ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 311, 2018-02-12 00:00

יצחק וקנין: אחר צוהריים טובים.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום שני, כ"ז בשבט התשע"ח, 12 בפברואר 2018.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 82), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק להגנת הצומח (נזקי עיזים) (תיקון) (ביטול החוק), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 131) (תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת מרדכי יוגב, איילת נחמיאס ורבין וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: בעמ' 627 בחוברת הצעות חוק הממשלה מס' 1196 (הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית) – הוספת סעיף 23 שנשמט בהדפסה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/5106/20 וכלה בהצעת חוק פ/5130/20: הצעת חוק הספורט (תיקון – הסדרת מקצוע מאמן ספורט), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הרשות להגנה על בעלי חיים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נורית קורן, יצחק וקנין, איציק שמולי, עודד פורר, מכלוף מיקי זוהר, רועי פולקמן, איתן כבל, יואל חסון, זוהיר בהלול, טלי פלוסקוב, אברהם נגוסה ויואב קיש; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – המעמד המשפטי של בעלי חיים), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – הנחה בתחבורה ציבורית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ויוסף ג'בארין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, רחל עזריה ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון – איסור התניית מימון שירותי רווחה ברשויות מוחלשות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, איציק שמולי, חמד עמאר, רוברט אילטוב, עודד פורר, מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, מוסי רז, אכרם חסון, סאלח סעד, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, עליזה לביא, מיכל בירן, מרב מיכאלי, תמר זנדברג, אלעזר שטרן, איתן ברושי, זוהיר בהלול, איל בן ראובן, רויטל סויד, יואל חסון, איתן כבל, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, חיים ילין, סעיד אלחרומי, עבד אל חכים חאג' יחיא, ג'מעה אזברגה, נחמן שי, מיכל רוזין, נורית קורן, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר ואיימן עודה; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – פטור מאגרת חניה), התשע''ח–2018, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים בוועדות ודירקטוריונים בשלטון המקומי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, לאה פדידה, יוסף ג'בארין, נחמן שי, מיכל רוזין, ג'מעה אזברגה, שלי יחימוביץ, מרב מיכאלי, דב חנין ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון – הטלת מגבלות על מי שהורשע ברצח לשם הסתגלות הנפגע),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אכרם חסון, רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, אלי אלאלוף, מירב בן ארי ורחל עזריה; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ביטול האיסור המוטל על המשטרה למסור לפרקליטות עמדה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, אילן גילאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומיכל רוזין; הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון – גביית חובות עבור רשות המים הארצית), התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ונורית קורן; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – העמדת סיוע לנפגע פעולות איבה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, דוד אמסלם, איציק שמולי, איתן כבל, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יעקב אשר, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, מרדכי יוגב, רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, נורית קורן, שרן השכל, אלי אלאלוף, אברהם נגוסה, יוליה מלינובסקי, מירב בן ארי, יעל כהן-פארן, אכרם חסון, אורן אסף חזן, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, לאה פדידה, סאלח סעד, חיים ילין, נחמן שי, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, מיכל רוזין, ענת ברקו, רוברט אילטוב, חמד עמאר, דוד ביטן, יצחק וקנין, איל בן ראובן ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – זכות להחזיק בגופות מחבלים לצורכי משא ומתן), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 20) (תיקון – הארכת מועד להגשת בקשה להחזרת עודף שכר טרחה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – סעיף נוקשות), מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון – השכלה טכנולוגית), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – חובת מינוי ממונה הטרדה מינית במקומות העבודה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, נחמן שי, מיכל בירן, אלעזר שטרן, מוסי רז, איתן ברושי, מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, דב חנין, מרב מיכאלי, עאידה תומא סלימאן,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאיר כהן, רויטל סויד, עודד פורר ואורן אסף חזן; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – שלילת תקציב או תמיכה בשל פעילות נגד עקרונות המדינה והשבתם לקופת המדינה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נאוה בוקר; הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (ביטול סמכות שר הפנים לעניין חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, אילן גילאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומיכל רוזין; הצעת חוק רשות מקרקעי ישראל (תיקון – הקצאת קרקעות לחיילים משוחררים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, אורן אסף חזן, עמיר פרץ, איל בן ראובן, לאה פדידה, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, מיקי לוי, חמד עמאר, מרדכי יוגב, אורלי לוי אבקסיס, אלעזר שטרן ואיתן כבל; הצעת חוק פיצויים בעד נזק עקב אסון טבע, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, איתן ברושי, דב חנין, אלי אלאלוף ויהודה גליק; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון – זכאות לשעות טיפול בהורה ולהיעדרות ללא תשלום), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נחמן שי, איתן ברושי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, קסניה סבטלובה, סאלח סעד, לאה פדידה, מוסי רז, יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, מיכל רוזין, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, יואל חסון, זוהיר בהלול, רויטל סויד ודב חנין; הצעת חוק השוואת תנאי שכר לקבוצות שאסור להפלותן (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אכרם חסון, נורית קורן, יעקב מרגי, מרב מיכאלי, מנחם אליעזר מוזס, יוליה מלינובסקי, אלי אלאלוף, עאידה תומא סלימאן, אורי מקלב, שולי מועלם-רפאלי, אורלי לוי אבקסיס וקארין אלהרר; הצעת חוק החלת החוק הישראלי בשטח בקעת הירדן באמצעות משאל עם, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק כרטיסי חיוב (תיקון – ביטול חיוב באשראי בשל עסקה עם ספק מפר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, נורית קורן, קארין אלהרר, נחמן שי, לאה פדידה, דב חנין ועבד אל חכים חאג' יחיא.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת נחמן שי בנושא: ישראל מסתירה מידע ארכיוני באופן שאינו הולם מדינה דמוקרטית; מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת עמיר פרץ בנושא: טיפול ברשויות המקומיות בהטרדות מיניות; מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עודד פורר ויפעת שאשא ביטון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: העברת תכנים מיניים בשיעור לילדי כיתה ה', ובעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת עליזה לביא ואיילת נחמיאס ורבין בנושא: מחדל המורים המחליפים בבתי הספר.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי על פי סעיף 96(ד) לתקנון הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת יעקב פרי, שנכנסה לתוקפה ביום שישי, כ"ד בשבט התשע"ח, 9 בפברואר 2018, נמחק שמו מהצעות חוק שהיה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הצעות חוק שמספרן פ/4466/20, פ/4500/20, פ/4499/20, פ/4521/20, שהוגשו מטעמו כמציע יחיד, הוסרו מסדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: עם התפטרותו של חבר הכנסת יוסף עטאונה, שנכנסה לתוקפה ביום שישי, כ"ד בשבט התשע"ח, 9 בפברואר 2018, נמחק שמו מהצעות החוק שהיה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: אינטרסים צרים על חשבון הציבור;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי

יצחק וקנין: לפנינו שלוש הצעות אי-אמון בממשלה.

יצחק וקנין: הצעה ראשונה – של המחנה הציוני: אינטרסים צרים על חשבון הציבור.

יצחק וקנין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: עשר דקות.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במשפט אחד, אם אני צריכה לתמצת את כל עשר הדקות שיבואו אחר כך: אין לנו אמון בממשלה, כי ממשלה שהורסת את כל מוסדות אכיפת החוק והמשפט במדינת ישראל, שמובילה אותנו למדינה עם רוב ערבי ולסכסוך דמים נמשך – ממשלה כזו צריכה ללכת הביתה.

יצחק וקנין: אני את הזמן לא מפעיל למרות שהשעון עובד, עד שיגיע לפה שר.

יצחק וקנין: בכל מקרה, רשות הדיבור שלך.

ציפי לבני: תודה רבה.

עמר בר-לב: זה רק מוכיח את הדברים, אין פה אפילו שר.

ציפי לבני: אני אחזור ואומר ואתחיל באותו משפט שבגינו הממשלה צריכה ללכת הביתה: ממשלה שהורסת את כל מוסדות אכיפת החוק והמשפט במדינת ישראל, ממשלה שמובילה אותנו למדינה עם רוב ערבי, ממשלה שמובילה אותנו לסכסוך דמים נמשך – ממשלה כזאת צריכה ללכת הביתה.

ציפי לבני: אני אשתף את חברי הכנסת: משום מה התעוררה שאלה אם נכון להביע בעת הזאת אי-אמון בממשלה מחמת המצב הביטחוני והתבססות איראן בסוריה.

ציפי לבני: אז קודם כול להבהיר, האירוע הצבאי שהיה במהלך סוף השבוע הסתיים.

ציפי לבני: זה נכון שאיראן ממשיכה להתבסס בסוריה, ולצערי היא כנראה תמשיך להתבסס בסוריה.

ציפי לבני: בגלל שלצערי עוד הרבה זמן איראן תהיה שם; זו ממש לא סיבה לאפשר לנתניהו, ראש הממשלה, להמשיך ולהתבסס בכיסא ראש הממשלה.

ציפי לבני: לתת גיבוי בעת מבצע ומלחמה – בוודאי, כך גם עשינו במהלך סוף השבוע; לתת כרטיס פתוח להישאר בכיסא – ממש לא.

ציפי לבני: אני שמעתי גם את אלה שהרחיבו כבר את הדיון הזה, ושאלו: רגע, אבל סיגרים ושמפניות, הדבר הזה, הדבר הקטן הזה, חשוב יותר מהאיום האיראני?

ציפי לבני: אני רוצה להבין – זאת אומרת, זו הבחירה היחידה שעומדת בפני אזרחי מדינת ישראל?

ציפי לבני: ראש ממשלה מושחת – ואני יודעת, אדוני היושב-ראש, שאתה חושב שהמילה "מושחת" היא מילה קשה, ואתה צודק, וזה מה שבדיוק אני חושבת על ראש הממשלה.

ציפי לבני: אז האם מה שמגיע לאזרחי מדינת ישראל זה ראש ממשלה מושחת כי יש לנו איומים?

ציפי לבני: הרי גם את הענייניים הביטחוניים והמדיניים צריכים לנהל מנהיגים נקיי כפיים, ויש כאלה במדינת ישראל.

ציפי לבני: שלא לדבר על זה שנתניהו כבר מזמן לא מר ביטחון.

ציפי לבני: הוא אף פעם גם לא היה.

ציפי לבני: לצערי, למרות כל פעולותיו, אנחנו רואים גם את איראן ממשיכה להתבסס בסוריה.

ציפי לבני: ואם יש דבר שברור היום בהקשר הביטחוני – כל הסיסמאות של הביטחון של נתניהו לא עובדות בזמן אמת.

ציפי לבני: סוף השבוע האחרון הוא בעיניי הזדמנות נדירה להסכים אחת ולתמיד שסיסמאות, נאומים מתלהמים, גם אם הם נעשים בטון בוטח וגברי, לא מביאים ביטחון.

ציפי לבני: איך אני יודעת את זה?

ציפי לבני: 2008, מבצע עופרת יצוקה, אני ממלאת מקום ראש ממשלה ושרת חוץ; איך שהמבצע מסתיים – ובו אנחנו נותנים לחמאס מכה, אבל מסיימים את המבצע – נעמד ראש האופוזיציה נתניהו ואומר: אם רק תיתנו לי, אני אהרוס ואשמיד ואעשה את הכול ולא יהיה חמאס.

ציפי לבני: "חזק מול החמאס", אז הייתה הסיסמה.

ציפי לבני: נו, אז הגענו ל-2014, לצוק איתן, ונתניהו קיבל, ובצדק, בדיוק את אותן החלטות.

ציפי לבני: אבל אז נעמדו שניים אחרים מחוץ לחדר והתראיינו בטלוויזיה, בנט וליברמן, ואמרו: אם רק תיתנו לנו את החמאס, אנחנו כבר נדע לחסל אותו.

ציפי לבני: נו, אז ליברמן שר הביטחון, ואתם חושבים שהמבצע הבא יהיה אחרת?

ציפי לבני: מלחמת לבנון השנייה – כשעומדת בפני ממשלה בכירה הבחירה או להשאיר את כוחות צה"ל בעומק השטח או לצאת בחשכת ליל או להביא להחלטת מועצת ביטחון שחיזבאללה הוא ארגון טרור והוא לא לגיטימי וצריך לפרק אותו מנשקו ולהביא כוחות בין-לאומיים שגם יפרקו אותו מנשקו ואסור להעביר לו נשק, נעמד נתניהו ואומר: ההחלטה הזו מחזקת את חיזבאללה.

ציפי לבני: כמה נתניהו היה היום משלם או רוצה שתהיה היום החלטת מועצת ביטחון שקובעת שאיראן היא לא לגיטימית ואסור לה לתמוך בטרור ומביאים כוחות בין-לאומיים לסוריה כדי להוציא אותם משם?

ציפי לבני: כי האמת היא שכדי להשיג שקט לטווח הארוך, כדי לנצח באמת, צריך שילוב של ביטחוני וצבאי.

ציפי לבני: אזרחי ישראל זכאים שתהיה להם הנהגה שהיא גם נקיית כפיים, גם כזו שיודעת לשלב את הביטחוני והצבאי עם המדיני, וגם מנהיגים כאלה שאכפת להם מהציבור ולא מעצמם.

ציפי לבני: כאלה ששומרים על מדינת ישראל לא רק מאיומים מבחוץ אלא בעיקר לא הורסים אותה מבפנים – וזה בדיוק מה שעושה ראש ממשלת ישראל.

ציפי לבני: תראו, גם אם אירועי סוף השבוע השכיחו לרגע את הקמפיין שמנהל ראש הממשלה, ראש ממשלת ישראל, נגד מדינת ישראל ומוסדותיה.

ציפי לבני: אני רוצה להזכיר לכם: עכשיו ראש הממשלה מנהל קמפיין נגד משטרת ישראל, כי הם צריכים להחליט בעניינו; אחר כך הקמפיין ימשיך נגד היועץ המשפטי לממשלה, כי הוא זה שיצטרך להחליט; אחר כך זה יהיה נגד בג"ץ, כי בג"ץ יצטרך להחליט אם הגשת כתב אישום מחייבת התפטרות של ראש הממשלה.

ציפי לבני: זה כמו במרוץ שליחים, מי שיקבל את תפוח האדמה הלוהט הזה, הקרוי תיקי נתניהו, הוא זה שמייד יותקף על ידי ראש הממשלה.

ציפי לבני: אני לא מנחשת את זה, אני לא מאשימה סתם, הרי זה כבר קורה.

ציפי לבני: הרי הטקסטים שראש הממשלה משתמש בהם נגד משטרת ישראל וגורמי אכיפת החוק – אנחנו כבר שמענו אותם.

ציפי לבני: עכשיו, כאן מגיע שילוב הרסני למדינה, באמת, כי ראש הממשלה, בגלל השחיתות האישית שלו, רוצה את כל הגורמים האלה חלשים – מין "יס מן" כאלה, שלא יעזו לעמוד ולומר לציבור במה הוא חשוד.

ציפי לבני: אבל בצידו יש את הבית היהודי, אותה מפלגה שבגלל האידיאולוגיה שלה, גם היא רוצה את אותם מוסדות חלשים.

ציפי לבני: הרי הם רוצים להוביל אותנו למדינה אחת בין הים לירדן שיהיה בה רוב ערבי, ולכן היא לא יכולה להיות דמוקרטית.

ציפי לבני: לכן היועץ המשפטי לממשלה צריך להיות חלש, כי הוא קובע שיש חוקים שהם לא חוקתיים; ובג"ץ – בטח ובטח, חייבים להרוס אותו ולעלות עליו ב-D9, כי הוא הרי קובע שמה שלא חוקי ביהודה ושומרון, אותו צריך לפנות.

ציפי לבני: לכן השילוב הזה הוא שילוב הרסני למדינת ישראל ולמוסדותיה.

ציפי לבני: ראש הממשלה, בגלל השחיתות האישית שלו, מאפשר לזה לקרות, למרות שהוא יודע שכל חוקי הסיפוח האלה הם לא הדבר הנכון למדינת ישראל.

ציפי לבני: רק הוא, אין לו את האומץ.

ציפי לבני: כמו שאין לו את האומץ להתייצב מול ההאשמות, אין לו את האומץ להתייצב מול השותפים הפוליטיים ולהגיד: עד כאן, זה רע למדינת ישראל.

ציפי לבני: אז הוא ישתמש – הוא יגיד שזה לא הזמן, הוא יגיד אמריקה, ואלף ואחד דברים.

ציפי לבני: רבותיי, ראש ממשלה שמשתלח במשטרה, שמאשים אותה במניעים זרים כמו אחרון הפושעים, לא יכול להישאר בכיסא.

ציפי לבני: מה שראש הממשלה עושה למשטרה זה לא פחות חמור מאותן הפרשיות שעליהן הוא נחקר.

ציפי לבני: מה שקרה הוא שנתניהו צריך ללכת הביתה לא בגלל המלצות המשטרה, שאינני יודעת עוד מה הן יהיו, אלא בגלל מה שהוא עושה למשטרה.

ציפי לבני: הרי המשטרה יכולה להמליץ אם להגיש כתב אישום או לא, אבל את העובדות אנחנו כבר יודעים, גם מה שהיה קודם וגם מה שהוא עושה עכשיו למשטרה.

ציפי לבני: הוא מנסה להרוס אותה ולהפוך אותה ללא לגיטימית ולטעון שהוא הקורבן בכל הסיפור הזה.

ציפי לבני: העבירה הגדולה ביותר היא חוטא ומחטיא.

ציפי לבני: נתניהו לא רק מושחת אלא משחית גם אחרים.

ציפי לבני: לא רק את המקורבים מנסה נתניהו להשחית, אלא עם שלם.

ציפי לבני: זאת אומרת, במקום להתמודד עם הטענות הקשות, הוא מנסה להפוך את האסור למותר.

ציפי לבני: היום מי שעושה את זה זה ראש הממשלה, ומחר יטען את אותה טענה – הרי כל גנב קטן הוא ראש ארגון פשע.

ציפי לבני: משטרת ישראל יכולה להמליץ ולומר מה פלילי ומה לא, והפרקליטות והיועץ המשפטי לממשלה יחליטו מה פלילי ומה לא.

ציפי לבני: אז המשטרה יכולה להמליץ אם להעמיד לדין והיועץ המשפטי יכול לקבוע אם פלילי או לא, אבל אנחנו יכולים לקבוע באיזו מדינה אנחנו רוצים לחיות.

ציפי לבני: אני רוצה לפנות לאזרחי מדינת ישראל, דווקא לאלה שפחות, ככה, כועסים על מה שקורה, כמוני – ואני מודה שאני כועסת; אלה שנדמה להם שדווקא הכול בסדר מסביב והסיפור הזה עם הסיגרים זה באמת לא משהו נורא:

ציפי לבני: מה אנחנו רוצים, הרי הוא ראש ממשלה, הוא יכול לקבל מכל מיני אנשים עשירים כל מיני דברים.

ציפי לבני: כמוכם, אני גאה במדינת ישראל.

ציפי לבני: 70 שנה, מדינה שהוקמה באמת כנס וקלטה את כל היהודים שהגיעו מכל העולם; מדינת סטרטאפ אמיתית; הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון והמדינה היהודית היחידה בעולם, עם הצבא הכי חזק באזור.

ציפי לבני: אתם מבינים, אני רוצה שמדינת ישראל תישאר כזו גם אחרי 70 שנה.

ציפי לבני: מה שקורה הוא שהממשלה הורסת את כל היסודות שעליהם בנויה המדינה.

ציפי לבני: עכשיו, תראו, אני יודעת שזה נראה נורא רחוק, אבל בואו נדמיין לרגע מה הדברים הבסיסיים שנלמד עכשיו את הילדים שלנו.

ציפי לבני: זאת אומרת, באיזו מדינה אנחנו רוצים שהם יגדלו?

ציפי לבני: הסיפור הזה, שבו פושע זה רע ושוטר זה טוב, עכשיו זה אאוט?

ציפי לבני: מה שאִין זה שפוליטיקאי מושחת זה טוב, ושוטר זה רע?

ציפי לבני: מה נלמד את הילדים שלנו בגן?

ציפי לבני: אני יודעת, אם לא תאכל יבוא שוטר זה באמת לא לעניין, אבל מה נגיד להם: אם יבוא שוטר אז תקלל אותו?

ציפי לבני: תירק עליו?

ציפי לבני: כי זה מה שראש הממשלה עושה.

ציפי לבני: אם יעצור אותנו שוטר כשאנחנו נוסעים עם הילדים בדרך ויגיד שעשינו עבירה, מה נגיד להם, לילדים?

ציפי לבני: עזבו, אלה הם הזויים, הם סתם רודפים אותנו, לא שווים שום דבר.

ציפי לבני: לא צריך לשמוע להם – כי ראש הממשלה ככה אמר.

ציפי לבני: אתם מבינים, ראש ממשלה במדינת ישראל אמור להיות מודל לחיקוי ולא זה שהופך פה את כל מערכת הערכים ואת כל היוצרות במדינת ישראל.

ציפי לבני: זה גם המשטרה וגם בתי המשפט, ואם יום אחד השלטון יחליט להפקיע לכם קרקע או לגזול מכם איזו זכות – וזה קורה לפעמים – תרצו לפנות לבג"ץ, הם לא יהיו שם, השופטים.

ציפי לבני: הם יעסקו בלרצות את הממשלה, כי ככה הממשלה הזאת רוצה אותם: קטנים וכנועים ועובדים מטעמם ולא עבורכם, אזרחי מדינת ישראל.

ציפי לבני: זאת לא באמת המדינה שגם אתם רוצים.

ציפי לבני: אנחנו רוצים מדינה עם משטרה עצמאית, שתפעל נגד הפשע המאורגן ותפעל גם נגד השחיתות השלטונית.

ציפי לבני: אנחנו רוצים בית משפט עצמאי, ואנחנו רוצים שיפעל ללא משוא פנים ולא יפחד מהשלטון, ובעת הצורך גם יקבע מה שצריך לטובת אזרחי המדינה ולטובת ערכיה של מדינת ישראל ולטובת השוויון.

ציפי לבני: מה שלא חוקי – לא חוקי, גם אם יהיו פה אלף חוקי הסדרה למיניהם.

ציפי לבני: אנחנו לא יכולים לאפשר לראש הממשלה להתנהל ככה; להמשיך בהתנהלות של אחריי המבול; להפוך את מדינת ישראל למדינה שאין בה משטרה ואין בה בתי משפט ואין מי שחושב על האזרח ודואג לו.

ציפי לבני: מדינה שיש בה רק רודן אחד והרבה מאוד מקורבים.

ציפי לבני: היו מדינות כאלה בהיסטוריה – מדינת ישראל לא תהיה כזאת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השנייה, של מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מוסי רז, וישיב במשולב השר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, אכן, אנחנו עוסקים פה רבות באובדן הדרך של הממשלה, גם בנושאים המדיניים, ונעסוק מחר – כשיוגש התקציב – באובדן הדרך הכלכלית-חברתית.

מוסי רז: אני רוצה למקד את הדברים שלי היום בהחלטה המבישה לגרש מכאן, מהארץ הזו, עשרות אלפי אנשים, ולספר לכם מה ראיתי עם חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין בביקורנו ברואנדה ובאוגנדה.

מוסי רז: ראשית אני רוצה להגיד שאולי ההבדל העיקרי בינינו לבין מי שתומכים בגירוש הזה, אדוני היושב-ראש, הוא שאנחנו חושבים שישראל חזקה, מאמינים בישראל וחושבים שתשעה מיליון ישראלים, שחיים באחת המדינות המבוססות בעולם, מסוגלים לקלוט 37,000 ו-40,000 איש – 40,000 פליטים מתוך 66 מיליון פליטים בעולם שהעולם משתתף במאמץ לקלוט אותם – בצורה שתעזור גם להם וגם תעזור לנו; כי מדובר בעיקר בכוח עבודה, אנשים שרוצים לעבוד ובעצם אוכלוסייה יצרנית ביותר.

מוסי רז: מי שרוצה לגרש אותם מפה, אני חושב שהוא איננו מאמין במדינת ישראל.

מוסי רז: הוא מאמין שמדינת ישראל עם תשעה מיליון איש היא חלשה מדי, היא לא יכולה לקלוט אנשים.

מוסי רז: היא יותר חלשה לדוגמה מרואנדה המסכנה, שיש בה 174,000 פליטים שקיבלו מעמד של פליטים, ואיש לא חושב לגרש אותם.

מוסי רז: היא יותר חלשה מאוגנדה, לדוגמה, שיש בה מיליון פליטים שקיבלו מעמד ואיש לא חושב לגרש אותם.

מוסי רז: ודאי וודאי יותר חלשה ממדינה כמו גרמניה, שרק בשנת 2016 קיבלה מיליון פליטים.

מוסי רז: אני חושב שישראל חזקה, וצר לי שאתם חושבים שישראל חלשה.

מוסי רז: אני חושב, אפילו, אדוני היושב-ראש, שישראל חזקה מספיק כדי לחזק את דרום תל אביב, כדי שתושבי דרום תל אביב רק ירוויחו מהעובדה שהם מארחים כ-15,00 או 17,000 מבקשי מקלט.

מוסי רז: היא יכולה לשפר את התשתיות, להגביר את הביטחון, לשפר את החינוך – וביקרנו, חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין ואני, בבית ספר בדרום תל אביב רק לפני שבוע וחצי – לשפר את התעסוקה שם, ובאמצעים אחרים לחזק את דרום תל אביב ולהביא אותה אפילו למקום שבו נמצאת צפון תל אביב.

מוסי רז: מדינת ישראל חזקה מספיק לעשות את זה.

מוסי רז: היא לא צריכה לגרום עוול מוסרי לעשרות אלפי אנשים, כדי לפתור את הבעיה הזאת שליוותה את דרום תל אביב לפני שהגיעו הנה מבקשי המקלט.

מוסי רז: נחתנו ביום חמישי ברואנדה – לשם אומרים לנו שישלחו את עשרות אלפי המגורשים מפה.

מוסי רז: להם הבטיחו במכתב שהגיע אליהם – שאומנם לא נקב בשם רואנדה אבל רמז על המדינה שאליה הם הולכים, בדיוק עם ההיסטוריה של רואנדה – שהם יוכלו לקבל שם עבודה, שהם יוכלו ליהנות שם מחיים טובים, שהם יוכלו ליהנות שם ממעמד.

מוסי רז: אלא מה, בארבע השנים האחרונות ישראל שלחה לרואנדה ולאוגנדה כ-4,000 מבקשי מקלט.

מוסי רז: מתוך ה-4,000 האלה נשארו ברואנדה רק שבעה.

מוסי רז: איך ייתכן שבמקום כל כך נהדר, כל כך טוב, נשארו רק שבעה?

מוסי רז: מה קרה שם?

מוסי רז: נפגשנו עם אנשים, נפגשנו עם ארגוני הסיוע, נפגשנו עם פליטים – מכולם אנחנו שומעים את אותו הסיפור, אותו הסיפור בדיוק: כשהם נוחתים בשדה התעופה בקיגאלי הבירה, מחכים להם, לוקחים מהם את התעודות הישראליות שלהם.

מוסי רז: הם נשארים חסרי תעודות וחסרי מעמד.

מוסי רז: לוקחים אותם לבית מלון במשך יומיים, ולאחר מכן מבהירים להם: הינה הגבול לאוגנדה.

מוסי רז: שלמו בבקשה כמה מאות דולרים ותעברו לאוגנדה.

מוסי רז: שבעה אנשים הצליחו להתחמק מהגורל הזה.

מוסי רז: אני לא בא ואומר מחנות מוות.

מוסי רז: לא, חס וחלילה, לא בא ואומר שום דבר אחר.

מוסי רז: אנחנו מגרשים לרואנדה.

מוסי רז: הם כנראה משמנים אותם במקומות הנכונים, זה כבר פורסם, והם מגרשים לאוגנדה.

מוסי רז: מה קורה למי שנמצא באוגנדה?

מוסי רז: אוגנדה היא מדינה שונה מרואנדה.

מוסי רז: ברואנדה אנשים מפחדים לפתוח את הפה.

מוסי רז: כשמדברים איתנו אזרחים זרים, עובדים בשגרירויות, אנשים מארגוני סיוע, הם אומרים: רק שלא תגלו מה אמרנו.

מוסי רז: המשטרה החשאית עוקבת אחרי כל אחד, לא פותחים את הפה.

מוסי רז: אוגנדה היא מדינה עם קצת יותר חופש.

מוסי רז: הזכירה חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין שעכשיו קצת היה בלגן בפרלמנט, אז לא השעו לשבוע חברת כנסת, אדוני היושב-ראש: השעו את כל הפרלמנט לשבוע, ועצרו את חברי הפרלמנט.

מוסי רז: אבל יש בה יותר חופש.

מוסי רז: בעיתון הראשי של המדינה בכותרת הראשית מופיע: שערורייה, שוחד בנושא הפליטים.

מוסי רז: אוגנדה מנפחת את מספרי הפליטים כדי לקבל יותר כסף מארגוני סיוע.

מוסי רז: היא אומרת שיש 1.3 מיליון ויש רק מיליון.

מוסי רז: כשאנשים נפגשים איתנו ושומעים על הסיפור, ושומעים שהגיעו לאוגנדה כ-4,000 איש מישראל, הם נדהמים.

מוסי רז: הם אומרים: שמענו שמועות כאלה אבל מעולם לא ראינו הוכחה – חוץ מארגוני הסיוע והפליטים שאותם פגשנו.

מוסי רז: אני אספר לכם מייד מה הם אמרו.

מוסי רז: הפליטים וארגוני הסיוע מספרים כולם את אותו סיפור: אנשים גורשו מרואנדה או אנשים שהגיעו ישירות מישראל לאוגנדה קיבלו ממישהו ניירות פיקטיביים, אבל אין להם שום מעמד, הם לא יכולים לעבוד.

מוסי רז: בעצם נגזרת עליהם חרפת רעב.

מוסי רז: לכן כ-80% ממי שכבר הגיע לאוגנדה איננו שם.

מוסי רז: לאן הם הלכו?

מוסי רז: חלקם פתח במסע עם הרבה תקווה לכיוון אירופה דרך לוב ודרך הים.

מוסי רז: שמעתם בוודאי שבלוב היו גם כאלה שנהרגו.

מוסי רז: שמעתם, בוודאי, שבים היו כאלה שנספו וטבעו.

מוסי רז: וכן, רבים גם הגיעו לאירופה וקיבלו מעמד, גם זה קיים, כן.

מוסי רז: כשאנחנו אומרים אל הלא-נודע – אל הלא-נודע.

מוסי רז: חלקם יכולים להגיע לאירופה ולהיות שם ולקבל מעמד של פליט, חלקם מתו בים, חלקם מתו בלוב, אולי גם כמה נסחרו שם בשוק העבדים.

מוסי רז: יש עוד פטנט.

מוסי רז: האנשים האלה שמגיעים מישראל לאוגנדה, דרך רואנדה או לא דרך רואנדה, בעצם לא יכולים לקבל מעמד של פליט, אף שכל מדינה בעולם נותנת לאריתריאים מעמד של פליטים ולסודאנים מעמד של פליטים; הרי הם לא באו מסודאן, הם באו מישראל.

מוסי רז: לכן הם עושים סיבוב מסוכן: נכנסים מרואנדה לסודאן – אנחנו פגשנו לפחות מקרה אחד כזה – ומסכנים שם את חייהם.

מוסי רז: פגשנו מקרה אחד של אדם שנכלא בסודאן.

מוסי רז: כיוון שמשפחתו יחסית מבוססת וגרה מחוץ לסודאן, הם הצליחו לשחרר אותו בכסף.

מוסי רז: אז הוא חוזר לאוגנדה, והפלא ופלא, הוא מקבל מעמד של פליט כי הוא לא מישראל.

מוסי רז: אסור להם להגיד שהם באו מישראל, משום שאז הם לא יקבלו מעמד.

מוסי רז: אבל אם הם משקרים ואומרים שהם לא באו מישראל – ופגשנו גם פליטים כאלה – או אז המשטרה החשאית בעקבותיהם ומעמידים אותם לדין על זה שהם שיקרו.

מוסי רז: הם נמצאים במצב הזה.

מוסי רז: לעומת זאת, גורמים רשמיים באוגנדה הרבה יותר מתעניינים בסיפור הזה.

מוסי רז: פגשנו את דיקן האוניברסיטה.

מוסי רז: הוא שמע את הסיפור בשבת, במוצאי שבת, ב-20:00.

מוסי רז: הוא אמר: עד עכשיו שמעתי שמועות אבל לא האמנתי.

מוסי רז: אנחנו מראים לו פליטים שהגיעו בשיטה הזאת.

מוסי רז: הוא אמר שמחר ב-08:00 יתייצב שם העורך דין המוביל לענייני זכויות אדם.

מוסי רז: באמת מתייצב אותו עורך דין, והוא אומר: שמענו עד עכשיו שמועות אבל לא האמנו, הממשלות ברואנדה ובאוגנדה שתיהן מכחישות.

מוסי רז: ודאי שיכחישו.

מוסי רז: אם קיים הסכם כזה, הרי הוא חרפה, קודם כול על ממשלת ישראל, אבל בוודאי גם על ממשלות רואנדה ואוגנדה.

מוסי רז: לכן הן מכחישות.

מוסי רז: לו היה לממשלתנו טיפה יותר כבוד, היא הייתה מכחישה גם היא, אבל לפחות היא מגלה לנו את האמת, על זה נודה לממשלת ישראל.

מוסי רז: אז הם מפגישים אותנו עם מצליף האופוזיציה בפרלמנט, שגם הוא נדהם מהסיפורים.

מוסי רז: הוא אומר, אני מוכן להעלות את הנושא בפרלמנט – ויש סיכון בלהעלות את זה בפרלמנט באוגנדה; לפחות אצלנו, אדוני היושב-ראש, אין סיכון בלומר את האמת.

מוסי רז: הוא מוכן להעלות בפרלמנט, אבל הוא צריך הוכחות.

מוסי רז: האם יש לנו הוכחות להראות לו?

מוסי רז: זה קשה מאוד, מסתירים מאיתנו את הדבר הזה.

מוסי רז: מדינת ישראל היא בעצם היחידה שמגרשת מבקשי מקלט למדינה שלישית בהסכם חשאי.

מוסי רז: אין דבר כזה בעולם.

מוסי רז: במקום שהיא תשתתף במאמץ העולמי לקלוט 66 מיליון פליטים – השתתפות קטנה, סמלית, לא מיליון איש כמו אוגנדה, לא מיליון איש כמו גרמניה: 40,000, 60,000, 30,000 – היא מגרשת אותם לגורל לא נודע.

מוסי רז: אני חושב שחברתי חברת הכנסת מיכל רוזין ואני עשינו את המעשה שכל אחד בבית הזה צריך לעשות.

מוסי רז: לפני שאנחנו מעיפים מפה 40,000 אנשים, אנחנו צריכים לדעת לאן אנחנו מסלקים אותם.

מוסי רז: אני מבקש אולי משר אחד בממשלה או שניים להתלוות אלינו לשם.

מוסי רז: אני בטוח שהכנסת הזאת תשנה את ההחלטה המבישה הזאת, שיש בה כתם שחור מאוד על מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: ישיב במשולב על שתי הצעות האי-אמון השר צחי הנגבי.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי הכנסת מהאופוזיציה, חצי חבר כנסת מהקואליציה – עוד מעט החצי נעלם, אני רואה.

עיסאווי פריג': אתה רואה כאן – – –

צחי הנגבי: כן, אני רואה חבר כנסת אחד.

צחי הנגבי: אבל אמרתי חצי, כי אני רואה שהוא בדרך החוצה.

מנחם אליעזר מוזס: לא, לא, אני חוזר.

צחי הנגבי: לא, לא, זה בסדר.

רויטל סויד: הוא שלם.

רויטל סויד: הוא שלם.

מנחם אליעזר מוזס: – – – מאה אחוז קואליציה.

צחי הנגבי: אני יודע שהקואליציה סומכת עליי, ואני יכול לטפל בזה לבד.

צחי הנגבי: אז שמעתי את דברי הדוברים, ואני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, לא השתכנעתי.

צחי הנגבי: אני אצביע אמון בממשלה.

רויטל סויד: באמת?

צחי הנגבי: כן.

רויטל סויד: וואו.

צחי הנגבי: כי לא שמעתי טיעונים שמשקפים את ההוויה של – הייתי אומר אפילו רק של השבוע הזה, לאו דווקא של כל השנים שהממשלה ליד ההגה ועושה דברים גדולים.

צחי הנגבי: אפילו היומיים האלה.

צחי הנגבי: אני לפני כשנתיים זכיתי להיות יושב-ראש הקואליציה, ויחד עם מרכזת האופוזיציה מרב מיכאלי, ניסינו להביא שינוי בטקס הזה, בפולחן הזה שנקרא הצעת אי-אמון שבועית.

צחי הנגבי: במשך עשרות בשנים, מדי שבוע, כונסה הכנסת.

צחי הנגבי: כשאני הייתי בקואליציה, כשאני הייתי באופוזיציה, זה היה הטקס: כל שבוע מצביעים אי-אמון.

צחי הנגבי: וזה קצת ייצר תחושה של זילות כלפי המנהג הזה, שלא קיים בשום פרלמנט בעולם, שכל שבוע הממשלה מתייצבת לגורלה, מגינה בחמת זעם על עצמה וזוכה לאמון מחודש.

צחי הנגבי: זה היה נראה לאורך שנים לא הגיוני, לא טבעי, לא אמין.

צחי הנגבי: הגענו למסקנה שאופוזיציה חייבת את המוסד הזה, ולכן צריך לשמר אותו, אבל כדי להקטין, אדוני היושב-ראש, במידת מה את הזילות שלו, זה לא יהיה יותר מדי שבוע בשבוע אלא לפי העניין; האופוזיציה תחליט במספר מוגדר של פעמים – נדמה לי שכ-12 פעמים בשנה היא יכולה לכנס את הכנסת להביע אי-אמון.

צחי הנגבי: ההנחה הייתה שזה לא יהיה אותו טקס רק פעם בחודש במקום פעם בשבוע, אלא כל אימת שהאופוזיציה באמת תחוש שהגיעו מים עד נפש, הוגדשה הסאה, יש איזו מדיניות בלתי נסבלת, יש איזו התנהלות שאי-אפשר יותר לעמוד מולה.

צחי הנגבי: והינה, הנוהל החדש הזה מיושם.

צחי הנגבי: היום, דווקא היום מכל הימים, החלטתם לכנס את הכנסת ולזעוק נגד פעולת הממשלה.

צחי הנגבי: אבל בדברי הדוברים, ראה זה פלא, חברת הכנסת ציפי לבני אפילו לא נשארה כדי לשמוע את תגובת הממשלה, עד כדי כך היא מייחסת חשיבות לאירוע הזה.

צחי הנגבי: חבר הכנסת מוסי רז, ברוב הגינותו וממלכתיותו נשאר כאן לשמוע, אבל בשני הנאומים שלהם הם בכלל לא דיברו על הדברים הכי דרמטיים שאירעו השבוע שרלוונטיים לכינוס של היום; כל אחד דיבר על מה שהוא חשב לנכון, שזה התחום שבו הוא יכול לעקוץ את הממשלה, וזה בסדר.

צחי הנגבי: חבר הכנסת רז דיבר על נושא הוצאת המסתננים הבלתי-חוקיים מן הארץ, חברת הכנסת לבני ניסתה להעצים את סיפור המשטרה, הסיפור המשטרתי.

צחי הנגבי: אבל אני בכל זאת רוצה לומר מה עשתה מדינת ישראל – זו אפילו לא הממשלה, כי באמת שמעתי תגובות – כמעט כל דוברי האופוזיציה, לאורך כל 48 השעות האחרונות, מכל המפלגות כמעט, התייצבו באופן ממלכתי, במילים נוקבות, בהזדהות איתנה סביב ההחלטות שקיבלה הממשלה – ראש הממשלה, שר הביטחון, הקבינט – בנושאים הבוערים ביותר.

צחי הנגבי: אז מה היה לנו השבוע, באמת?

צחי הנגבי: השבוע נעשה בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל ניסיון איראני להחדיר כלי טיס בלתי מאויש מתקדם אל גבולותינו.

צחי הנגבי: לא ראינו את זה בעבר בשום מערכה שניהלנו – לא ב-48' ולא ב-56', לא ב-67' ולא ב-82' ולא בתקופת המתח במלחמת המפרץ, ולא במלחמת שלום הגליל, הראשונה, ולא במלחמת לבנון השנייה, ולא בכל המבצעים בעזה שניהלנו לאורך כל השנים, ולא בכל תקופות האינתיפאדה.

צחי הנגבי: מעולם לא העזה איראן – למרות שהיא גייסה אנשים נגדנו ומימנה אנשים נגדנו וחימשה אנשים נגדנו וציידה והשקיעה מיליארדים בניסיון לפגוע באזרחי ישראל, לא הייתה בה התעוזה לנסות ולחדור אל גבולנו.

צחי הנגבי: היא השתמשה בשליחים, בחיזבאללה, בארגוני טרור פלסטיניים, לפעמים נתנה גיבוי כזה או אחר לסורים, אבל בעצמה היא ידעה לשמור מרחק.

