמת אנטי-חברתי.

יצחק כהן: אחד חלקי 12 זה אנטי חברתי, ולא היית רוצה את זה.

יצחק כהן: איפה עליזה?

יצחק כהן: נעבור לספר עצמו.

יצחק כהן: מישהו יכול לתרום משקפיים?

יצחק כהן: משקפיים.

עליזה לביא: איזו הפטרה קראו השבת בבית כנסת?

יצחק כהן: שקלים, שקלים.

יצחק כהן: תסביר לו מה זה שקלים.

יצחק כהן: שבת שקלים.

יצחק כהן: זה גם תקציב, אגב.

יצחק כהן: טוב, במסגרת – יש לכם את זה בשולחן, תוכלו לעקוב אחריי: אדוני היושב-ראש, חוק יסודות התקציב.

יצחק כהן: סעיף 3 בחוק יסודות משק המדינה קובע כי תקציב המדינה ייקבע בחוק.

יצחק כהן: על פי הסעיף האמור, הממשלה מחויבת להניח לפני הכנסת הצעת תקציב מפורטת, הכוללת את הוצאות הממשלה הצפויות והמתעדכנות, ולצרף לה אומדן של מקורות מימון התקציב.

יצחק כהן: העקרונות החוקתיים שבבסיס חובה זו הם שניים – עליזה, תזדרזי למה זה הרבה – העיקרון שהממשלה פועלת מכוח אמון הכנסת, עיקרון זה מקבל ביטוי בחובת הממשלה לקבל את אמון הכנסת ובאפשרות להחליפה בהצבעת אי-אמון, ומקבל ביטוי נוסף בחובתה של הממשלה להביא את תקציב המדינה לאישור הכנסת.

יצחק כהן: תקציב המדינה משקף את סדרי העדיפויות של הממשלה בהתחשב בצורכי המשק ויכולותיו התקציביות הכלכליות.

יצחק כהן: חלוקת התקציב נעשית בהתאם לסדרי העדיפויות של הממשלה ומשקפת את מידת החשיבות שהממשלה מייחסת לכל אחד מהם.

יצחק כהן: תקציב המדינה גם משקף את תוכנית הפעולה של הממשלה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, העיקרון שהממשלה פועלת בכספי הציבור כנאמן הציבור: אין בידי הממשלה כסף השייך לה אלא מלוא התקציב שברשותה, שמקורו במיסים הנגבים מהציבור ומפירות נכסי הציבור, מופקד בידי הממשלה בנאמנות כדי לעשות בו שימוש לטובת האזרחים.

יצחק כהן: מאחר שכספי התקציב הם כספי הציבור המוחזקים בנאמנות בשמו של הציבור ובעבורו, על הממשלה לקבל את אישור נציגי הציבור, שהם חברי הכנסת, באשר לאופן השימוש בכספים אלה.

יצחק כהן: פועל יוצא של כל האמור לעיל הוא כי על הממשלה לקבוע את סדרי העדיפויות התקציביים שלה ואת תוכניות הפעולה שלה לתקופת התקציב ולהביא הצעת תקציב המשקפת את סדרי העדיפות ואת תוכניות הפעולה שלה לאישור הכנסת, כך שזו תקבל מעמד של חוק.

קריאה: – – –

יצחק כהן: יש, יש מספיק.

יצחק כהן: הממשלה אינה רשאית להוציא הוצאה תקציבית, להוציא הוצאה מותנית בהכנסה, להתחייב בהתחייבות תקציבית ארוכת טווח או למלא משרות אלא בהתאם למה שנקבע בסעיפים הרלוונטיים לחוק התקציב, ראה סעיפים 3, 5, 6 ו-7 לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985 – להלן: חוק יסודות התקציב.

יצחק כהן: בהמשך לכך נקבעו בחוק יסודות התקציב העקרונות העומדים בבסיס חוק התקציב השנתי.

יצחק כהן: במסגרת זו קובע חוק יסודות התקציב את הפרטים של חוק התקציב השנתי ואת המבנה שלו, את סמכויות הממשלה להכניס שינויים בתקציב במהלך שנת הכספים ואת דרכי השימוש ביתרות התקציב שלא נוצלו במסגרת שנת התקציב ואת דרכי השימוש ברזרבות ועוד.