צחי הנגבי: והינה, לפני ימים לא רבים, 04:00, כלי טיס איראני עושה את דרכו אל עבר ישראל – בדרך פוגע גם בריבונות של ירדן – חוצה את גבולנו, נכנס אל תוככי ישראל, ובזכות המיומנות של צה"ל, מאותר, מופל, ושבריו נמצאים בחזקתנו.

צחי הנגבי: וכיוון שאנחנו נוהגים מנהג שכל ממשלות ישראל לאורך עשרות שנים הבינו שמן הראוי לנהוג בו, אנחנו לא רק רוצים לסיים את העימותים האלה בתיקו – הם שולחים, אנחנו מפילים – יש לנו רצון לשמר את המנהג האסטרטגי שכל ממשלות ישראל מאז ומעולם אימצו:

צחי הנגבי: זה שבא לפגע בך, זה שחותר לפעול נגדך באופן אלים ותוקפני, חייב לשלם מחיר.

צחי הנגבי: ומיידית נשלחים מטוסי חיל האוויר לגבות מחיר, להעניש את התוקפן, ומשמידים את קרון השליטה והבקרה שממנו נוהג אותו מטוס ללא טייס.

צחי הנגבי: משמידים אותו, פוגעים במפעילים שלו, בטווח של מאות קילומטרים מגבולנו, אי שם עמוק-עמוק בשטח סוריה, ובזאת מביאים לידיעת כולי עלמא, קודם כול האויב – מביאים למודעות את המודיעין האיכותי, הכירורגי, למטרת נקודה, לפגוע בקרון שהגודל שלו זה ארבעה כיסאות כאן, ממדינת ישראל לתוככי המיקום שבו ניסו אותם משלחים לפגוע בריבונות שלנו.

צחי הנגבי: המטוסים עשו את שלהם, אחד מהם נפגע מאש נ"מ סורי.

צחי הנגבי: הסורים כבר חודשים ארוכים, בעקבות הביטחון העצמי שמלווה אותם לאחר ההישרדות של אסד – לא בכוחות עצמו אלא בכוחות של הציר השיעי הרדיקלי, בעיקר איראן, חיזבאללה, מליציות שיעיות מצ'צ'ניה, מפקיסטן, מאפגניסטן, מעיראק; הוא שרד ורואה את המורדים בחולשתם, מרגיש שמעמדו איתן מבעבר, מאז 2011, שבע שנים של מאבק הישרדות שהולך ונראה יותר ויותר אפקטיבי.

צחי הנגבי: הם החליטו לפני כמה חודשים להעלות את רף ההרפתקנות ולנסות לסכל את פעילות חיל האוויר באזור סוריה, לפעמים באזור לבנון, ומשגרים טילים נגד מטוסים.

צחי הנגבי: אחד מהם מאלץ צמד טייסים שלנו לנטוש את המסוק, לנחות בשלום, אחד נפצע קל, השני נפצע קשה, שניהם היום כבר במצב טוב הרבה יותר.

צחי הנגבי: אחד שוחרר, השני במצב בינוני.

צחי הנגבי: ומיידית, ישראל, באותה רוח שתיארתי קודם לכן, מבינה שהיא לא יכולה להותיר את המהלך הזה ללא מענה, וטייסינו יוצאים למערכה.

צחי הנגבי: גם היא כירורגית, גם היא נקודתית, גם היא כזו שאיננה מיועדת לגבות חיים של אנשים חפים מפשע.

צחי הנגבי: מפעילים פרומיל חלקי פרומיל מיכולת התגובה של חיל האוויר, פוגעים ב-12 מטרות איכותיות רלוונטיות לסיפור הזה, מסיטים לאחור, שנים לאחור, את מערך ההגנה האווירית הסורי, ועל הדרך גם מאותתים לאיראנים: אנחנו יודעים איפה אתם, אנחנו יודעים לפגוע גם בכם, והתעלולים שאתם מאמצים יותר ויותר אל חיקכם – תדעו שכל אחד ואחד מן התעלולים האלה יש לו תג מחיר, והתג הזה הוא תג משמעותי, מדמם ואפקטיבי.

צחי הנגבי: סגרנו את האירוע.

צחי הנגבי: האיתותים האלה הובהרו הבהר היטב.

צחי הנגבי: האיראנים, הסורים, מלקקים את הפצעים.

צחי הנגבי: יחד עם זה, הם גם מלקקים ממתקים, כדרכם – לנסות ולייצר תודעה מזויפת, מלאכותית, של איזה הישג, אז מחלקים ממתקים, אבל מה שבאמת הם מלקקים זה את הפצעים.

צחי הנגבי: אנחנו מקווים שמכאן ולהבא לא נראה תופעות מן הסוג הזה של תוקפנות כלפי ישראל; תהיה הבנה מעמיקה שהקווים האדומים שישראל מסרטטת, היא יודעת לעמוד עליהם, היא יודעת לממש אותם, היא נחושה שהם יישארו בגדר המציאות, שלא נשלים עם שינוי שלה.

צחי הנגבי: אבל דבר מן הדברים האלה לא עלה כאן בדברי האופוזיציה.

צחי הנגבי: כאילו, יש מדינה, יש מאבק על ביטחון ישראל, יש לוחמים שלנו בתאי הטייסים, ביחידות המודיעין, במחנות צה"ל, בקרב המפקדים, שאני בטוח שהם – – –

מוסי רז: כל זה לא קשור לממשלה.

צחי הנגבי: כל זה קשור רק לממשלה, אלא אם כן אתה חושב שהייתה הפיכה צבאית בישראל, הרמטכ"ל השתלט על הקבינט והוא מכוון את ההחלטות, ומנחה את צה"ל מה לעשות בניגוד לחוק-יסוד: הממשלה, שאומר שהמפקד העליון של הצבא זו הממשלה.

צחי הנגבי: אם זה מה שאתה חושב, אני אשמח לשמוע.

צחי הנגבי: אבל אתה לא חושב את זה, ואתה יודע את האמת.

צחי הנגבי: אתה לא פעם ראשונה כאן, כבר היית פה, והיית בשנים לא פשוטות, ואתה יודע היטב שיש לצבא מפקד, והמפקד הוא הממשלה.

צחי הנגבי: אני, כמי שיושב בישיבות הקבינט, בפורומים הרגישים ביותר, יכול להעיד שאת ההחלטות מקבלים מנהיגי הדרג המדיני וראש הממשלה בראשם.

צחי הנגבי: ההחלטות של ראש הממשלה ושל השר המופקד על מערכת הביטחון ושל כל חברי הקבינט והממשלה בכלל משקפות ניסיון, הבנה, ראייה מאוזנת, אחריות, כושר קבלת החלטה בזמן אמיתי, וכשצריך – תעוזה.

צחי הנגבי: הייתי מצפה מהאופוזיציה – הם יודעים שאת הפעולות האלה בסופו של דבר מיישמים ומבצעים אנשים שמסכנים את חייהם, והאנשים האלה הצביעו מרצ, הצביעו ליכוד, הצביעו הבית היהודי, הצביעו המחנה הציוני.

צחי הנגבי: הם לא פוליטיים, הם שליחי הממשלה, אבל הם לא מזוהי-הממשלה.

צחי הנגבי: הממשלה מייצגת את המדינה כולה.

צחי הנגבי: ובמערכה ביטחונית מן הסוג שאנחנו היינו בה רק לפני ימים ויכול להיות שנהיה בה שוב, צבא הגנה לישראל הוא צבא הגנה לישראל, לא לממשלת ישראל.

צחי הנגבי: וזה קצת מקומם שדווקא הכינוס הראשון של הכנסת, אחרי יומיים כל כך סוערים, מתוחים, משמעותיים, הוא כינוס שמוקדש להביע אי-אמון בממשלה, שעושה ימים כלילות לשמור על ביטחון המדינה.

צחי הנגבי: לכן, אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לדחות על הסף את הצעת האי-אמון.

מיקי לוי: – – – הממשלה הולכת – – – לילות כימים.

צחי הנגבי: אמת, הערתך נכונה.

מוסי רז: אבל בסך הכול בעניין הזה הוא לא טעה, הוא צדק.

צחי הנגבי: הממשלה עושה לילות כימים כדי לשמור על ביטחון ישראל ולחזק את רווחתם, שלוותם, איכות חייהם – וחייהם ממש – של אזרחי המדינה.

צחי הנגבי: ולכן, אבקש מן הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון שהובאו בפנינו.

צחי הנגבי: אני מודה לאדוני.

יצחק וקנין: תודה לשר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעות האי-אמון של הרשימה המשותפת – חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: גם על הצעה זו ישיב השר צחי הנגבי בשם שר הביטחון.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת דב חנין, עשר דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון בדיוק על הדברים שאתה דיברת עליהם בדברי התשובה שלך.

דב חנין: אנחנו הגשנו, עמיתיי חברי הכנסת, הצעת אי-אמון בממשלה, מכיוון שהממשלה הזו מובילה אותנו לעימות צבאי גם בדרום וגם בצפון.

דב חנין: אני אתחיל בנושא שאסור לדחוק אותו הצידה, אסור לדחוק אותו מסדר-היום: מה שקורה בדרום.

דב חנין: בעזה יש משבר הומניטרי קשה.

דב חנין: את זה לא רק אני אומר כאן, את זה אומר הרמטכ"ל בישיבת הממשלה.

דב חנין: בעזה יש קריסה של כל המערכות: אין תרופות, 40% מהתרופות החיוניות לא נמצאות; מי השתייה מזוהמים, אנשים שותים מי ביוב; האקוויפר מזוהם.

דב חנין: הזיהום, אגב, מגיע גם לים שלהם וגם לים של אשקלון, כולל מתקן ההתפלה באשקלון.

דב חנין: עזה נמצאת בסגר קשה.

דב חנין: אם בשנת 2000 היו חצי מיליון יציאות ממעבר ארז, בשנת 2017, לאורך כל השנה – 6,200 יציאות, ובחודשים האחרונים יש החמרה נוספת בסגר הזה.

דב חנין: בוטלה מכסה לתפילת יום שישי בירושלים.

דב חנין: מי שרוצה לצאת לחו"ל, דורשים ממנו התחייבות שהוא לא יחזור לרצועה למשך שנה.

דב חנין: הוקפאה האפשרות לצאת מהרצועה לקונסוליה האמריקנית.

דב חנין: אין מענה לפניות שנעשות למתפ"ש – 16,000 בקשות של פלסטינים מונחות על השולחן בלי תשובה.

דב חנין: אוסרים על פלסטינים לצאת מהרצועה כשבכלים שלהם מכשירים אלקטרוניים, מזון, מוצרי טואלטיקה.

דב חנין: זמני הטיפול בבקשות להיתרים הגיעו ל-50, 70 יום, גם כאשר מדובר בבקשות חיונית.

דב חנין: לא רק זה, מספר המשאיות שנכנסות לרצועה יורד בצורה דרמטית, מ-1,000 ל-300, וזה רק מעיד על הירידה הגדולה ברמת החיים ברצועה.

דב חנין: ולכל הנתונים האלה מתלווה סבל מאוד קשה של אנשים.

דב חנין: זו בעיה קשה של בני אדם שחיים בעזה.

דב חנין: אבל בדיוק כמו שאומר הרמטכ"ל בעצמו, זו גם בעיה של ישראל.

דב חנין: ולכן, הרמטכ"ל מזהיר ממלחמה חדשה בגלל המשבר ההומניטרי הזה בעזה, בדיוק כמו שבשנת 2014 שר הביטחון לשעבר יעלון הזהיר גם הוא ממלחמה לפני שפרץ הסיבוב האחרון, הנורא, של המלחמה בדרום ובעזה.

דב חנין: השר יעלון צדק אז והרמטכ"ל צודק עכשיו, כי הדבר הזה יוביל להתפוצצות.

דב חנין: כן, אנחנו צפויים לעוד מלחמה בעזה אם נמשיך בכיוון הזה, עם הרוגים ופצועים וחורבן.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם איך נראה הסיבוב הקודם, 2014: שבעה שבועות ויום; 72 הרוגים ישראלים, מתוכם ארבעה אזרחים, עובד זר אחד; 2,271 פצועים ישראלים, מתוכם 837 אזרחים; 2,203 הרוגים פלסטינים, מחציתם אזרחים; המוני ילדים פלסטינים נהרגו במלחמה הזו; 11,000 פצועים, ואיזה הרס נגרם: טילים הגיעו עד גוש דן, בעזה 10,500 בתים נפגעו ונהרסו – חורבן מוחלט.

דב חנין: ככה נראית מלחמה כשהיא מתנהלת בעזה.

דב חנין: ומה התוצאה?

דב חנין: שום תועלת, שום התקדמות, רק יותר סבל, יותר כאב, יותר שנאה – ככה נראית מלחמה.

דב חנין: מלחמה היא אסון לכולם, את זה צריך למנוע.

דב חנין: את זה התפקיד שלנו למנוע.

דב חנין: אז איך מונעים?

דב חנין: מה ישראל יכולה וחייבת לעשות כדי למנוע מלחמה בדרום?

דב חנין: קודם כול, ישראל יכולה, בואו נתחיל בזה.

דב חנין: ישראל היא הגורם החזק.

דב חנין: עד היום היא השולטת במעברים.

דב חנין: היא שמחליטה מי נכנס ומי יוצא, ובעיקר – מי לא יוצא.

דב חנין: ולאורך שנים ישראל מנהלת מדיניות של חנק כלפי רצועת עזה.

דב חנין: אני זוכר את הדיבורים: המצור יפיל את החמאס.

דב חנין: אתם זוכרים את זה?

דב חנין: אז המצור מחזיק את החמאס.

דב חנין: מה צריך לעשות?

דב חנין: צריך לעשות גם מהלך גדול וגם מהלכים מיידיים.

דב חנין: נתחיל במהלך הגדול.

דב חנין: צריך לקדם שלום עם העם הפלסטיני; לסיים את מלחמת 100 השנה עם הפלסטינים.

דב חנין: איך עושים זאת?

דב חנין: הולכים בדרך ההפוכה לזו של השלטון בישראל: לא סיפוח, לא סיפוח זוחל, לא נישול והרחבת התנחלויות, לא כוח ועוד כוח ועוד כוח.

דב חנין: הפיוס הפלסטיני הוא גם האינטרס של העם בישראל.

דב חנין: עם ממשלת האחדות הפלסטינית צריך להידבר, וצריך להידבר איתה על ההסדר הכולל של צדק ועצמאות לשני העמים; של שתי מדינות עם שתי בירות בירושלים.

דב חנין: כן, צריך להידבר גם על המהלכים המיידיים, גם על השיקום שצריך לעשות, גם על אזורי התעשייה המשותפים שאפשר להקים על הגבול, גם על התרופות והמזון שצריך להעביר ובוודאי גם על הסכם להשבת הנעדרים ועל שחרור האסירים, בדיוק כמו שנעשה הרבה פעמים בעבר.

דב חנין: הדרך היחידה לסיים את הטרגדיה הזאת, גם את הטרגדיה של משפחות גולדין ושאול והאזרחים אברה מנגיסטו והישאם א-סייד: הסכם של השבת נעדרים ושחרור אסירים.

דב חנין: עשיתם את זה בעבר וזו הדרך היחידה לפתור את הבעיה הזאת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גם בצפון מאיימים עלינו ענני המלחמה, וגם שם הממשלה הזאת מנהלת מדיניות עיוורת של כוח.

דב חנין: אני שומע את הטענות על המעורבות האיראנית בסוריה.

דב חנין: אתם יודעים מה?

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, רשימת הכוחות העולמיים והאזוריים הבוחשים בסוריה היא ארוכה.

דב חנין: עכשיו טורקיה פלשה לחבל אפרין ברוג'בה הכורדית, שבצפון סוריה, בניסיון לחסל את השלטון העצמי הכורדי שקיים שם.

דב חנין: הטורקים, אגב, נלחמים תוך שיתוף פעולה עם קבוצות ג'יהאדיסטיות בתוך סוריה, וסעודיה ונסיכות המפרץ מעורבות בתמיכה בארגונים ג'יהאדיסטיים אחרים.

דב חנין: ועכשיו אומרים גם אצלנו בגלוי – –

יצחק וקנין: נא לשמור על השקט.

דב חנין: – – אנחנו נעצב את דמותה של סוריה.

דב חנין: אני קורא את הכותרת הזאת, "אנחנו נעצב את דמותה של סוריה", וזה מעורר אצלי חלחלה.

דב חנין: איזו מגלומניה.

דב חנין: אתם זוכרים את הדיבורים האלה?

דב חנין: זה מזכיר לי את תוכנית אורנים הגדולה בלבנון – ואתם זוכרים איך זה הסתיים.

דב חנין: איך זה הסתיים?

דב חנין: בבוץ עמוק של הרוגים ופצועים ואסון שטוב שיצאנו ממנו.

דב חנין: הבוץ הסורי יכול להיות עוד יותר עמוק ועוד יותר קשה מהבוץ הלבנוני.

דב חנין: מי שייעצב את עתידה של סוריה הוא רק העם הסורי.

דב חנין: אני מאחל לו שהוא יעצב עתיד של סוריה עצמאית ומאוחדת ודמוקרטית, עתיד של ריפוי הפצעים של מלחמת האזרחים האיומה, ושל כל הפשעים הנוראיים שנעשו בה.

דב חנין: אף אחד לא יכול לעצב מדינה אחרת.

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם: הדיבורים האלה על עיצוב עתידה של סוריה הם לא רק דיבורים, יש גם מעשים.

דב חנין: ישראל מעורבת בסוריה, גם היום.

דב חנין: אנחנו שומעים בדאגה גדולה על שיתופי פעולה בין ישראל לבין ג'בהת א-נוסרה וארגונים אחרים מהסוג הזה.

דב חנין: ואני שומע בדאגה גם את הדיבורים המתלהבים על עימות עם איראן.

דב חנין: החתירה לעימות עם איראן היא סכנה איומה.

דב חנין: צריך להגיד את זה בבירור כאן בכנסת.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו שם לעצמו למטרה למוטט את הסכם הגרעין עם איראן, אבל גם בנושא הזה חייבים ללכת בכיוון ההפוך.

דב חנין: הסכם הגרעין הוא מהלך נכון, הוא קונה זמן יקר, הוא מונע האצה של ההתחמשות הגרעינית באזור, וצריך להרחיב אותו למהלך כולל של הרגעה אזורית.

דב חנין: וכן, צריך לומר כאן, אדוני השר, האינטרסים של בית המלוכה הסעודי נגד איראן ממש אינם האינטרסים של העם בישראל.

דב חנין: הידרדרות למלחמה בצפון, ועוד יותר – למלחמה כוללת גם עם איראן, היא אסון לכל הצדדים, מלחמה של אלפי טילים ואלפי נפגעים.

דב חנין: ההתקפה על איראן – שבשלב מסוים ראש הממשלה נתניהו ראה בה את הפתרון – תהיה אסון אזורי עצום ממדים.

דב חנין: ולכן גם בראייה האזורית צריך ללכת בכיוון ההפוך לזה של ממשלת נתניהו.

דב חנין: כדי לקדם רגיעה אזורית צריך לאמץ את יוזמת השלום הערבית שנמצאת על השולחן או את היוזמה שאומצה פה אחד על ידי הליגה הערבית עוד ב-28 במרס 2002, ואומצה אחר כך בוועידת מדינות האסלאם, שנערכה – שימו לב, אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת – ועידת מדינות האסלאם שנערכה באיראן.

דב חנין: היא גם כן אימצה את יוזמת השלום הערבית.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אל מי אנחנו מדברים ומי צריך לקבל את ההחלטות האלו?

דב חנין: אני רוצה להקריא לך לסיום ציטוט קצר – – –

יצחק וקנין: אם אפשר, לסיים.

דב חנין: אני מצטט רק משפט קצר של דברים חכמים, שנאמרו על "ראש ממשלה ששקוע עד הצוואר בחקירות, אין לו מנדט מוסרי וציבורי לקבוע דברים כל כך גורליים למדינת ישראל, כי קיים חשש – – – אמיתי ולא בלתי מבוסס, שהוא יכריע הכרעות על בסיס – – – ההישרדות הפוליטית שלו ולא על בסיס האינטרס הלאומי".

דב חנין: אלה הם דברים שאמר בנימין נתניהו בשנת 2008, כיו"ר אופוזיציה, והם דברים מדויקים לגמרי לגבי בנימין נתניהו ראש הממשלה היום.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: ישיב השר צחי הנגבי.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, חבר הכנסת חנין, אם זה לא היה עצוב, הייתי פותח את דבריי בהצהרה: הצחקת אותי, אבל זה עצוב.

דב חנין: אני מאוד מאוד מקווה שאתה לא צוחק פה על סכנת מלחמה – – –

צחי הנגבי: אבל זה עצוב.

צחי הנגבי: למה זה עצוב?

צחי הנגבי: כי אני שומע אותך עשרות שנים.

צחי הנגבי: אתה בכנסת 11 שנים, 10 שנים, אבל גם לפני כן, מילדותך, משחר נעוריך, אתה נאבק את המאבק האידיאולוגי.

צחי הנגבי: אני זוכר אותך עוד באירועים רבים.

צחי הנגבי: אני זוכר שסירבת לשרת – כשהיית חייל סירבת לשרת בעזה, ביהודה ושומרון, כי היית חדור שאיפה שיהיה הסדר, שיהיה שלום ושסכנת המלחמה – שהיטבת להזהיר ממנה עכשיו – תתרחק מאיתנו.

צחי הנגבי: אבל הינה, בשנה שנכנסת לכנסת מדינת ישראל עזבה את עזה.

צחי הנגבי: עזבה את עזה עד אחרון החיילים – –

עיסאווי פריג': – – –

צחי הנגבי: – – עד אחרון המתיישבים.

צחי הנגבי: והרשות הפלסטינית – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלת ישראל – – – לא יצאה מעזה.

צחי הנגבי: – – קיבלה לידיה את המושכות.

צחי הנגבי: אני הייתי אז שר בממשלת שרון.

צחי הנגבי: מאוד אהבתי את אריק שרון.

צחי הנגבי: הוא אהב אותי ואהבתי אותו והיינו מחוברים חיבור נפשי מעבר לכל הקשר פוליטי.

צחי הנגבי: לא יכולתי להצביע בעד ההתנתקות.

צחי הנגבי: ההפך, בכל ארבע ההצבעות שהיו בממשלה, הצבעתי נגדה.

צחי הנגבי: בכנסת לא הייתה לי ברירה, זו תמיד הייתה הצבעת אי-אמון, אבל בממשלה, שמקבלת את ההחלטה, תמיד הצבעתי נגדה, כי לא ראיתי איזה היגיון יכול להיות בעזיבת האזור הזה, בהפקרתו לכוחות בלתי ידועים.

צחי הנגבי: אבל הציבור רצה, הכנסת רצתה, הממשלה קבעה ברוב, ואני בטוח שאתה שמחת שהינה, חלק מהכיבוש – לשיטתך – בא על תיקונו.

צחי הנגבי: ועכשיו אתה מיילל פה, אדוני חבר הכנסת חנין, על המשבר ההומניטרי בעזה.

צחי הנגבי: איך כתוב פה?

צחי הנגבי: משבר הומניטרי ברצועת עזה – אין מים, אין חשמל, אין גז.

צחי הנגבי: מאות מיליוני שקלים, מיליארדי שקלים זורמים מדי שנה לעזה מכל העולם.

צחי הנגבי: אני זוכה לייצג את ישראל מדי שנה בכנס המדינות התורמות לעזה ולרשות הפלסטינית.

צחי הנגבי: לאיפה הולך הכסף הזה?

צחי הנגבי: מילה אני לא שומע ממך; מילה של ביקורת על ארגוני הטרור שלוקחים את הכסף הזה מהפה של התינוקות של עזה; מהאינקובטורים בפגייה בבתי החולים בעזה; מהברזים שעובדים ארבע שעות ביום ו-12 שעות הפסקה כי אין מים.

צחי הנגבי: ולוקחים את זה למנהרות ולוקחים את זה לטילים ולוקחים את זה למתאבדים.

צחי הנגבי: ואתה, שמדבר על השלום – שרק יבוא השלום – אתה לא מעז להגיד מילה אחת על 1.8 מיליון אזרחים בעזה שהפכו להיות בכלא הכי גדול בעולם, שבויים של החמאס, של הסוהרים האלה מהג'יהאד האסלאמי, מהחמאס, מדאעש, שהשתלטו עליהם כבר למעלה מ-11 שנים ולא נותנים להם תקווה, ולא נותנים להם אופק, ולא נותנים להם כלום.

צחי הנגבי: אין שם כיבוש.

צחי הנגבי: אין חייל.

צחי הנגבי: אין מתיישב.

צחי הנגבי: את העצמות של האנשים הקבורים בעזה, היהודים, הוצאנו מהקבר, כדי שזה לא יישאר שם.

צחי הנגבי: קברו אותם מחוץ לעזה.

צחי הנגבי: 17 יישובים פורחים ויפהפיים נותצו והפכו לאבק, רק כדי שניפטר סוף-סוף מהיללות שלכם על זה שישראל איננה פועלת לקדם את השלום.

צחי הנגבי: אז אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שנפסיק לשמוע את הבדיחות האלה, שנראה גם את האופוזיציה, גם אם זה הרשימה המתקדמת הערבית – שתגיד את האמת.

קריאה: המשותפת.

צחי הנגבי: המשותפת לגמרי.

צחי הנגבי: שתגיד את האמת.

עאידה תומא סלימאן: שלוש שנים – – –

צחי הנגבי: המסכנים בעזה משלמים את מחיר הפנאטיות והטירוף הדתי של ארגוני טרור קיצוניים, שזרקו משם את הרשות הפלסטינית; שירו להם בברכיים; שהניסו על נפשו את מוחמד דחלאן תוך 48 שעות; שתפסו את אנשי הרשות הפלסטינית וזרקו אותם מהגגות, מ-17 קומות, להתנפץ על המדרכות.

צחי הנגבי: חבר הכנסת חנין, אתה יודע איפה הם מצאו מקלט?

צחי הנגבי: הם מצאו מקלט אצלנו.

צחי הנגבי: הם רצו מאימת אנשי החמאס אל מוצבי צה"ל כדי להינצל.

צחי הנגבי: זאת האמת.

צחי הנגבי: למרות זאת, ישראל עושה מאמץ אדיר כדי למנוע סבל מיותר לתושבי עזה.

צחי הנגבי: אני אתן לך פה מסמך שהוכן למשרד הביטחון על אין ספור הפעילויות שלנו בכל התחומים – למרות שאנחנו לא חייבים.

צחי הנגבי: אנחנו יכולים להגיד: אנחנו יצאנו, תשברו את הראש.

צחי הנגבי: אבל אנחנו לא מסוגלים אפילו לחשוב בכיוון כזה, כי אנחנו מבינים את המשמעות, את הסבל, את הייאוש, את היעדר האפשרות להאמין שאפשר לחיות ככה בכלל – מיליוני אנשים תחת מגף של קלגסים של החמאס.

צחי הנגבי: אנחנו נמשיך לסייע – כמובן, לא מכספי משלם המיסים הישראלי, כי יש גבול גם לרחמנות, אבל אנחנו נמשיך לסייע באמצעות אין ספור תוכניות.

צחי הנגבי: אנחנו מאפשרים לעולם לסייע.

צחי הנגבי: לצערנו, הרשות הפלסטינית, נכון לרגע זה, לא מוכנה להיות שותפה למהלכים לפתרונות המשברים שם.

צחי הנגבי: אנחנו לא מאבדים תקווה, אנחנו מאמינים שיגיע השכל, שימצאו את הדרך לסייע לאנשים, כי האנשים האלה סובלים – ברובם המוחלט ממש על לא עוול בכפם.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

צחי הנגבי: לכן אבקש מהכנסת לדחות גם את הצעת האי-אמון של חבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: תודה לכבוד השר צחי הנגבי.

ישראל אייכלר: לפני שאנחנו נעבור לדיון הסיעתי – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 57) (הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בקריאה הראשונה בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2019 ובהצעות החוק הנלוות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ישראל אייכלר: תודה למזכירת הכנסת.

ישראל אייכלר: 1.

ישראל אייכלר: אינטרסים צרים על חשבון הציבור;

ישראל אייכלר: 3.

ישראל אייכלר: משבר הומניטרי ברצועת עזה והסכנה למלחמה חדשה בדרום

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

ישראל אייכלר: הסיעה הראשונה שתדבר עכשיו היא המחנה הציוני, ותדבר בשמה חברת הכנסת מיכל בירן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריה – הרשימה המשותפת, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

ישראל אייכלר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שלוש תופעות עיקריות מטרידות אותי לגבי מה שמתרחש כאן במשכן ובמדינה.

מיכל בירן: אחת היא הדיווחים: כמעט אין יום שעובר ואנחנו לא שומעים על מישהו מהקואליציה שמואשם בפרשת שחיתות: ההוא סידר ג'ובים, ההוא הוקלט.

מיכל בירן: ההורים שלי אמרו לי שהם מרגישים שזה כמו תוכנית ריאליטי: מחכים לפושים, מה קורה, מי נאשם היום בעבירת שחיתות.

מיכל בירן: לזה מוסיפים תופעה שנייה: חוקים שבאים להגן על מי שמבצע פעילויות לא אתיות.

מיכל בירן: כל פעם חוק אחר; כל פעם מבזבזים את זמננו, ולזה מוסיפים את החרם של הקואליציה על חברי האופוזיציה בוועדת שרים.

מיכל בירן: תשאלו איך קשורות שלוש התופעות האלה, שלא נראה שהן קשורות באופן ישיר?

מיכל בירן: הפריע לי ורחשתי ובחשתי בזה והגעתי למסקנה שבסוף, השורה התחתונה היא שיש פה קואליציה שחושבת שהמדינה שייכת לאבא שלה – ואני לא מדברת במובן של ארץ אבות, אלא פשוט שחושבים – – –

ישראל אייכלר: חברות המחנה הציוני, אתן מפריעות לחברה שלכם.

קריאות: סליחה, סליחה.

ציפי לבני: כולם ביחד: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: היא יודעת באיזה נושאים חשובים אנחנו עוסקים ברגע זה.

מיכל בירן: ללא ספק.

מיכל בירן: חבורה שחושבת שהמדינה שייכת לאבא שלה.

מיכל בירן: איך זה בא לידי ביטוי?

מיכל בירן: כששרת המשפטים איילת שקד לא הולכת לקבל את המינוי של השופט לעליון שהיא רוצה אז היא לא אומרת: ואללה, בסוף יש מדינה, יש מערכת משפט, יש עומס.

מיכל בירן: לא.

מיכל בירן: מה שהיא רוצה זה הדבר היחיד שמעניין, כאילו זה מגרש פרטי שלה, כאילו זה משחק פרטי שלה.

מיכל בירן: מבחינתה – שלא יהיה שופט לעליון.

מיכל בירן: כשמגיעים חוקים חברתיים, כמו החוק של חברי חבר הכנסת יוסי יונה – יחד עם אמסלם יו"ר הקואליציה שחתום על זה – על פיצוי לתושבי שכונת הארגזים, ועדת השרים של הקואליציה הזאת מפילה את ההצעה הזאת, למרות שברור לכולם שהיא חברתית וראויה.

מיכל בירן: לא משנה מה קורה במדינה, לא משנה מה הציבור רוצה – עסק פרטי של חבורה קטנה של אנשים.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא לא פחות מאשר שובר את הלב, כי בסוף יש פה ציבור ויש פה דברים שצריכים לעשות.

מיכל בירן: אנחנו לפעמים פראיירים, טובת המדינה תמיד עומדת לנגד עינינו ולפעמים אנחנו משתפים פעולה עם כל מיני העברות בוועדת הכספים כי זה לטובת המדינה וזה לדיור ציבורי, ותמיד נמצאים בדילמה הזאת של מצד אחד אופוזיציה לוחמת, שעושה חיים קשים לקואליציה, ומצד שני תמיד נכמר לנו הלב על כל הדברים שצריכים לקרות.

מיכל בירן: לפעמים אנחנו מוצאים את עצמנו ביום שלישי מעבירים לקואליציה את החוקים, כי הם לא טורחים להיות פה.

מיכל בירן: אבל אתם מתעלמים מהתפקיד שלכם, מהאחריות שלכם.

מיכל בירן: הדבר היחיד שמנחם אותי זה שבסופו של דבר הפתרון הכי טוב, המחטא הכי טוב, הוא אור השמש, ואם לא אור השמש – לפחות אור הפלואורסצנטים.

מיכל בירן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

ישראל אייכלר: אנחנו מזמינים את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, מטעם הרשימה המשותפת.

ישראל אייכלר: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, השר צחי הנגבי אמר שאם זה לא היה עצוב זה היה מצחיק אותו.

עאידה תומא סלימאן: האמת, חלק מהדברים שהוא אמר, אם לא היו מקוממים – ואם לא היו נותנים לנו הרגשה שמדברים אלינו כאילו אנחנו לא עם IQ שמאפשר להבין את הדברים שנאמרים – היה אפשר לצחוק.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה בכלל לא מצחיק לבוא ולהגיד על ההתנתקות ועל היציאה מעזה כאילו הם סיום הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: בואו לא נשלה את עצמנו.

עאידה תומא סלימאן: השר, שבינתיים לא נמצא באולם, אמר שעזה היא בית כלא – – –

ישראל אייכלר: סליחה, רק רגע.

ישראל אייכלר: השר לא נמצא באולם?

עאידה תומא סלימאן: בינתיים אמשיך לדבר, ואז נתחיל כשיגיע השר.

ישראל אייכלר: אז אני – – –

עאידה תומא סלימאן: כן, מה אני אעשה, אני צריכה שהוא ישמע את מה שיש לי להגיד.

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר את דבריו ויצא, בלי לחשוב שיש אנשים שהולכים להתדיין במה שהוא אמר.

עאידה תומא סלימאן: אבל זאת גישה שלמדתי בסוף השבוע הזה.

עאידה תומא סלימאן: האמת, זאת הגישה עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו אומרים את מה שיש לנו, ואין לכם – כפי שנאמר לי בטלוויזיה, מול כל עם ישראל: שבי בשקט – אז אני עכשיו לא אשב בשקט.

עאידה תומא סלימאן: אמשיך לדבר עד שהשר יגיע, ואז נתחיל הכול מחדש.

עאידה תומא סלימאן: הוא מדבר על כלא בעזה על ידי חמאס.

עאידה תומא סלימאן: הוא מדבר על זה שאנשי עזה נמצאים בכלא.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שאני מכירה בתי סוהר, ועשיתי סיורים מתחילת הקדנציה הזו, כדי להכיר מקרוב – עד כמה שידוע לי, בכלא יש סוהרים שמחזיקים את המפתחות.

עאידה תומא סלימאן: בכלא יש סוהרים שמחליטים איך אלה שנמצאים בתוך בית הסוהר יחיו את היום-יום שלהם.

עאידה תומא סלימאן: הסוהרים הם אלה שפותחים את הדלתות והסוהרים הם אלה שסוגרים את הדלתות.

עאידה תומא סלימאן: הסוהרים מחליטים מתי אפשר לצאת מבית הסוהר ומתי אפשר לחזור לבית הסוהר.

עאידה תומא סלימאן: הסוהרים מחליטים מתי יש זמן לאוכל ומתי אין זמן לאוכל.

עאידה תומא סלימאן: וזה בדיוק – – –

עודד פורר: – – – הם סוהרים?

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק מזכיר לי – – –

עודד פורר: המצרים הם סוהרים?

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק מזכיר לי – – –

עודד פורר: המצרים הם סוהרים?

עאידה תומא סלימאן: מי מחזיק את המפתחות של עזה?

עודד פורר: מעבר רפיח.

עאידה תומא סלימאן: מי מנפיק את האישורים – –

עודד פורר: במעבר רפיח מחזיקים – – –

עאידה תומא סלימאן: – – אפילו של חולות סרטן שצריכות לקבל את התרופה שלהן?

עודד פורר: במעבר – – –

עאידה תומא סלימאן: מי מנפיק להן את האישורים?

עאידה תומא סלימאן: מי מאפשר להן – או לדייק: לא מאפשר להן – לצאת לקבל את הטיפול?

עאידה תומא סלימאן: מי מחליט כמה משאיות ייכנסו לעזה כל יום?

עאידה תומא סלימאן: ההחלטה הזו קורית פה, בירושלים או בתל אביב.

עאידה תומא סלימאן: מי מחליט איזה סוג של חומרים כן ייכנסו לעזה ואיזה סוג לא ייכנסו לעזה?

עאידה תומא סלימאן: בירושלים ובתל אביב מחליטים החלטה כזו ומחליטים באיזה קצב.

עאידה תומא סלימאן: וכששומעים שמלאי הדלק – –

עודד פורר: – – – בקהיר.

עאידה תומא סלימאן: – – עלול לאזול כל רגע בבתי חולים, כאשר יודעים ש-200 ניתוחים מצילי חיים נדחו בעזה כאשר יודעים ש-90% מהמים בעזה הם לא לשימוש בני אדם, כאשר יודעים שמלאי התרופות בעזה כמעט הולך ומסתיים – כאשר יודעים את כל זה צריכים לשאול: מי האחראי למצב הזה?

עאידה תומא סלימאן: מדינת ישראל טוענת או ממשלת ישראל טוענת שהיא לא אחראית, אבל מתוך גישה הומניטרית כן רוצים לתקן את המצב.

עאידה תומא סלימאן: ובגלל זה, בשבוע שעבר הלכה – – –

ישראל אייכלר: תראי איזו דמוקרטיה – סליחה – תראי איזו דמוקרטיה יש לנו: השר נידב לך כמה וכמה דקות.

ישראל אייכלר: את יכולה להמשיך עד שהוא יבוא ואז תקבלי עוד שתי דקות.

עאידה תומא סלימאן: זאת דמוקרטיה או זה זלזול?

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: נותנים לי לדבר, יופי.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מה שקרה איתי בסוף השבוע, אז אני שמחה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי הזדמנות להגיד את כל מה שעל נפשי.

עאידה תומא סלימאן: אבל השאלה המהותית היא: האם השר ינסה להתווכח עם הדברים שאני אומרת, או שהספיק לו והוא לא צריך אפילו לשמוע אותי מדברת על הנושא ולנסות לענות לי, לענות בצורה אמיתית על כל שאלה שאני מעלה פה.

עאידה תומא סלימאן: למה ממשלת ישראל שלחה תוכנית, וקראה לה "תוכנית לשיקום הומניטרי לעזה", בשבוע שעבר, שעלותה מיליארד שקל?

עאידה תומא סלימאן: האם באמת בגלל ההרגשה: אנחנו לא אחראים, אבל אנחנו הומניים?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהתשובה על השאלה נעוצה יותר בכך שהממשלה רצתה שהקהילה הבין-לאומית תשלם עבור התוכנית הזו מיליארד שקל.

עאידה תומא סלימאן: אז, הרצחת וגם ירשת?

עאידה תומא סלימאן: אתה זה – הממשלה הזו, או, הממשלה הקודמת הייתה אחראית למצב והממשלה הזו ממשיכה את האחריות למצור על עזה, ואפילו להידוק המצור על עזה, אבל מצד שני מוכנה לעשות תוכנית שיקום.

עאידה תומא סלימאן: בואו נפסיק את המצור.

עאידה תומא סלימאן: בואו נפסיק קודם כול את המצור, ותנו לחיים להתנהל.

ישראל אייכלר: השר הגיע, את מקבלת עוד שתי דקות שאנחנו חייבים לך – – –

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מכבדת את הדמוקרטיה שבה אתה מנהל את הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי-אפשר להתבכיין לקהילה הבין-לאומית ולטעון לרצון לשיקום, ומצד שני לבוא ולהגיד: אין עלינו אחריות.

עאידה תומא סלימאן: האחריות באה מעצם העובדה של המשך המצור.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמשפטים שנאמרו בסוף השבוע ושטרחתי שייאמרו, שיש אחריות לממשלה שדוחפת באופן סיסטמטי ומתגרה וממשיכה לזלזל בכל הסיבות שעלולות לפוצץ את המצב ולהביא אותנו למלחמה – אנחנו כאזרחים, ואני, כנציגה של האזרחים, כנבחרת ציבור, אני אומרת לכם: לא מוכנים לשלם עוד מחיר של מלחמות יזומות, של מלחמות שמחרחרים בשבילן.

עאידה תומא סלימאן: מה שקורה בסוריה כואב לכולנו, אבל זה לא נותן שום סיבה לגישה האדונית הזו, שנותנת לממשלת ישראל את ההרגשה שאפשר להתערב בריבונות של מדינות אחרות ואפשר להרעיב עם שלם ואפשר לשלוט בכל העולם תחת הסיסמה: ביטחוננו, כאשר המטרה בסופו של דבר, התוצאה העיקרית היא שפוגעים באופן סיסטמטי בביטחונם של אזרחי מדינת ישראל, קודם כול.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת סלימאן.

ישראל אייכלר: עכשיו ידבר חבר הכנסת רועי פולקמן מטעם סיעת כולנו.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת פולקמן, יש לך שלוש דקות.

רועי פולקמן: תודה רבה.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת שזה יום חגיגי מבחינתי לדבר עליו: גם אנחנו יום לפני דיוני התקציב וגם היום בוועדה – לפני כמה שעות בוועדת העבודה והרווחה אושר חוק הנכים, מה שמכונה, מה שבאמת היה תהליך מאוד ארוך ומתיש, ובעזרת השם גם יגיע עוד הלילה להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, פה במליאה.

רועי פולקמן: אז אני כמובן, באווירת הצבעות האי-אמון, אוכל להגיד שיש הרבה במה לגלות אמון ובוודאי יש במה לגלות אמון במדיניות החברתית-כלכלית, ובעיקר, כמובן, בדיונים שיתחילו כאן מחר על תקציב המדינה לשנת 2019.

רועי פולקמן: וחייבים לומר: הרבה שנים לא הייתה כאן כנסת שאישרה חמש שנים ברציפות תקציב.

רועי פולקמן: על הדבר הזה יש הרבה דיבורים, מה המשמעות שלו; הוא משדר יציבות.

רועי פולקמן: הוא מאפשר – זה שיש שר אוצר וממשלה שמאשרים חמש שנים תקציב, הדבר הזה הוא דרמטי ביכולת לייצר יציבות כלכלית, ביכולת לייצר אופק שמאפשר למשק לצמוח.

רועי פולקמן: וכמובן, ברגע שיש תקציב שיש בו גם צמיחה כלכלית, גם הורדות מיסים, גם תוכניות כמו נטו תעשייה, שמעודדות את המשק לצמוח, וגם הגדלת הוצאות אזרחיות במשרדים האזרחיים והקלות על האדם העובד – הדבר הזה מעודד צמיחה בכלכלה, ואנחנו רואים איך היא מתבטאת: באבטלה נמוכה, בצמיחה טובה, שהרבה מאוד מדינות בעולם היו מתגאות בה.

רועי פולקמן: הדבר הזה הוא לא מקרי.

רועי פולקמן: אנשים אומרים: כלכלה, כל מיני סיבות, זה קשור למצב העולמי.

רועי פולקמן: זה קשור למדיניות כלכלית שיש בה שני עקרונות גדולים: אחד, להשקיע בצמיחה; להשקיע בצמיחה, בעסקים הקטנים, בתעשייה, בפריון, בחדשנות, במשיכת השקעות מחוץ-לארץ – כל מה שהכלכלנים קוראים לו השקעות בתשתיות ובצמיחה.

רועי פולקמן: וגם, להפנות את הפירות של הצמיחה הזאת לאג'נדה חברתית של צמצום פערים, כפי שזה מתבטא במשרדים האזרחיים, בהגדלת התקציבים קודם כול ברווחה, בחינוך, בבריאות ובדיור.

רועי פולקמן: וגם, איפה שנכון ואפשר – להחזיר כסף לציבור.

רועי פולקמן: היום הוועדה של אלי אלאלוף דיברה על תקציב של כ-4.3 מיליארד שקל לקצבאות הנכות, שזו הוצאה על פני כמה שנים, כמובן, אבל זו הוצאה, הגדלה דרמטית.

רועי פולקמן: אנחנו מדברים על קצבאות זקנה של למעלה ממיליארד שקל, שגדלות.

רועי פולקמן: אנחנו מדברים על למעלה ממיליארד שקל לסיעוד.

רועי פולקמן: כל התקציבים האלה הם פרי של צמיחה כלכלית שבה אפשר להפנות את התקציבים האלה בחזרה לציבור.

רועי פולקמן: וזה כמובן עם ההמשך של התוכנית נטו משפחה, הגדלת החופשות, הגדלת נקודות הזיכוי, שמחזירה כספים לילדים, והורדות מיסים, שממשיכות, לא קצת.

רועי פולקמן: לכן – – –

ישראל אייכלר: וכל השאר – בשעות הארוכות של ספר התקציב.

רועי פולקמן: נגמר הזמן.

רועי פולקמן: אז סליחה, אדוני היושב-ראש, אז בהחלט יש הרבה סיבות לאמון, בוודאי בימים האלה, בממשלה, בטח על סיפו של תקציב חברתי.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת פולקמן.

ישראל אייכלר: את הבית היהודי תייצג השרה איילת שקד.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום האזכרה של חבר הכנסת והשר אורי אורבך, זיכרונו לברכה.

איילת שקד: אורי היה חבר יקר של הרבה מאוד אנשים כאן במשכן.

איילת שקד: כולם אהבו אותו, וכל מי שהכיר אותו, לפחות, מרגיש בחסרונו.

איילת שקד: אנחנו מרגישים בחסרונו תמיד בישיבות הסיעה, ומכיוון שהיום, עכשיו, ברגעים אלה ממש האזכרה שלו, רציתי להקריא כאן במליאה קטע שהוא כתב, שזה אקטואלי פשוט להצעת האי-אמון.

איילת שקד: הצינור חושב שהוא המעיין: בכפר קטן אחד היה מעיין.

איילת שקד: המעיין היה שייך לכל בני הכפר.

איילת שקד: הם שאבו ממימיו, שתו ורוו מהם וחיו באושר.

איילת שקד: אבל הטרחה הייתה רבה: בכל פעם לבוא עם הכדים, לעמוד בתור.

איילת שקד: החליטו בני הכפר להציב משאבה ובקצהָ צינור.

איילת שקד: וכך, במקום להצטופף ליד המעיין, הביא הצינור את המים לבתיהם של האנשים.

איילת שקד: חלפו עברו השנים.

איילת שקד: אנשים כבר לא ניגשו אל המעיין עצמו אלא ניגשו לצינור ונטלו את המים שלהם.

איילת שקד: יום אחד אמר הצינור: אני רואה שכולם באים אליי לקחת מים, וזה מתחיל להיות קשה.

איילת שקד: אין לי יום ואין לי לילה, ואפילו לא אומרים לי תודה כמו שצריך.

איילת שקד: לא שיש לי תלונות, אבל בכל הטקסים הרשמיים של הכפר מזכירים את יופיו של הכפר, את הצמחייה, את האנשים ואפילו את המעיין, אבל אף פעם לא אומרים מילה טובה על הצינור.

איילת שקד: אין בעיה, חשב הצינור, אם הם רוצים לחזור ולשאוב מים בעצמם, נראה אותם.

איילת שקד: אני חושב שזה לא בסדר שלא נותנים לי את הכבוד המגיע לי.

איילת שקד: ואכן, עד מהרה התחילו להזכיר בטקסים גם את הצינור שבזכותו המים מגיעים לכל תושב ותושבת.

איילת שקד: אבל הצינור לא הסתפק בכיבודים.

איילת שקד: לאט-לאט הוא התחיל לחלק מים לפי ראות עיניו.

איילת שקד: לא כל אחד יקבל את המנה המגיעה לו.

איילת שקד: כאלה שלא נתנו לו כבוד קיבלו את המים שלהם באיחור או לא קיבלו בכלל.

איילת שקד: הם היו באים לצינור עם הדלי אבל הצינור היה משתעל ואומר: מצטער, כרגע בדיוק נגמרו המים, תבוא מחר.

איילת שקד: או: תלך לאדון כהן, הוא ייתן לך מים משלו ואני אשלים לו בפעם אחרת.

איילת שקד: ולפעמים אפילו: בשבוע הבא תקבל המון מים, אבל בינתיים אתן לך רק ליטר אחד, שאותו תעביר למי שאגיד לך בהמשך, ואז בשבוע הבא תבוא איתו אליי ותקבלו מנה כפולה וממנה תיתנו רבע למי שאגיד לכם, ככה שכולם יצאו ברווח.

איילת שקד: הבנתם?

איילת שקד: הבנת, נכון, אדוני יושב-ראש הכנסת?

איילת שקד: אתה הבנת.

ישראל אייכלר: אני זוכר את אורי, אני חייב לציין שביחד התחלנו לשדר ברדיו קול חי כשנפתח הרדיו לפני 20 שנה, אז אני זוכר אותו לטובה הרבה הרבה שנים עוד לפני שהוא היה בכנסת.

איילת שקד: אז: לא כולם הבינו, אבל הצינור הרי יודע מה שהוא עושה ולא כדאי להתווכח איתו.

איילת שקד: האנשים שתקו, כי התרגלו שהצינור נותן להם את המים.

איילת שקד: הם אפילו השתדלו לשמור על יחסים טובים עם הצינור, לתת לו כבוד, לספר בשבחו, אפילו הציבו את הצינור בשורת המכובדים, ובמודעות אפילו כתבו:

איילת שקד: האירוע נערך במעמד הצינור של הכפר.

איילת שקד: כל כך הרבה שנים חלפו, שהאנשים שכחו כי את המים הם מקבלים בכלל מהמעיין, ואילו הצינור הוא רק צינור.

איילת שקד: גם הצינור כבר שכח שאת המים של הכפר הוא לוקח מהמעיין.

איילת שקד: וככה חיו בני הכפר כל השנים כשהם תלויים בחסדיו של הצינור, ואם הם לא יחליטו שהמעיין הוא שלהם והצינור הוא רק צינור ושהגיע הזמן להזכיר לכולם מי הצינור, מי המעיין ושל מי המים, הם ימשיכו לעמוד בתור לצינור ולקבל מנות מים זעומות.

איילת שקד: ועל כך נאמר הפתגם המכוון לכל מי ששכח שהוא רק משרת ציבור ולא המקור והבעלים של רכוש הציבור: הצינור חושב שהוא המעיין.

איילת שקד: זה מתוך דף הפייסבוק של אורי אורבך מאוקטובר 2012.

איילת שקד: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת איילת שקד.

ישראל אייכלר: מטעם סיעת ש"ס ידבר חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחרי הרב מרגי ידבר חבר הכנסת עודד פורר מטעם ישראל ביתנו.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדי השר, תרשו לי, ברשותכם, לאור האירועים בשבת האחרונה, לפתוח בתפילה לשלומם של חיילי צה"ל: "מי שבירך לאבותינו אברהם יצחק ויעקב הוא יברך את חילי צבא ההגנה לישראל העומדים על משמר ארצנו וערי אלוהינו מגבול הלבנון ועד מדבר מצרים ומן הים הגדול עד לבוא הערבה ביבשה, באוויר ובים.

יעקב מרגי: ייתן השם את אויבינו הקמים עלינו ניגפים לפניהם.

יעקב מרגי: הקדוש-ברוך-הוא ישמור ויציל את חיילינו מכל צרה וצוקה ומכל נגע ומחלה – – – ויקוים בהם הכתוב 'כי ה' אלהיכם ההלך עמכם להלחם לכם עם איביכם להושיע אתכם', ונאמר אמן".

קריאות: אמן.

יעקב מרגי: רבותיי חבריי חברי הכנסת, פתחתי בתפילה כי חשבתי שזו הדרך הכי נכונה לומר לחיילי צה"ל ולראשי מערכת הביטחון ומקבלי ההחלטות מה אנחנו מרגישים כלפיהם.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שבמוצאי שבת נחשפנו לתרחישים, והתמלאתי בתחושה – קודם כול, הרגשתי צורך להודות לקדוש-ברוך-הוא, וגם תחושה של גאווה – מותר להתגאות בדרכי ה'; גאווה על שלא נתנו לאויבים שלנו לחשוב לרגע שאנחנו חוששים ממשהו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני קורא ושומע את דברי ההבל של אלה שרוצים שנשמש בשר תותחים של תאבי הדם בעולם, ראשי הטרור הגי'האדיסטי בעולם.

יעקב מרגי: איננו מתנצלים על כך שאנחנו שומרים על ביטחון מדינתנו.

יעקב מרגי: ואני קורא לראש הממשלה להמשיך ולהבהיר לאיראנים שלא יתעסקו איתנו.

יעקב מרגי: אני מתפלא על דב חנין – הוא לא כאן:

יעקב מרגי: ראש הממשלה לא מתרברב מול איראן; ראש הממשלה מפנה תמרור אזהרה פעם אחר פעם לאיראנים, שמתגרים ומפיצים את הרוע שלהם בעולם.

יעקב מרגי: ולגבי הכותרת של האי-אמון של הרשימה המשותפת – ובזה אני מסיים: אני רוצה לומר לכם, האי-אמון שלכם קצת מבזה, הכותרת שלו מבזה.

יעקב מרגי: המשבר ההומניטרי בעזה רובץ כל-כולו על ראשי החמאס בעזה, כי כספי החשמל וכספי התרופות וכספי התשתיות ותשתיות הביוב, הולכים בחלקם לעושר הפרטי והאישי שלהם, והשאר – לגחמות של ההרג, של ההרס, של הדם ומנהרות ההרג.

יעקב מרגי: אני מתנצל, תוכלו לנפנף בזה שאנחנו שולטים במעברים אבל על המעשים האלה עוד לא שמעתי פעם אחת, פעם אחת, גינוי באומץ.

יעקב מרגי: אתם רק תוסיפו כבוד אם תהיו אמיצים ותאמרו להם מה אתם חושבים עליהם.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת הרב יעקב מרגי.

ישראל אייכלר: עכשיו חבר הכנסת עודד פורר, מטעם ישראל ביתנו, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריו – חבר הכנסת הרב מנחם אליעזר מוזס, מטעם יהדות התורה.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חייב לומר שהצעת האי-אמון הזאת של הרשימה המשותפת היא שיא השיאים של הצביעות.

עודד פורר: אני חייב לומר שאתם מצליחים לשבור פעם אחר פעם את שיאי הצביעות בכנסת הזאת.

עודד פורר: יושבת פה חבורה של חברי כנסת שמקבלת שכר מאזרחי ישראל ומכספי המיסים שמשלמים אזרחי ישראל, ונראה שאתם חושבים שאתם הנציגים של חיזבאללה וסוריה, גם בדברים של חלקכם אחרי מה שאירע בסוף השבוע, וגם אם אנחנו מסתכלים על מה שאתם עושים.

עודד פורר: הסיעה הזאת זו הסיעה ששתי מפלגות ממנה, בל"ד וחד"ש, גינו את מדינות המפרץ – אתה יודע בגין מה, אדוני היושב-ראש?

עודד פורר: הן גינו את מדינות המפרץ ואת סעודיה מאחר שהן החליטו לקבוע שהחיזבאללה הוא ארגון טרור; אותו חיזבאללה שמנסה לאיים לא רק על הגבול הצפוני של מדינת ישראל – –

ישראל אייכלר: יש רעש.

עודד פורר: – – על כל מדינת ישראל, עם טילים ורקטות, וניסיון לפגוע באוכלוסייה אזרחית.

ישראל אייכלר: יש שם רעש, בצד שמאל, שמפריע לנואם.

ישראל אייכלר: בבקשה, שקט.

עודד פורר: זו הרשימה הזאת שביום העצמאות הלכה להניח זר על קברו – של מי, אתה יודע, אדוני היושב-ראש?

עודד פורר: על קברו של עז א-דין אל-קאסם, אבי התפיסה של הטרור כנגד היישוב היהודי והאלימות כנגד היישוב היהודי.

עודד פורר: זו הסיעה שממנה, חבריה הלכו ועמדו דקה דומייה לזכר החללים – חללים ישראלים?

עודד פורר: לא; מבחינתם, אותם מחבלים שנהרגו כהתאבדות או כחלק מהפיגוע שלהם – לזכרם הם הלכו לעמוד דקה דומייה עם משפחתם.

עודד פורר: זו הסיעה שאחד מחבריה אומר בשידור שמבחינתו דגל ישראל הוא סמרטוט.

עודד פורר: וזו הסיעה שרק אתמול חברת הסיעה, זו שעמדה כאן, מעל הבמה הזו, כדי להציג את הצעת האי-אמון, הלכה וליוותה שני מיועדים לשירות בבסיס קליטה ומיון תוך שהיא קוראת להם, מה?

עודד פורר: תגידו לא לשירות.

עודד פורר: ומסיתה ומשדלת שלא לשרת בצה"ל.

עודד פורר: אגב – – –

שולי מועלם-רפאלי: אם הם יתגייסו לצה"ל – – –

עודד פורר: אגב, מה שמהווה – גברתי, רק שתדעי, מה שעשתה אותה חברת כנסת מהווה עבירה על סעיף 109 של חוק העונשין.

עודד פורר: זאת הסיעה הזו, שיושבת כאן, מקבלת שכר מאזרחי מדינת ישראל, וכנראה חושבת שהיא נשלחה לייצג את החיזבאללה ואת הסורים.

עודד פורר: אני חייב לומר בהקשר הזה, שאם כבר העליתם, ואני אומר את זה לסיכום, אני אומר לכם שיושבים כאן:

עודד פורר: אתם יכולים לחייך, אבל אם אתם רוצים לדבר על סוגיה הומניטרית – – –

מסעוד גנאים: – – –

עודד פורר: אם אתם רוצים לדבר על סוגיה הומניטרית ברצועת עזה, אז אני אגיד לכם איזו סוגיה הומניטרית יש שם.

מסעוד גנאים: – – –

עודד פורר: יש שם אזרחים ישראלים, ויש שם חיילי צה"ל שמוחזקים בשבי בלי שהצלב האדום אפילו זוכה לבקר אותם או בשביל לקבל שביב של מידע.

עודד פורר: זו סוגיה הומניטרית, לא הקשקושים שאתם מעלים פה.

עודד פורר: כי מי שדואג למצב ההומניטרי בעזה זה דווקא מהצד הזה, ולא מכיוון – לא ארגון הטרור ששולט בעזה, וגם לא החברים שלכם ממצרים, שאולי תבואו בטענות אליהם למה הם לא פותחים את המעברים.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

עודד פורר: כי ברגע שהמעברים האלה פתוחים, אדוני, עובר דרכם טרור, זו הסיבה שהמעברים האלה סגורים.

עודד פורר: אני מציע שתתעסקו בסוגיות הומניטריות שעוסקות באזרחי ישראל, ולא בחיזבאללה ובסוריה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת הרב מנחם אליעזר מוזס מטעם סיעת יהדות התורה, יושב-ראש הסיעה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: כנסת נכבדה, אני דווקא רוצה לנגוע בנקודה מאוד כאובה לנו, וזה שבכל יום ראשון אנחנו מתעוררים מחדש – –

ישראל אייכלר: אפשר לבקש שקט שם, בבקשה?

מנחם אליעזר מוזס: – – לחילולי שבת, אם זה ברכבת ישראל או בשבת בכביש 6.

מנחם אליעזר מוזס: רבותיי, קיבלנו את השבת, מתנה לעם היהודי, והנחלנו אותה לכל העמים, לכל האנושות כולה.

מנחם אליעזר מוזס: על השבת מסרו את נפשם יהודים בכל הדורות, רבים מאוד סיפורי גבורות הנפש של יהודים בשואה ובעוד תקופות נוראות, שעל שמירת השבת מסרו את נפשם.

מנחם אליעזר מוזס: וכאן, במדינת היהודים, בכל מוצאי שבת מתוודעים לחילול שבת המוני חדש, תוך כדי העסקת יהודים בשכר חריג של עד 300%, עד 400%.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה שיותר חמור הוא – אני רואה – השקר המוסכם, שמשרד התחבורה מגלגל את האחריות על משרד העבודה, שהוא המוציא לאור של ההיתרים, ומשרד העבודה מוציא היום הודעה חדשה, שמשטרת ישראל הנחתה ואילצה אותם לבצע את העבודות בכביש 6 משום פיקוח נפש.

מנחם אליעזר מוזס: גלגולי האחריות האלה זה פשוט להתל בציבור, ואנחנו לא יכולים לקבל את זה.

מנחם אליעזר מוזס: מה עוד שאנחנו הבאנו את הצעת מסורת ישראל, שיש להתחשב במסורת ישראל, ולבסוף קורה מה שקורה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, בכל רחבי העולם מבצעים תחזוקה, ותשתיות, ופיתוח תחבורה ורכבות, ושם לא מצווים על שמירת שבת, אז אין להם יום פנוי, כמו אצלנו, לשמירת שבת, כשמיליון יהודים לא נוסעים בשבת; אז מתי הם מבצעים את כל התחזוקה ואת כל השדרוגים ואת כל הדבר הזה, מתי הם עושים את זה?

מנחם אליעזר מוזס: עובדה שמפתחים, בתוך שגרה, תוך כדי תנועה של הציבור, ולא מפריע שום דבר.

מנחם אליעזר מוזס: השאלה למה כאן, במדינת היהודים, לא יכולים לבצע אותו הדבר, כשידעו ששבת קודש הוא שבת קודש לה'.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מצפים באמת מראש הממשלה, עם כל עיסוקיו הביטחוניים, המדיניים והפרטיים, לתת את הדעת, על המשמר, כמסוכם בהסכם הקואליציוני בינינו.

מנחם אליעזר מוזס: ובזכות השבת נתברך בכל הברכות האמורות על ידי שמירת השבת, ברכות שאנחנו כה זקוקים להן, כפי שראינו בשבת זו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לרב מנחם אליעזר מוזס.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עיסאווי פריג' ייצג את סיעת מרצ, בבקשה.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, חבר הכנסת, לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אורחים, היום במהלך ישיבת סיעת הליכוד ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר שהוא בדין ודברים לגבי סיפוח הגדה המערבית.

עיסאווי פריג': אני שואל, שאלתי, וממשיך לשאול את עצמי: האם ספין הסיפוח מטעמו של ראש הממשלה בא בכדי לזרוק לנו עוד ספין, עוד שיח על מה לדבר, ולשכוח מההמלצות של ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': נכון לעכשיו יש שתיקה מהצד האמריקני.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם, חברים, השתיקה מהצד האמריקני, נכון לעכשיו, אם לא תהיה הכחשה מיידית של הדברים, בעיניי, אני רואה, ואני אומר שככה זה נראה, האמריקנים, שכל זמן השלטון של טראמפ הפסיקו ונלקחה מהם הלגיטימציה לשמש כמתווכים, הם הפכו לחלק מהבעיה.

עיסאווי פריג': נתניהו רוצה לספח את האמריקנים לסיפוח.

עיסאווי פריג': חברים, סיפוח זה אפרטהייד, זאת המשמעות של סיפוח.

עיסאווי פריג': ואם אדון טראמפ החליט להיות סמוטריץ בלי זקן, יפה, אז נתייחס אליו כאל סמוטריץ, יחד עם החבורה הגזענית והמסיתה שמסביבו.

עיסאווי פריג': שיחליט.

עיסאווי פריג': בנימין נתניהו עושה כל ספין וספין כדי שנפסיק להתרכז בדוח ההמלצות שאמור לצאת.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם, חברים, אם טראמפ יחליט לפגוע בדמוקרטיה האמריקנית, שיעשה את זה, אבל הנכס היחידי שנותר לנו זה המעט שבמעט מהדמוקרטיה שמאפשרת לנו להתבטא ולהתקיים במינימום האפשרי.

עיסאווי פריג': חברים, אנחנו חייבים לדבר על זה ואסור לנו להוריד את זה מסדר-היום.

עיסאווי פריג': נקודה נוספת: עלתה השרה שקד כאן ודיברה, אדוני היושב-ראש, על המעיין והצינור.

עיסאווי פריג': זה סיפור מאלף, משגע.

עיסאווי פריג': השאלה: בממשלה של השרה שקד, מי המעיין ומי הצינור, ולמי היא אומרת שיש זמן?

עיסאווי פריג': היא אומרת את זה לצינור.

עיסאווי פריג': אז לפחות כשהיא מדברת על מעיין ועל צינור, שתבין את מהות המעיין ותנהג אך ורק לפי המעיין.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, נמצאת?

ישראל אייכלר: איננה נוכחת.

ישראל אייכלר: אז סיעת הליכוד.

ישראל אייכלר: תתכבד לייצג חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תעצרו לרגע הכול: את העבודה, את הפלאפון, גם את המיילים.

נורית קורן: שימו הכול בצד.

נורית קורן: תחזרו לבוקר.

נורית קורן: יצאתם מהבית, אתם בדרך לעבודה.

נורית קורן: תראו את הנוף, את הפרחים.

נורית קורן: תרגישו.

נורית קורן: הסתכלו על האנשים במכוניות הסמוכות.

נורית קורן: תקשיבו.

נורית קורן: תתחברו לשיר היפה שברדיו.

נורית קורן: אתם נוסעים, מתכננים את היום שלכם, Waze מראה לפנות – רגע, טעות.

נורית קורן: ארץ אויב.

נורית קורן: עדר חיות טרף שטוף שנאה ותאב דם דוהר לעבר הרכב שלכם.

נורית קורן: כמה דקות הם צובאים על הרכב; בוחנים, מחשבים אסטרטגיית תקיפה.

נורית קורן: ואתם?

נורית קורן: אתם בסך הכול מנסים להבין איך לצאת משם בחיים.

נורית קורן: תרגישו את המצוקה; תחוו ממש את הפחדים.

נורית קורן: שימו לב: בום, החלון מתנפץ.

נורית קורן: בתנועה מהירה, תקיפה, שולפים אתכם מהרכב בידיים מטונפות, מפילים אתכם לרצפה, בעיטות ודריכות מכל עבר.

נורית קורן: רעל בעיניים שלהם.

נורית קורן: שנאת מוות.

נורית קורן: הם לא מכירים אתכם.

נורית קורן: זה לא אתם, זה מי שאתם.

נורית קורן: ומכת אימים.

נורית קורן: זה לא מאורגן, זה פשוט הטבע שלהם.

נורית קורן: חיות טרף.

נורית קורן: לא אמונות, לא אמנות – תאווה לדם יהודי.

נורית קורן: עם אלה רוצים שנעשה שלום?

נורית קורן: עם חיות הטרף הרצחניות האלה אפשר לבנות עתיד?

נורית קורן: אגב, זה לא סכסוך, זו שנאה טהורה.

נורית קורן: לא קרקע, לא שטח – חושך מול אור.

נורית קורן: התנגשות הציוויליזציות.

נורית קורן: זה מה שהם.

איימן עודה: הכיבוש הוא החושך העיקרי.

נורית קורן: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

ישראל אייכלר: לפנים משורת הדין, אני קורא לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריה יסכם את הדיון השר צחי הנגבי, השר לפיתוח אזורי.

צחי הנגבי: שיתוף פעולה אזורי.

ישראל אייכלר: שיתוף פעולה אזורי.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני רוצה לבקש לברך את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שחזרה אלינו, ועם תובנות.

אורלי לוי אבקסיס: פנינה, את יודעת, לעיתים היו לנו עימותים קטנים – לא על המהות אלא על הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: אין יותר טוב מבן אדם שמגיע לאותה נקודה למקצה שיפורים להוביל, ומתוך הניסיון והפיקחות של איך שרואים את הדברים משם ואיך שרואים את הדברים מפה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מאחלת לך הצלחה גדולה, ושתצליחי להגשים את הדברים כמו שאת מאמינה בהם, לפעמים בלי קביים של הפוליטיקה.

אורלי לוי אבקסיס: את זה סיימנו.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, בשבת, אני לא יודעת אם אתה קיבלת – לפעמים בבתי הכנסת מתעדכנים הכי מהר מה קורה באמת בחדשות, אבל אני אספר לך: כשומרת שבת, אני התעוררתי לאזעקות ב-04:00.

אורלי לוי אבקסיס: שבת בבוקר.

אורלי לוי אבקסיס: ישר עלה לי בראש: האם זו אזעקת אמת.

אורלי לוי אבקסיס: להתחיל לפנות את הילדים מהחדרים ולהעביר אותם לממ"ד זו פעולה שהיא לא פשוטה, בעיקר להורה שצריך לדעת איך הוא מפזר את עצמו בזמן הרלוונטי, בעיקר כאשר הוא לא יודע לקראת מה ובפני מה הוא מתגונן.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי את התשבחות שקיבלנו לאחר האירוע הזה, ואני לא רוצה לשים סיכה בבלון הזה, אבל אני חייבת להעלות נקודות, ואני כאזרח שחווה את זה על בשרו – ובמפגש עם האזרחים הנוספים, השכנים – יכולה להביא את החוויה האישית, שלדעתי העורף לא תפקד.

אורלי לוי אבקסיס: זה שיוצאים בהצהרות של החוזק של העורף – העורף, כדי לדעת מה לעשות, צריך לקבל הוראות.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו נמצאים שעתיים אחרי האירוע ולא יודעים אם אנחנו מתגוננים מפני חדירה – חדירה היא הרבה יותר רציונלית באזור שלנו מאשר טילים שחלילה וחס יורים עלינו, כי הגבול בינינו לבין ירדן אולי הוא איזושהי נקודה של שקט נפשי כי ייזהרו שלא ייפלו טילם תועים לשטח ירדן.

אורלי לוי אבקסיס: ניסינו לקבל תשובות.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מתי קיבלנו תשובה?

אורלי לוי אבקסיס: רק בצוהריים של יום שבת.

אורלי לוי אבקסיס: הקב"טים, קציני הביטחון של היישובים אצלנו, לא ידעו להגיד לנו מה קורה.

אורלי לוי אבקסיס: כפר רופין נסגר – אף אחד לא יודע לומר למה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר דבר נורא פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: ביום שבת – נכון, יש שיקולים מבצעיים כאלה ואחרים – כאשר לא מעט מאזרחי המדינה טיילו בצפון, יש לי תחושה שהאירוע הזה יכול היה להידרדר במאית שנייה; באירוע כזה, שגם, אם איבדנו מטוס ואיבדנו מכוח שלנו עוד שני טייסים פעילים, לא יודעת איך אתה מגדיר את זה כהצלחה, אבל נגיד שכן – העורף לא ידע מה קורה.

אורלי לוי אבקסיס: אותם המטיילים שנמצאו באזורים המסוכנים – –

ישראל אייכלר: כן, אני – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – אם היו מחליטים לזרוק טילים, היינו נמצאים במציאות אחרת לגמרי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איל בן ראובן, אני רוצה שתקשיב למה שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי, כי אתה חבר בוועדת משנה לעורף.

ישראל אייכלר: אנחנו נעביר לך את הדברים שלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיש לנו הזדמנות ללמוד מהאירוע שהיה בשבת כדי שלהבא נדע באמת להבטיח שהעורף יהיה רגוע.

אורלי לוי אבקסיס: כי כשהעורף לא רגוע, יכולת העמידה שלנו היא לא איתנה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומרת לכם, העורף והאזרחים לא היו רגועים, ועד שבת בצוהריים או אחר הצוהריים לא ידעו מה קורה בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: נעזרו באמצעי התקשורת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך מאוד, בואו נלמד מזה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: כבוד השר צחי הנגבי ישיב לכל המציעים והדוברים.

ישראל אייכלר: הגבוהים מקופחים, תמיד הם צריכים להעלות.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני רוצה להצטרף לדברי הברכה לחברת הכנסת תמנו-שטה, שאני מבין, אדוני היושב-ראש, שהיא עוד לא הושבעה.

ישראל אייכלר: עוד לא.

ישראל אייכלר: יש עוד חבר כנסת אחד שלא הושבע עדיין.

ישראל אייכלר: שני חברי הכנסת יושבעו מייד אחרי הדברים שלך.

צחי הנגבי: אז מי השני?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ואאל יונס.

צחי הנגבי: ואאל יונס.

צחי הנגבי: אז אני שמח לאחל גם לך בהצלחה.

צחי הנגבי: אנחנו טרם הכרנו, אבל הכרתי את חברת הכנסת תמנו-שטה לאורך הקדנציה שבה היא כיהנה.

צחי הנגבי: שמחתי שהיא חזרה לכנסת – אומנם בנסיבות קצת מעיקות, אבל אין לי ספק שהיא תתרום מהידע שלה, הניסיון שלה, הלהט שלה, הממלכתיות שלה, הפטריוטיות שלה, וזו בשורה משמחת לכולנו, אופוזיציה וקואליציה כאחד.

צחי הנגבי: חברת הכנסת ציפי לבני, את החמצת את דבריי כאשר השבתי לך קודם, לאחר שהבאת את הצעת האי-אמון.

ציפי לבני: התראיינתי – – –

צחי הנגבי: אני לא זוכר הרבה פעמים שאני נשאר פה אחרי שאני מדבר, אז זה בסדר.

צחי הנגבי: אבל אני רציתי לתמצת, ממש בצורה טלגרפית כמה מהדברים, כי התייחסתי לדברים שאת העלית.

צחי הנגבי: סיפרתי על כך שבקדנציה הנוכחית, בתחילת הכנסת, נפלה בחלקי הזכות להיות יושב-ראש הקואליציה למשך השנה הראשונה.

צחי הנגבי: ומלבד המאבקים קואליציה–אופוזיציה, שאפיינו את המליאה בימים של 59–61, ימים סוערים ולא זכורים לטוב במיוחד, היו כמה רגעי הסכמה בינינו לבין האופוזיציה, ואחד מהם היה בין חברת הכנסת מרב מיכאלי לביני, על כך שאנחנו נגמלים מהמנהג המגונה הזה לכנס את הכנסת – הפרלמנט היחיד בעולם – פעם בשבוע להצבעת אי-אמון; מנהג שהיה קיים פה עשרות בשנים, אולי מימי – – –

ציפי לבני: לא ביטלתם את העניין של האי-אמון לחלוטין.

צחי הנגבי: לא, לא ביטלנו, אבל עשינו שינוי שאני חושב שהוא שינוי משמעותי, יחד עם האופוזיציה.

צחי הנגבי: עשינו את זה פה אחד, למרות שיכולנו לעשות את זה לבדנו.

צחי הנגבי: התייעצנו עם יושב-ראש הכנסת והוא חשב שבשינויים מן הסוג הזה, אם ניתן להגיע להסכמה, מה טוב.

צחי הנגבי: והגענו להסכמה.

צחי הנגבי: ההסכמה אמרה שלא יהיו יותר 52 הצעות אי-אמון בשנה; זה לא מדויק, כמובן, כי בתקופות פגרה אין אי-אמון, אבל עשרות על גבי עשרות של הצעות אי-אמון, שלמעשה מייתרות את הרלוונטיות של המעמד הזה, כי זה מעמד אופוזיציוני, אולי הכלי האופוזיציוני שבעבר הייתה לו את התהודה הרבה ביותר: הכנסת מתכנסת, הממשלה מתייצבת, מגינה על עצמה, עומדת לגורלה, מצליחה לעבור את המשוכה.

צחי הנגבי: אז לא פעם בשבוע ולא פעם בשבועיים.

צחי הנגבי: קבענו, ככל הזכור לי, עשר פעמים בשנה, אולי 12, אני לא זוכר.

צחי הנגבי: בערך פעם בחודש, אבל לא באופן קבוע אלא האופוזיציה תחליט.

צחי הנגבי: יש לה 12 פעמים, היא יכולה לעשות את זה 12 פעמים רצופות ואז זהו, היא לא יכולה יותר לעשות את זה במשך השנה, או לעשות את זה מתי שהיא מוצאת לנכון – כשיש אירוע דרמטי והיא חושבת שעכשיו תשומת הלב הציבורית נתונה לסיפור שלה, לנרטיב שלה, לקול שלה, לאמירות שלה, לזעקה שלה, למאבק שלה.

צחי הנגבי: אז אין יותר מדי דברים שהקואליציה שלנו עושה שגורמים לאיזה זעזוע קיצוני באופוזיציה או במדינה.

צחי הנגבי: הביקורת היא ביקורת קבועה ושוטפת, ועניינית בדרך כלל, וזה בסדר.

צחי הנגבי: אבל אמרתי – זה לא אשמתך, אבל זה קצת מצחיק שדווקא השבוע, ביום שני הזה, 48 שעות אחרי מהלך שכל-כולו, הייתי אומר קונסנזוס שחוצה מפלגות – ובאמת, גם בציבור בוודאי הייתה לו תהודה שהוא מאחד את הציבור – אנחנו מתכנסים פה לטקס, לפולחן האופוזיציוני.

צחי הנגבי: אני לא שמעתי את הפתיח שלך, אני לא יודע אם התייחסת לדבר הזה.

ציפי לבני: אני התייחסתי במפורש.

ציפי לבני: שלוש תשובות.

ציפי לבני: האחת, האירוע הסתיים.

ציפי לבני: שתיים, לצערי, איומים יהיו תמיד קיימים על מדינת ישראל.

ציפי לבני: ושלוש, אני חולקת גם על התפיסה שאומרת שכל עוד קיימים איומים על מדינת ישראל אנחנו צריכים לתמוך בממשלה.

ציפי לבני: גם כי נתניהו בעיניי איננו מר ביטחון ממילא, וגם – – – שאני צריכה להשאיר ראש ממשלה שבעיניי לא צריך להיות ראש ממשלה כי לפני יומיים היה אירוע, לא מתאים לי.

צחי הנגבי: אז אני שמעתי את מוסי רז ואת דברי חנין ואת חלק הארי של דברייך – – –

ציפי לבני: דרך אגב, החלק המרתק הוא שהקואליציה לא ביקשה לא להעלות אי-אמון, רק אחת מסיעות האופוזיציה.

שלי יחימוביץ': התנדבה.

צחי הנגבי: אוקיי, אז מה שאני שמעתי, באמת, היה קיתונות, שלא לומר חרפות, כלפי הממשלה.

צחי הנגבי: אני חושב שהממשלה תפקדה השבוע הזה – – –

ציפי לבני: כל השבוע?

ציפי לבני: כאילו בשבוע הזה נתניהו לא ידבר עם האמריקנים על סיפוח – – – המבצע שהיה ביום שבת?

צחי הנגבי: העם, השבוע הזה, אני חושב, ראה את הצד היפה של צה"ל, את הצד היפה של חיל האוויר, את הצד היפה של האופוזיציה והקואליציה.

שלי יחימוביץ': לא על זה היו האי-אמון.

צחי הנגבי: ולכן, על הרקע הזה אני חושב שנכון היה שהצעת האי-אמון הייתה נדחית לשבוע הבא.

צחי הנגבי: לא שזה חובה ולא שזה מבחינה פורמלית דבר שמתחייב; אני חושב שזה היה יכול לשרת את המפגן הכללי.

צחי הנגבי: שבוע הבא גם יהיה – – –

ציפי לבני: – – –

צחי הנגבי: גם בשבוע הבא יהיו סיבות למחאה.

צחי הנגבי: חברת הכנסת יחימוביץ, אני צריך לשים ז'קט כשאת מצלמת אותי, או אין צורך?

שלי יחימוביץ': אני רוצה שזה יהיה – – –

צחי הנגבי: אז אני מודה לאדוני, ואני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון כולן.

צחי הנגבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, לפני שניגש להצבעות, אנחנו צריכים להשביע שני חברי כנסת, רבותיי, שיצהירו אמונים לפני ההצבעה.

יצחק וקנין: ולכן אני מבקש מחברי הכנסת, גם מהסדרנים, לשמור על השקט.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת שעל פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של יוסף עטאונה, שנכנסה לתוקפה ביום שישי, כ"ד בשבט התשע"ח, 9 בפברואר 2018, בא במקומו חבר הכנסת ואאל יונס.

יצחק וקנין: אני מזמין אותו לעלות לדוכן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת יונס ואאל לעלות לדוכן – הוא כבר בדוכן.

יצחק וקנין: אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת ואתה תשיב: מתחייב אני.

יצחק וקנין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

ואאל יונס: מתחייב אני.

יצחק וקנין: אני אאפשר לחבר הכנסת החדש לשאת דברים.

יצחק וקנין: יש לך עד חמש דקות לומר – – –

ואאל יונס: קצת יותר, אדוני.

יצחק וקנין: אם צריך, יותר, לנאום הראשון שלך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, כהרגלנו בנאום הראשון, לא מפריעים לחבר הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני ואאל יונס, בוגר בית ספר לסיעוד, תחום שבו עבדתי כעשר שנים – ולאחר מכן איש עסקים, במשך 20 השנים האחרונות; נשוי ואבא לשלוש בנות ושני בנים, משפחתי היקרה פה, מכפר ערערה שבוואדי עארה.

ואאל יונס: אמלא את שליחותי הציבורית כחבר הכנסת הראשון מכפר זה, כפר שמונה כיום 23,000 תושבים, שהם חלק מהמשולש הצפוני, שבו גרים 160,000 תושבים.

ואאל יונס: 160,000 התושבים משתייכים לשמונה מועצות: באקה, ג'ת, זמר, כפר קרע, עארה, ערערה, אום אל-פחם, מועצה מקומית בסמ"ה, מועצה מקומית מעלה עירון.

ואאל יונס: בנוסף לזהותי האישית, אני גדלתי בבית פוליטי והיה לי הכבוד להיות ממייסדי התנועה הערבית להתחדשות, תע"ל.

ואאל יונס: את מפלגתי, תע"ל, אתם בטח מכירים.

ואאל יונס: מכירים דרך הפעילות הפרלמנטרית והציבורית, המקצועית והעקבית של יושב-ראש המפלגה, חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי, ושל קודמי בתפקיד בקדנציה הזו, חברי אוסאמה סעדי.

ואאל יונס: שניהם השאירו, ועודם משאירים, חותם בעשייתם.

ואאל יונס: זה בא לידי ביטוי בעבודתם הנחרצת למען קידום מעמדה ושגשוגה של החברה הערבית בתחומים הרבים והשונים, הן בקידום חקיקה והן בפעילות ציבורית ופרלמנטרית יומיומית ופוליטית.

ואאל יונס: אני מצטרף היום ליתר חבריי מהרשימה המשותפת שהציבור נתן בהם אמון ובזכותם אנחנו הסיעה השלישית בגודלה בכנסת עם 13 מנדטים.