דוד אמסלם: תעשה ברכה, נגיד אמן.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, בהתאם לעקרונות שנקבעו בחוק-יסוד: משק המדינה ובחוק יסודות התקציב כאמור, נדרשת הממשלה להביא לאישור הכנסת הצעת חוק תקציב לכל שנת כספים.

יצחק כהן: חוק התקציב קובע לממשלה את היקף הסכומים שהיא רשאית להוציא בשנת תקציב מסוימת, אם כהוצאה ואם כהוצאה מותנית בהכנסה, את היקף הסכומים שלגביהם היא רשאית להתחייב גם מעבר לשנת התקציב, וכן את מכסת תקני כוח האדם המרבית שהיא רשאית למלא.

יצחק כהן: חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית, התשנ"ב–1992 – להלן: חוק המסגרות הפיסקליות – קובע אף הוא את ההוראות הנוגעות לתקציב בהיבט של המסגרות הפיסקליות של התקציב.

יצחק כהן: חוק המסגרות הפיסקליות קובע כיום שתי מגבלות לתקציב: המגבלה האחת – עליזה, מה קורה?

יצחק כהן: עליזה, מה קורה?

יצחק כהן: – המגבלה האחת נוגעת להיקף הגירעון המתכונן המרבי – – –

רחל עזריה: – – –

יצחק כהן: בינתיים קוראים את התקציב, בינתיים לומדים אותו.

יצחק כהן: המגבלה האחת נוגעת להיקף הגירעון המתכונן המרבי בתקציב כאחוז מהיקף התוצר המקומי הגולמי.

יצחק כהן: שיעור תקרת הגירעון נקבע במתווה הפחתה על פני שנים.

רחל עזריה: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

רחל עזריה: – – –

יצחק כהן: אבל את יכולה לעקוב אחריי.

יצחק כהן: הינה המגבלה השנייה, רחל.

יצחק כהן: רחל, המגבלה השנייה נוגעת לשיעור הגידול בהיקף ההוצאה הממשלתית בכל שנת התקציב למול ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב הקודמת, בתוספת הצמדה למדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – להלן: שיעור הגידול המותר.

יצחק כהן: יצוין כי הצמדה זו נעשית בדרך של הצמדת הגידול כאמור – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני סגן השר, שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת והשרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נכבדיי, השר אלקין והשר גלנט.

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין והשר גלנט, נא לתפוס מקומות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אי-אפשר לשמוע שום דבר פה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

יצחק כהן: שיעור הגידול המותר מחושב החל משנת 2015 על פי נוסחה שהיא הסכום של שני אלה: 1.

יצחק כהן: ממוצע שיעורי הגידול באוכלוסייה בישראל בשלוש השנים שקדמו למועד הנחת חוק התקציב, שלגביהן פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את שיעורי הגידול כאמור; 2.

יצחק כהן: 1% כפול היחס שבין 50% ובין יחס חוב–תוצר כהגדרתו בסעיף 6א לחוק המסגרות הפיסקליות.

יצחק כהן: לנוכח המדיניות הכלכלית המרחיבה שמתווה הממשלה בעת הזאת במטרה למתן את הצורך בביצוע צעדי ההתאמה, במקביל להנחת חוק התקציב השנתי מונחת על שולחן הכנסת גם הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2019 ואילך – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: לאחר שהבנתם את כל הסעיפים, אבקש שתצביעו פה אחד.

יצחק כהן: מיקי, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להצביע יכול לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא מעוניין שימשיך לעמוד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו נקיים ברצף ארבע הצבעות כי מדובר בדיון משולב בארבעה חוקים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60 נגד – 50 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019, התשע"ח–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 60 בעד, 50 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

דוד ביטן: יולי, ועדת הכנסת.

קריאה: זה לכספים.

דוד ביטן: – – – סיפור.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, כאמור, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60 נגד – 51 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 60, נגד – 51, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההצעה הזאת אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכנסת לצורך החלטה באילו ועדות יתקיים הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 61 נגד – 51 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 51 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת החוק הזאת אושרה, ותועבר לוועדת הכנסת לצורך קביעת הוועדות לדיון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: וההצבעה האחרונה תהיה על הצעת החוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2019 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 62 נגד – 49 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 17) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2019 ואילך וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2019), התשע"ח–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאה: בעד – 62, נגד – 49, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההצעה הזאת אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ט בשבט התשע"ח, 14 בפברואר 2018, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.