ואאל יונס: האתגרים של החברה הערבית רבים, ובכוונתי לעבוד יחד עם חבריי להסרת חסמים בפני אתגרים אלה.

ואאל יונס: ביום רביעי בשבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, נכנסו חמושים לבית ספר בג׳לג'וליה וירו בתלמיד בחצר בית הספר.

ואאל יונס: לפני כן בוצע ירי לעבר מסגד – בכפר כנא – וירי לעבר בית חולים בנצרת.

ואאל יונס: הם מתווספים למאות אירועים פליליים בשנים האחרונות ול-1,252 – 1,252 נרצחים כתוצאה מאותו נגע אלימות ופשיעה; מעשים נבזיים, אשר מזכירים לנו את חוקי הג'ונגל ומחייבים אותנו לפעול בעקביות ולא להסתפק בגינוי ופרשנות.

ואאל יונס: לא נסכים לחיות תחת איום הפשיעה.

ואאל יונס: בתקופת כהונתי אפעל יחד עם חבריי למיגור תופעת האלימות והפשיעה המתגברת בחברה הערבית.

ואאל יונס: היעדר הביטחון האישי של אזרחים ערבים זינק לנקודות שיא, ואנחנו בנקודת שפל מהבחינה הזאת.

ואאל יונס: כל יום מחדש אנו עדים לתופעות של רצח, גנבות ושוד מזוין של עסקים שונים.

ואאל יונס: אוזלת ידן של המשטרה והרשויות בטיפול בתופעות אלה היא הסכמה בשתיקה ואף עידוד להמשך פשיעה זו.

ואאל יונס: אנחנו נפעל יחד לקידום ולגיבוש של תוכנית חירום לייבוש מקורות האלימות והפשיעה בחברה הערבית.

ואאל יונס: עשרות תוכניות הונחו על שולחן הממשלות לדורותיהן, ואף היו כמה החלטות אשר הסתמכו על תוכניות אלה, אך לא נעשה דבר.

ואאל יונס: ואני כאן קורא לממשלה: ידנו מושטת לטיפול בנגע האלימות, אשר הורס כל חלקה טובה.

ואאל יונס: ביקורת פנימית – יש, רצון של החברה הערבית – יש, אך לצערי, אין זה מעניין את הרשויות המוסמכות.

ואאל יונס: משרדי הממשלה הרלוונטיים והמשטרה התמקדו בטפל הפופוליסטי ולא בעיקר.

ואאל יונס: הם פעלו לגיוס שוטרים ערבים אך לא לגיוס משאבים, ולא בוצעה עבודה בין-משרדית מקיפה שתבדוק את מכלול הבעיות והפתרונות לנגע הזה, אשר מהווה איום קיומי על החברה הערבית.

ואאל יונס: הגיע הזמן שתתעשתו.

ואאל יונס: היעדר תשתיות ביישובים והכפרים שאני מבקר בהם מדי יום מצריך אף הוא טיפול נקודתי והשקעת משאבים להסדרת כבישים והנגשת התחבורה הציבורית לכלל השכונות ביישובים.

ואאל יונס: בסערה האחרונה, אדוני היושב-ראש, כפרים רבים ניזוקו בגלל שיטפונות בשל התשתיות הלקויות.

ואאל יונס: כיום, אדוני היושב-ראש, אזור המשולש הצפוני, שגרים בו 160,000 תושבים, אין בו ולו אזור תעשייה אחד העונה על הצרכים העסקיים והתעשייתיים של האזרחים.

ואאל יונס: לבעיה זו יש השלכות רבות, הן בהמשך גידול אחוז האבטלה בקרב האוכלוסייה והן בתאונות הדרכים ותאונות החצר, שגורמות להיפגעותם של ילדים כתוצאה משהייתם של כלים כבדים ומשאיות במקומות שאמורים לשמש למגורים בלבד ולא לתעשייה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

ואאל יונס: לצד בעיות אלה, אדוני היושב-ראש, בין השנים 2010 ו-2016 כמעט הוכפל שיעור הסטודנטים הערבים הלומדים לתואר שני, ושיעור הסטודנטים הערבים הלומדים לתואר שלישי עלה ב־60% – משמח מאוד.

ואאל יונס: התגובה הנדרשת לעלייה זו לא באה בפיתוח והקמה של מקומות תעסוקה ובהשקעה בטיפוח שוק העבודה, אלא נתון זה הדאיג את קברניטי המדינה, והתגובה ל"איום האקדמי", במירכאות כפולות, לא איחרה לבוא.

ואאל יונס: והעבירו כאן, בבית הזה, את אחד החוקים האנטי-אזרחיים בהיסטוריה המודרנית, הלוא הוא חוק העדפת יוצאי צבא למשרות ציבוריות, דבר אשר מקרין על כלל השוק והמשק.

ואאל יונס: רטוריקה פלגנית ומפלה זו משסעת את מה שנשאר מחברה אזרחית מתוקנת במדינה שמתיימרת להיות דמוקרטית אך מוכיחה שוב ושוב שהגזענות מובנית.

ענת ברקו: – – – לא מגיע?

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: בנאום הראשון של חבר הכנסת לא מפריעים, גם אם זה צורם לך.

ענת ברקו: אני כבר רגילה – – –

יצחק וקנין: אז את לא תפריעי, זה לא מכובד.

ואאל יונס: תעיד על זה שתיקתם של הטובים על עריצות הרוב ורמיסת זכויותיהם של המיעוט ברגל גסה ומצח נחושה.

ואאל יונס: אני אפעל יחד עם חבר הכנסת אחמד טיבי, שעומד בראש ועדה פרלמנטרית אשר תקדם תעסוקת ערבים ושוויון חברתי – מברוכ, דוקטור – ועם יתר חבריי מהרשימה המשותפת לשילוב ערבים בסקטורים השונים, לרבות שילובן של נשים ערביות.

ואאל יונס: בכל היישובים הערביים, ובמיוחד באזור שממנו אני מגיע, אחוזי האבטלה הם ניכרים באופן מיוחד.

ואאל יונס: כמו כן, אפעל לעידוד וקידום שותפויות בתחום ההייטק והיזמות העסקית, כדי למנף את הפוטנציאל של צעירים ערבים רבים.

ואאל יונס: כיום האזרחים הערבים מהווים כ-20% מהאזרחים במדינת ישראל, אך אחוזם במשרדי הממשלה ובשירות הציבורי לא מגיע אפילו ל-10%.

ואאל יונס: בנוסף לפעילות למען כלל החברה הערבית במדינת ישראל, אפעל לקידום הסכם גג ותוכניות ממוקדות לאזור המשולש, הסובל ממצוקת דיור אמיתית והיעדר תוכניות מתאר שיענו על הצרכים של האוכלוסייה.

ואאל יונס: יש מאות צווי הריסה בתוקף באזור שממנו אני בא, ואדי עארה, לבתים שנבנו בעשרות השנים האחרונות, בשל היעדר תוכניות מתאר עדכניות.

ואאל יונס: האתגרים של הזוגות הצעירים בבניית קורת גג רבים, ועל כן כל משרדי הממשלה, לרבות האוצר, משרד הפנים ומשרד הבינוי והשיכון, נדרשים להשקיע בתכנון ובנייה כדי להצליח יחד להתמודד עם אתגרים אלו.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני שבועיים ביקר כאן סגן נשיא ארצות הברית פנס.

ואאל יונס: הוא עמד על דוכן זה והציג שוב את הצהרתו של הנשיא טראמפ, שמחסלת כל סיכוי לשלום ומעצימה את הפער לגבי סיכוי לניהול משא ומתן אמיתי.

ואאל יונס: מנגד עמדו חבריי מהרשימה המשותפת והביעו מחאה מאוחדת ולגיטימית והוצאו מאולם המליאה.

ואאל יונס: דווקא מהבניין הזה יש להוציא את הדעות החשוכות של שרים וחברי כנסת, שמצהירים בפומבי נגד הקמת מדינה פלסטינית ואף נגד קידום תהליך השלום, ועל ממשלת ישראל והממשל בארצות הברית להפנים ששום הסדר מדיני לא ייחתם ללא ירושלים המזרחית כבירתה של מדינת פלסטין.

מיקי לוי: יש לך טעות חמורה.

מיקי לוי: יש לך טעות חמורה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר כנסת מיקי לוי, לא מפריעים בנאום הראשון.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לכבד את הנואם בנאומו הראשון.

יצחק וקנין: זה כלל שנקבע פה בבית הזה.

ואאל יונס: בימים אלה, עינינו ודאגותינו מופנות אל תושבי עזה, הקורסת תחת נטל המצור.

ואאל יונס: המצב ההומניטרי והכלכלי של תושבי עזה ממשיך להידרדר, ואף הגיע לנקודות שיא.

ענת ברקו: רצית לדבר על הלינץ' – – – אולי על הלינץ' – – –

יצחק וקנין: ענת ברקו, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: זה לא מכובד, מה שאת עושה.

ואאל יונס: החשמל והמים מנותקים, מערכת הבריאות קורסת תחת הנטל וישנו מחסור גדול בתרופות ובמזון לתינוקות.

ואאל יונס: הידרדרות מסוכנת זו, המסכנת את חייהם של התושבים שם, היא באחריותה של ממשלת ישראל ובאחריות העומד בראשה בנימין נתניהו, שעוסק בימים אלה בהישרדות פוליטית ולא בבלימת משברים.

ואאל יונס: אני קורא לכם מעל דוכן זה, יהודים וערבים כאחד: בואו נפעל יחד כדי להתמודד בפני כל האתגרים האלה, הניצבים בפנינו, למעננו ולמען עתיד ילדינו.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה כמה מילים בערבית, בבקשה.

ואאל יונס: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בני עמי היקרים במשולש ובגליל, בנגב ובערי השפלה והמעורבות ובכפר שלי ערה-ערערה, במעמד זה אני נזכר בדברי נסיך המשוררים אחמד שאוקי: "אין משיגים את המבוקשים באיחולים, אלא מקבלים אותם בעבודה קשה".

ואאל יונס: אני מתחיל את תפקידי היום כדי להיות לכם לכתובת יחד עם שאר עמיתיי מהרשימה המשותפת, אמונכם בנו מחזק אותנו לעבוד למען חיים טובים יותר ועתיד זוהר לנו ולבנינו.

ואאל יונס: ) תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ואאל יונס.

יצחק וקנין: אני אבקש מהסדרנים לקחת את חבר הכנסת למקומו.

יצחק וקנין: יברך אותו חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי יעלה ויברך אותו.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יצחק וקנין: סדרנים, נא לקחת את חבר הכנסת למקומו כדי שנוכל להמשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, חברי (אומר בערבית: חברי, ידידי וחברי לדרך) ואאל יונס, אבו מורד, אל-חאג' ואאל יונס.

אחמד טיבי: אני עולה כאן כדי לברך את ואאל יונס על הצטרפותו לכנסת.

אחמד טיבי: ואאל יונס הוא ממקימי ומייסדי תע"ל, ופעל רבות בעיקר באזור ואדי עארה, בפעילות חברתית ופוליטית במסגרת תע"ל ובפעילות חברתית ענפה מחוץ למפלגה.

אחמד טיבי: הוא זוכה לכבוד הן ביישוב שלו והן מחוצה לו.

אחמד טיבי: ואאל תמיד דבק בעבודה פילנתרופית למען החברה, למען העם שלו; דבק במטרה ותמיד ידע שצעדה של אלף מיל מתחילה במטר או פחות.

אחמד טיבי: כברת דרך ארוכה, אדוני היושב-ראש, עשה ואאל מאז שלמד בבית ספר לסיעוד, הן בחיפה והן בבאר שבע.

אחמד טיבי: הוא עבד שנים בבית החולים הלל יפה ולאחר מכן כאיש עסקים.

אחמד טיבי: הוא בנה לעצמו מעמד הן ביישוב והן מחוצה לו, תרם רבות לתע"ל, למפלגה, ובבחירות האחרונות תרם רבות לרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אין לי ספק שהנאום שלו, שדיבר על הבעיות המעיקות – גם עליו וגם עלינו – בנושא האלימות, נושא החינוך, נושא התעסוקה, ימשיך ללוות אותו בתקופה שבה ישמש כחבר כנסת.

אחמד טיבי: אני ברשותך אגיד כמה מילים בערבית.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אח יקר, חאג' ואאל יונס, חבר הכנסת ואאל יונס, אתה יודע שאני חש שמחה על כי באת לכאן להיות איתנו בספינה הזאת, ספינת הרשימה המשותפת, וכדי להיות חבר הכנסת, נציג של תע"ל ברשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אני די בטוח שבתקופה הזאת שבה תשמש חבר כנסת – כמו שכבר אמרת במהלך נאומך הרהוט, בהצגת נקודות שהן בסיסיות עבור כל אחד מאיתנו: סוגיית האלימות, סוגיית החינוך, סוגיית התעסוקה, סוגיית סיום הכיבוש – אתה תהיה מחויב לסוגיות האלה.

אחמד טיבי: תודה לך על פעילותך, מאבקך ופועלך למען החברה שלך.

אחמד טיבי: תע"ל שמחה וגאה שאתה, ואאל יונס, חבר הכנסת הראשון מערערה.

אחמד טיבי: ברכותיי, ואתה מקור גאווה.

אחמד טיבי: שוכרן.

אחמד טיבי: ) תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת – אדוני השר אלקין, חבר הכנסת עפר שלח, נא שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: אני מתכבד להודיע לכנסת שעל פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של חבר הכנסת יעקב פרי, שנכנסה לתוקפה ביום שישי, כ"ד בשבט התשע"ח, 9 בפברואר 2018, באה במקומו חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יצחק וקנין: אני מזמין את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה לעלות לדוכן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, אקרא לפנייך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואת תשיבי: מתחייבת אני.

יצחק וקנין: זה נוסח ההצהרה: "אני מתחייבת לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת".

פנינה תמנו: מתחייבת אני.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמנו-שטה היא לא חברת כנסת חדשה, היא הייתה גם בקדנציה הקודמת.

יצחק וקנין: אני אאפשר לה לומר את דבריה – ארבע דקות, חמש דקות אם זה אפשרי.

יצחק וקנין: אם זה יחרוג, גם נאפשר לך.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

פנינה תמנו: ערב טוב.

פנינה תמנו: ברשות יושב-ראש הישיבה, מזכירת הכנסת, חבריי חברי וחברות הכנסת, שרים, וברשות יושב-ראש מפלגת יש עתיד חבר הכנסת יאיר לפיד, וביציע, משפחתי היקרה, בעלי ציון והילדים אורי ותהל, אימי מזל טדלה תמנו-שטו, קייס וובה מהרט הנכבד וחבריי היקרים, שמלווים אותי לאורך כל הדרך, מכובדיי כולם, ראשית אפתח את דבריי באיחולי החלמה מהירה לטייסי חיל האוויר אשר נפצעו בשבת האחרונה במהלך הפעילות המבצעית בסוריה.

פנינה תמנו: אני מחזקת את חיילי צה"ל ואת תושבי הצפון היקרים.

פנינה תמנו: הערב אני עומדת כאן בפניכם בהתרגשות גדולה וביראת כבוד שאינה פוחתת מהפעם הראשונה שבה עמדתי כאן לפני חמש שנים.

פנינה תמנו: הייתי בת 31 כשניתנה לי הזכות, לראשונה, לשרת את הציבור ולהיות אחת מתוך 120 שנבחרו לייצג את העם בבית הזה.

פנינה תמנו: אז בירכתי "שהחיינו וקיימנו" בסוף דבריי, והפעם אעלה זאת על ראש שמחתי, ואומר "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה".

פנינה תמנו: תודה לבורא עולם שמלווה אותי תמיד מקרוב.

פנינה תמנו: מאז הבחירות האחרונות עברו שלוש שנים שבהן הייתי מחוץ לבית הזה.

פנינה תמנו: שלוש שנים שבהן למדתי להתבונן מרחוק על הכנסת, לעיתים להתגעגע, לעיתים פחות.

פנינה תמנו: מידי יום שני הייתה לי דלת פתוחה ובית חם בישיבות סיעת יש עתיד, כחלק בלתי נפרד מחברי המפלגה.

פנינה תמנו: על כך אני רוצה לומר לך תודה, ראש מפלגתי חבר הכנסת יאיר לפיד, שגם בימים לא קלים האמנת בי ונטעת בי את התקווה שעוד אשוב לשליחות לצידכם.

פנינה תמנו: כעת, משנכנסתי שנית לכנסת ישראל, יש לי הזדמנות להסתכל ברטרוספקטיבה – גם אם לא רחוקה – על שלוש שנים של הזדמנות גדולה, מצמיחה ומעשירה, מאתגרת ומלמדת.

פנינה תמנו: לומר שהשליחות אף פעם לא נגמרת ולא תלויה בכיסא ובתפקיד.

פנינה תמנו: עם צאתי מהכנסת הוצפתי בפניות ציבור – ולא, לא הייתה שום דילמה אם כן לטפל אם לאו.

פנינה תמנו: זאת הייתה זכות להיות בעבור האזרחים גם מבחוץ, כי יותר מכול, זה נתן לי להבין כל פעם מחדש, דרך האדם הבודד – תרתי משמע – שיש עוד הרבה מה לשנות פה.

פנינה תמנו: ואם בלשנות עסקינן, אחת החוויות המשמעותיות שחוויתי בשנים אלה היא המאבק באפליה ובגזענות של ישראלים ממוצא אתיופי ואחרים, מאבק כל כך צודק, שטלטל קהילה וציבור שלם, ואותי, ברמה הכי אישית, כמי שעמדה בחזית המאבק.

פנינה תמנו: בעקבות המחאה הרגשתי צורך לייצר דיאלוג ושיח חוצה מגזרים עלינו כחברה, ובמרכזם – אחדות העם וקבלת השונה.

פנינה תמנו: זכיתי להצטרף למסע ישראלי ייחודי, חממה ללכידות חברתית בשם CoLab, מבית היוצר של פדרציית ניו יורק.

פנינה תמנו: 20 אנשים מופלאים מכל המגזרים, שכולם, אבל כולם, עושים טוב בחלקת האלוקים שלהם לחברה הישראלית.

פנינה תמנו: יחד יצאנו לבדוק אם ניתן לחבר מכל החלקים פאזל אחד שלם.

פנינה תמנו: גילנו שבהחלט אפשר לייצר פאזל מגוון אך שלם, אם רק יהיה לנו אכפת יותר גם ממי שלא דומה לנו, גם ממי שהנושאים שהוא עוסק בהם קצת או הרבה רחוקים משלנו, אם רק יהיה לנו אכפת כשלאחר כואב; בלי לשפוט, בלי לטאטא, בלי לנסות לתרץ או לחפש סיבות, אלא פשוט כי קודם כול אכפת.

פנינה תמנו: זאת יכולה להיות התחלה טובה לייצר כאן חברה ישראלית בריאה יותר.

פנינה תמנו: הייתה לי גם הזכות לפגוש בשנים אלה ילדים בכל רצף הגילאים, ילדי היסודי, פגשתי בני נוער בתיכונים, כפרי נוער ופנימיות, פגשתי את ילדי ישראל היותר-בוגרים כשינשינים ובמכינות הקדם-צבאיות, פגשתי צעירות בשירות לאומי, פגשתי חיילים בצבא, וגם פגשתי את הילדים שלא שפר מזלם והגיעו למוסדות רווחה.

פנינה תמנו: הייתה לי הפריבילגיה והזכות שישמעו אותי, אבל יותר מכול הייתה לי זכות לשמוע אותם.

פנינה תמנו: ואם הייתי צריכה לומר במילה אחת מה לקחתי אני מהם כצידה לדרך – הם נתנו לי תקווה.

פנינה תמנו: ראיתי והכרתי דור צעיר, על גווניו, מכיל יותר, מקשיב יותר, רוצה להכיר יותר, מחובר ופתוח יותר.

פנינה תמנו: השיח הזה, התקווה הזאת חייבת להתחיל כאן, מהבית הזה.

פנינה תמנו: אל לנו להמתין או לייצר תרבות שרק מי שזועק את זעקתו חזק יותר או מי שהופך שולחן מהר יותר מקבל מענה.

פנינה תמנו: אל לנו לחכות ולהמתין לתיקון עוולות רק בצוק העיתים, אלא לתור ולחפש אחר מה ייטיב עם החברה הישראלית.

פנינה תמנו: כי לצד הזכות לשרת כאן יש חובה ציבורית בסיסית שלנו כחברי הכנסת, בפיקוח על הממשלה, במענה לפניות ציבור ובמתן במה וקול לכל חלקי החברה ישראלית.

פנינה תמנו: אני נכנסת בפעם השנייה לכנסת, חדורת מוטיבציה והרבה אהבה גדולה לציבור, להוביל ולשנות כל שבכוחי למען הכלל.

פנינה תמנו: אני אשאף להיות פה, כמו בעבר, לאלה שקולם לא נשמע מספיק בבית הזה: חסרי ישע, זקנים, אנשים ונוער בסיכון, עולים חדשים והורים חד-הוריים ואוכלוסיות מוחלשות הסובלות מהדרה והחלשה.

פנינה תמנו: אני אעשה זאת כמיטב יכולתי, מתוך הבנה עמוקה יותר מבעבר שיש פה כלים ייחודיים להנהיג תרבות ומציאות אחרת, ואסור לנו לקחת את זה כמובן מאליו, כי זאת החובה הציבורית שלנו, זו החובה המוסרית שלנו.

פנינה תמנו: אני מתרגשת לקבל עליי חובה זו יחד איתכם.

פנינה תמנו: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יצחק וקנין: לא, לא, רבותיי, לא מוחאים כפיים.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יצחק וקנין: עלי והצליחי.

יצחק וקנין: יברך אותה חבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: חברים.

יצחק וקנין: נא להושיב את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה במקומה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת יאיר לפיד לעלות ולברך את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מייד עם סיום ברכתו של חבר הכנסת יאיר לפיד הצבעת האי-אמון.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, המסע הארוך שעשו הנה יהודי אתיופיה דרך סודאן גבה את חייהם של 4,000 יהודים.

יאיר לפיד: אחת המשפחות שהגיעה הנה בדרך הזאת היא המשפחה של פנינה.

יאיר לפיד: היא נולדה בכפר ווזבה שבמחוז גונדר.

יאיר לפיד: בגיל שלוש לקחו אותה למסע הארוך של חייה.

יאיר לפיד: ומי שחושב שהמסע נגמר לא יודע דבר על החברה הישראלית.

יאיר לפיד: הם צעדו בחום הקופח של המדבר, בקור הצורב של הלילה.

יאיר לפיד: הם מתו מרעב, מצמא, משודדים, ממחלות, והם המשיכו להגיד לעצמם מילה אחת: ירושלים.

יאיר לפיד: אני לא יודע איזו ירושלים הם ראו בעיני רוחם ואיזו ירושלים גרמה להם לסכן כך את חייהם.

יאיר לפיד: אבל אני יודע שירושלים שבה אנחנו חיים היום צריכה לעשות יותר כדי להיות ראויה להם.

יאיר לפיד: היא צריכה להיות צודקת יותר, ראויה יותר, גזענית הרבה פחות.

יאיר לפיד: רבי יוחנן אמר: "אמר הקדוש ברוך הוא לא אבוא בירושלים של מעלה עד שאבוא לירושלים של מטה".

יאיר לפיד: ופה, בירושלים של מטה, פנינה תמנו-שטה צריכה להיות חברת כנסת.

יאיר לפיד: מפני שהיא צעירה, מפני שהיא אישה, ומפני שהיא יוצאת אתיופיה, וכל זה חשוב וחסר חשיבות בו-זמנית: זה חשוב מפני שאלה חומרי חייה, מפני שהדבר שבוער בה – ופנינה תמיד בוערת באש גדולה – נצרף ונצרב בחומרים האלה; וזה חסר חשיבות מפני שלא בגלל זה היא פה, ואף אחד לא עושה לה טובה.

יאיר לפיד: כל מי שהיה איתה בכנסת הקודמת יודע שהיא כן פה מפני שהיא חכמה וחדה ולא פראיירית, ויודעת להוביל מהלכים.

יאיר לפיד: פנינה עוסקת לא מעט בנושאים של הקהילה האתיופית, אבל לא רק.

יאיר לפיד: אני אמרתי לה בכנסת הקודמת, ואני מנצל את ההזדמנות כדי להגיד את זה שוב כאן: סבא שלה, קייס שאטו, היה מנהיג אתיופי חשוב.

יאיר לפיד: פנינה היא לא מנהיגה אתיופית; היא מנהיגה, והיא ילידת אתיופיה, אבל הזהות שלה היא יותר מורכבת ויותר משמעותית מארץ המוצא.

יאיר לפיד: פנינה היא חלק מהדור הבא של מנהיגים ישראלים צעירים שיובילו אותנו אל העתיד.

יאיר לפיד: לפני כמעט שנתיים היה בארץ בנו הבכור של מרטין לותר קינג, והוא העניק לפנינה את אות מרטין לותר קינג על פעילותה החברתית.

יאיר לפיד: בטקס שנערך בבית הנשיא, הנשיא ריבלין הזכיר את העובדה שיום אחד לפני מותו מרטין לותר קינג אמר בנאום: ראיתי את הארץ המובטחת, כעם, אנחנו נגיע יחד לארץ המובטחת.

יאיר לפיד: אנחנו חיים בארץ המובטחת, אבל כל עוד יש בתוכנו גזענות, כל עוד יש בתוכנו אפליה, ההבטחה עוד לא קוימה.

יאיר לפיד: כל עוד לא עשינו את חלקנו, ההבטחה עוד לא קוימה.

יאיר לפיד: הכנסת מקבלת היום לשורותיה לוחמת נגד האפליה, נגד דעות קדומות, נגד הניסיון להפוך אותנו לחברה שבטית מסוכסכת ומשוסעת.

יאיר לפיד: כשפנינה הייתה בת 11 היא הלכה לעבוד בניקיון באולם אירועים.

יאיר לפיד: חודש היא רחצה כלים, שטפה רצפות, קרצפה.

יאיר לפיד: אחרי חודש היא באה לבעל הבית לקבל את המשכורת שלה והוא סירב לשלם לה.

יאיר לפיד: כי מי ייתן גב לילדה אתיופית בת 11?

יאיר לפיד: מי יתבע את עלבונה?

יאיר לפיד: התשובה ניתנה מעל הדוכן הזה לפני כמה דקות.

יאיר לפיד: פנינה פה כדי שכל ילדה בת 11 תדע שיש לה גב.

יאיר לפיד: יש מי שתילחם את מלחמתה, יש מי שמחויבת בכל ליבה לסגירת פערים חברתיים לחסרי ישע ולאהבת אדם.

יאיר לפיד: הכנסת מתברכת בך, פנינה.

יאיר לפיד: ברוכה השבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש מפלגת יש עתיד יאיר לפיד.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, תודה לחבר הכנסת ואאל יונס.

יצחק וקנין: מברך אתכם, עלו והצליחו.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: אינטרסים צרים על חשבון הציבור;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה של הצעת האי-אמון של המחנה הציוני: אינטרסים צרים על חשבון הציבור.

יצחק וקנין: נימקה את הצעת האי-אמון חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 53 מתנגדים, 38 בעד, הצעת האי-אמון של המחנה הציוני לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי, של מרצ.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד הצעת האי-אמון?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 38 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעת האי-אמון של סיעת מרצ לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון של סיעות הרשימה המשותפת (חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל): משבר הומניטרי ברצועת עזה והסכנה למלחמה חדשה בדרום.

יצחק וקנין: נימק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 מתנגדים, 36 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: יש הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי זוהר, יש לך הודעה.

יצחק וקנין: הודעה זו, אני מבין שאינה מצריכה הצבעה.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן ממשיכים בחקיקה.

יצחק וקנין: יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מיקי זוהר ימסור הודעה.

): היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום על הקמת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בהצעות החוק האלה: 1.

): הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5) (סמכויות לעניין פתיחה במלחמה או נקיטת פעולה צבאית משמעותית), מ/1184; 2.

): הצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 12) (אצילת סמכות לוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי), התשע"ח–2018, מ/1184.

): הוועדה תהיה בת 14 חברים, שבעה חברים מכל ועדה, בהרכב הזה: מטעם ועדת החוקה – חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, חבר הכנסת בני בגין, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, חברת הכנסת יעל גרמן וחברת הכנסת מיכל רוזין; מטעם ועדת החוץ והביטחון – חבר הכנסת עפר שלח, חבר הכנסת עמר בר-לב, חבר הכנסת עמיר פרץ, חבר הכנסת יואב בן צור, חבר הכנסת רוברט אילטוב, חברת הכנסת ענת ברקו וחבר הכנסת אבי דיכטר, שיכהן גם כיושב-ראש הוועדה המשותפת.

): חבריי, הוועדה החליטה היום על הקמת ועדה משותפת נוספת, לוועדה המיוחדת לזכויות הילד ולוועדת החוקה, חוק ומשפט יחדיו, לדיון בהצעת חוק מינוי ייצוג משפטי לקטין (תיקוני חקיקה), של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

): הוועדה תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, לפי ההרכב הזה: מטעם ועדת החוקה – חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת עודד פורר, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, חברת הכנסת מיכל רוזין וחברת הכנסת יעל גרמן; מטעם הוועדה המיוחדת לזכויות הילד – חבר הכנסת יואב קיש, חברת הכנסת קארין אלהרר, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, חבר הכנסת אורי מקלב, ויושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

): ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק לשם הכנתן לקריאה שנייה ושלישית, ואלו הן: הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בראשות יפעת שאשא ביטון תדון בהצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ה–2015, של חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון ויעקב מרגי; הוועדה המיוחדת בראשות רחל עזריה תדון בהצעת חוק לתיקון פקודת רכב מנועי (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"ז–2017, של עבדכם הנאמן חבר הכנסת מיקי זוהר וקבוצת חברי הכנסת; ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – הכרה בשירות מילואים כפעילות המזכה בנקודות זכות), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת אורן חזן.

): אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות כדלקמן: מטעם סיעת יש עתיד, בוועדת הכלכלה, במקום חבר הכנסת לשעבר יעקב פרי תכהן חברת הכנסת עליזה לביא.

): מטעם סיעת המחנה הציוני, בוועדת הכלכלה, במקום חבר הכנסת יוסי יונה תכהן חברת הכנסת לאה פדידה, ובוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, במקום חבר הכנסת יצחק הרצוג תכהן חברת הכנסת פדידה.

): תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת מיקי זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת.

ישראל אייכלר: אין צורך בהצבעה על ההודעה הזאת.

ישראל אייכלר: [מס' מ/1124; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוברת כ"א, ישיבה 220, עמ' 21704; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לחקיקה.

ישראל אייכלר: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 55), התשע"ח–2018, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להביא לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 55), התשע"ח–2018.

ניסן סלומינסקי: לפי סעיף 69 לחוק ההוצאה לפועל, לרשם ההוצאה לפועל יש סמכות לפרוס תשלום של חוב לאחר שערך חקירת יכולת לחייב, אבל ביחס לחובות העבר, לרשם ההוצאה לפועל אין סמכות, אלא הוא יכול להפנות את שני הצדדים לבית המשפט – סליחה, את הצד לבית המשפט – רק אם קיימים טעמים מיוחדים שיצדיקו זאת.

ניסן סלומינסקי: המשמעות היא שאם מישהו נשאר בחוב העבר שהוא לא שילם, עכשיו צריכים להטריח את כולם עוד פעם לבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: זה גם לוקח מהזמן של בתי המשפט, גם הם צריכים להתרוצץ, וגם בינתיים אנחנו רוצים שהוא ימשיך לשלם את החובות הפרוסים לפניו.

ניסן סלומינסקי: לכן הצעת החוק באה ואומרת: לאפשר לרשם – גם לגבי חובות העבר – לצוות על תשלום בשיעורים של חוב עבר במזונות, בתנאי שהוא יעמוד בתנאים שונים שנקבעו בהצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: התנאים האלה נקבעו כדי להבטיח שחייב שבשל קשיים כלכליים נזקק לפריסת החוב יוכל לקבל את המענה המתאים.

ניסן סלומינסקי: בזה אנחנו נרוויח כמה דברים.

ניסן סלומינסקי: א.

ניסן סלומינסקי: לא יהיה צורך בהליך נוסף בבית המשפט – יחסוך זמן לבתי המשפט; ב.

ניסן סלומינסקי: וזה העיקר, זה יתמרץ את החייבים לשלם דמי מזונות חודשיים באופן שוטף, כי אחרת לא יפרסו להם את חוב העבר.

ניסן סלומינסקי: ההצעה הזאת אושרה פה אחד בוועדה, אין לה הסתייגויות, ואני מבקש מהכנסת לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ישראל אייכלר: לחוק הזה אין הסתייגויות אבל יש בקשות רשות דיבור, של חברי הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; אילן גילאון – איננו; עיסאווי פריג' – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

ישראל אייכלר: אם כן, אנחנו ניגשים מייד להצבעה בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת חוק הוצאה לפועל (תיקון מס' 55), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה?

ישראל אייכלר: אני מפעיל את ההצבעה.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–8 – 45 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

ישראל אייכלר: בעד – 45 חברי כנסת, נגד – אף אחד, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק אושר בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: אנחנו נעבור לקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: ניגשים להצבעה בקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 46 נגד – אין נמנעים – אין חוק הוצאה לפועל (תיקון מס' 55), התשע"ח–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: בקריאה שלישית הצביעו 46 חברי כנסת בעד, אף אחד לא התנגד ואין נמנעים.

ישראל אייכלר: לכן, החוק אושר בקריאה שלישית והתקבל.

ישראל אייכלר: [מס' מ/1182; דברי הכנסת, חוב' י"ד, ישיבה 301, עמ' 26503; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו נעבור להצעת חוק הבאה, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 56), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק, יושב-ראש ועדת החוק, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 56), התשע"ח–2018.

ניסן סלומינסקי: בזמנו, הסתכלנו על אנשים שחייבים לדבר עם רשם הוצאה לפועל, והאיש גר באילת, ואין שם לשכה מסודרת, יש אחת להרבה זמן, והיו צריכים להסיע אותו או שהוא היה צריך לנסוע לבאר שבע או למקום אחר – טרטור שלם, תלאות וכו' וכו', עם הוצאות כספיות גדולות.

ניסן סלומינסקי: ואז הוועדה החליטה, בהוראת שעה לשנתיים, לעשות היוועדות חזותית בשלושה סוגי הליכים שהחוק קובע להם סד זמנים: חקירות יכולת, שיש זמן קצוב; דיונים בצו הבאה עם זמן קצוב של 24 שעות, ודיונים בצו מאסר של חייבי מזונות.

ניסן סלומינסקי: אמרנו, נעשה ניסיון ונראה אם זה ילך.

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא שיש לשכה באילת ויש מערכת חזותית, והוא יושב, ובצד השני – זה יכול להיות בראשון-לציון, באשקלון, או במקום אחר – יושב הרשם.

ניסן סלומינסקי: שניהם רואים אחד את השני, רואים את כל החדר מסביב, עם הכול, ובתנאי שאותו חייב מסכים שזה ייערך בדרך הזו.

ניסן סלומינסקי: אמרנו, בואו ננסה.

ניסן סלומינסקי: עברו השנתיים, ולפי כל הדיווחים של כולם, ההצלחה גדולה מאוד.

ניסן סלומינסקי: זה חוסך בלטרטר אנשים, חוסך את כל הדברים, זה מצליח, והם מסכימים.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני מדגיש, זה בתנאי שהאיש מודע, מסבירים לו והוא יודע והוא רוצה את זה, כי זה חוסך לו הרבה.

ניסן סלומינסקי: אם כך, ההצעה שלנו באה ואומרת: להפוך את הוראת שעה להוראת קבע.

ניסן סלומינסקי: שוב, הוועדה אישרה את זה פה אחד בלי הסתייגויות ובלי התנגדויות.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחבריי לאשר את זה, זה לטובת החייבים, לטובת המערכת, לטובת כולם.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ישראל אייכלר: שוב, תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ישראל אייכלר: יש בקשות דיבור של חברי הכנסת נורית קורן – לא נוכחת; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; אילן גילאון – אינו נוכח; עיסאווי פריג' – אינו נוכח; תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

ישראל אייכלר: אם כך, אנחנו ניגשים להצבעה על חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 56), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–2 – 62 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ישראל אייכלר: בעד – 62 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ישראל אייכלר: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 58 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 56), התשע"ח–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: בעד – 58 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק אושר בקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מבקשים להוסיף, לפרוטוקול בלבד: חברת הכנסת רויטל סויד וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס רוצות לתמוך בחוק.

ישראל אייכלר: גם חברת הכנסת נורית קורן מבקשת להצטרף.

ישראל אייכלר: אנחנו מוסיפים את זה לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: [מס' מ/1162; דברי הכנסת, חוב' ב', ישיבה 266, עמ' 23986; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 92), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: שוב יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ישראל אייכלר: גם לחוק זה אין הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, לא להאמין, זה חוק המאבק בטרור, ותראו איזה רוגע, איזה שקט.

ניסן סלומינסקי: אין התנגדויות, אין הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אז לא להתרגש.

ניסן סלומינסקי: מדובר פה בשני דברים.

ניסן סלומינסקי: מדובר בכך שפעילי טרור זרים וארגון טרור זר שמכריזים עליהם מחוץ לישראל – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חשבתי שאתה אומר את זה – – –

ניסן סלומינסקי: לא, רגע, סליחה.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים על תיקון מס' 92.

ניסן סלומינסקי: סליחה, אני מתנצל.

ניסן סלומינסקי: לא יודע, משום מה, הנייר הזה נעלם.

ניסן סלומינסקי: הקמת בתי דין כלכליים: בזמנו הוחלט שבמערכת בתי המשפט המחוזיים – בשנת 2010, בתיקון מס' 59 לחוק בתי המשפט, הוחלט שבתי הדין המחוזיים, בעיקר בתל אביב, אם יש להם נושאים כלכליים, הם ינתבו את זה למחלקה כלכלית שקמה בבית המשפט המחוזי, שמורכבת משופטים שהתמחו בעיקר בנושאים הכלכליים, שזה דבר שהוא יותר טוב, הוא מייעל את הדיון, הם מבינים יותר, זה מקצר את הדיון וכל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: למחלקה הזאת, מעבר לכך שהם יכולים לדון בדינים שקשורים לכלכלה, נתנו עוד שני דברים, כפי שהוגדר בסעיף 42ג: כל מה שקשור לעניין כלכלי מינהלי, ובכלל זה עתירה מינהלתית בקשר להחלטות של הרשות לניירות ערך, רשם החברות, הבורסה לניירות ערך וועדת המשמעת לפי חוק הסדרת העיסוק בייעוץ – כל זה נשאר בבית המשפט, במחלקה הכלכלית של בית המשפט המחוזי, והעסק עובד טוב.

ניסן סלומינסקי: אמרנו, אם כך, למה לא להגדיל את זה למחוזות נוספים כדי לא להטריח.

ניסן סלומינסקי: אם אדם באזור הצפון וחיפה, יש לו נושא כלכלי, למה הוא יצטרך לנסוע לתל אביב למחלקה הכלכלית?

ניסן סלומינסקי: נקים גם בחיפה, בבית המשפט המחוזי בחיפה, מחלקה שתדון בנושאים הכלכליים, מה יכול להיות פשוט יותר מזה?

ניסן סלומינסקי: ואם ירצה השם, כשזה יעזור, ילכו גם לדרום.

יעל גרמן: שכנעת.

ניסן סלומינסקי: שכנעתי, את אומרת.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, אבל עדיין הנושאים שקשורים למינהלי, כלכלי ועתירות בקשר לרשות ניירות ערך וכו', זה כן יישאר בתל אביב, כי המרכז של הבורסה וכל הדברים זה בתל אביב.

ניסן סלומינסקי: אבל לנושאים כלכליים רגילים תקום מחלקה בבית המשפט המחוזי בחיפה, ואפילו הוקצו לזה תקנים, אז אני רוצה לשבח גם את שרת המשפטים, שעשתה את זה, וגם את שר האוצר, שהקציב תקנים, כדי שאפשר יהיה לאייש את זה לא על חשבון בית המשפט המחוזי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה מקובל על כולם, זה חשוב, ואני מקווה שזה יצליח מאוד ואפשר יהיה לעשות את זה גם בדרום, ואולי גם בירושלים.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחבריי לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ישראל אייכלר: גם לחוק זה אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור של חברי הכנסת מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, אילן גילאון – שאינם נוכחים; של מוסי רז – שנוכח – – –

מוסי רז: ומוותר.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים מייד להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 92), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–5 – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

ישראל אייכלר: הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 92), התשע"ח–2018, אושר על ידי 48 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים, ולכן החוק אושר בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על אותו החוק.

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 47 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי המשפט (תיקון מס' 92), התשע"ח–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: 47 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק אושר בקריאה שלישית, הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 92), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: [מס' מ/1158; דברי הכנסת, חוב' ב', ישיבה 266, עמ' 23982; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: ועכשיו אנחנו עוברים להצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018, גם בקריאה שנייה ושלישית וגם יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, ואנחנו נצביע אחר כך בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

ישראל אייכלר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, את ההצגה כבר עשיתי קודם בטעות, על זה.

ניסן סלומינסקי: לא להיבהל, זה לא מאבק בטרור – כאן מדינת ישראל מגדירה מה זה ארגון טרור או פעיל טרור וכו', וכבר עסקנו בזה בחוק המאבק בטרור, לא מדובר על זה כאן.

ניסן סלומינסקי: מדובר כאן בהגדרה של "מחוץ לישראל".

ניסן סלומינסקי: מוגדרים כאן שני שינויים, נגיד כך, או תוספות.

ניסן סלומינסקי: שינוי אחד: במקום שההכרזה תעבור לשר הביטחון – מאחר ששר הביטחון הוא שמכריז על ארגוני טרור בתוך ישראל, במקום שזה יהיה בממשלה או בקבינט, גם את הנושא הזה הוא ירכז בידיו, וזה יהיה אצל שר הביטחון, עם אפשרות שאם ראש הממשלה רוצה הוא יכול להעביר את זה לדיון רחב יותר.

ניסן סלומינסקי: אבל בעיקרון שר הביטחון הוא שמטפל בזה, הוא שמקבל את ההמלצות מהשב"כ, מכולם, והוא גם יטפל בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני זה שמועצת הביטחון של האו"ם, כשהיא מגדירה ארגון כארגון טרור – ובדרך כלל מדובר רק על ארגונים שקשורים לדאעש, לטליבאן ולאל-קאעידה – ברגע שהיא מכריזה על ארגון, מה שמופיע זה שבתוך שעות ספורות, כך זה מופיע: מרגע שזה מופיע באתר של האו"ם, בתוך שעות ספורות המדינות שקשורות למאבק בטרור צריכות לאמץ את זה.

ניסן סלומינסקי: וזה מוגדר גם על ידי ה-FATF וכו'.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, אנחנו צריכים לאמץ את זה מיידית בתוך שעות; מצד שני, בכל אופן אנחנו רוצים לתת אפשרות לשר הביטחון גם להסתכל ולבדוק.

ניסן סלומינסקי: לכן מה שאנחנו אומרים הוא שמרגע שפורסם הנושא הזה, זה יהיה בתוך שלושה חודשים.

ניסן סלומינסקי: לתת עוד שלושה חודשים, תקופה מוגבלת של שלושה חודשים, ובשלושה החודשים האלה אפשר יהיה לבדוק, לעשות את כל הבדיקות.

ניסן סלומינסקי: למרות ששוב, מדובר כאן – בדרך כלל כשה

ניסן סלומינסקי: או"ם מדבר זה רק על הארגונים שאמרנו, שאפשר יהיה להקפיא גם אותם וכו', ואין הרבה בעיה איתם מבחינת ההכרזה כארגון טרור אחרי שהאו"ם כבר הכריז עליהם כארגון טרור.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, רצינו לתת אפשרות, אז אמרנו: מיידית, אוטומטית, לאשר את זה לשלושה חודשים; השר יבדוק את זה ואחר כך יהיה אישור של קבע.

ניסן סלומינסקי: ומאחר שמדובר כאן על גורם זר, אז רצינו ששר הביטחון יתייעץ גם עם שר החוץ, לדעת אם יש כאן דברים מעבר לזה.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני חושב שזה דבר פשוט, מקובל, ואני חושב שישראל לא רוצה להיות מחוץ למדינות הנאורות שמתמודדות עם הטרור.

ניסן סלומינסקי: אנחנו חלק, ולא רק זה – אנחנו מובילים בנושא.

ניסן סלומינסקי: לכן אני מבקש מחבריי לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: א.

ניסן סלומינסקי: להעביר את הסמכויות בעיקרון לשר הביטחון; ב.

ניסן סלומינסקי: לאשר את זה אוטומטית, כמו שהאו"ם דורש, אבל לשלושה חודשים, ובזמן הזה הוא יוכל לבדוק ולאשר.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ישראל אייכלר: גם לחוק הזה אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

ישראל אייכלר: ראשון המבקשים, חבר הכנסת יצחק הרצוג – איננו; חברת הכנסת ציפי לבני – איננה; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – איננה; חברת הכנסת סתיו שפיר – איננה; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת חיליק בר – איננו; חבר הכנסת עמיר פרץ – איננו; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת; חבר הכנסת איתן כבל – נמצא, מוותר; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – איננו; חברת הכנסת רויטל סויד – איננה; חבר הכנסת יואל חסון, מוותר?

ישראל אייכלר: רוצה לדבר?

יואל חסון: מתלבט.

ישראל אייכלר: מתלבט; חבר הכנסת זוהיר בהלול – איננו; חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר; חברת הכנסת מיכל בירן, מוותרת?

מיכל בירן: כן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס – מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת פארן – מוותרת; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר.

יואל חסון: החלטתי לא לוותר.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה; חבר הכנסת אילן גילאון – איננו; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו – – –

אמיר אוחנה: צריך לשמוע את חבר הכנסת חסון, מה הוא מחליט.

ישראל אייכלר: מה?

אמיר אוחנה: צריך לשמוע את חבר הכנסת חסון, מה הוא החליט.

ישראל אייכלר: אם הוא עדיין מתלבט?

יואל חסון: מוותר.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

ישראל אייכלר: הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–13 – 46 נגד – 10 נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

ישראל אייכלר: 46 חברי כנסת בעד, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: לכן הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018, התקבלה בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצבעה על אותו החוק בקריאה שלישית, כולל לוח התיקונים.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד ומי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 51 נגד – 10 נמנעים – אין חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: בעד – 51 חברי כנסת, נגד – עשרה חברי כנסת.

ישראל אייכלר: אין נמנעים, ולכן אנחנו קובעים שחוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018, התקבל, עם לוח התיקונים.

ישראל אייכלר: [נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: הודעה ליושבת-ראש הוועדה לרפורמה חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, כבוד השרה, החלטה בדבר תיקון טעות בחוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, לפי סעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948.

רחל עזריה: אני רק אומר בעל פה: טעות סופר באחת הספרות בחוק שעבר כבר לפני כמה חודשים.

רחל עזריה: צריך רק לתקן את טעות הסופר.

רחל עזריה: בחוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, בסעיף 17(א), בסעיף קטן (ג) המובא בו – בפסקה (1), במקום "מ-1,268,000" צריך להיות "1,286,000"; בפסקה (2), במקום "1,268,000" צריך להיות "1,286,000".

רחל עזריה: חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017, התקבל בכנסת ביום ט' באדר התשע"ז, 7 במרס 2017 – להלן: החוק המתקן – ופורסם ברשומות, בס"ח התשע"ז, עמ' 464.

רחל עזריה: בסעיף 6 לחוק המתקן, תוקן סעיף 8א לחוק להסדר ההימורים בספורט, התשכ"ז–1967, ונקבעו שלוש מדרגות הכנסה במחזור המכירות של מי שרשאי למכור זכות להשתתף בתוכנית הימורים (בעל תחנה), שלפיהן המועצה להסדר ההימורים בספורט תשלם לו תשלומים, הכוללים בין היתר עמלת מכירה: עד 1,286,000 שקלים חדשים; מעל 1,286,000 שקלים חדשים ועד 2,040,000 שקלים חדשים – מעל 2,040,000 שקלים חדשים.

רחל עזריה: בסעיף 17 לחוק המתקן נקבעה הוראת שעה לשנת 2018, הקובעת, לעניין מדרגת ההכנסה הגבוהה, שיעור שונה מזה הקבוע בהוראת הקבע בסעיף 8א האמור.

רחל עזריה: בשל שיבוש של העתקה, נכתב בהוראת השעה, במקום הסכום של 1,286,000 שקלים חדשים שקבוע בהוראת הקבע – 1,268,000 שקלים חדשים.

רחל עזריה: מוצע לתקן את הטעות.

רחל עזריה: לפי סעיף 10א(ד) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948, תחילתו של התיקון ביום תחילתו של סעיף 17 לחוק המתקן, כלומר ביום י"ד בטבת התשע"ח, 1 בינואר 2018.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: אודה לכם על ההצבעה בעד, שנפתור את טעות הסופר הזאת.

מאיר כהן: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה לשבת במקומות.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה – 54 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה בדבר תיקון טעות , נתקבלה.

מאיר כהן: 54 תומכים, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: ההחלטה אושרה.

מאיר כהן: [מס' כ/756; דברי הכנסת, חוב' ט"ו, ישיבה 304, עמ' 26759; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק מאבק בטרור, נכון?

מאיר כהן: מה הבעיה?

קריאה: – – – ויש הצבעה.

מאיר כהן: אין שם אף אחד ויש הצבעה, אצל מי?

חיים ילין: הספר נחת על המסך.

חיים ילין: עליזה.

חיים ילין: אצל עליזה לביא.

מאיר כהן: אצל עליזה לביא.

מאיר כהן: למרות שהיא לא נמצאת שם, אומרים לי שאיזה ספר נדחף ונרשמה הצבעה.

מאיר כהן: תבדקו את זה בבקשה.

מאיר כהן: בודקים את זה?

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים לסעיף 10: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20), התשע"ח–2018, קריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, הינני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20), התשע"ח–2018.

יעקב מרגי: מטרת הצעת החוק שיזמנו, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואנוכי, היא להביא לכך שכל מוסדות ההשכלה הגבוהה הפועלים כיום, בין בשטח מדינת ישראל ובין באזור יהודה ושומרון, יהיו נתונים לפיקוחה של המועצה להשכלה גבוהה, הפועלת מכוח חוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958.

יעקב מרגי: עד כה המוסדות הישראליים באזור היו נתונים לפיקוחה של המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון), שסמכויותיה מעוגנות בתחיקת הביטחון של מפקד כוחות צה"ל באזור.

יעקב מרגי: הכפפת כלל המוסדות, כמוצע, לסמכותה של המועצה להשכלה גבוהה הפועלת מכוח החוק תיצור אחידות בכללים ובאמות המידה החלים על המוסדות.

יעקב מרגי: כך, מוצע להחליף את סעיף 28א לחוק בנוסח חדש, ולפיו המועצה להשכלה גבוהה תהיה מוסמכת להפעיל את כל הסמכויות שניתנו לה בחוק גם כלפי ישראלים (לרבות תאגידים) באזור יהודה והשומרון, וכל הזכויות והחובות לפי החוק יחולו גם על ישראלים כאמור באזור.

יעקב מרגי: תחילת החוק תהא שנה מיום פרסומו.

יעקב מרגי: כן מוצע לקבוע הוראות מעבר, על מנת למנוע פגיעה בסטודנטים שלמדו בעבר והלומדים כעת לקראת תואר אקדמי במוסדות להשכלה גבוהה באזור יהודה ושומרון.

יעקב מרגי: לפי הוראות המעבר, כל מוסד שמפקד כוחות צה"ל באזור אישר את ההכרה בו כמוסד להשכלה גבוהה לפני תחילת החוק המוצע, יראו אותו כמוסד להשכלה גבוהה שהוכר לפי סעיף 9 לחוק.

יעקב מרגי: אני חושב שלמחנה הציוני יש התנהלות אוטונומית בתוך – זה בלתי נסבל.

יואל חסון: מה קרה?

יעקב מרגי: זה בלתי נסבל.

יעקב מרגי: אי-אפשר לשמוע, את עצמי.

יעקב מרגי: כמו כן, נוסח הסעיף החדש לא יפגע בהכרה בתואר שניתנה לפני תחילתו של החוק.

יעקב מרגי: כן מוצע כי מוסד שהמועצה הכירה בתואר שלו לפי נוסח הוראת סעיף 28א הקודם, יראו אותו כמוסד שהוסמך להעניק את אותו תואר לפי סעיף 23 לחוק.

יעקב מרגי: לבסוף מוצע כי מוסד שקיבל ערב תחילת החוק המוצע אישור לקיים לימודים לקראת תואר או הסמכה להעניק תואר על ידי המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון), והמועצה עדיין לא הכירה באותו תואר, יוכל להמשיך לקיים לימודים לקראת אותו תואר על פי האישור שניתן או להעניק תואר על פי ההסמכה שניתנה.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יעקב מרגי: בטרם ארד, אני מבקש לומר את התודה והברכה לחברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, שרתמה אותי לחוק המתבקש הזה.

יעקב מרגי: התודה והברכה לצוות הייעוץ המשפטי של הוועדה עו"ד מירב ישראלי והמתמחה עו"ד דניאל כהן; לצוות הוועדה – מנהלת הוועדה יהודית גידלי ולצוותה אתי דנן ומיטל אליהו; וכן לצוות לשכתי המסור, תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מבקש להצביע בעד החוק בקריאה שנייה ושלישית, כמובן, בדחיית כל ההסתייגויות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, יש גם הסתייגויות וגם בקשות דיבור.

מאיר כהן: ראשון הדוברים, דב חנין, בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אנחנו מציעים לכנסת להתנגד לחוק הזה.

דב חנין: החוק שמובא היום הוא חלק ממהלך כולל גדול ורחב של סיפוח השטחים הכבושים – את זה צריך לומר לכנסת בצורה אמיתית, בצורה פתוחה.

דב חנין: אסור להמשיך בדרך הזו, שבה הממשלה הנוכחית הולכת, של להוביל את המהלך הגדול הזה של סיפוח השטחים הכבושים בלי להגיד לציבור הישראלי את האמת, בלי להגיד לציבור הישראלי שזה מה שהם עושים.

דב חנין: ממשלת נתניהו מספחת את השטחים בהליך הדרגתי, הליך של צעד אחר צעד, הליך של סיפוח כגנבים בלילה.

דב חנין: הם חוששים להגיד את האמת לציבור.

דב חנין: הם יודעים שהציבור ברובו איננו מעוניין בסיפוח השטחים הכבושים.

דב חנין: הם לא רוצים להגיד את האמת לציבור הישראלי; הם לא רוצים להגיד את האמת לעולם; ובעיקר הם לא רוצים לאפשר את הדיון הציבורי הדרוש בשאלה הזו: מהי המשמעות האמיתית של סיפוח השטחים?

דב חנין: אז אני כאן, עמיתיי חברי הכנסת, קודם כול כדי לדבר על השאלה הזו: מהי המשמעות האמיתית של סיפוח השטחים הכבושים?

דב חנין: המשמעות הראשונה, העיקרית והחשובה ביותר של המהלך הזה של הסיפוח היא שמדינת ישראל לא הולכת להסדר שלום עם הפלסטינים; לא הולכת לפיוס היסטורי על בסיס של צדק ועצמאות לשני העמים; לא הולכת למהלך של שתי מדינות שיאפשר גם לישראלים וגם לפלסטינים לחיות בארץ הזו בשלום ובביטחון.

דב חנין: ממשלת ישראל הנוכחית לא הולכת לשלום.

דב חנין: ממשלת ישראל הנוכחית לא מעוניינת בשלום.

דב חנין: זוהי המשמעות האמיתית של מהלכי הסיפוח שממשלת נתניהו מקדמת.

דב חנין: הדרך הזו, עמיתיי חברי הכנסת, היא דרך מסוכנת.

דב חנין: מכיוון שמי שלא מתקדם לשלום, בסופו של דבר מידרדר למלחמה.

דב חנין: ישראל חיה בתוך עולם ערבי גדול.

דב חנין: האתגר ההיסטורי החשוב ביותר של ישראל הוא אתגר השלום בינינו לבין העם הפלסטיני ובינינו לבין העולם הערבי.

דב חנין: אתגר השלום עבור ישראל הוא אתגר הכרחי.

דב חנין: בלעדי שלום אין לנו עתיד בארץ הזו ובאזור הזה.

דב חנין: נכון שמדינת ישראל היא מדינה חזקה, וגם אם אין שלום ותהיה מלחמה, מדינת ישראל יכולה לנצח במלחמה הזו, אבל אם מדינת ישראל לא תלמד לחיות באזור הזה ואם מדינת ישראל לא תגיע בסופו של דבר להסדר על בסיס של הידברות עם העם הפלסטיני ועם העולם הערבי, תהיה אחרי המלחמה הבאה עוד מלחמה.

דב חנין: יכול להיות שישראל תנצח גם במלחמה הנוספת.

דב חנין: שוב ייהרגו בה אנשים: גברים, נשים, ילדים, יהודים, ערבים.

דב חנין: אני מניח שישראל, כיוון שהיא מדינה חזקה, יכול להיות שהיא תנצח במלחמה הזו.

דב חנין: אבל שוב: אם לא נגיע אחרי המלחמה ההיא להסדר שלום עם העם הפלסטיני ועם העולם הערבי, תהיה אחרי המלחמה השנייה עוד מלחמה שלישית, ואחריה רביעית וחמישית ושישית ושביעית, ולדבר הזה לא יהיה סוף.

דב חנין: הסוף היחיד למעגל הזה של דם, של שפיכות דמים, של מלחמות, הוא הסדר שלום, והדרך היחידה להגיע להסדר שלום כזה היא דרך שתבטיח צדק ועצמאות לשני העמים.

דב חנין: מציעי הצעת החוק הזו כנראה לא זוכרים את דבריו של הלל הזקן, שכאשר בא אליו מישהו ואמר לו: למד אותי את כל התורה על רגל אחת, הוא ענה: כל התורה על רגל אחת היא מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

דב חנין: כל היתר, אמר הלל הזקן, אלה הם פרטים קטנים, לא חשובים במיוחד, שאותם ניתן להשלים בקלות.

דב חנין: העיקרון הגדול הוא: מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

דב חנין: והעיקרון הזה בדיוק אומר שמה שהישראלים רוצים לעצמם – צדק ועצמאות – בדיוק את אותו דבר צריך לתת גם לעם השני שחי בארץ הזו.

דב חנין: מה שישראל מבקשת לעצמה, בדיוק את אותו דבר צריך לתת גם לפלסטין שצריכה לחיות כאן בשלום, בביטחון, מדינה בצד מדינה, בשלום אמיתי בין שתי המדינות האלה.

דב חנין: אבל כאשר מבצעים מהלכים של סיפוח השטחים הכבושים, הולכים בכיוון ההפוך.

דב חנין: כאשר מבצעים מהלכים של סיפוח השטחים הכבושים אומרים בעצם: כולה שלי.

דב חנין: לא ניתן לפלסטינים שום טריטוריה; לא ניתן לפלסטינים שום אפשרות להקים מדינה.

דב חנין: שוב, עמיתיי חברי הכנסת, זו הדרך ההפוכה לדרכה המסורתית של היהדות.

דב חנין: בפרק א' במסכת בבא מציעא מספרים על שניים שאוחזין בטלית, והשניים האלה אומרים: זה אומר כולה שלי – –

מאיר כהן: וזה אומר – – –

דב חנין: – – וגם השני אומר כולה שלי.

דב חנין: אז מה הפתרון של הגמרא?

דב חנין: הרי הם היו יכולים להמשיך ולהתקוטט עד עצם היום הזה ולריב: זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי.

דב חנין: מה הפתרון של הגמרא?

דב חנין: יחלוקו את הטלית הזאת.

דב חנין: טלית, שזה חפץ קדוש, הגמרא מציעה לחלוק אותו – לחלק אותו – כדי למנוע מלחמה.

דב חנין: כאן אנחנו מדברים על סכסוך בין שני אנשים; פה, במציאות שלנו, אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על סכסוך שמשמעות התמשכותו היא חיים ומוות.

דב חנין: משמעות התמשכות הסכסוך הזה זה עוד מלחמות, עוד שפיכות דמים, עוד בני אדם שייהרגו כאן לחינם.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, הדרך של היהדות דווקא אומרת: בדיוק מה שגזרו על הטלית, זה מה שצריך לעשות על הארץ.

דב חנין: את הארץ צריך לחלק כך שבצידה של מדינת ישראל תקום מדינה פלסטינית עצמאית.

דב חנין: לא כולה של ישראל, לא כולה של פלסטין, אלא שתי מדינות חיות זו בצד זו.

דב חנין: זוהי דרך השלום והיא הפוכה לדרך הסיפוח.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני אמרתי שהצעת החוק הזו היא חלק מהמהלך של הסיפוח הזוחל שנעשה כמו גנבים בלילה, בלי לספר לציבור שזה מה שאנחנו עושים; בלי לתת לציבור דין וחשבון הוגן על כך שאנחנו מוליכים אתכם, את כולנו, למלחמות פה, באזור הזה, בגלל רצון הסיפוח, בגלל ההתנגדות להקמת מדינה פלסטינית, בגלל קביעת העובדות המוקדמות בשטח.

דב חנין: אבל אני רוצה, עמיתיי חברי הכנסת, לדבר על עוד היבט אחד של הצעת החוק הרעה והמסוכנת הזאת:

דב חנין: הצעת החוק הרעה והמסוכנת הזאת מכניסה את אריאל למשפחת האוניברסיטאות בישראל.

דב חנין: אתם יודעים שאחת הטענות הגדולות, המשמעותיות, שמושמעות היום נגד האוניברסיטאות בישראל היא בדיוק הטענה הזו, שהאוניברסיטאות בישראל הן חלק ממערכת הכיבוש ומשתפות פעולה עם הכיבוש של השטחים הערבים הכבושים, הפלסטינים, של הגדה המערבית.

דב חנין: אז מה בעצם הצעת החוק הזו עושה?

דב חנין: הצעת החוק הזו באה לאשרר את העובדה שהמועצה להשכלה גבוהה, שהיא המוסד שמאגד את האוניברסיטאות בישראל, אכן לוקחת חלק בכיבוש.

דב חנין: הצעת החוק הזו באה לחבר את האוניברסיטאות בישראל עם האוניברסיטה באריאל, והמשמעות המעשית הישירה של הדבר הזה היא תגבור כל אותן יוזמות – שאתם הרי אלה שטוענים נגדן – יוזמות חרם על ישראל.

דב חנין: כל אותן יוזמות BDS למיניהן באות וטוענות שהן מכוונות נגד הכיבוש ונגד מי שמשתף פעולה עם הכיבוש.

דב חנין: אתם באים ואומרים: לא.

דב חנין: אנחנו עכשיו רוצים לקבוע בחקיקה ישראלית ראשית שהמועצה להשכלה גבוהה בישראל היא, כמוסד, חלק ממערכת הכיבוש, ולכן אתם בעצם רוצים לעודד או לתמוך באותו חרם על המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.

דב חנין: זו התוצאה הפוליטית הישירה של המעשה שלכם.

דב חנין: בדיון של ועדת החינוך, שעסקה בנושא, אמרתי שאני מציע לכם לקרוא היטב את חוק החרם, אדוני היושב-ראש, מכיוון שהצעת החוק הזו שאתם מעבירים עכשיו עלולה להוביל אתכם לסיכון שאתם עבריינים לפי חוק החרם; כי בעצם בהעברת הצעת החוק הזו, אתם מקדמים, מסייעים לפעולות של חרם על האוניברסיטאות בישראל.

דב חנין: זוהי התוצאה הישירה של הצעת החוק הזו.

דב חנין: מכל הטעמים האלה, אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת להתנגד להצעת החוק הזו, ובאמצעות ההתנגדות הזו גם לומר: אנחנו מתנגדים לסיפוח הזוחל וגם להגן על האוניברסיטאות בישראל מפני ערבובן במפעל הבעייתי והמסוכן של הכיבוש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה, גם אתה, עשר דקות לרשותך, בבקשה.

מאיר כהן: עוד עשר שניות לרשותך כי אני הפעלתי.

מאיר כהן: בבקשה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אף פעם לא חשבתי שישראל עוד תיסוג מהשטחים הכבושים ממניעים מוסריים.

איימן עודה: אף פעם לא חשבתי.

איימן עודה: אבל פעם, לפני כ-20 שנה למשל, חשבתי שכשקברניטי הביטחון במדינה יגידו שהכיבוש הזה מזיק או למשל אין פתרון צבאי – במיוחד כשמצהירים על כך בוגרי שב"כ, אמ"ן, המוסד וכל מערכות הביטחון – זה דבר שעשוי להרתיע את החברה הישראלית.

איימן עודה: זה לא קרה.

איימן עודה: זה עשור אני חושב שזה עכשיו לא משכנע, לא מספיק משכנע.

איימן עודה: אז חשבתי שאולי אם כל מדינות ערב באות בהצעה שמדברת על שלום, מדינה פלסטינית בגבולות 67' לצד מדינת ישראל ומייד אחרי זה שלום ונורמליזציה עם כל מדינות ערב, ואחרי זה מצטרפות כל המדינות האסלאמיות – חשבתי לתומי שזה מה שישכנע, כי לפי הספרות הציונית, אפילו מלפני קום המדינה, דובר על כך שזה היה חלום שכל מדינות ערב והמדינות האסלאמיות יכירו במדינת ישראל.

איימן עודה: וזה לא עבד.

איימן עודה: האמת, חשבתי לתומי שאם המשפחות השכולות – אמרתי, זה נושא רגיש, משפחות שכולות.

איימן עודה: פורום המשפחות השכולות הישראליות והפלסטיניות הוקם, והתחילו לצאת בהפגנות ואמרו: אנחנו איבדנו את היקר מכול, את הבן שלנו, אנחנו קוראים למשא ומתן כן ורציני; אני הופתעתי לגלות שעושים דה-לגיטימציה גם להן, גם למשפחות השכולות.

איימן עודה: בסופו של דבר, לפני כמה שנים חשבתי, אמרתי: אתם יודעים מה, החיילים זה נושא בקונסנזוס היהודי הישראלי, החיילים.

איימן עודה: אז החיילים אחרי צבא הקימו את שוברים שתיקה.

איימן עודה: אמרו: אנחנו היינו שם, אנחנו בעצמנו, במו ידינו, ביצענו פשעים שם.

איימן עודה: וראיתי את מסע הדה-לגיטימציה נגדם, אחרי כל זה – לא המקום המוסרי, לא המסגרות הביטחוניות, לא יוזמת השלום הערבית, לא יוזמת השלום האסלאמית, לא המשפחות השכולות, לא החיילים בשוברים שתיקה – אז מה יגרום לרוב במדינת ישראל להשתכנע שצריך לסגת ושיהיה שלום?

איימן עודה: האמת שיש דברים ששכנעו בהיסטוריה.

איימן עודה: למשל מלחמת 73', למשל ההתנגדות הלבנונית עד לשנת 2000.

איימן עודה: ההתנגדות בעזה, למשל.

איימן עודה: אז מה, איזה מסר רוצים להעביר?

איימן עודה: שרק בכוח אפשר להבין, אפשר להפנים, אפשר לחשוב מחדש?

איימן עודה: בחורה בשם עהד תמימי, צעירה בת 16, במו ידיה נאבקת מול חיילים חמושים מכף רגל עד ראש.

איימן עודה: אנחנו מזדהים איתה, חד וחלק.

איימן עודה: אז תגידו לנו, אם לא כל מה שהזכרתי, אם לא 149 מדינות נגד הצהרת טראמפ, כלומר שמדברות על כך שירושלים המזרחית אמורה להיות בירת פלסטין לצד ירושלים המערבית בירת מדינת ישראל – דבר שאני מסכים לו, בוודאי.

איימן עודה: פעם אמרו: או"ם שמום, או: כולנו יודעים מה זה או"ם, אבל זה היה בתקופה שאמרו שאלה הן המדינות הבלתי-תלויות, זה אפריקה, מדינות אסלאמיות, הגוש הסוציאליסטי.

איימן עודה: אבל זה לא כך: זה גרמניה, זה אנגליה, זה צרפת.

איימן עודה: כלומר, בואו נחשוב מה קורה פה עם כל העולם, עם משפחות שכולות, עם האנשים שהיו בצבא, עם קברניטי הביטחון לשעבר; הכול לא לגיטימי, הכול לא נכון.

איימן עודה: והיום ראש הממשלה מדבר על סיפוח.

איימן עודה: האמת שאני לא בטוח שזה יצליח, מכמה סיבות, אחת מהן זה ארצות הברית.

איימן עודה: ארצות הברית מעוניינת ברוב יהודי במדינת ישראל.

איימן עודה: היא כבר דיברה על זה כמה פעמים.

איימן עודה: באחת מההצהרות של בוש הבן, ב-14 באפריל 2004, מכתב ההבטחות, הוא אפילו דיבר על ייהוד קטעים מהגליל והנגב, עד כדי כך.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: בגלל שהדוח של ה-CIA משנת 1979, אחרי נפילת השאה באיראן, אמר: אנחנו לא יכולים לסמוך על דיקטטור מהמזרח.

איימן עודה: כלומר, אנחנו יכולים להיות לצד סאדאת, אבל יכולה להיות מהפכה שם וסאדאת לא יישאר, בזמנו כך נאמר, או למשל פהד, מלך סעודיה, בזמנו.

איימן עודה: אז אנחנו יכולים להישען במזרח אך ורק על ישראל עם הרוב היהודי המובטח, כי במידה שלא יהיה רוב מובטח – למשל 50% ערבים – אז במקום הזה אנשים יכולים להיות נגד ארצות הברית.

איימן עודה: יש אינטרס ישיר לארצות הברית לשמר רוב יהודי מוצק במקום הזה, כי כך היא יכולה להיות בטוחה במדינת ישראל.

איימן עודה: לכן, אין לי ספק שהמדינה העמוקה בארצות הברית לא תקבל את רעיונות הסיפוח, כי היא רוצה לשמר את הרוב היהודי המוצק.

איימן עודה: האמת, בעידן של המשוגע טראמפ אני לא בטוח שהמדינה העמוקה בארצות הברית תצליח לשכנע אותו, בזה אף אחד לא יכול להיות בטוח.

איימן עודה: אבל אני חושב שאנחנו, אזרחי המדינה, האנשים החרדים לגורל שני העמים, אנחנו אלה שצריכים לחשוב, בעיקר מהמקום הכי מוסרי, שיש פה שני עמים.

איימן עודה: מגיעה לשני העמים זכות להגדרה עצמית.

איימן עודה: העם היהודי הישראלי מימש את הזכות הזאת בשנת 48'; יש עם שלא מימש את זכות ההגדרה העצמית שלו והוא העם הערבי הפלסטיני.

איימן עודה: העם הזה לא ירפה.

איימן עודה: יש לו תודעה לאומית עמוקה מאוד מאוד.

איימן עודה: הוא עוד ייאבק למען שחרורו, למען הקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

איימן עודה: ואני, חלק מתפקידי זה לשכנע, לא רק את הציבור היהודי הישראלי אלא גם את הציבור הפלסטיני, לא להתייאש מפתרון שתי המדינות.

איימן עודה: אין פתרון אמיתי חוץ מפתרון שתי המדינות – מדינה פלסטינית ובירתה ירושלים המזרחית לצד מדינת ישראל שבירתה ירושלים המערבית; גישה חופשית למקומות הקודש לכל האנשים בני כל הדתות.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו היא דוגמה להצעת חוק שמה שעומד מאחוריה זה אג'נדה פוליטית, זה השקפת עולם פוליטית ברורה של הבית היהודי ושל הימין בישראל.

מסעוד גנאים: וזה אחד החוקים שבאו לממש את התיאוריה והתוכנית של הסיפוח הזוחל, להפוך את השטחים הכבושים לדבר שהוא טבעי ולגיטימי: טבעי שתהיה אוניברסיטה, לגיטימי מאוד שתהיה הכרה – ככה רוצים בהצעת החוק.

מסעוד גנאים: וגם העניין הזה של הכיסוי, לתת לגיטימיות לנו, או להתווכח ולהתריס נגדנו כחברי כנסת ערבים, גם בוועדה, שיש סטודנטים ערבים שלומדים באוניברסיטה או במוסד האקדמי באריאל.

מסעוד גנאים: אז מה?

מסעוד גנאים: ויש עובדים ופועלים ערבים שעובדים גם בהתנחלויות בשטחים הכבושים, בגדה המערבית.

מסעוד גנאים: זה נותן לגיטימציה לכיבוש?

מסעוד גנאים: בטח שלא.

מסעוד גנאים: דבר שני, אדוני-היושב-ראש, העליתי דבר ואני מעלה אותו פה: העניין זה לא המוסד האקדמי, העניין זה לא ההשכלה הגבוהה.

מסעוד גנאים: אין לנו משהו נגד השכלה גבוהה; יש לנו הרבה דברים נגד המיקום של המוסד הזה, נגד הגדרת המקום, שלפי כל החוקים הבין-לאומיים והחלטות האו"ם זה מקום כבוש שאינו חלק ממדינת ישראל.

מסעוד גנאים: אני גם העליתי נקודה חשובה: בתוך מדינת ישראל יש אלפי תושבים ערבים בדואים בנגב שיושבים בכפרים שהם בלתי מוכרים.

מסעוד גנאים: והתושבים האלה אין להם את השירותים הבסיסיים: לא חינוך, לא מים ולא שאר הדברים.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו שאלנו למה לא מקימים מוסדות חינוך – בתי ספר, למה לא מחברים אותם למים או לחשמל, למה לא מסדרים להם את הכבישים, הם אמרו: זה מקום לא מוכר.

מסעוד גנאים: אז תושבי מדינת ישראל הערבים, בגלל שהמדינה אינה רוצה להכיר ביישובים שלהם – למטרות או לתוכניות העתידיות שלה, משום שהיא רוצה לעקור אותם משם – היא לא נותנת להם את השירותים הבסיסיים.

מסעוד גנאים: אבל היום למתנחלים, במקום שהוא בשטח כבוש היא רוצה להכיר, דרך מועצת ההשכלה הגבוהה בישראל.

מסעוד גנאים: זה באמת מימוש של מה שרוצה גם הליכוד עכשיו, בסיפוח השטחים הכבושים.

מסעוד גנאים: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: א-סייד א-ראיס, אדוני היושב-ראש, אין ספק שיש מי שחושב שיש לו אור ירוק – אור ירוק אחרי הנאום של הנשיא האמריקני טראמפ – כדי להציע לספח, לספח באופן ישיר, באופן עקיף.

אחמד טיבי: כך הייתה גם החלטת ועידת הליכוד לפני כמה שבועות, שהמליצה על סיפוח, וגם הסיפוח העקיף הזה בעניין אוניברסיטת אריאל למרות ההתנגדות המקצועית האקדמית, מטרתו ימנית אידיאולוגית.

אחמד טיבי: אני שמעתי היום את נשיא המדינה ריבלין נשאל על ידי עמית סגל לגבי סיפוח, והוא אמר: בעתיד, כאשר יהיה סיפוח, התושבים באזור יהיו אזרחי מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אזרחי מדינת ישראל.

אחמד טיבי: תראו, אם אתם רוצים לספח קצת פה וקצת שם, דבר שאנחנו מתנגדים לו, למה לא ללכת על המודל הגדול?

אחמד טיבי: מהים אל הנהר.

אחמד טיבי: מדינה אחת שבה כולם שווים, עם זכות הצבעה שווה לכו-לם, כמעט כמו שהנשיא אומר, ואז הדמוקרטיה היא שתכריע.

אחמד טיבי: אלא אם כן במצב כזה אתם חושבים שיש קבוצה עם זכויות וקבוצה ללא זכויות; למצב כזה אפשר לקרוא אז אפרטהייד.

אחמד טיבי: לכן, האור הירוק הבוהק שמישהו הבין מהנאום של טראמפ הוא מסוכן מאוד.

אחמד טיבי: הוא מעביר אנשים על דעתם.

אחמד טיבי: ובגלל האור הירוק הזה יש כאלה בקואליציה שחוקקו את חוק ירושלים המאוחדת, 80 ח"כים; חוק גזר דין מוות של ישראל ביתנו – ההוא היה של בית הלאומי; הליכוד המליץ על סיפוח, וכולם משתוללים.

אחמד טיבי: עכשיו, אדוני היושב-ראש, היום השתתפנו בכנס חשוב של כלכליסט ובנק הפועלים בנצרת, כנס כלכלי על החברה הערבית.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות גם לכלכליסט, גם לבנק הפועלים.

אחמד טיבי: הייתה השתתפות ערה של אנשי כלכלה מהחברה הערבית וגם מהחברה היהודית.

אחמד טיבי: הכותרת הייתה (אומר בערבית ומתרגם), צמיחה.

אחמד טיבי: ואני דיברתי שם על מנגנוני שינוי וצמיחה בחברה הערבית שמחייבים – לא את תוכנית 922, שאמרנו שהיא צעד בכיוון הנכון, אבל היא ממש לא מה שדרשנו, מה שנחוץ כדי לסגור פערים.

אחמד טיבי: הדרישה היא תוכנית של (אומר בערבית: סגירת פערים,) אבו חאלד, סגירת פערים.

אחמד טיבי: לא תוכנית פיתוח כאן, פיתוח שם, וכדומה, וכל הזמן, (אומר בערבית: בבוקר ובערב: נתנו לכם את 922, הבאנו לכם את 922 – שיגעתם אותנו עם 922.

אחמד טיבי: )

מאיר כהן: שיגעתם אותנו.

אחמד טיבי: שיגעתם אותנו, 922.

אחמד טיבי: נכון, כל שקל חשוב, כל מיליארד חשוב.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: תיקח ותדרוש –) זאת גישה פרגמטית, אבל לא זה מה שנחוץ כדי לסגור את הפערים.

אחמד טיבי: קודם מתחילים בצמצום פערים, אחר כך סגירת פערים.

אחמד טיבי: יש להתוות מדיניות של סגירת פערים, בנושא תשתיות, תעסוקה, משרד החינוך, קרקעות, תכנון, תעסוקת נשים, תעסוקה באופן כללי, קרקעות, הקצאות, מה לא?

אחמד טיבי: באופן רוחבי בכל תחומי החיים, הייטק, אזורי תעשייה.

אחמד טיבי: ב-922, מה-50 מיליון שקל של אזורי תעשייה כמה נשאר לנו, יא מסעוד, (אומר בערבית: אחי אבו ח'אלד?

אחמד טיבי: שבעה מיליון.

אחמד טיבי: ) שבעה מיליון.

שולי מועלם-רפאלי: כמה?

אחמד טיבי: שבעה מיליון מה-50 מיליון.

אחמד טיבי: לכן – לעג לרש, לא רציני.

אחמד טיבי: בהייטק, ואני מסיים בזה, בכנס שעשינו המלצנו להקים שתי חממות: אחת בנצרת, אחת בכפר קאסם.

אחמד טיבי: יש כבר המלצה כזאת.

אחמד טיבי: יש להקציב כסף כדי להקים.

אחמד טיבי: אחת תשרת את הצפון, אחת תשרת את המרכז והדרום, וגם בדרום צריך, אולי ברהט או ביישובים אחרים.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הנושא של היום הוא נושא הכיבוש, איך מתייחסים לכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכיבוש הוא פשע מלחמה; הכיבוש נמשך כבר יותר מ-50 שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע הזמן שתהיה עמדה ברורה להמשך: האם יש סיפוח, סיפוח כאילו של כל השטח – ואז נבקש שוויון זכויות בכל התחומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התחום הראשון שחייב שיהיה בו שוויון במקרה כזה הוא זכות השיבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הזכות של כל הפליטים שעד היום, כבר 70 שנים, הם חיים בעוני, הם חיים במחלות, הם חיים בדוחק, חיים בתנאים לא תנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שאחראי על זה זאת מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נקודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם כבר הולכים על סיפוח, אז הסיפוח יהיה כולל האנשים וכולל זכות שיבה לכל פלסטיני לחזור לבית שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם אתם לא תרצו בזה, זה יגיע אפילו אם לא תרצו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מה שאתם עושים – כמו הפתגם: אומרים אצלנו שנמלה שרוצה להגיע למצב שהיא עצובה, היא מצמיחה כנפיים ורצה לתאורה, רצה ישר לחום – היא נשרפת שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שעושים פה אנשים – אני לא חושב, על רוב המפלגות שמרכיבות את הממשלה הזאת, שמי שבחר במפלגות האלה רצה להגיע למצב הזה, לסיפוח הזוחל הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אנחנו מדברים על מוסדות להשכלה גבוהה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מוסדות להשכלה גבוהה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקימו איזה מוסד באריאל, שכל מי שיושב שם – ביום שהעם הפלסטיני יגיע ויחתום בבית הדין לפשעי מלחמה, כל מי שיושב שם יואשם בפשע מלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב, זה החוק הבין-לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא יודע, אז שילמד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז אני פונה לאנשים: עדיף לכם להתפנות משם מאשר לחכות למצב שיביאו הכרה ויביאו גם אסון על שאר מוסדות ההשכלה הגבוהה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הכוונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התוספת שאתם רוצים להוסיף למוסד הזה בזה שאתם מכריחים את המוסד להשכלה גבוהה – הם לא הסכימו להכניס אותם; אם היו מסכימים, אם המל"ג היה מסכים להכניס אותם, לא הייתם צריכים את החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא, כי לא רוצים להכניס אותם שם, כי הם לא מתאימים, כי הם לא רוצים חרם מהעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, המדע הוא רכוש של כל העולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היישומים של המדע, יש בהם סודיות, אבל המדע עצמו – אני אתן דוגמה: יש הרבה אנשים בעולם, פיזיקאים, שמבינים בדיוק איך החוקים של פצצת אטום, למשל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הטכניקה שלה זה הסוד, ואיך מסתירים אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדע הוא זכות של כל האנושות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ופה אנחנו רוצים לפגוע במוסדות, כי אנשים יגיעו לחרם על כל מוסדות ההשכלה הגבוהה במדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לבוא ולהכריח – איך אמר בזמנו בנט: יריתי לו כדור בין העיניים; במקום לירות לכל הממשלה ולכל האזרחים כדור בין העיניים, צריך לפרק את המוסד הזה, להקים מוסד אחר במקום אחר, לפי הצרכים של הפקולטות שנמצאות שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה צריך להקים אוניברסיטה ביישובים הערביים, כי לא יכול להיות שכמה מתנחלים – אני לא רוצה לכנות אותם בשום כינוי עכשיו – הם עדיפים על יותר מ-20% מהאזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל האזרחים הערבים, אין להם אוניברסיטה אחת.

מאיר כהן: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יכול להגיד לי?

מאיר כהן: יש מכללות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכללות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני דיברתי על אוניברסיטאות, ויש הבדל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים עוד על הנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומרים, זה יפגע בתהליך השלום, זה לא יפגע בתהליך השלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יודע שיש חיה כזו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: קיים משהו שנקרא תהליך שלום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו חושב על זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יודע מזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו כשבאים לדבר על התהליך, אומרים "תהליך", לא אומרים "שלום".

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם לא רוצים שלום; רוצים לדבר, להעביר זמן ולהגיע לבחירות הבאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא כדי שראש הממשלה הזה ישרוד עוד ועוד עם הממשלה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שהחוק הזה בא להשתיק מוסר, אם הוא קיים, מצפון, אם הוא קיים, של אנשים מהבית היהודי, שאחרי ההמלצות על החקירות של ראש הממשלה, הם ישתקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יעזבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה מוסר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה מצפון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: העיקר זה ההתנחלות, לא משנה איזה אסון תביא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאני רואה, בממשלה הזו יש מנגנון הרס עצמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצים להרוס את המדינה הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה הזו תיהרס מבפנים, ואתם תהיו אשמים בזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם אלה שתהרסו את המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינה שלא מושתתת על שוויון, שלא מושתת על זכויות אדם, שלא נותנת לפלסטיני בעל הקרקע – אתם יודעים מה הם עושים היום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל מיני כבישים שהפלסטינים בעלי הקרקע אסור להם לנסוע בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ככה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תסגרו את שכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שכם, יותר מ-100,000 אזרחים, סוגרים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מתנחל רוצה לעבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שקורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו תסגרו את הכול ותפגעו באוניברסיטאות, בהשכלה גבוהה, כי רוצים לרצות את המתנחלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואתם חושבים שכאילו באתם עם הישג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שצריך לסגור את המקום הזה, בכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אגיד לכם למה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עברתי לימודים בהשכלה גבוהה, ואני יודע מה הפקולטות שנמצאות שם, הרמה שלהן, הדרישות לקבלה – למרות שאני נגד הפסיכומטרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שם אתה יכול להתקבל בלי פסיכומטרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אנחנו רוצים שיהיה לנו שם של אוניברסיטה, אבל כשאנשים מסיימים את הלימודים שלהם הם ברמה נחותה, כי בלאו הכי המקום הזה הוקם כנחות, הוקם – המטרה שלו היא עצם קיומו ולא השכלה גבוהה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עצם הקיום, המקום, המוסד הזה, זו המטרה שלו, ולכן יש לנו את הרמה הנמוכה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גם פוגש את הבוגרים שלו ואני יודע, אפילו במקצוע שלי, מה הרמה שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו עמדת הממשלה באמת – – –

מאיר כהן: בוא רק נכבד אותם ולא ניתן להם ציונים.

מאיר כהן: יש שם סטודנטים טובים, יש שם מרצים מצוינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שיש סטודנטים, אבל הרמה שנמצאת שם – – –

מאיר כהן: עזוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, הרמה שנמצאת שם, איזה סטודנטים – – –

מאיר כהן: מי שם אותנו לתת ציונים למוסדות כאלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה, דרישות הקבלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מודיעים שמי שמגיע לשם – – –

מאיר כהן: אני שמעתי אותך אומר שאתה נגד פסיכומטרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני נגד, אבל אגיד לך למה, כי אנשים שלא יכולים להתקבל במקומות אחרים – –

מאיר כהן: לא, אני לא בטוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שהרמה שלהם יותר נמוכה, מגיעים לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו עובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו עובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההקלה הזו היא לא כדי לקבל את הטובים – כדי לבסס את המיקום הזה כמוסד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר לך, אתה יכול לחלוק על דעתי, אבל אני אומר לך, זו עובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מקל בתנאי הקבלה, אז אתה מקבל את הסטודנטים בעלי הרמה היותר-נמוכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו עובדה, בכל מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, על זה צריך להתווכח גם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר בנושא הזה: מי שמבקש שלום, מי שמבקש שוויון, צריך להחליט פעם אחת ולתמיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו הולכים על שתי מדינות, הגיע הזמן, לפני שזה הולך להיות מאוחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו הולכים על מדינה אחת, אז שיהיה לכם את האומץ לחזור לעם, לבחירות, ולהגיד לעם: תבחרו בנו, כי אנחנו נהיה בעד הקמת מדינה אחת; בעד סיפוח כל השטח; סיפוח כל הפלסטינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם יהיו אזרחים, הם יהיו שווים, ואנחנו לא נהיה מדינת אפרטהייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, האפרטהייד קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש שדולה שבאה לדבר על השקר הפלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו ניקח מהם המרכיבים של האפרטהייד אחד לאחד, ונראה אם הם קיימים שם או לא קיימים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלחתי שאילתה לשר הביטחון לפני כמה חודשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה הייתה כל כך פשוטה, היות שמשרד הביטחון אחראי על הבינוי ועל הבנייה בשטחים הכבושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשתי לדעת: בתוכניות בעשר השנים האחרונות, כמה יחידות דיור, כמה בתים מותר לבנות, כמה תוכניות מתאר אושרו לפלסטינים שנמצאים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה אחרי שהתחוללה מהומה וכאילו פוגעים לא יודע בזכויות של מי, שיא החוצפה, כשבאו לבטל את תוכנית המתאר של קלקיליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום אני לא מקבל תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה סוד צבאי, כמה יחידות דיור מותר לפלסטינים לבנות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באים עם שיא החוצפה אנשים מהבית היהודי, ואומרים: תלכו לראות את הבנייה ללא היתר של הפלסטינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, החוק הזה הוא חוק מבייש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להתבייש בו וצריך להצביע נגדו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת חנין זועבי – לא נמצאת; חבר הכנסת טאלב אבו עראר, חמש דקות, אדוני, בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מדובר כאן בהצעת חוק שכוונתה סיפוח התנחלויות, הכרה במוסדות השכלה בשטח כבוש.

טלב אבו עראר: ואני כאן שואל: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: איפה דאגתה לסטודנטים אזרחי המדינה הערבים, ובעיקר בנגב?

טלב אבו עראר: האם אריאל גדולה יותר מרהט?

טלב אבו עראר: הרי ברהט יש 70,000 בני אדם.

טלב אבו עראר: אין להם לא אוניברסיטה, אין להם מכללה שהיא מוכרת.

טלב אבו עראר: מכללה אחת אחת ל-250,000 תושבי הנגב הבדואים.

טלב אבו עראר: אתה, מכובדי היושב-ראש, גר לא רחוק ממני, בדימונה; האם יש לבדואים שם מכללה אחת, אפילו מכללה קהילתית מוכרת על ידי המל"ג?

טלב אבו עראר: איך המל"ג מכיר באוניברסיטאות או במכללות בשטחים הכבושים, ובשטח המדינה ששייך לבדואים לא מקים שמה מכללה?

טלב אבו עראר: מישהו מהמדינה הזו, מהממשלות המתחלפות לדורותיהן, שאל למה אלפי סטודנטים אזרחי המדינה, ערבים, יוצאים לחו"ל כדי ללמוד במוסדות גבוהים?

טלב אבו עראר: רפואה, רוקחות, סיעוד.

טלב אבו עראר: מישהו שאל את עצמו למה הם עושים את זה?

טלב אבו עראר: האם הם אוהבים ללמוד בחו"ל?

טלב אבו עראר: האם זה תחביב, לעזוב את הארץ וללמוד בחו"ל?

טלב אבו עראר: איפה משרד החינוך, איפה המל"ג, המועצה להשכלה הגבוהה?

טלב אבו עראר: באמת, מישהו שאל את עצמו?

טלב אבו עראר: לא ידעתם על חסמים שעומדים בפניהם של הסטודנטים האלה בדרכם לאוניברסיטאות, למוסדות ההשכלה הגבוהים כאן בארץ?

טלב אבו עראר: אפילו מענקים אין, מלגות אין, ולכן הסטודנטים האלה מפוזרים במדינות העולם.

טלב אבו עראר: ולפני שנה-שנתיים מישהו מחברי הכנסת גם רצה לחוקק חוק, הוא הביא הצעה שתאסור על סטודנטים ערבים ללמוד בשטחים – בגדה.

טלב אבו עראר: בג'נין ובשכם.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: שם לומדים אולי חומרים מסיתים או משהו כזה.

טלב אבו עראר: אנחנו פונים למדינה, פונים לממשלה: תכירו במכללות שלנו כאן, תעזרו, תסייעו ללמוד באוניברסיטאות, במכללות כאן בארץ.

טלב אבו עראר: כך אנחנו מבקשים.

טלב אבו עראר: אני, האמת, לא רואה שום סיוע, שום עידוד מהממשלה לסטודנטים אלה.

טלב אבו עראר: ואני מעל במה זו לא אשכח להודות לממלכה הירדנית, ההאשמית.

טלב אבו עראר: אני מודה לכבוד המלך הירדני שמעניק לילדינו מלגות להתקבל לאוניברסיטאות.

טלב אבו עראר: פתח את כל האוניברסיטאות בירדן כדי לקבל את הילדים שלנו ללמוד שם.

טלב אבו עראר: למה הממשלה הישראלית לא עושה את זה, למה היא לא מסייעת, לא עוזרת לסטודנטים?

טלב אבו עראר: ויודעים שהם חיים במוקדי עוני, מוקדי אבטלה.

טלב אבו עראר: הרי הילדים שלנו, שאנחנו מגדלים על חינוך ועל תרבות ועל ערכים, אם באמת תספק להם המדינה את האמצעים הדרושים, הם יהיו הגאונים.

טלב אבו עראר: הרי רואים את זה גם בבתי החולים; רופאים שלמדו בחו"ל וחזרו – מהרופאים הטובים בארץ.

טלב אבו עראר: ככה גם בסיעוד, גם ברוקחות, בכל תחום הם הכי גאונים.

טלב אבו עראר: ולכן, מכובדי היושב-ראש, אני מבקש שוב ושוב מהמל"ג, וגם מממשלת ישראל, איך שהובטח פעם: לפתוח, להכיר באוניברסיטה למגזר הערבי, לחברה הערבית, וגם מכללות, להכיר במכללות.

טלב אבו עראר: יש גם מכללות קיימות פרטיות – להכיר בהן כמכללות קהילתיות, כדי לקבל וללמד – –

מאיר כהן: תודה רבה.

טלב אבו עראר: – – את הסטודנטים הערבים, במקום שהם ייסעו לחו"ל או למקום אחר.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין.

מאיר כהן: יש כמעט תמימות דעים להקים מכללה ליד רהט.

מאיר כהן: יש הרבה מאוד תומכים.

טלב אבו עראר: שמענו על זה הרבה.

טלב אבו עראר: עשר שנים אנחנו שומעים את זה.

מאיר כהן: אנחנו העלינו את זה, ואני מקווה שזה יקרה.

טלב אבו עראר: מתי, השאלה מתי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אומנם אנחנו מדברים על חוקי הסיפוח הזוחל, כפי שעמיתיי הקדימו ודיברו, אבל ההרגשה שלי שזאת כבר לא זחילה אלא ממש ריצה.

קריאה: דהירה.

יוסף ג'בארין: הינה, החוק הזה, שתוך שבועות ספורים מביאים אותו לקריאה שנייה ושלישית.

יוסף ג'בארין: ואני, האמת היא, לא יודע מה בוער, חוץ מהרצון לקבוע עובדות בשטח ולהמשיך את ההליך הזה של סיפוח ושל החלת החוק הישראלי על השטחים הפלסטיניים הכבושים ב-67'.

יוסף ג'בארין: ראינו את חקיקת חוק ההסדרה, שביקש להכשיר התנחלויות שהוקמו באופן לא חוקי, גם לפי המשפט הישראלי ולא רק לפי המשפט הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: ועכשיו זה עוד מהלך, מהלך של סיפוח המוסד האקדמי אריאל, מה שנקרא אוניברסיטת אריאל, ואין ספק שזה מהלך שנועד להקדים סיפוח, אולי של כל ההתנחלות אריאל וסביבתה.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהמהלך הזה – 1.

יוסף ג'בארין: פוגע בעקרונות בסיסיים של המשפט הבין-לאומי, שאסור למדינה הכובשת להחיל את הסמכויות שלה באופן ישיר על קרקע או על אזורים בתוך שטח שהיא כבשה בכוח באופן צבאי ובאופן שמנוגד למשפט הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: כאן זה גם אולי מקרה מעניין ומסקרן, שלפיו המל"ג, המועצה להשכלה גבוהה, התנגדה לכך שהמוסד האקדמי אריאל יקבל מעמד של אוניברסיטה ויקבל את השם אוניברסיטה.

יוסף ג'בארין: ואז אמרו: זה לא עניין של המל"ג, זה לא עניין של המועצה להשכלה גבוהה; יש, מה שנקרא, מועצה להשכלה גבוהה בשטחים, והמועצה הזו היא זאת שתחליט והיא בעלת הסמכות לקבוע כאן.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, הסתמכו על העובדה שמדובר בשטח כבוש שמוחזק באופן צבאי כדי להעניק את התואר אוניברסיטה למרכז האקדמי באריאל.

יוסף ג'בארין: אחר כך, אחרי שנעשה המעשה וניתן השם אוניברסיטה למרכז האקדמי, עכשיו רוצים בעצם לעשות הילוך חוזר ולהחיל את הסמכות של המועצה להשכלה גבוהה ישירות על המרכז האקדמי אריאל; וכך בעצם היה מהלך של עקיפת המל"ג, לעקוף את המל"ג.

יוסף ג'בארין: אם המל"ג התנגדה לתת למרכז האקדמי באריאל את המעמד הזה, אז פשוט עוקפים את המל"ג.

יוסף ג'בארין: כפי שיש חקיקה שעוקפת בג"ץ בממשלה הזו, אפשר לעשות מהלכים כאלה, שיעקפו את הסמכות המקצועית והאקדמית של המל"ג על ידי החלת החוק הישראלי עכשיו, באופן ישיר, על אזור כבוש – אמרתי, בניגוד למשפט הבין-לאומי.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה לומר שהמהלך הזה מסכן את המחקר האקדמי בתוך מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: הוא מסכן את המחקר האקדמי בתוך מדינת ישראל כי כולם יודעים שבהסכמים שמדינת ישראל חתמה עם האיחוד האירופי, הסכמי שיתוף הפעולה בתחום המחקרי והאקדמי, מה שנקרא Horizon 2020, המדינה התחייבה שלא תקצה תקציבים לפעילות אקדמית או פעילות מחקרית מחוץ לגבולות 48'.

יוסף ג'בארין: הכוונה של האיחוד האירופי הייתה ברורה: שהכספים של האיחוד האירופי לא ישמשו לחיזוק ההתנחלויות ולחיזוק הפעילות הלא-לגיטימית והלא-חוקית לפי המשפט הבין-לאומי בשטחים הכבושים ב-67', והדוגמה הבולטת כמובן זה המרכז האקדמי באריאל.

יוסף ג'בארין: חברתי מציעת החוק חברת הכנסת מועלם, אני מניח שאת מכירה את ההסכם הזה שהממשלה שלך הסכימה לו – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יוסף ג'בארין: – – והתחייבה שאכן בהסכמי שיתוף הפעולה עם האיחוד האירופי לא יועברו תקציבים לשטחים מעבר לגבולות 67'.

יוסף ג'בארין: אז הממשלה הזו עושה דבר והיפוכו.

יוסף ג'בארין: מצד אחד, מתחייבת בהסכמים עם הקהילה הבין-לאומית לא להעביר תקציבים לשטחים הכבושים ב-67'.

יוסף ג'בארין: מצד שני, מחילה את הסמכות הישראלית על חלקים או על אזורים בשטחי 67'.

יוסף ג'בארין: אין לי ספק שהמהלך הזה יפגע במחקר האקדמי ויביא לתוצאות הפוכות מהתוצאות שהמציעים חשבו עליהם.

יוסף ג'בארין: אין ספק גם שמהלך כזה פוגע במאמצים, בעיקר המאמצים מצד הערבים – הצד הפלסטיני – ומהצד הבין-לאומי, כנגד העמדה הסרבנית בישראל, להגיע להסדר שלום שמושתת על שתי מדינות בגבולות 67'.

יוסף ג'בארין: כולם יודעים שההסדר שהעולם תומך בו – העולם במובן של האו"ם, במובן של האיחוד האירופי – זה בעצם ההסדר שגם קיבל ביטוי מפורש ביוזמה הערבית שאליה הצטרפו כל המדינות הערביות, כל המדינות המוסלמיות, וההנהגה הפלסטינית.

יוסף ג'בארין: זה יותר מ-50 מדינות.

יוסף ג'בארין: היוזמה אומרת במפורש שהמדינות הללו מוכנות להסדר שלום, לפיוס היסטורי עם ישראל תמורת נורמליזציה ביחסים עם ישראל, אבל כאשר זה מושתת על הכרה בזכותו של העם הפלסטיני למדינה עצמאית וריבונית בגבולות 67'.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהחוק שהקואליציה תעביר היום יחבל באופן מאוד מהותי במאמצי השלום הללו, כי הוא פועל בכיוון ההפוך.

יוסף ג'בארין: פועל ממש בכיוון ההפוך, בכיוון של הרחבת ההתנחלויות, ביסוס ההתנחלויות; בכיוון של מחיקת הקו הירוק.

יוסף ג'בארין: זה העיקר בקואליציה הזו: מחיקת הקו הירוק, שהוא בעצם נותר התקווה לפתרון של שלום בין שני העמים, שיהווה את הבסיס לגבולות בין שני העמים.

יוסף ג'בארין: באה הצעת החוק הזו ואומרת: בעצם גבולות 67' הם גבולות לא חשובים ואפשר להחיל את החוק הישראלי על אזורים שבתוך השטח הכבוש של 67'.

יוסף ג'בארין: אני תוהה מה עוד רוצים מהפלסטינים?

יוסף ג'בארין: הממשלה הזו ממשיכה כמעט כל שבוע לחוקק חקיקה שפוגעת בזכויותיהם; שפוגעת בזכויות ההיסטוריות שלהם; שמתכחשת לבעלות שלהם בקרקע; שמתכחשת לזכותם של ריבונות.

יוסף ג'בארין: מה עוד רוצים מהפלסטינים?

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר שכשהצד הפלסטיני המיוצג על ידי ההנהגה הפלסטינית מסתפק בגבולות 67' כגבולות המדינה הריבונית שלו, הצד הפלסטיני מסתפק בעצם ב-22% ממולדתו ההיסטורית, מפלסטין המנדטורית.

יוסף ג'בארין: אתה ידעת את זה, כבוד היושב-ראש?

יוסף ג'בארין: זה 22%.

יוסף ג'בארין: אגב, למרות שהחלטת החלוקה מ-48' שהיא בעצם המסמך הבין-לאומי שביקש להציע פתרון לסכסוך, דיבר על כמעט חלוקת פלסטין ההיסטורית חצי חצי, בין מדינת ישראל למדינה הפלסטינית.

שולי מועלם-רפאלי: להזכיר לך?

שולי מועלם-רפאלי: אתם לא קיבלתם אותו.

שולי מועלם-רפאלי: להזכיר לך?

שולי מועלם-רפאלי: אתם התנגדתם לתוכנית החלוקה.

יוסף ג'בארין: עכשיו, כשהפלסטינים מדברים על פיוס היסטורי ב-22% מאדמתם ההיסטורית, גם לזה אין פרטנר בישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: לכן, הממשלה הזו, שהיא כנראה פרטנר רק לסכסוך ולהמשך מעגל הדמים, צריך פשוט להוריד אותה ולהפיל אותה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת גילאון – לא נמצא; חבר הכנסת פריג', בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, הסיפוח הוא נושא הדיון.

עיסאווי פריג': אני, חברים, חסיד של ההשכלה הגבוהה.

עיסאווי פריג': מי לא אוהב השכלה גבוהה?

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מועלם, את הנציגה של מפלגת הסיפוח, מה לעשות?

עיסאווי פריג': תקשיבי, אין אחד בבית הזה שהוא לא חסיד ההשכלה הגבוהה, כי משם אנחנו ניזונים, שם לומדים.

עיסאווי פריג': אבל אין לכם גבול.

עיסאווי פריג': אתם מכניסים את ההשכלה הגבוהה לעומק הדיון.

עיסאווי פריג': הרי אם צריך השכלה גבוהה – אנחנו בעד מכללות ואוניברסיטאות בכל מקום; אבל להשתמש בהשכלה גבוהה בשביל לחזק כיבוש – אני שואל, למה?

עיסאווי פריג': הפסקתם עם המאחזים, עכשיו אתם עוברים למאחזים אקדמיים, מתוך מחשבה שמאחז אקדמי, לא יתקפו אותו.

עיסאווי פריג': אני שאלתי אותך לפני שעליתי, רציתי לוודא את זה.

עיסאווי פריג': אני מגלה, אני מבין, אני לא בקי בזה, אבל יש לכם מכללת אורות באלקנה.

שולי מועלם-רפאלי: לידך.

עיסאווי פריג': לידי, בסדר.

עיסאווי פריג': בסדר, מה לעשות, לידי, כן.

עיסאווי פריג': ויש לכם מכללת הרצוג לחינוך, אדוני היושב-ראש, באלון שבות.

עיסאווי פריג': שתי מכללות.

עיסאווי פריג': שני מאחזים, ועכשיו אוניברסיטה.

עיסאווי פריג': אני לא איכנס לדיון – – –

שולי מועלם-רפאלי: אוניברסיטת אריאל קיימת – – –

עיסאווי פריג': אני לא איכנס לדיון של הלגיטימציה, כי לא מגיע, כי זה לא שטח, לא חלק ממדינת ישראל; זה שטח שמיועד למדינה פלסטינית עתידית, והיא תקום – נרצה, תרצי, לא, זה עניין של זמן; היא תקום כי אין פתרון אחר.

עיסאווי פריג': אבל האבסורד זה שאתם מקריבים את האקדמיה ואת כל המחקר הישראלי, שהוא לתפארת, מקריבים את כל זה תמורת המחשבות והאידיאולוגיה של מיעוט בתוך המדינה, אידיאולוגיית הסיפוח.

עיסאווי פריג': כפי שאמרתי היום – בהמשך – סיפוח זה רגל וחצי לאפרטהייד.

עיסאווי פריג': מה לעשות, זאת המשוואה.

עיסאווי פריג': סיפוח אדמה ללא תושבים, זה אפרטהייד.

עיסאווי פריג': אין הגדרה אחרת.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, ברגע שאתם חושבים – המחקר הישראלי שמקבל הד והערכה בין-לאומית בהמון מקומות, אתם מקריבים אותו.

עיסאווי פריג': עכשיו נתחיל לחשוב למה מחרימים אותנו באקדמיה, למה מחרימים אותנו באקדמיה.

עיסאווי פריג': חברים, יש גבול.

עיסאווי פריג': המהלך הזה הוא כתם למחקר ולאקדמיה בארץ, הוא כתם.

עיסאווי פריג': לא חסרות מכללות ולא חסרות אוניברסיטאות במדינה.

עיסאווי פריג': 61 מוסדות חינוך, 61.

עיסאווי פריג': שמונה אוניברסיטאות.

עיסאווי פריג': אני מוציא את אריאל מהמשוואה שלי.

עיסאווי פריג': שמונה אוניברסיטאות ישנן, 21 מכללות להוראה, 12 מכללות פרטיות.

עיסאווי פריג': מה עוד אין?

עיסאווי פריג': הכול יש.

עיסאווי פריג': יש בשפע.

עיסאווי פריג': האחוז שהולכים לאקדמיה הוא אחוז מפחיד, לא חסר.

עיסאווי פריג': ואתם, אצבע בעין?

עיסאווי פריג': אנחנו נראה לכם?

עיסאווי פריג': סדר-היום של הכנסת בשנים האחרונות כולו חוקי התיישבות וחוקי סיפוח.

עיסאווי פריג': אתם מכתיבים את סדר-היום עם שמונה המנדטים שיש לכם, מכתיבים את סדר-היום.

עיסאווי פריג': אתם מעסיקים את הבניין הזה, את המקום הזה, במתיישבים ובעוולות שאתם מובילים אותנו לשם.

עיסאווי פריג': אדוני, זה דבר בלתי נסבל.

עיסאווי פריג': היום בוועדת השרים דחו את הדיון בסיפוח הגדה המערבית על פי אמירת ראש הממשלה שהוא בדין ודברים עם האמריקנים בנושא.

ציפי לבני: הם כבר הכחישו.

עיסאווי פריג': אה, הכחישו?

עיסאווי פריג': אז את מרגיעה אותי.

עיסאווי פריג': הכחישו רשמית?

ציפי לבני: – – –

עיסאווי פריג': הכחישו?

עיסאווי פריג': את רואה, איך – זה מזכיר לי: אם הכחישו, ראש ממשלה – – –

מוסי רז: – – – סיפוח, כמו שראה חיילים בריטים.

עיסאווי פריג': אני, במקום האמריקנים, מעיף אותו מכל המדרגות.

עיסאווי פריג': זו התעוזה, תעוזה להגיד דברי שקר כדי לשכנע אתכם לרדת מהצעת החוק של הסיפוח.

עיסאווי פריג': תראה, הם הפכו אותו לשקרן, משקר בכוח, אדוני, כדי לרצות אותם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עיסאווי פריג': אתם מובילים את כולנו לתהום.

עיסאווי פריג': אתם מובילים אותנו לתהום.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אבל אני עדיין אופטימי, ימים יגידו ויגלו כמה אתם מסוכנים.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת מוסי רז, אני מבקש להקפיד על חמש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזו היא הצעת חוק נגד אזרחי ישראל, ויותר מאשר נגד ישראל בכלל, היא הצעת חוק נגד האוניברסיטאות ומוסדות המחקר בישראל.

מוסי רז: הרי אנחנו יודעים מה קורה בעולם, במנותק מהשאלה של הדיון שאנחנו מקיימים כאן.

מוסי רז: העולם, בצדק, רואה את השטחים הפלסטיניים הכבושים כשטחים שאנחנו צריכים לנהוג בהם על פי אמנת ז'נבה הרביעית, על פי אמנת רומא הבין-לאומית, שאגב, חתמנו עליה, ועל פי החלטות אחרות, על פי החלטות מועצת הביטחון.

מוסי רז: רק היום אושרה פה הצעת חוק שבעצם אנחנו נקיים את החלטות מועצת הביטחון בנושא המאבק בטרור, שזה בסדר גמור, אבל מה עם נושאים אחרים, עם החלטות אחרות של מועצת הביטחון?

מוסי רז: העולם יראה, מרגע זה והלאה, בזכות החקיקה המוזרה וההזויה הזאת, את כל מוסדות המחקר במדינת ישראל כאילו הם חלק מהכיבוש, כאילו הם חלק מההתנחלויות, ויתחיל לפגוע בהם.

מוסי רז: דברים כאלה כבר התחילו לקרות.

מוסי רז: מי שעיניו בראשו רואה את זה.

מוסי רז: אלא שמציעי החוק, הדבר הזה לא מעניין אותם.

מוסי רז: הם פועלים רק למען 400,000 או 500,000 איש שגרים מעבר לקו הירוק.

מוסי רז: אזרחי ישראל בתוך הקו הירוק פשוט לא מעניינים אותם.

מוסי רז: לכן הם מעיזים להציע הצעות חוק מהסוג הזה.

מוסי רז: לו היינו הולכים ובודקים בגדה המערבית היכן המקום במרכז הגדה המערבית שהכי רחוק מהקו הירוק, שהכי בעייתי להקים שם התנחלות, היינו שמים את האצבע על הנקודה אריאל.

מוסי רז: זו בדיוק הסיבה שמי שהקים את ההתנחלות הזאת כבר אמר בעבר שהוא הקים אותה על מנת למנוע הסדר בין ישראל לבין הפלסטינים.

מוסי רז: זו גם לא התנחלות גדולה, בניגוד למה שחושבים.

מוסי רז: בהתנחלות ביתר עילית, לדוגמה, חיים פי שלושה אנשים.

מוסי רז: בהתנחלות מודיעין עילית גרים פי שלושה אנשים.

מוסי רז: גם במודיעין גרים פי שניים וחצי אנשים.

מוסי רז: זו לא התנחלות גדולה, אריאל, אבל יש לה יחסי ציבור, והם רוצים עכשיו, באמצעות יחסי הציבור האלה, לסבך את מדינת ישראל כולה, את ההשכלה הגבוהה כולה, בהזיות שלהם, בהזיות הלאומיות שלהם.

מוסי רז: זה לא יכול להיות בצורה הזו, אנחנו הולכים ומסתבכים.

מוסי רז: אנחנו צריכים להיות נאמנים לעמדה שלנו שיש להגיע להסכם עם הפלסטינים ועם מדינות ערב.

מוסי רז: נכון, הצד הזה של הבית לא מעוניין בהסכם.

מוסי רז: תיאר את זה יפה מאוד אתמול הנשיא טרמאפ, שאמר: ישראל לא בעניין של שלום.

מוסי רז: זה נכון.

מוסי רז: זה לא בדיוק נכון מה שהוא אמר; מה שמדויק הוא שממשלת ישראל לא בעניין של שלום, שמי שיצביע בעד החוק הזה היום הוא לא בעניין של שלום.

מוסי רז: פשוט כך.

מוסי רז: אז אולי ראש הממשלה נתניהו – שדמיין והזה שבבית הלבן מישהו מסכים לרצונות הסיפוח שלו, בדיוק כמו שהוא דמיין והזה שראה חיילים בריטים – אולי עכשיו, לאחר שקיבל הכחשה מהבית הלבן, אולי הוא ישנה את הגישה שלו לחוקים מהסוג הזה.

מוסי רז: עוד חוק ועוד חוק, בזחילה: פעם זה חוק ריבונות, פעם זה חוק על המתנחלים, פעם זה חוק ירושלים, פעם זה חוק המל"ג.

מוסי רז: לאט-לאט יוצרים מציאות בשטח שתמנע מאיתנו את הסיכוי לחיות פה בשלווה, תמנע מאיתנו את הסיכוי לחיות פה בביטחון, תמנע מאיתנו את הסיכוי לחיות פה בשלום.

מוסי רז: ההצעות האלה רק מזיקות לנו.

מוסי רז: 16 שנה, עוד מעט, בסוף החודש הבא, ימלאו להצעות החוזרות ונשנות של הליגה הערבית.

מוסי רז: 16 פעמים שהם מציעים למדינת ישראל הסכם שלום אם ישראל תיסוג מהשטחים שכבשה ב-67' ותמצא פתרון צודק ומוסכם לשאלת הפליטים.

מוסי רז: לא חייבים להסכים להצעות האלה.

מוסי רז: אפשר אבל לפחות לדבר, אפשר לפחות לענות, אפשר לפחות להסביר למה אנחנו מתנגדים לשלום, אפשר לבוא ולהתייחס לדברים האלה?

מוסי רז: או שנמשיך להיות סרבני שלום ונגיד: לא, לא, לא, לא – מה שעושה הממשלה הזו.

מוסי רז: אסור לנו להשלים עם הדבר הזה.

מוסי רז: החקיקה הזו היום היא פגיעה חמורה במוסדות המחקר במדינת ישראל, שעוד תילמד בעתיד.

מוסי רז: ומי שיצביע בעדה, יישא באחריות.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת לבני?

מאיר כהן: בוקר טוב, גברתי, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עולה עכשיו לדון בהצעת חוק אחרי שכבר הצגתי היום אי-אמון בממשלה.

ציפי לבני: מה שקרה מאז שעמדתי על הדוכן והצגתי את האי-אמון רק גורם לי לומר שזה היה אי-אמון מהמוצדקים.

ציפי לבני: למה מהמוצדקים?

ציפי לבני: כי דיברתי על כל המהלך שבו יש איזה דיל כזה, שבו, בשביל ארץ ישראל וסיפוח – דבר שיוביל למדינה עם רוב ערבי, לא נוכל להיפרד מהפלסטינים, לא נוכל לעשות שלום – בשביל זה הנציגים של הבית היהודי מוכנים לשמר ראש ממשלה מושחת בשלטון.

ציפי לבני: עכשיו, נתניהו יודע כמה זה מזיק.

ציפי לבני: הוא יודע שזה אסון לישראל, אבל הוא לא מסוגל להסתכל להם בעיניים ולהגיד: חברים, אני מתנגד.

ציפי לבני: אז הוא משתמש בארצות הברית.

ציפי לבני: הוא אומר:

ציפי לבני: אני מנהל איזה משא ומתן עם ארצות הברית – כדי להרוויח זמן, כדי לא לומר את האמת, כי אין לו אומץ.

ציפי לבני: אופס, מה קורה?

ציפי לבני: שמעת מה הודיע נשיא ארצות הברית: לא היה ולא נברא.

ציפי לבני: זה היה מצחיק אם זה לא היה בזמן שבו ראש ממשלה אחראי אמור לגייס את האמריקנים כדי לחזור לאזור ולטפל בהתבססות של איראן בסוריה.

ציפי לבני: עמדו, נזפו בנו היום: איך בעת הזו אתם עוסקים באי-אמון בממשלה?

ציפי לבני: הכי אי-אמון.

ציפי לבני: הוא מפחד לומר את האמת, משקר, משתמש בארצות הברית, הורס על הדרך גם את היחסים איתה, במקום לטפל בנושאים האמיתיים: ההתבססות של איראן בסוריה.

ציפי לבני: אז תראו, אני בכל מקרה חושבת שסיפוח זה אסון, גם אם ארצות הברית תאמר ההפך.

ציפי לבני: אבל אני יכולה להגיד את האמת, את הדברים שאני מאמינה בהם – או לארצות הברית בעת הצורך, ולהתווכח ויכוח ענייני ונוקב, או לציבור במדינת ישראל, וגם איתו לפעמים צריך להתווכח ויכוח ענייני ונוקב.

ציפי לבני: אין ראש ממשלה בישראל.

ציפי לבני: הוא עסוק בעניינים שלו, נותן לבית היהודי לייצר אווירת סיפוח, נכנס לתוך אירוע מביך עד אימה עם ארצות הברית.

ציפי לבני: איראן, סוריה?

ציפי לבני: זו כבר הבעיה של עם ישראל.

ציפי לבני: אז אני חוזרת ואומרת: הוא לא יכול להישאר ראש ממשלה.

ציפי לבני: השעות האחרונות, קחו את שלוש השעות האחרונות: הוא לא יכול להיות ראש ממשלה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק שמולי?

מאיר כהן: סליחה, שלי, בבקשה.

מאיר כהן: משום מה הכרזתי שאת לא נמצאת אבל טעיתי.

מאיר כהן: חמש דקות, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מתברר שגם פוטין וגם טראמפ, חצופים שכמותם, מסרבים לשתף פעולה עם הספינים השקריים של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': הוא יוצא מפגישה איתם ומודיע מה הוא אמר ומה היה, והם, בזה אחר זה, קודם פוטין ואחר כך ידידנו הטוב טראמפ, אומרים שלא היה ולא נברא ומוציאים הודעת הכחשה.

שלי יחימוביץ': זה פשוט לא ייאמן שלא מוכנים לשתף פעולה עם בליל השקרים הזה.

שלי יחימוביץ': דומה שהוא כבר לא שם לב בעצמו מה הוא מחולל, כי הוא הרי רגיל לומר דבר שלא אמת.

שלי יחימוביץ': ואז לפתע הוא סופג הכחשות.

שלי יחימוביץ': כשזה מגיע מפוליטיקאים ישראלים או כלי תקשורת ישראליים, אז הוא מתייחס להכחשות האלה כאל מה שלא היה ולא נברא.

שלי יחימוביץ': אבל מה הוא יאמר עכשיו לנשיא רוסיה ולנשיא ארצות הברית שהם שקרנים?

שלי יחימוביץ': הרי מדובר בידידינו הטובים ביותר.

שלי יחימוביץ': לא הייתי מחדדת את זה עוד ועוד אלמלא היה מדובר בדפוס פעולה רגיל מאוד, שבו אין שום משמעות לאמת, אין שום משמעות לאירועים, כל בדיה הופכת למציאות.

שלי יחימוביץ': הוא באמת מאמין שאם הוא אומר משהו או חושב משהו, ברגע שבו הדברים נאמרו הם הופכים למציאות.

שלי יחימוביץ': זה היה מאוד משעשע היום לראות את דוברי הקואליציה והממשלה נוזפים בנו, במחנה הציוני, על כך שאנחנו מעיזים ביום כזה להגיש הצעת אי-אמון ולא עושים את מעשה יש עתיד, שמשום מה, אלוהים יודע למה, בחרו שלא להצביע בעד הצעת אי-אמון נגד ממשלה מושחתת וראש ממשלה מושחת.

שלי יחימוביץ': אז חטפנו נזיפות על חוסר הפטריוטיזם שלנו.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': שמעתי את השר צחי הנגבי אומר:

שלי יחימוביץ': רק לפני 24 שעות התאחדנו כולנו סביב צה"ל וסביב חיל האוויר.

שלי יחימוביץ': זה נכון, התאחדנו כולנו סביב צה"ל וסביב חיל האוויר, ואגב, גם נתנו גיבוי לפעולה החיונית והנחוצה הזאת, אבל לא התאחדנו כולנו סביב ראש ממשלה מושחת.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': לא התאחדנו כולנו סביב ראש ממשלה מושחת, שכדי להציל את עורו אומר:

שלי יחימוביץ': תמות נפשי עם פלישתים – והפלישתים זה אנחנו, כן?

שלי יחימוביץ': – תמות נפשי עם כל מוסדות שלטון החוק; אני אחרב את המשטרה עד שיישאר ממנה עפר ואפר, ובלבד שב-24 שעות הקרובות, ב-48 השעות הקרובות, בשבוע הבא, בעוד שבועיים, איכשהו אציל את עורי עוד קצת ואטיל דופי במשטרה.

שלי יחימוביץ': אז כן, אנחנו מתייצבים לצד צה"ל, ואנחנו מתייצבים גם לצד הממשלה כשהיא עושה מהלך נכון.

שלי יחימוביץ': רובנו המכריע באופוזיציה, ובוודאי במחנה הציוני, לא מעלים על דעתנו שאפשר לעבור לסדר-היום אחרי כניסה של כטב"ם איראני לתוך גבולות ישראל.

שלי יחימוביץ': אף אחד מאיתנו לא מעלה על הדעת שאפשר להסתפק בהפלה שלו משל היה זה איזה יתוש חסר משמעות.

שלי יחימוביץ': כולנו מבינים שזה דורש תגובה חדה ומשמעותית, וצה"ל היה ערוך אליה וערוך לתרחישים האלה.

שלי יחימוביץ': אבל זה לא אומר ולו לרגע אחד שאנחנו נותנים גיבוי לראש ממשלה שנתון עד צוואר בחקירות ומנהל קרב חסר מעצורים במשטרה ובמוסדות שלטון החוק.

שלי יחימוביץ': אני זכרתי, ככה, במעומעם, שראש האופוזיציה לא לפני הרבה שנים בנימין נתניהו דרש מראש הממשלה דאז אהוד אולמרט להתפטר כיוון שראש ממשלה שנתון עד צוואר בחקירות לא יכול להנהיג את המדינה.

שלי יחימוביץ': כדי לרענן את הזיכרון באמת הלכתי וחיפשתי אסמכתאות לזיכרון העמום הזה שהיה לי, והינה אני צופה בריאיון של ראש האופוזיציה בנימין נתניהו בזמן שראש הממשלה אהוד אולמרט – עוד לא הוגש כתב אישום, הוא רק נחקר, אפילו לא הגיע שלב ההמלצות, מצב הרבה יותר מקדמי מראש הממשלה בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': אגב, גם אני חשבתי שאולמרט צריך ללכת ושמדובר בראש ממשלה מושחת, שלא יהיו אי-הבנות, אבל אומר נתניהו בלהט שהוא לא יכול לעשות כך והוא לא יכול אחרת.

שלי יחימוביץ': המראיין, דני קושמרו, מקשה ושואל: הוא לא יכול לעסוק לא בענייני מלחמה ולא בענייני שלום?

שלי יחימוביץ': כלום, אומר לו נתניהו, בשום דבר, כי כל הזמן יהיה לנגד עיניו, ואני מצטטת: האינטרס האישי והפוליטי אל מול טובת המדינה.

שלי יחימוביץ': אז אני פונה אל ראש הממשלה בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': אל תקשיב לנו, תקשיב לעצמך: ראש ממשלה שמסובך עד צווארו בחקירות ומנהל מלחמת חורמה במוסדות המדינה לא יכול להמשיך בכהונתו.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק שמולי – לא נמצא; יחיאל חיליק בר – לא נמצא.

מאיר כהן: רויטל סויד, בבקשה, חמש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמעתי את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מדברת לפני יומיים ואומרת שמי שמתחיל את המלחמה הזאת זה מי ששולח טייסים כדי להפציץ במדינות אחרות ומצפה שהכול יהיה טוב ויפה.

רויטל סויד: אני שואלת את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן את מי היא מייצגת: באמירה הזאת שהיא אומרת היא מייצגת את רוב ערביי ישראל?

רויטל סויד: היא מייצגת אתכם באמירה הזאת, חבר הכנסת איימן עודה?

רויטל סויד: היא מייצגת את העם הפלסטיני?

איימן עודה: – – –

רויטל סויד: היא מייצגת אתכם בזה שהיא מוצאת לנכון לתמוך – במי היא תומכת?

רויטל סויד: במי ששוחט וטובח כבר שש שנים בבני עמו, במיליוני אנשים שנעקרו מבתיהם ונרצחו?

איימן עודה: לא, לא.

רויטל סויד: במי היא תומכת?

רויטל סויד: היא תומכת בחיזבאללה, בארגון טרור שיושב פה?

רויטל סויד: במי היא תומכת?

איימן עודה: – – –

רויטל סויד: באיראן, שעומדת פה להתבסס עם מליציות שיעיות, שתומכת במיליארדי שקלים בשנה בטרור?

רויטל סויד: במי היא תומכת כשהיא אומרת את האמירה הבאה: ישראל גרמה להסלמה "עם אין-ספור הפרות לריבונות הסורית והלבנונית; הפרות להחלטות האו"ם, שיתוף פעולה מביך עם ארגונים קיצוניים, עם תקיפות חוזרות בשטח סוריה".

רויטל סויד: את מי – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את יודעת שכשיתקפו אותנו פה וכשייפול טיל פה, את חושבת שהוא יבחר מי ערבי ומי יהודי?

איימן עודה: רויטל, רויטל – – –

רויטל סויד: את יודעת שאחד היעדים של התקיפה האיראנית זה הכנסת פה, הריבונות שלנו, בית המחוקקים.

רויטל סויד: את חושבת – חס וחלילה – שמי שרוצה לפגוע בנו, אכפת לו אם הוא פוגע בכם או פוגע בנו?

איימן עודה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אולי תפסיקי?

רויטל סויד: וכשערבים – את חושבת – –

מאיר כהן: אני מבקש.

רויטל סויד: – – שכשהם פוגעים בערבים או ביהודים, הם רואים?

רויטל סויד: אז במי את תומכת?

איימן עודה: לא פה ולא שם, לא לפגוע באזרחים.

רויטל סויד: ואת מי את מייצגת?

רויטל סויד: אני רוצה להגיד לך – –

עאידה תומא סלימאן: אני מייצגת את הציבור שלי, מספיק.

יואל חסון: מי הציבור שלך?

יואל חסון: הציבור שלך תומך באיראן?

רויטל סויד: – – שהציבור של ערביי ישראל לא מסכימים עם מה שאת אומרת.

רויטל סויד: אני אומרת לך, כשאת באה ומדברת נגד – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: – – כשאת באה ואת תומכת באסד ובסוריה – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

רויטל סויד: – – נגד חיילי צה"ל, נגד מי ששולח מל"ט, נגד האיראנים, בזה את תומכת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא תמכתי.

עאידה תומא סלימאן: תתביישי לך, אל תשקרי.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך משהו, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עודד פורר: שתגיד שהיא לא תומכת בהם, נשמע אותה.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך משהו אחד: הם לא ממצמצים כשהם הורגים, לא יהודים ולא ערבים, לא דרוזים, לא נוצרים ולא מוסלמים.

רויטל סויד: תשאלי אותו אם הם ממצמצים לשנייה כשהם הורגים, תבדקי את זה.

יוסף ג'בארין: אל תטיפי מוסר.

עאידה תומא סלימאן: ומה זה?

עאידה תומא סלימאן: מה זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה היא אמרה לא בסדר?

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

קריאות: – – –

מאיר כהן: סליחה, חבר הכנסת יואל חסון.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

איימן עודה: דמגוגיה בגרוש.

רויטל סויד: דמגוגיה במה?

איימן עודה: בגרוש.

איימן עודה: בגרוש.

רויטל סויד: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – אתם לא מתביישים?

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה, אנא, להירגע, בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

אמיר אוחנה: יואל, אם אתה ממשיך ככה, אני נשאר.

יוסף ג'בארין: במקום לתקוף את הקואליציה על חוקי הסיפוח, זה מה שאתם עושים באופוזיציה, רק תוקפים את האופוזיציה.

מאיר כהן: יוסף ג'בארין, שמענו אותך.

מאיר כהן: תודה רבה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: לזה אין אופוזיציה.

עאידה תומא סלימאן: יש.

רויטל סויד: אנחנו לא.

רויטל סויד: אנחנו לא אופוזיציה למדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה את אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: וואו.

רויטל סויד: מה היא אמרה?

איילת נחמיאס ורבין: היא מלמדת אותנו – – –

מאיר כהן: אדוני ימשיך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני כל פעם מסב את תשומת ליבך שלדעתי אין שר באולם.

מאיר כהן: יש, יש.

מאיר כהן: הוא נמצא כאן.

יואל חסון: איפה הוא, השר?

מאיר כהן: הוא יושב שם.

יואל חסון: זה לא מקובל.

יואל חסון: זה לא מקובל.

יואל חסון: הוא לא צריך לשבת בתא המומחים, אדוני.

יואל חסון: הוא צריך לשבת בשולחן הממשלה.

יואל חסון: זה מה שצריך לעשות שר, ואני חושב שאתה צריך להתעקש על זה, אבל אני סומך עליך.

מאיר כהן: אני מסכים איתך, אם כי התקנון אומר שהוא צריך להיות במליאה.

מאיר כהן: אני בהחלט מסכים איתך שמן הראוי שבדיון כזה השר יהיה כאן – – –

יואל חסון: זה לא מכובד.

מאיר כהן: אבל זה – – –

יואל חסון: אני סומך עליך, אדוני, וזה המצב.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר אי שם ביציע החשוך, אני רוצה, בעקבות הצעת החוק הזאת, לשאול שאלה פשוטה.

יואל חסון: שמענו היום על האירוע המאוד-מאוד קשה שהיה בג'נין, את הלינץ' הזה, או הניסיון ללינץ' שהיה בג'נין, זו באמת חוויה קשה מאוד.

מאיר כהן: שמענו וראינו.

יואל חסון: שמענו וראינו.

יואל חסון: חוויה קשה מאוד, בוודאי למי שהיו שם, וגם חוויה לנו כישראלים.

יואל חסון: גם חוויה לנו כישראלים, חוויה מטלטלת, ואתה מתאר לעצמך סיטואציה שיכולת להגיע למקום הזה והיית עלול להיתקל בתגובה אכזרית וקשה מהסוג הזה.

יואל חסון: אני רוצה לשאול את חבריי בספסלי הקואליציה בבית היהודי, את חברת הכנסת מועלם, את חבר הכנסת אוחנה: אותם, אותם אתם רוצים לספח?

יואל חסון: אותם אתם רוצים לספח?

יואל חסון: איתם, עם עושי הלינץ' האלה, אתם רוצים לחיות ביחד?

יואל חסון: מה זו העבודה הזאת בעיניים?

יואל חסון: מה האובססיה הזאת שלכם כלפי הפלסטינים והערבים שחיים ביהודה ושומרון?

יואל חסון: מה העניין שלכם לספח בכל מחיר?

יואל חסון: מה אתם חושבים, הסיפוח הזה יהיה נטול אזרחים פלסטינים?

יואל חסון: לא יהיו שם אנשים, או מה תעשו איתם?

יואל חסון: תשימו אותם אולי במחנות?

יואל חסון: אולי תפתחו להם מתקן חולות?

יואל חסון: מה תעשו איתם כשתספחו אותם?

יואל חסון: עם מי, למען השם, אתם רוצים לספח אותנו?

יואל חסון: עם מי?

יואל חסון: אין לנו עניין לחיות איתם ביחד.

יואל חסון: אין לנו עניין למדינה אחת, ואין לנו גם עניין למדינה דו-לאומית.

יואל חסון: האובססיה שלכם לחיים משותפים – מאחד כמו חבר הכנסת גליק שמדבר בכלל על מתן זכויות מלאות, ועד אלה שרק רוצים לספח ולעשות פה אפרטהייד ובטוחים שזה יעבוד.

יואל חסון: אז איתם אתם רוצים לעשות לנו חיים משותפים.

יואל חסון: מילא, הייתם אמיצים, כן?

יואל חסון: מילא, הייתם באמת באים עם אידיאולוגיית ימין ימין הזאת ופועלים לספח – אולי הייתי מעריך אתכם.

יואל חסון: אבל אמר פה פעם גדעון סער על אנשים אחרים: סמרטוטים.

יואל חסון: אתם הרי סמרטוטים; אתם דיבורים, דיבורים ודיבורים, ולא יותר מסמרטוטים שלא מסוגלים לעמוד מאחורי האידיאולוגיות שאתם מדברים עליהם גבוהה-גבוהה בכנסי הליכוד, מול מרכז הליכוד או מול מרכז הבית היהודי.

יואל חסון: שם הכול אפשרי.

יואל חסון: פתאום היום אתם רואים שזה כבר לא אפשרי, כי אתם יודעים את האמת, אתם יודעים את המשמעות של סיפוח, אתם יודעים שסיפוח יביא סוף למדינה היהודית הדמוקרטית שלנו, יביא סוף למדינה כפי שאנחנו מכירים אותה.

יואל חסון: והפתרון הוא אחד, וגם אותו אתם יודעים, וזה היפרדות מהפלסטינים; היפרדות מהפלסטינים תוך שמירה על האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל, שמירה על גושי ההתיישבות הנחוצים, שמירה על ערבויות ביטחוניות – כפי שאנחנו יודעים לעשות – ולא הבאת עוד ועוד פלסטינים לתוך מדינת ישראל.

יואל חסון: אין בזה שום תועלת, אין בזה שום חזון, ואין בזה שום אמונה.

יואל חסון: ואם אתם באמת חושבים שכל חוקי הסיפוח הזוחל שלכם באמת ישנו את המציאות – אתם יודעים איזו מציאות זה משנה?

יואל חסון: זה משנה מציאות שבה הציבור הישראלי, לצערי, בהצלחה גדולה מאוד של ראש הממשלה עם עזרה קלה של הפלסטינים, מאבד אמון ביכולת או בעובדה שיש פרטנר פלסטיני או פרטנר לעשות את העניין.

יואל חסון: אבל אני אומר, זה לא עניין של פרטנר – – –

אמיר אוחנה: – – –

יואל חסון: זה מה שאני מסביר.

יואל חסון: זה לא עניין של פרטנר, חבר הכנסת אוחנה.

יואל חסון: גם אם אין שם פרטנר, אתם צריכים להבין שזה אינטרס שלנו להגיע להפרדה הזאת.

יואל חסון: אולי תחשבו על זה שאחת הסיבות שאין פרטנר היא כי אולי הם כבר לא כל כך רוצים שתי מדינות; אולי הם באמת רוצים מדינה אחת שבסופה הם יודעים שהם יהיו הרוב בחבל הארץ הזה.

יואל חסון: את זה אנחנו רוצים למנוע.

יואל חסון: אנחנו אומרים את האמת לציבור הישראלי ואתם ממשיכים להיות לא פחות מסמרטוטים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם כל אחד מאיתנו היה מנהל את ענייניו ברצינות, הוא לא היה מתנהל כמו הממשלה – גם הכנסת וגם האופוזיציה כפי שהיא מתנהלת בנושא הזה.

איתן ברושי: אי-אפשר לבוא כל שבוע עם הצעה חדשה, כהלבנת המאחז חוות גלעד, שזה פרס לתג מחיר, ואני יודע כמה תג מחיר יצא משם; אי-אפשר לבוא כל פעם עם מעלה אדומים או עם בקעת הירדן, ועכשיו עם האוניברסיטה באריאל, ואחר כך עם ההסדרה או כאילו יהודה ושומרון מקופחת לעומת האזורים האחרים.

איתן ברושי: אתם יודעים ששם הצמיחה הכי גדולה והגידול הכי גדול.

איתן ברושי: הם לא מקופחים, הם מועדפים, ולא זקוקים לחוקים כדי לתת להם את ההטבות, אם להחיל את החוק או לספח את כל היישובים היהודיים; כי בעצם הגיע הזמן שהממשלה וגם האופוזיציה יביאו למבחן אמת לאן אנחנו רוצים להגיע.

איתן ברושי: לא פעם אנחנו שואלים.

איתן ברושי: בואו נלך מהסוף להתחלה: 50 שנה אחרי מלחמת ששת הימים, עוד מעט כבר יותר, בואו נגיד מה אנחנו רוצים להיות בסופו של דבר: מדינה אחת או הסדר על בסיס פשרה וחלוקת הארץ?

איתן ברושי: בעניין הזה אני חושב שגם האופוזיציה לא נקייה משגיאות.

איתן ברושי: אני חושב שהיה צריך להגיע להכרעה לאומית – והצעתי היום בישיבת המחנה הציוני שאנחנו לא רק נתנגד להצעה של סמוטריץ וקיש אלא נציג הצעה אלטרנטיבית של שתי מדינות לעומת מדינה אחת.

איתן ברושי: הצעתי בעבר ואני מציע גם היום ללכת למשאל עם.

איתן ברושי: אמרתי לנתניהו: תשתחרר מהחיבוק של בנט – הוא הרי מודיע שהוא ישתלט על הממשלה – וגם מהימין הקיצוני שיש בתוכו.

ציפי לבני: הוא לא רוצה.

ציפי לבני: הוא לא רוצה.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני אומר מה אנחנו רוצים.

איתן ברושי: עכשיו אני שואל את הרשימה המשותפת – כולכם דיברתם נגד, אתם מוכנים ללכת להכרעת שתי מדינות?

איימן עודה: כן.

איתן ברושי: אז תביאו את זה.

איתן ברושי: אתם אמרתם שאתם לא רוצים שאנחנו נחליט על מדינה פלסטינית, זו החלטה שלהם.

איתן ברושי: אני אומר לכם, הינה, יש עתיד לא הצביעו אי-אמון היום.

איתן ברושי: למה?

איתן ברושי: הם לא הגישו הצעה, מה מפריע להם לתמוך בהצעות שלנו?

איתן ברושי: האופוזיציה היא כל כך לא אחודה שהיא מאפשרת לממשלה להתל בנו.

איתן ברושי: אני חושב – ואני אומר את זה: אי-אפשר יותר לסבול שכל פעם באים עם הצעה חדשה.

איתן ברושי: עכשיו חוות גלעד, עמונה ב' – כמה כסף מוציאים על דבר שאין לו שום היתכנות?

איתן ברושי: לכן אני חושב שהגיע הזמן.

איתן ברושי: הדיון הזה הוא חוצה מפלגות.

איתן ברושי: על פי הסקרים שלנו, רוב מצביעי הימין לא רוצים מדינה אחת.

איתן ברושי: אני אומר לך, עודה, תתפוס פיקוד, תובילו יחד איתנו מהלך שאומר: מדינה אחת – כן או לא?

איתן ברושי: אם רוצים פה מדינה אחת, בוא נתארגן על זה.

איתן ברושי: זה לא דבר שעושים – זה לא תנועת נוער.

איתן ברושי: לפעמים נדמה לי שהכנסת דומה לתנועת נוער, מין הייד פארק כזה, כל אחד קם ואומר, והולכים הביתה.

איתן ברושי: עכשיו אנחנו יודעים מה מחכה לנו.

איתן ברושי: המבחן של שבת הוא לא המבחן האחרון.

איתן ברושי: איפה האופוזיציה?

איתן ברושי: איפה הקולות האחרים?

איתן ברושי: איפה כחלון?

איתן ברושי: איפה הקולות של הדתיים?

איתן ברושי: איפה ראש הממשלה שאמר שהוא בעד שתי מדינות?

איתן ברושי: אני חושב, חבריי, שזה לא מתנהל ברצינות.

איתן ברושי: זו לא אחריות שמתחייבת מהתפקיד שלנו.

איתן ברושי: זה חוסר שיקול דעת, זה קלות דעת כפי שזה מתנהל.

איתן ברושי: באים, הולכים, אומרים, מצביעים.

איתן ברושי: לממשלה יש רוב, וכאילו לא קורה פה שום דבר.

איתן ברושי: משהו גדול מתרחש במזרח התיכון; משהו גדול מתרחש בעולם; משהו גדול קורה פה, אבל לא מספיק כדי ליצור הכרעה ושינוי.

איתן ברושי: הכנסת תירשם כמי שנתנה לדברים הגדולים לעבור על ידה.

איתן ברושי: הכנסת הפכה להיות גורם שהוא לא משפיע.

איתן ברושי: יש כאן רוב לממשלה שיכולה להלבין מאחזים ולהתעלם ממה שקורה בעולם.

איתן ברושי: האופוזיציה לא מאתגרת מספיק את הממשלה.

איתן ברושי: צריך להביא הצעה אלטרנטיבית, מול ההצעה של סמוטריץ ושל קיש.

איתן ברושי: בואו נעמיד הצעה של שתי מדינות.

איתן ברושי: תסכימו על שתי מדינות, כי אם לא שתי מדינות, מדינה אחת.

איתן ברושי: אז תביאו הצעה של כל האופוזיציה, נביא אותה בפטור לשבוע הבא, ונניח הצעה מול הצעה.

איתן ברושי: אם הם ישתגעו ויביאו הצעה של סיפוח, בואו נביא אנחנו הצעה של שתי מדינות בחוק ונראה איפה יהיה קולנו.

איתן ברושי: איפה יהיה דרעי, איפה יהיו החלקים השפויים של הממשלה.

איתן ברושי: אני קורא לאופוזיציה לא לתת לקואליציה להשתגע, ולחזור לשפיות.

איתן ברושי: לחזור להיות מדינה חכמה, צודקת וחזקה.

איתן ברושי: הסדר על בסיס ביטחון, התיישבות ופשרה.

איתן ברושי: רק פשרה תוציא אותנו מהמרחב של אין מוצא.

איתן ברושי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת מיכל בירן – לא נמצאת; חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אנא מכם, יש סדר-יום ארוך, בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות.

מאיר כהן: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק – – –

מאיר כהן: חברים, חברת הכנסת מועלם.

מאיר כהן: חברים, בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אני אשמח לראות את מראה פניו של ידידי חבר הכנסת ביטן.

מאיר כהן: כן, חבר הכנסת ביטן, מבקשים לראות את זיו פניך.

מאיר כהן: הוא מתעקש על זה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת מתאימה לפורים – אנחנו קרובים לפורים, כבר מוכרים מסכות.

נחמן שי: היום התחפושות מסין מאוד זולות, אפשר לקנות שתיים, שלוש, כל יום הילדים יתחפשו למשהו אחר.

נחמן שי: אז אתם רוצים להתחפש, ואתם אומרים: בואו ניקח את המוסד להשכלה גבוהה, שגם כן, במאמצים גדולים הגיע למקום שהגיע, ועכשיו נלביש אותו במסכה של מדינת ישראל.

נחמן שי: נלביש עליו, שיחשבו שהוא חלק ממערכת ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

נחמן שי: הוא לא, בנו לו קונסטרוקציה משפטית מיוחדת, המציאו בשבילו מל"ג מיוחד, עכשיו יש לו את המל"ג המיוחד.

נחמן שי: אבל זה לא מספיק, ובשיטת שעל אחר שעל – ידידתי שולי, שעל לאחר שעל, את זוכרת, גדלנו על זה; אני עוד גדלתי לפנייך, כי אני, ברוך השם, עוד נולדתי קודם – איך בנינו את המדינה?

נחמן שי: אני תינוק, קטן הייתי, אבל אני יכול להתגאות – – –

מאיר כהן: תלם אחר תלם.

מאיר כהן: תלם ועוד תלם.

נחמן שי: תלם ועוד תלם.

נחמן שי: נבנה עוד, קטן, נעשה חומה ומגדל – ובנינו מדינה למופת, לתפארת.

מרדכי יוגב: נחמן, אנחנו בעד, באמת בעד – – –

נחמן שי: תודה לאל, הייתה לנו ב-1948 התחלה של מדינה בשיטת השעל.

נחמן שי: שעל שעל, תלם תלם, וכן הלאה.

נחמן שי: עכשיו זה מה שאתם רוצים לעשות.

נחמן שי: אבל יש מדינה – יש מדינה: יש לה חוקים, יש לה ממשלה, יש לה מנגנון ציבורי, היא מוכרת בעולם, אז לא עושים טריקים יותר.

נחמן שי: נגמרו הטריקים.

נחמן שי: לא צריך תחפושות.

נחמן שי: עכשיו, נסחפנו עוד צעד אחד קדימה.

נחמן שי: אני לא יודע אם כולכם קוראים על המשבר הזה שהתחולל רק בשעה האחרונה, בשעתיים האחרונות, בינינו לבין ארצות הברית.

נחמן שי: הלוא באמת, עם ארצות הברית הזאת, עם הנשיא טראמפ – שלא ראינו נשיא יותר ידידותי ממנו לישראל, שהכיר בירושלים, שבא לבקר פה, ששם פתק בכותל, שסגנו עמד במקום הזה רק לפני שבועיים, אני עוד יכול לראות אותו – איתם אנחנו רבים?

נחמן שי: פתאום מדווח ראש הממשלה על איזשהן שיחות עם האמריקנים על סיפוח, והם אומרים, האמריקנים: לא היו דברים מעולם, הדיווחים כוזבים.

נחמן שי: אין דבר כזה, חבר'ה; אין דבר כזה שהבית הלבן יתכחש בצורה כל כך ברורה, אלא אם באמת לא היה כלום.

נחמן שי: או אולי – אפילו אם היה משהו, נגיד שהיה, אז זה סודי סודות.

נחמן שי: אנחנו רוצים לשבש את היחסים עכשיו עם אמריקה?

נחמן שי: אנחנו רוצים לריב עם כל העולם?

נחמן שי: זה העולם ששלשום, רק שלשום, לפני 48 שעות, הזעקנו את כולו לעזור לנו מול האיראנים והסורים והרוסים וכל הצוררים האלה שהתכנסו ביחד.

נחמן שי: אנחנו רוצים תמיכה בין-לאומית, אז אנחנו צריכים להחליט: אנחנו רוצים את התמיכה הבין-לאומית או אנחנו מוותרים עליה?

נחמן שי: כי אם אנחנו רוצים את התמיכה הבין-לאומית, אנחנו צריכים לחיות בשלום עם העולם.

נחמן שי: אבל לא, אנחנו רוצים גם לחיות בשלום עם העולם וגם לריב עם העולם – גאוני.

נחמן שי: אז הינה, כבר אנחנו חוטפים מהבית הלבן – דבר שלא קרה מיום שהנשיא טראמפ נכנס לתפקידו לפני שנה.

קריאה: – – –

נחמן שי: תשמע, ראש הממשלה אמר שיש איזשהו משא ומתן עם האמריקנים על סיפוח, והאמריקאים אמרו שאין דבר כזה.

נחמן שי: הם הביעו עמדה חד-משמעית שהם מחויבים לקדם את תוכנית השלום של הנשיא טראמפ.

נחמן שי: הם אומרים: ארצות הברית וישראל מעולם לא עסקו בכך, הנשיא מתמקד ביוזמת השלום שלו.

נחמן שי: אז מה, מדברים פה שתי שפות?

נחמן שי: יכול להיות שמפה מדברים אנגלית אחת, ושם מדברים אנגלית אחרת?

נחמן שי: שהם לא מתקשרים ביניהם?

נחמן שי: באמת, אני אומר, זו הידידות הכי גדולה שהייתה כנראה בין נשיא אמריקני לבין ראש ממשלת ישראל כבר הרבה שנים.

איימן עודה: מתאימים אחד לשני, הכי מתאימים.

נחמן שי: אז גם עכשיו אנחנו זורקים אותה לתוך האש.

נחמן שי: אם תסכים איתי, אתה הורג אותי, לא כדאי, אל תסכים איתי.

נחמן שי: אני מדבר לא אליכם, קודמיי כבר אמרו את דבריי, ואני כועס מאוד ממש, כמו שרויטל ואחרים, על הדברים שלך, עאידה, שלא תטעי, אבל אני לא רוצה לבזבז את הזמן שיש לי.

נחמן שי: אני באמת כועס, אני גם אגיד לך את זה, אבל רויטל אמרה כבר.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

נחמן שי: אני חוזר ואומר.

נחמן שי: נשף המסכות הזה צריך להסתיים, תורידו את התחפושות, תגידו: אנחנו רוצים לספח.

נחמן שי: נראה אם תצליחו.

נחמן שי: אם תצליחו – ואללה; אם לא תצליחו – אתם מסכנים את היסודות של קיומה של מדינת ישראל.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שיצא לי לבקר לא פעם באוניברסיטת אריאל.

קסניה סבטלובה: גם בזמן קמפיין הבחירות הייתי שם, וגם הופעתי שם כמה פעמים, נתתי הרצאות בענייני המזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: יש שם תלמידים מצוינים.

קסניה סבטלובה: יש שם מרצים מכובדים מאוד מאוד.

קסניה סבטלובה: יש שם מחקרים פורצי דרך שמתרחשים ממש בזה הרגע, ויוצאים – שיביאו בוודאי הרבה כבוד למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: האמת היא שכמו חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, גם אני סבורה שגם אוניברסיטת אריאל צריכה להיות אוניברסיטה ישראלית, אין על זה בכלל ויכוח.

קסניה סבטלובה: גם אריאל, גם גושי התנחלויות אחרים צריכים להיות ישראליים.

קסניה סבטלובה: ואני אומרת, ושואלת אותך, חברתי שולי, מדוע את והמפלגה שלך בעצם מונעים את התסריט הזה שבמהלכו אנחנו נוכל – במהלך הסדר מדיני הוגן, שיחות שלום אמיתיות, בעצם בהפשרה של ההקפאה הנוכחית בסיוע של ארצות הברית, בסיוע של מדינות ערב – להתקדם לעבר האופק?

קסניה סבטלובה: כן, במסגרת השיחות האלה – כמו שגם היה ב-2008 כשדיברו על זה – אנחנו נוכל להגיע להסדר של גבולות בטוחים, ובמהלכו אנחנו נוכל להגיד בפה מלא: כן, אוניברסיטת אריאל, אוניברסיטה ישראלית.

קסניה סבטלובה: כן, אם נסכים עם שותפינו הפלסטינים.

קסניה סבטלובה: ואני בטוחה שאם יש רצון כן, ויש רצון כן בצד שלנו – הרי לא כך אומר ראש הממשלה כל הזמן?

קסניה סבטלובה: שהוא מעוניין בשלום?

קסניה סבטלובה: הוא מעוניין בשלום, אנחנו מעוניינים בשלום, הצד הפלסטיני, לפחות בחלקו, אומר שהוא מעוניין בשלום.

קסניה סבטלובה: אז מדוע בעצם אנחנו לא נוכל להתקדם לעבר החזון הזה, שהוא חזון יפה, חזון מכבד, הוא חזון שלא יהפוך את המדינה שלנו למדינה דו-לאומית, הוא חזון שיתקבל יפה גם על ידי כלל הקהילייה הבין-לאומית, ויאפשר לנו, לישראלים לעסוק בענייני ביטחון, שהם אלה שבוערים היום?

קסניה סבטלובה: לא סיפוח של שטח כזה או אחר; לא סיפוח זוחל של אוניברסיטת אריאל, לא, אלא שאלות שהן באמת משמעותיות ורבות-משמעות לכל אזרח במדינת ישראל, בין אם הוא נמצא כאן, בגבולות הקו הירוק, או מחוץ לגבולות הקו הירוק, וזה כמובן ההתקדמות של הכוחות האיראניים לעבר הגבול שלנו.

קסניה סבטלובה: ההתבססות של איראן החלה לא מאתמול; היא התחילה כבר לפני ארבע-חמש שנים בצורה משמעותית וממשית.

קסניה סבטלובה: אז מי שהיום פתאום גילה לעצמו שאיראן מתבססת בגבולות שלנו – כדאי שתדפדפו קצת בגוגל, תעשו קצת מחקר על הדברים האלה, וככה תבדקו שלמרות כל ההבטחות שניתנו על ידי ראש הממשלה, למרות כל הנסיעות שהיו, איראן ממשיכה להתקדם לעבר הגבול.

קסניה סבטלובה: פעם היא הייתה 1,300 ק"מ מהגבול שלנו; היום – קילומטרים ספורים.

קסניה סבטלובה: אפשר להושיט את היד וכבר להרגיש את הכוחות האיראניים שם מתבססים, חופרים, בונים מפעלים צבאיים, מתבססים כדי לפגוע במדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: אז בהתעסקות הזאת היום – ואנחנו עכשיו מבזבזים שעות יקרות מאוד, שעות שגם עולות לאזרחי מדינת ישראל, שכן הם משלמים על עבודתנו כאן, על עבודתה של הכנסת כולה – אנחנו לא מתרכזים בשאלות שהן הרות גורל, כמו למשל איך אנחנו מתמודדים עם האיום המאוד-ממשי הזה בגבול הצפון; אנחנו לא מתמודדים עם השאלה הרת הגורל איך מונעים אסון הומניטרי כבד ברצועת עזה והתפוצצות של רצועת עזה, שבוודאי תמיט אסון על תושבי דרום הארץ.

קסניה סבטלובה: דבר אחד לא יכול להיות בלי הדבר השני.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נפתור את הבעיה בדרום, השפכים יזרמו מעזה לכיוון של הבתים באשדוד ובאשקלון.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נפתור את הבעיה בצפון, מי שיספוג את זה ראשון יהיו תושבי הפריפריה; אלה שהם ביישובי הספר; אלה שתמיד נושאים בנטל של הסכסוכים האלה.

קסניה סבטלובה: במקום זה, מה אנחנו עושים היום?

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על חוק – סליחה, אני מכבדת אותך מאוד, שולי, אבל החוק הזה מיותר לחלוטין.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: למה הוא מיותר?

קסניה סבטלובה: אני אגיד לך.

קסניה סבטלובה: לא כי אנחנו לא מסכימים על היעד הזה שאריאל תהיה עיר ישראלית ושתהיה שם אוניברסיטה ישראלית, אלא כי אנחנו יודעים היטב שהחוק הזה יעבור היום – יש לכם רוב, אין שום בעיה – אבל החוק הזה לא ילבין, לא ילבין, את המצב הקיים, הוא לא יגרום לכך – ארצות הברית אומרת היום בפה מלא: אנחנו מכחישים את כל הידיעות על כך שיש משא ומתן על אודות הסיפוח, אין משא ומתן כזה ולא יהיה.

קסניה סבטלובה: חוזר היום שוב הידיד שלנו, הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי – שמשבחים אותו מהבוקר ועד הלילה ואומרים: איזה ידיד גדול יש לנו; נכון, הוא ידיד, נלחמים יחד איתו נגד הג'יהאדיסטים בסיני, אבל מה הוא אומר היום?

קסניה סבטלובה: הוא אומר: (אומרת בערבית: מדינת פלסטין העצמאית, ובירתה – ירושלים המזרחית.

קסניה סבטלובה: ) זה מה שהוא אומר: ירושלים בירת מדינת פלסטין העצמאית – ירושלים המזרחית – זה מה שהוא אומר.

קסניה סבטלובה: חוזר על זה שר החוץ סאמח שוכרי.

קסניה סבטלובה: גם הוא אומר את אותם דברים ממש.

קסניה סבטלובה: את אותם דברים טילרסון ישמע גם ממלך ירדן, את אותם דברים הוא ישמע מהמלך הסעודי, וכך ילך בירה אחר בירה אחר בירה וישמע את אותם הדברים.

קסניה סבטלובה: אז אם מישהו חולם שאפשר למצוא את הדרך לבירות האלה – עוקף רמאללה, מה שנקרא – טועה מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

קסניה סבטלובה: ואנחנו, כדאי לנו שנעשה ונתרכז בבעיות האמיתיות, בעיות חברתיות, בעיות ביטחוניות, כדי לשפר את מצבם של אזרחי מדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: אנא הקפידו על חמש דקות.

מאיר כהן: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: נקפיד.

איילת נחמיאס ורבין: נקפיד, למרות שיש לנו כל כך הרבה מה לומר.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה עם זה שכל יושבי-הראש צוחקים כשאני עולה.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: זה נהדר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אפסיק לצחוק, כי אנחנו מדברים על נושא רציני.

איילת נחמיאס ורבין: דיבר פה חבר הכנסת נחמן שי על המשבר המתהווה עם ארצות הברית.

איילת נחמיאס ורבין: חבל שיתהווה משבר בסך הכול על ספין.

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך שיהיה משבר על ספין, על סחריר, בעברית?

איילת נחמיאס ורבין: צריך להקפיד אולי ולומר: סחריר.

איילת נחמיאס ורבין: הסחריר החדש של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

מאיר כהן: יפה.

איילת נחמיאס ורבין: במקרה החוק הזה התחבר אליו בצורה ממש ממש טבעית.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, גם אני הולכת להרצות באוניברסיטת אריאל, ואני מוכרחה להגיד לכם שהם באמת לא זקוקים לחוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו נגיע לעולם – אנחנו צריכים להגיע לעולם שבו הגוש שנקרא אריאל הוא בכלל בתוך המפות הבין-לאומיות.

איילת נחמיאס ורבין: כרגע הוא לא נמצא בתוך מפת הגושים.

איילת נחמיאס ורבין: אולי כדאי על זה לדבר, דווקא?

איילת נחמיאס ורבין: אבל הממשלה הזאת שממאנת, לא רק באשמתה, אולי, אבל הסירוב הבסיסי והיסודי לחשוב – כל הזמן אני שומעת כל מיני חברי כנסת מהימין: בואו תחשבו מחוץ לקופסה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת: גם אתם בואו תחשבו מחוץ לקופסה.

איילת נחמיאס ורבין: בואו תחשבו אתם מחוץ לקופסה איך אנחנו נשארים יהודית ודמוקרטית לעוד מאות שנים.

איילת נחמיאס ורבין: בואו תחשבו אתם מחוץ לקופסה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם אלה שלא מציעים פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אולי במקרה אתם מציעים פתרון, אתם רוצים סיפוח.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז, קדימה, נספח.

איילת נחמיאס ורבין: היום שמעתי את השרה איילת שקד לראשונה אומרת: לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, אנחנו לא רוצים לספח שני מיליון פלסטינים.

איילת נחמיאס ורבין: וואו, אני לא יכולה לתאר לך, היושב-ראש, כל כך נרגעתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה לשמוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני הנחתי לפני שנה הצעת חוק לסיפוח שטחי C, זה היה הרבה לפני שמרכז הליכוד החליט להחיל את הריבונות על שטחי יהודה ושומרון.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, הנחתי את הצעת החוק הזה בלב כבד, כי אני לא חברת כנסת של פרובוקציות ולא חברת כנסת שמחפשת איך לעשות הפוך על הפוך, אני באמת באתי לכאן כדי לעבוד, אבל אני מרגישה שבהיבט המדיני הממשלה הזאת מובילה אותנו, אט-אט אבל בטוח, לתוך תהום שממנה לא נוכל לצאת.

איילת נחמיאס ורבין: מה שראינו ביום שבת זאת המחשה לסיטואציה מאוד מורכבת שמתהווה לנו מצפון.

איילת נחמיאס ורבין: האמריקנים, עוד הרבה לפני ממשל טראמפ, החליטו להיעלם מסוריה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו טראמפ ממשיך את אותה מדיניות, ואנחנו נמצאים שם על בסיס חסדי הרוסים, שכבר הביעו את חוסר שביעות הרצון שלהם מההתנהלות שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר להילחם בכל החזיתות כל הזמן, אדוני היושב-ראש, וצריך להגיד את זה, כי אנחנו ראינו מה יכול לקרות אם חס וחלילה באמת יש פגיעה בריבונות הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לדבר על זה, אבל אנחנו לא יכולים כל היום לטפל בכל החזיתות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת המציאות שאליה הממשלה הזאת גוררת אותנו.

איילת נחמיאס ורבין: כל החזיתות יתעוררו בבת אחת; עזה תקרוס לנו ותברח לנו מבין הידיים; יהודה ושומרון ייהפכו לבוקה ומבולקה, משום שאנחנו לא מטפלים בהם בשום צורה.

איילת נחמיאס ורבין: מצפון יש לנו את החזית השיעית, ציר הרשע בחסות איראן, בתמיכה רוסית – כי בסוף מה שמעסיק את הרוסים זה האינטרס הרוסי ולא האינטרס הישראלי, וזה מה שאנחנו רואים לנגד עינינו, ואנחנו נותנים לזה יד.

איילת נחמיאס ורבין: והינה, אנחנו דנים כאן היום בחוק, ולכאורה אתה אומר לעצמך: כבר הקמנו אוניברסיטה באריאל, לא ניתן לה את כל מה שהיא צריכה על מנת להתקיים כאוניברסיטה?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד לכם: היא לא צריכה אותנו, היא לא צריכה את הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאנחנו עושים כאן זה בסך הכול סיפוח זוחל.

איילת נחמיאס ורבין: זוחל, זוחל, זוחל, בסוף נהיה מהר, בסוף נהיה סיפוח, בסוף מדינה דו-לאומית.

איילת נחמיאס ורבין: ומדינה דו-לאומית – אני משוכנעת שלמרות כל המהלכים שהקואליציה מבצעת היא לא מתכוונת להגיע לדבר הזה, אבל אתם תביאו אותנו לשם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם תביאו אותנו לשם לא כי אתם מתכוונים לזה, אלא משום שאתם לא מציגים לנו בשום צורה איך תיראה החיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא מציגים לנו.

איילת נחמיאס ורבין: הינה, אתמול, למשל, בוועדת השרים לענייני חקיקה – אני לא יודעת אם שמעת, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת כהן – בוועדת השרים לענייני חקיקה ירדה הצעת חוק של משרד התחבורה, הצעת חוק ממשלתית, משום שהיא לא כללה התייחסות ליהודה ושומרון.

איילת נחמיאס ורבין: בעברית פשוטה, חברים וחברות, קוראים לזה סלמי.

איילת נחמיאס ורבין: מי שלא יודע, סלמי זה לא מאכל בריא, סלמי הוא בדרך כלל תערובת של כל מיני דרעק שנותרו, ומהם יוצרים איזה מין מאכל כזה שנקרא נקניק סלמי.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שהממשלה הזאת מאכילה אותנו עכשיו אט-אט, צעד-צעד.

איילת נחמיאס ורבין: קצת סלמי, עוד קצת סלמי, אולי יגוונו לנו עם פסטרמה, זה גם לא מי יודע מה בריא.

איילת נחמיאס ורבין: חברות וחברים, העובדה שאתם לא מסוגלים להציג תוכנית מדינית נורמלית היא לא רק עומדת למדינה לרועץ, היא בושה וחרפה שאין כדוגמתה.

איילת נחמיאס ורבין: בואו ותציגו לנו תוכנית מדינית.

איילת נחמיאס ורבין: בואו תאמרו לנו באמת, באומץ, מה אתם רוצים לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: בסוף, אני אעלה את הצעת החוק לסיפוח שטחי C, לא אעלה את הצעת החוק שלי לסיפוח שטחי C, זה בכלל לא הדיון; הדיון על עתיד מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, זה הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברתי שולי מועלם, אני חייב להביע את הערכתי לכך שאת נוכחת במליאה לאורכו של כל הדיון, כמי שיזמה את החוק, ומקשיבה בסבלנות רבה לדברים שלנו.

יוסי יונה: כפי שאת יודעת, אנחנו – – –

מאיר כהן: מה שנקרא, סבלנות עד להתפקע.

יוסי יונה: לא, לא, אני חושב שהיא לא תתפקע.

יוסי יונה: יש לנו – – –

מאיר כהן: היא שומרת על פאסון.

מאיר כהן: כן.

יוסי יונה: יש לנו ויכוח מאוד מאוד עמוק בין סיעת המחנה הציוני, בוודאי, והמון מיושבי הבית, לבין התפיסה שהייתי מכנה אותה באופן חד-משמעי, אדוני היושב-ראש, כימין הקיצוני.

יוסי יונה: חברתי שולי מועלם, בדיונים שהתקיימו בוועדת החינוך, העלתה טיעונים שעל פניו – לא יודע, לא כל כך השתכנעתי מהם.

יוסי יונה: לא שהם לא טובים, אבל כשהם יצאו מפיך, גברתי, הם נראו לי קצת בעייתיים.

יוסי יונה: כאילו מה שעומד ומונח בבסיסו של החוק הזה, אדוני היושב-ראש, זה היעילות: למה לבזבז כסף כשיש שתי מועצות להשכלה גבוהה; והינה, גם הערבים נוהרים לאוניברסיטה הזו ולכן זה גם משרת אותם.

יוסי יונה: אני לוקח לעצמי את זכות הספק בלהגיד שאני לא כל כך בטוח שמה שמנחה את חברתי שולי זה באמת הדאגה לתושבי השטחים הערבים, שהינה, נפתחה עבורם הזדמנות פז לבוא וללמוד באוניברסיטה ישראלית.

יוסי יונה: אני גם מעריך את כנותך ואת הכנות של חברייך למפלגה, שאתם אומרים: לא, לא, אנחנו לא מסתירים את הכוונה הבסיסית המרכזית שלנו, ואנחנו תובעים סיפוח מלא של השטחים של יהודה ושומרון.

יוסי יונה: זה מה שבאמת מטריד, זה מה שמפחיד, זה מה שמטלטל אותנו בחרדה איומה, וזאת משום שבאמת המחלוקת היא שם.

יוסי יונה: אני באמת ובתמים חושב שהדבר הזה מסכן, באופן משמעותי, באופן מכריע, אדוני היושב-ראש, את עתידה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.

יוסי יונה: הרי אף אחד מכם לא יכול לתת לנו איזשהו תרחיש, אף אחד לא יכול לתת לנו איזשהו blueprint באשר למה הולך להיות אם מחר ממשלת ישראל מספחת את השטחים.

יוסי יונה: אף אחד לא יכול להגיד לנו איך אנחנו יכולים לשמור על הזהות הדמוקרטית, על הזהות היהודית שלנו.

יוסי יונה: ובאמת מה שייווצר, היה וזה יקרה – ולכן אני פונה אלייך שולי, ואת ואני חולקים המון ערכים והמון מטרות משותפות: האם את לא חרדה, האם את לא רואה שחלום הבלהות יכול להתממש משעה שהדבר הזה יקרה.

יוסי יונה: זה בעצם מה שמנחה אותנו.

יוסי יונה: בוודאי, בו בזמן – אני אומר ללא כחל ושרק, ודאי שאני גם מחויב לערכים אוניברסליים; הזכות שלי להגדרה עצמית היא דבר בסיסי ועקרוני ואני מחויב לה, אבל בו בזמן שאני תובע את זכות ההכרה העצמית שלי אני לא יכול להתנער ולא יכול להכחיש את הזכות להגדרה עצמית של עמים אחרים, ואני אומר זאת חד-משמעית.

יוסי יונה: אני יכול להיות גם ציוני פטריוט מאמין ומוכן להיאבק בשביל זכות ההגדרה העצמית שלי, לקיים אותה ושאנחנו נחיה ברווחה ובעוצמה כלכלית וצבאית, וגם לאחוז בערכים אוניברסליים הומניסטיים, שבעצם במה שאני תובע לעצמי אני מכיר גם ביחסי אל האחר.

יוסי יונה: לכן ההתנגדות שלנו, כפי שביטאו אותה וכפי שהציגו אותה רבים מחבריי, ההתנגדות שלנו לחוק הזה היא משום שאנחנו רואים בו סיפוח זוחל.

יוסי יונה: נאמר כאן שאנחנו, במחנה הציוני, אכן חושבים שבסופו של יום, כשנגיע להסכם שלום עם שכנינו הפלסטינים, הרי אנחנו נתבע את הנוכחות שלנו, את הסוברניות שלנו על המקומות הללו.

יוסי יונה: אנחנו מעדיפים שזה יבוא כחלק ממשא ומתן ולא ככפייה חד-צדדית.

יוסי יונה: ואני לא יכול בלי להעיר הערה באשר להתבטאות של הנשיא טראמפ לאחרונה, וזה דבר שמעציב אותי.

יוסי יונה: הידיד הגדול שלנו, שתומך בנו, תומך במדיניות שלנו, מחויב לביטחונה של מדינת ישראל, לעתידה, לכלכלתה ועוד, אומר את הדבר הבא.

יוסי יונה: הוא אומר: אני לא חושב שהפלסטינים מוכנים להסכם שלום, לעשות שלום עם הישראלים; אבל מה, הוא מוסיף, אני גם לא בטוח שישראל רוצה שלום.

יוסי יונה: ואני אומר לכם באופן חד-משמעי, שולי מועלם ואחרים: כאשר אתם תובעים סיפוח זוחל – אני אומר באופן חד-משמעי: מי שתובע סיפוח של השטחים, לא יכול להיות שהוא רוצה שלום, או, אם הוא רוצה שלום, אז על ידי כך – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יוסי יונה: – – שהוא מכפיף את העמים שחיים בתוך גבולותיו לסטטוס של אזרחים סוג ב'.

יוסי יונה: הדברים הללו לא הולכים יחד.

יוסי יונה: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: זה לא יכול ללכת יחד.

יוסי יונה: אי-אפשר לבוא ולומר: אנחנו רוצים שלום, ובו בזמן גם לומר: אנחנו רוצים לספח את השטחים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת בן ראובן, בבקשה, ואחריו, אחרונת הדוברים, שולי מועלם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להביע הערכה עמוקה לצה"ל, לטייסי חיל האוויר, על ביצוע בעיניי מדהים – על פגיעה במל"ט איראני, בנ"מ סורי, במטרות איראניות, וכל זאת בלי להידרדר למערכה שבקלות היה אפשר להידרדר אליה.

איל בן ראובן: כמובן, אני גם רוצה להביע מפה החלמה לטייסים שלנו.

איל בן ראובן: היום אני הבנתי בתקשורת שראש הממשלה מכריז: לא יהיה סיפוח ללא תיאום, ללא שיח שמתקיים עם האמריקנים.

איל בן ראובן: וראה זה פלא, גם האמריקנים מודיעים שאין שיח כזה.

איל בן ראובן: שקר.

איל בן ראובן: ואני שואל אותך, ראש הממשלה: על מי אתה מנסה לעבוד, על האנשים שלנו, על העם שלנו, על האמריקנים, על מי?

איל בן ראובן: לך, ראש הממשלה, ברור שהחוק הזה, שאנחנו דנים עליו כאן, הוא עוד צעד קטן בסדרה של צעדים קטנים שמוביל אותך הימין הקיצוני לכיוון של סיפוח – סיפוח שהוא אסון ביטחוני, אסון חברתי למדינת ישראל, לעם ישראל; סיפוח שאני די משוכנע שגם אתה, ראש הממשלה, מבין היטב את הסיכון שבו לעם ישראל; סיפוח שמכוון למדינה אחת דו-לאומית, או לא דמוקרטית או לא בעלת רוב יהודי – אופציות שבעיניי פשוט לא קיימות, לטובת ילדינו.

איל בן ראובן: חבריי חברי הכנסת, תסתכלו על הנטל הביטחוני של ההתנחלויות על ביטחון המדינה.

איל בן ראובן: תסתכלו על הבנים שלנו, הבנים המצוינים שלנו, שנאלצים בשגרה היומיומית להתעמת עם אזרחים במקום להתכונן למערכה העיקרית – והאמינו לי, יש להם למה להתכונן.

איל בן ראובן: קחו את אירועי השבת האחרונה: תהליך מסלים שבו איראן לוחצת לכיוון גבול יבשתי עם ישראל, שזה דבר בלתי אפשרי.

איל בן ראובן: הוא בלתי אפשרי, חייבים לעצור אותו.

איל בן ראובן: זה האתגר הביטחוני העיקרי שלנו, לשם צריך לרכז את מוכנות הכוח, את כל הכוח.

איל בן ראובן: יש הזדמנות לשתף פעולה באתגר הזה עם מדינות ערביות, שרוצות אותו, מול איראן, אבל התנאי הוא חד-משמעי מבחינת הסביבה: לא סיפוח; כן היפרדות מהעם הפלסטיני; כן להתקדמות לעבר פתרון שתי מדינות.

איל בן ראובן: לצערי, אתם, אנחנו, ממשיכים לשחק בצעד ועוד צעד לעבר סיפוח, והיום זה בכותרת של השכלה גבוהה.

איל בן ראובן: ואני פונה אליכם, חבריי לקואליציה: די, עצרו את זה.

איל בן ראובן: יש כל כך הרבה מקום באוניברסיטאות בקווים הקיימים, מעבר לקו הירוק.

איל בן ראובן: ולכן אנחנו נתנגד בכל תוקף לסיפוח, נתנגד לחוק הזה, שהוא צעד בדרך למקום לא טוב למדינת ישראל.

איל בן ראובן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.

מאיר כהן: חמש דקות, ואחריה יעלה השר בנט.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, למרות שחבר הכנסת יוסי יונה לקח איזה חירות לעצמו לפקפק בסיבות של הצעת החוק הזאת, הן פשוטות, ברורות, נאמרו באופן אמיתי.

שולי מועלם-רפאלי: ולפני שאני אתחיל לענות לצביעות ולשקרים הבלתי-נסבלים – שהם קודם כול הסיבה הראשונה שלעולם לא תקום כאן מדינה פלסטינית – של חברי הרשימה המשותפת, אני אגיד את הסיבות האמיתיות להצעת החוק הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: הרי אין שאלה, חבר הכנסת בן ראובן, מה עמדתי האישית, מה עמדת מפלגתי, איזו אידיאולוגיה באנו לקדם כאן ביחס ליהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: אל תשימו על החוק הזה את כל הדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: הרי באמת, גם אתם אומרים שאריאל היא בגושי ההתיישבות.

שולי מועלם-רפאלי: אז אל תעשו שקר בעצמכם ותהפכו את השיח עכשיו כאילו למחנה הציוני יש עכשיו תוכנית והבית היהודי – מה שהוא עושה עכשיו זה לסכן את חיילי צה"ל ביהודה ושומרון.

שולי מועלם-רפאלי: כזאת אמירה אומללה, חבר הכנסת איל בן ראובן, ממך לא ציפיתי.

יוסי יונה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: ממך לא ציפיתי, אדוני.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתנו, הצעת החוק הזאת, כל המהות שלה היא להביא את כל המוסדות להשכלה גבוהה שבהם לומדים סטודנטים ישראלים – שמקיימים את כל החובות שלהם ביחס למדינת ישראל – להיות גם בעלי אותן זכויות.

שולי מועלם-רפאלי: שהם יעמדו תחת אותה מועצה להשכלה גבוהה, עם אותם קריטריונים, אותם תהליכי פיקוח ואישורים של תארים.

שולי מועלם-רפאלי: כן, מה לעשות?

שולי מועלם-רפאלי: הנגשת ההשכלה הגבוהה – למרות שאנחנו ימנים משיחיים שרוצים להחיל ריבונות ביהודה ושומרון – היא חשובה גם לנו, פרופ' יוסי יונה.

שולי מועלם-רפאלי: ראה זה פלא.

יוסי יונה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: ראה זה פלא.

שולי מועלם-רפאלי: מותר לך לפקפק בכוונות, אבל תעשה את זה בצורה מכובדת.

יוסי יונה: לא – – – משווה את זה – – –

שולי מועלם-רפאלי: ולהגיד – – –

יוסי יונה: איך את – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני – – –

יוסי יונה: שאלה, שאלה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת יונה – – –

יוסי יונה: איך את מסבירה – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת יונה, אני – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יונה, ציינת – – –

שולי מועלם-רפאלי: אם כשאני אסיים לא תבין – – –

יוסי יונה: – – –

מאיר כהן: ציינת את זה שהיא מקשיבה ברוב קשב.

יוסי יונה: לא – – –

מאיר כהן: תקשיב ברוב קשב.

שולי מועלם-רפאלי: אם כשאני אסיים לא תבין – –

מאיר כהן: אי-אפשר לנהל דיון עכשיו.

מאיר כהן: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: – – אז אני אעצור ותשאל מה שאתה רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: תן לי לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: יש שלושה מוסדות אקדמיים ביהודה ושומרון: מכללת הרצוג באלון שבות הוקמה ב-1973; מכללת אורות באלקנה הוקמה ב-1979; אחרונת המוסדות המוקמים היא אוניברסיטת אריאל, שהוקמה ב-1982.

שולי מועלם-רפאלי: באוניברסיטת אריאל הולך, בעזרת השם, בצעדי ענק, לקום בית ספר לרפואה; דבר גדול, חיובי, יענה על צורך אמיתי בתוך החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: יש חוסר אדיר ברופאים.

שולי מועלם-רפאלי: וחברים שחולקים פה, איתי ביחד, את הדאגה למערכת הבריאות, תפתחו קצת את הפריזמה.

שולי מועלם-רפאלי: ועכשיו אני אגיע לשקרים – הבלתי-אפשריים כמעט – שהושמעו פה על ידי חברי הרשימה המשותפת.

שולי מועלם-רפאלי: עוד לא שמעתי אתכם יוצאים נגד האמירה של חברת

שולי מועלם-רפאלי: כם חנין זועבי מהיום בצוהריים שחיילי צה"ל רוצחים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אין לי ציפייה.

שולי מועלם-רפאלי: אז זה בסדר שכנראה עוד לא שמעתי את הגינוי.

שולי מועלם-רפאלי: חבריי חברי הרשימה המשותפת, מי שהיה נגד תוכנית החלוקה היו הערבים ולא היהודים.

איימן עודה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: שהרי אם לא הייתם – – –

איימן עודה: מהצד הזה – – –

שולי מועלם-רפאלי: אם לא הייתם – – –

מוסי רז: רגע, את בעד?

מוסי רז: את בעד תוכנית החלוקה?

איימן עודה: הצד – – – בעד.

שולי מועלם-רפאלי: לא, אני נגד תוכנית החלוקה.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אבל עומד פה חבר כנסת ערבי ומאשים את מדינת ישראל – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – שעוד לא הוקמה, בהתנגדות לתוכנית החלוקה.

מוסי רז: – – – במציאות הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: שקרים – לא בבית הזה יותר.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: נאום אבו מאזן האחרון – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – לא דיבר על קווי 67' ולא על קווי 48' – החזיר אותנו להצהרת בלפור.

שולי מועלם-רפאלי: והוא לא רק רוצה להחריב את ביתו של נשיא ארצות הברית, אלא להחריב את ביתנו כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר הזה לא יקרה, חברים.

שולי מועלם-רפאלי: ארגוני חרם, חבריי מהרשימה המשותפת – –

איימן עודה: את מזרחית – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – מעולם לא הבדילו בין אוניברסיטת תל אביב לאוניברסיטת אריאל.

שולי מועלם-רפאלי: מי שמתנגד לחזרת העם היהודי לארצו – –

איימן עודה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – מתנגד לה בכל המקומות.

שולי מועלם-רפאלי: אז אין – – –

איימן עודה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת איימן עודה, שמעתי בשקט גמור את השקרים שלך.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מבקשת: תן לי לדבר בלי להתנגד למה – – –

מוסי רז: איזה שקר הוא אמר?

שולי מועלם-רפאלי: בלי להפריע לי במה שאני אומרת.

מוסי רז: איזה שקר הוא אמר?

מאיר כהן: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתם גם – – –

מאיר כהן: אנחנו מסתדרים.

מאיר כהן: מוסי רז, אנחנו מסתדרים.

מאיר כהן: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתם גם שמדינת ישראל אחראית על מחנות הפליטים והנצחת הפליטות.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: היא עושה את זה כדי לסחוט עוד כספים ועוד ממדינות העולם כולו – שניחא אם היו מגיעים בסוף לפליטים, אבל אצלכם הם מגיעים לארגוני טרור, למשכורות למחבלים וטרוריסטים.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר האחרון: עמד פה חבר כנסת משכיל ודיבר סרה ב-15,000 סטודנטים באוניברסיטת אריאל והסביר על רמתם הנחותה.

שולי מועלם-רפאלי: אז חבריי חברי הרשימה המשותפת: אוניברסיטת אריאל, גם היום, עומדת בכל הסטנדרטים של המועצה להשכלה גבוהה.

שולי מועלם-רפאלי: נעשים שם, כמו שאמרו קודם חברינו ההגונים, מחקרים מן השורה הראשונה.

שולי מועלם-רפאלי: מתקבלים שם תארים שגם היום עומדים בכל הסטנדרטים.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: ולכן, חברים, התמיכה בהצעת החוק הזאת צריכה להיות מקיר לקיר.

שולי מועלם-רפאלי: נכון, מחברי הרשימה המשותפת אין לי ציפיות יותר, אבל לפחות כשאתם עולים לפה – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: – – אל תדברו שקרים ותחשבו שנמשיך לשתוק על זה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: השר בנט, בבקשה, יסכם בשם הממשלה, ולאחר מכן אנחנו – חבר הכנסת מרגי, הודיעו לי שאתה, אבל אם תרצה – – –

יעקב מרגי: אחרי דב חנין.

מאיר כהן: מאה אחוז.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: כך הודיעו לי.

מאיר כהן: חבר הכנסת בנט, השר בנט.

שולי מועלם-רפאלי: נפתלי, אל תרד – – –

ניסן סלומינסקי: אל תרד – – – לך.

נפתלי בנט: מה?

ניסן סלומינסקי: אל תרד – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא לרדת בלי שאני אגיד לך.

נפתלי בנט: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: לא לרדת.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

נפתלי בנט: קודם כול, אני רוצה לברך שני אנשים: את ידידי, חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, שהוא שותף אמיתי ביום-יום בעשייה החינוכית – עם אהבה גדולה לתלמידים; עם לב גדול; עם אכפתיות, בעיקר לחלשים.

נפתלי בנט: פעם אחר פעם הוא יוזם, דוחף, מקדם, ובאמת אני יודע שלא היה קל.

נפתלי בנט: אני מודה לך ורואה בך שותף.

נפתלי בנט: ולחברת הכנסת שולי מועלם, יושבת-ראש הסיעה, שאנחנו באמת בשותפות מיוחדת, שולי, בקדנציה הזאת, מעבירים פעם אחר פעם הישגים, וגם במקרה הזה.

נפתלי בנט: אני רוצה רגע, לפני שאני אדבר על החוק, באמת לברך מכאן את הסופר דויד גרוסמן, שהתבשרנו היום שזכה בפרס ישראל לספרות.

נפתלי בנט: הפליא אותי שאנשים מתפלאים, כי מגיע לו בזכות ולא בחסד.

נפתלי בנט: אומנם עמדותינו הפוליטיות שונות מאוד, אבל אין לזה שום קשר.

נפתלי בנט: הוא לא סופר של השמאל ואני לא שר החינוך של הימין.

נפתלי בנט: אני שר החינוך של כל ילדי ישראל ורואה את תפקידי כתפקיד ממלכתי.

נפתלי בנט: ללא ספק, דוד גרוסמן, בכתיבתו הרגישה, המיוחדת, העשירה בדמיון המאוד-מפותח, מביא גאווה גדולה למדינת ישראל.

נפתלי בנט: לכן אני חושב שזה בהחלט יום שמח, ועל זה אין מחלוקת, בעניין הזה.

נפתלי בנט: לאלה שמצקצקים אני אגיד גם: באותו יום במלחמת לבנון השנייה, בטנק, ישבו זה לצד זה אורי גרוסמן, זכרו לברכה, בנו של דויד, ובניה ריין זכרו לברכה.

נפתלי בנט: האחד חילוני, כנראה איש שמאל, השני דתי, מתנחל.

נפתלי בנט: נלחמו זה לצד זה.

נפתלי בנט: וכמובן – עוד שניים, שאני מצר על שאינני זוכר את שמותיהם, אבל זו באמת בבואה של החברה הישראלית, ואני מאוד מתרגש.

אלעזר שטרן: – – – עולה חדש וקיבוצניק ממעברות.

נפתלי בנט: עולה חדש וקיבוצניק ממעברות – זו המדינה שלנו.

מאיר כהן: סליחה שם, בצד שמאל, חברים.

נפתלי בנט: ואנחנו – – –

מאיר כהן: מירב בן ארי, יקירתי.

נפתלי בנט: ואני אומר עוד פעם: גרוסמן זכה בזכות ולא בחסד.

נפתלי בנט: אף אחד לא עשה טובה.

נפתלי בנט: אני חושב שזכייתו היא מתנה לכולנו.

נפתלי בנט: מפה אני אנצל את ההזדמנות, כשר החינוך, לומר עוד פעם: המחלוקות הן בריאות.

נפתלי בנט: מחלוקות בדמוקרטיה זה תהליך בריא לבירור, להעמקה; אבל מחלוקות לגופם של דברים, לא לגופם של אישים.

נפתלי בנט: אני חושב שכולנו – עם צורך להשתפר.

נפתלי בנט: לגבי חוק מל"ג, עשינו היסטוריה היום.

נפתלי בנט: סטודנטים ביהודה ושומרון לא יופלו יותר לעומת סטודנטים בתל אביב.

נפתלי בנט: כבר עשרות בשנים מנסים לעשות פעולות להסדרת הרגולציה על ההשכלה הגבוהה ביהודה ושומרון.

נפתלי בנט: לא הצליחו.

נפתלי בנט: היום הבשורה היא שהצלחנו.

נפתלי בנט: אנחנו הגענו כדי ליישם את המדיניות שלשמה נבחרנו, ואת זה אנחנו עושים.

נפתלי בנט: רתמנו למהלך את המועצה להשכלה גבוהה, שבראשה אני עומד, ואת משרד המשפטים.

נפתלי בנט: הפעלנו פעולות בזירה הפוליטית והיום אנחנו מתברכים בתוצאה.

נפתלי בנט: היום תם עידן.

נפתלי בנט: לא עוד סטנדרט כפול לסטודנטים ביהודה ושומרון לעומת סטודנטים בשאר הארץ.

נפתלי בנט: אנחנו גם מעלים את הרף האקדמי במוסדות ביהודה ושומרון ומחילים קריטריון אחד לכולם.

נפתלי בנט: לא יהיו יותר בנים חורגים בהשכלה הגבוהה.

נפתלי בנט: הסטודנטים באריאל באמת גם הם בבואה של כל החברה הישראלית: אנשים טובים שמגיעים הרבה מאוד מהפריפריה, יהודים וערבים, דתיים, חרדים וחילונים, הרבה מאוד משרתים במילואים.

נפתלי בנט: אבל עד כה הם הופלו.

נפתלי בנט: אז אותה אפליה נגמרת.

נפתלי בנט: מדובר גם בהצעה נכונה, שתאפשר את קיומה של מועצה אחת להשכלה גבוהה תחת אותם כללים, ככה שגורם אחד יתכלל ויופקד על התנאים להקמת מוסדות להשכלה גבוהה, לפתיחת מסלולי לימוד ולהכרה באוניברסיטאות.

נפתלי בנט: בכלל, אני חושב שיש אנומליה ביחס ליהודה ושומרון.

נפתלי בנט: התבשרנו בחדשות שכן מתואמים או לא מתואמים – לא כל כך הבנתי – מול האמריקנים.

נפתלי בנט: אבל אנחנו צריכים להבין: אתם יודעים שלמשל חוק הנגשה לנכים, לבעלי מוגבלויות, לא חל ביהודה ושומרון; חוקים שקשורים בניצולי שואה – –

לאה פדידה: – – –

נפתלי בנט: – – לא חלים ביהודה ושומרון.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: למה אדם שגר באריאל או במעלה אדומים או בעופרה או בבית אל – למה הוא צריך להיות מופלה רק בשם מקום מגוריו?

נפתלי בנט: אני לא זוכר שהוא משלם פחות מיסים או עושה פחות מילואים מכיוון שהוא גר במקום כזה או אחר.

נפתלי בנט: לכן, אני באמת חושב שצריך להיות קונסנזוס על הדברים האלה, ואנחנו באנו, אמרנו את הדברים מראש, והינה אנחנו מקדמים פעם אחר פעם את התפיסות שלנו.

נפתלי בנט: תמיד מתפלאים, אבל כן, באנו למשול, באנו לקדם את מה שאנחנו מאמינים בו.

עליזה לביא: אבל אחת הבעיות שלא מקבלים שם חבר'ה לעבודה – – –

נפתלי בנט: סליחה?

עליזה לביא: אחת הבעיות היא שלא מקבלים אותם, היית נכנס גם לזה?

נפתלי בנט: שלא מקבלים את מי?

עליזה לביא: את בוגרי אריאל.

נפתלי בנט: אני אשמח לדעת.

נפתלי בנט: זו אפליה, ואפליה על בסיס מקום לימודים היא אפליה בלתי חוקית, אז אנחנו נבדוק את העניין הזה.

נפתלי בנט: אני חושב שהסיכום הזה גם יזניק את הרמה האקדמית באריאל.

נפתלי בנט: זה לא סוד שאני עמל מאוד מאוד קשה לפתוח פקולטה לרפואה באריאל.

נפתלי בנט: אנחנו במחסור ברופאים ואני חושב שזו תהיה בשורה מאוד מאוד גדולה.

עליזה לביא: – – –

נפתלי בנט: למעשה, החוק הזה הוא facilitator.

נפתלי בנט: הטריגר המיידי לחוק הזה היה הצורך בהקמת הפקולטה באריאל.

נפתלי בנט: אני לא רוצה סתם לנקוב, כי יש עוד מכשולים, אנחנו ממש עוברים מסלול מכשולים גדול.

נפתלי בנט: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לתאר לכם מקצת מהעשייה בהשכלה הגבוהה: אנחנו רואים השנה לראשונה, למיטב זיכרוני אי פעם, צניחה – פשוט צניחה – במספר תלמידי משפטים, וזינוק במספר התלמידים של הנדסה ומדעים.

נפתלי בנט: שימו לב, לראשונה יש ירידה דרמטית במספר תלמידי המשפטים.

נפתלי בנט: זה לא קורה במקרה, זו מדיניות.

נפתלי בנט: אני עצמי למדתי משפטים, ואני יכול לומר שהתועלת היא מועטה מאוד לי ולחברה הישראלית.

נפתלי בנט: יש לנו כמות עצומה, הרבה יותר מדי של עורכי דין במדינת ישראל, ומגיעים לרף מסוים שבו לא רק שהתועלת השולית פוחתת – אחמד, אני רואה שאתה מהנהן – אלא התועלת השולית היא שלילית.

נפתלי בנט: מרמה מסוימת, עוד עורכי דין, במקום להגביר את התוצר הלאומי הם למעשה מחפשים פרנסה, ואז יוצרים תביעות מיותרות, ורק מחפשים – וזה בעצם לא באשמתם אבל זה בעצם בולם ושם מקלות בכלכלה הישראלית.

נפתלי בנט: איך עשינו את זה, תשאלו?

נפתלי בנט: מה הסוד מאחורי אותה צניחה?

נפתלי בנט: דבר מאוד פשוט: incentives – –

לאה פדידה: – – – בבחינות.

נפתלי בנט: לא, לא.

נפתלי בנט: לא קשור לבחינות.

נפתלי בנט: אני מדבר על סטודנטים בפקולטות, עוד לפני הבחינה בבר.

נפתלי בנט: נורא פשוט: המועצה להשכלה גבוהה – מדינת ישראל, משלמי המיסים בישראל – מעבירים סכום פר תלמיד, אבל יצרתי שינוי דיפרנציאלי, שהסכום פר תלמיד בלימודי משפטים ירד באופן דרמטי.

נפתלי בנט: כלומר, אוניברסיטת תל אביב או האוניברסיטה העברית יקבלו הרבה פחות כסף פר סטודנט למשפטים, ויותר כסף בהנדסה.

נפתלי בנט: בכלל, תפיסתי היא – – –

רחל עזריה: מה עם מדעי הרוח?

נפתלי בנט: או, בדיוק הנקודה.

נפתלי בנט: תראו, חברת הכנסת רחל עזריה צודקת בשאלתה על מדעי הרוח, ופה יש לי בשורה, איש בשורות אני.

נפתלי בנט: איש בשורות אני, שצריך לרדת מהבמה, ואני אשלים.

נפתלי בנט: רק אגיד לך במילה אחת: מקצועות כמו משפטים, מינהל עסקים וכו' – פחות; מדעי הרוח – יותר; הנדסה ומדעים – יותר.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים פה מדעי רוח ומדעים מדויקים חזקים.

נפתלי בנט: תודה רבה לכולם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

מאיר כהן: השר כץ, אני מבקש לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

מאיר כהן: אם כן, סיימנו את בקשות הדיבור ואנחנו נצביע על ההסתייגויות.

מאיר כהן: דב חנין, חבר הכנסת חנין, איפה כבודו?

מאיר כהן: אנחנו עובדים מולך.

מאיר כהן: אנחנו נתחיל: לסעיף 1 אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיף 1, כלשון הוועדה, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: בבקשה, בקריאה שנייה, אמרתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד סעיף 1 – 56 נגד – 34 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מאיר כהן: 56 בעד, 34 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, סעיף 1 של הצעת החוק התקבל כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: לסעיף 2 יש הסתייגויות.

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין – מצביעים על הראשונה, של חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה טובה סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: סעיף 2, הסתייגות מס' 1, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 53 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 36 בעד, 53 מתנגדים, אחד נמנע.

מאיר כהן: הסתייגות מס' 1 לסעיף 2 לא התקבלה.

מאיר כהן: מצביעים על החלופין?

מאיר כהן: לא מצביעים על החלופין.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על סעיף 2, כלשון הוועדה, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 54 נגד – 34 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מאיר כהן: 54 בעד, 34 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: סעיף 2 של החוק עבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו ניגשים לסעיף 3, אדוני.

מאיר כהן: אם כך, הסתייגות מס' 2, לסעיף 3, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 54 נמנעים – 1 ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 35 בעד, 54 מתנגדים, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, הסתייגות מס' 2, לסעיף 3, לא התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 3, לסעיף 3, בבקשה – מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 54 נמנעים – 2 ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 35 בעד, 54 מתנגדים, שני נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, גם הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 4, לסעיף 3.

מאיר כהן: מי בעד? סליחה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 53 נמנעים – 2 ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 35 בעד, 53 נגד, שני נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, גם הסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 5, לסעיף 3.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 54 נמנעים – 3 ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

מאיר כהן: 35 בעד, 54 מתנגדים, שלושה נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, גם הסתייגות מס' 5 לסעיף 3 לא התקבלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 3, כלשון הוועדה, בקריאה שנייה, להזכירכם.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 20 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 35 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מאיר כהן: 56 בעד, 35 מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, סעיף 3 עבר בקריאה שנייה, כלשון הוועדה.

מאיר כהן: אנחנו עכשיו עוברים לקריאה שלישית, של כל הצעת החוק, להזכירכם, כולל לוח השינויים.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 21 בעד החוק – 56 נגד – 35 נמנעים – אין חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20), התשע"ח–2018, נתקבל.

מאיר כהן: 56 בעד, 35 מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: תודה לכם.

מאיר כהן: עאידה תומא סלימאן, הודעה אישית.

מאיר כהן: בבקשה, חמש דקות לרשותך, ולאחר מכן תעלה חברת הכנסת שולי מועלם להודות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לתת את ההודעה האישית הזאת לאחר שעל הדוכן הזה חברת הכנסת רויטל סויד עמדה והשתלחה וסילפה דברים שאני אמרתי.

עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה להגיד בצורה הכי ברורה: אני נגד מלחמות, כל המלחמות; אני נגד מרוצי החימוש, אלה העקרונות שלי; אני נגד מדיניות גזענית יהירה ואדנותית כלפי עמים ומדינות ריבוניות באזור ובעולם.

ענת ברקו: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני נגד שיתופי פעולה עם קבוצות קיצוניות טרוריסטיות – –

ענת ברקו: נגד – – –

עאידה תומא סלימאן: – – שטובחות בעמים, כמו דאעש.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: לא אני זאת ששיתפתי פעולה עם הקבוצות האלה.

ענת ברקו: נגד – – –

עאידה תומא סלימאן: כבר האו"ם תיעד את שיתופי הפעולה של הממשלה הזו עם הקבוצות האלה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש, חברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: יש אדם – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': רק שנייה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

רויטל סויד: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, את הרי יודעת מה זה לשבת כאן בכיסא שלי, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אז – לא שלי, של היושב-ראש.

ענת ברקו: – – – להזכיר לה שהיא – – –

בצלאל סמוטריץ': בואו ניתן, בבקשה, לחברת הכנסת לומר את דבריה בצורה מנומסת, תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כבר תועדו הקשרים האלה, כבר פורסמו דברים על קניית נפט מדאעש.

עאידה תומא סלימאן: את זה עשתה ובזה מואשמת ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה שתקפה – –

ענת ברקו: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – פעם אחרי פעם מדינות ריבוניות – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: פעם אחרי פעם.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי – –

רויטל סויד: – – – את אמרת – – –

עאידה תומא סלימאן: – – ואני מאתגרת את כולם – –

רויטל סויד: זה מה שאת אמרת.

עאידה תומא סלימאן: – – שיצאו קצת מחוסר ההקשבה שלכם.

עאידה תומא סלימאן: תצאו ותקשיבו לדברים.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: כן, הייתי קול שונה ביום שבת.

רויטל סויד: כשאת אמרת שאנחנו, שמדינת ישראל – – –

עאידה תומא סלימאן: הייתי שונה בזה שהזהרתי מפני מדיניות – –

רויטל סויד: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – מתגרה, שגוררת את אזרחי מדינת ישראל – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל – – –

רויטל סויד: במי את תומכת?

עאידה תומא סלימאן: – – ואת אזרחי ועמי האזור למלחמות מיותרות.

רויטל סויד: את תומכת באסד?

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: זאת חובתי ולא זכותי – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – לעמוד ולהתריע על מלחמות מיותרות – –

רויטל סויד: במי את תומכת?

עאידה תומא סלימאן: – – על התגרויות – –

רויטל סויד: את תומכת בעזה?

רויטל סויד: באיראן?

עאידה תומא סלימאן: – – על מדיניות הרפתקנית – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש, חברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: – – שרוצה להכניס את כולנו למעגל הדמים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד.

איציק שמולי: את לא אמיתית.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת לכם, אולי תפסיקו להתנהג – –

איציק שמולי: את לא אמיתית.

עאידה תומא סלימאן: – – כמו חיקוי עלוב של הקואליציה.

רויטל סויד: אנחנו לא אופוזיציה לצה"ל.

עאידה תומא סלימאן: תזקפו קומה, תתנהגו כמו אופוזיציה.

רויטל סויד: אנחנו לא אופוזיציה למדינה.

עאידה תומא סלימאן: תביאו אלטרנטיבה – –

רויטל סויד: אנחנו לא אופוזיציה למדינת ישראל, אנחנו בעד מדינת ישראל ובעד צה"ל.

עאידה תומא סלימאן: – – תדברו על שלום, תדברו נגד מלחמות.

רויטל סויד: – – –

עאידה תומא סלימאן: תדברו על שוויון.

עאידה תומא סלימאן: אל תהיו שבויים – –

רויטל סויד: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – בידי התדרוכים הצבאיים.

רויטל סויד: את מגינה על עזה.

עאידה תומא סלימאן: אני כן, לא אשב בשקט.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, לא ככה מנהלים דיון.

רויטל סויד: את מגינה על אסד, על חיזבאללה, על איראן.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר'ה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חברות הכנסת.

רויטל סויד: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני מאתגרת אותך – –

בצלאל סמוטריץ': סליחה, הבית הזה יודע לשמוע גם דברים שאנחנו לא אוהבים לשמוע.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – שתמצאי משפט אחד – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: תמצאי משפט אחד, תפסיקי לסלף עובדות.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקי ללכת – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': זאת הודעה אישית, כן, מה לעשות.

רויטל סויד: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – בתלם בעיניים ואוזניים אטומות.

רויטל סויד: זה ציטוט שלך.

רויטל סויד: זה ציטוט שלך.

עאידה תומא סלימאן: תשמעי טוב מאוד מה שאני אומרת.

רויטל סויד: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, את הרי אמרת את דעתך, והיא עכשיו מגיבה.

עאידה תומא סלימאן: את לא תוכלי להטיף לי מוסר.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקי, עכשיו זאת זכותי לדבר.

רויטל סויד: – – – לבטא ריבונות.

רויטל סויד: ציטטתי – – – את מה שאמרת.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד.

עאידה תומא סלימאן: – – את לא תלמדי אותי מוסר, ואת לא תטיפי לי מוסר.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שתפקחי עיניים, תפתחי את האוזניים שלך.

עאידה תומא סלימאן: תקשיבי כאשר המוסר – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – מדבר, למרות כל הזרם הקיצוני.

רויטל סויד: את המוסר?

איציק שמולי: את לא המוסר פה.

איציק שמולי: את לא המוסר.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: שפכתם את דמי בסוף השבוע.

איציק שמולי: את מצדדת פה בחיזבאללה.

איציק שמולי: את במקרה מצדדת פה בחיזבאללה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני אומרת לכם, אני אומרת לכם – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד, לא מרימים דברים במליאה.

עאידה תומא סלימאן: אל תתבכייני על העם הסורי.

איציק שמולי: את ממש לא המוסר פה.

רויטל סויד: – – –

עאידה תומא סלימאן: מי שאכפת לו, אכפת לו מכל העמים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סויד.

עאידה תומא סלימאן: אכפת לו מכל העמים.

עאידה תומא סלימאן: אל תתבכייני לי.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: את לא עשית ככה למען העם הסורי בהפסקת המלחמה הזו.

איציק שמולי: לא יאומן.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: את תמכת במדיניות מחרחרת מלחמה.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: מחרחרת מלחמה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

איציק שמולי: לא שמעתי אותך מגינה על מדינות ריבוניות – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

איציק שמולי: – – כשאיראן הגיעה לתימן, ואיראן תקפה בסעודיה, אני לא שמעתי אותך.

עאידה תומא סלימאן: אתם, אתם מצפים ממני – –

איציק שמולי: נכון?

איציק שמולי: לא שמענו אותך.

איציק שמולי: את מגינה על מדינות – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – שאני אדבר כמוכם.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: אבל אני אומרת לכם, אני מייצגת – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מציע – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שרן השכל, לפחות לא בעמידה.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא אעמוד פה כל פעם שאתם – – – לא לצאת מהשורה – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אם את נהנית מהוויכוח הזה, אז סליחה.

עאידה תומא סלימאן: ואני אגיד את הדברים שלי, ואתם לא תפסיקו אותי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יואל חסון: במי את תומכת?

בצלאל סמוטריץ': ששש.

איציק שמולי: זה עיוורון מוסרי מהמדרגה הראשונה.

יואל חסון: באיראן?

יואל חסון: תגידי שאת מגבה את איראן.

עאידה תומא סלימאן: אתה תומך בדאעש.

בצלאל סמוטריץ': חברים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': רבותיי חברי הכנסת, אם אתם רוצים, תמשיכו את הדיון הזה בחוץ.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': רויטל, יואל, איציק, אם אתם רוצים, תמשיכו את הדיון הזה בחוץ.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': הודעה למזכירת הכנסת, גברתי, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: אתם משתתפים בשפיכת דמים – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, קיבלת את זמנך על הדוכן.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': די, רויטל, די.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה למזכירת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, גברתי מזכירת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שולי מועלם, יוזמת החוק, הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה, ברכות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי, ומייד אחר כך אדוני יגיב.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: את הדיון והמהלך החשוב שסיימנו לפני כמה דקות, נסיים בדברי תודה, כדי באמת לחזור אל הדבר הגדול שהצלחנו לעשות פה.

שולי מועלם-רפאלי: אז תודה ראשונה לשר נפתלי בנט ולצוות שלו, ובראשם יועץ השר עדן ביזמן; לחברי יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר הכנסת יעקב מרגי.

שולי מועלם-רפאלי: לכל הצוות שלו ושל הוועדה, ובעיקר ליועצת המשפטית מירב ישראלי, שהובילה אותנו בחוכמה ובשום שכל אל תוך הצעת החוק החשובה הזאת; ואחרונים חביבים, כרגיל, היועצים האישיים שלי, אורי שגיא, ענהאל וולינר שוהם ועזרא גבאי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': על רקע דבריה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ביקש השר יובל שטייניץ, בשם הממשלה, להגיב לטענות קשות שנשמעו אל מול הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יעשה את זה, בבקשה, במסגרת של שלוש דקות, בגלל שיש לנו יום ארוך מאוד.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, נשמעה כאן מטעם חברת הכנסת האשמה מאוד חמורה כלפי ממשלת ישראל – אני מניח שכלפי משרד האנרגיה, שאחראי על ניהול משק האנרגיה הישראלי מטעם הממשלה – שממשלת ישראל קונה נפט מדאעש.

יובל שטייניץ: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יובל שטייניץ: אדוני, חבל שממשלה ומדינה לא יכולות להגיש תביעת דיבה.

יובל שטייניץ: כי אני כשר האנרגיה עומד ומצהיר כאן: ממשלת ישראל, משרד האנרגיה, לא קונה נפט מדאעש ולא מאיראן – –

אחמד טיבי: היא לא אמרה ישראל.

יובל שטייניץ: – – ולא מאף אחד.

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל בכלל לא קונה נפט גולמי מאף גורם בעולם.

שולי מועלם-רפאלי: למה אתה מבלבל אותם עם העובדות?

יובל שטייניץ: אבל הטענה כאילו ממשלת ישראל קונה נפט מדאעש, זה בערך כמו לומר שממשלת ישראל קונה, אני לא יודע מה, קונה גז מאיראן, או טילים מהחמאס.

יובל שטייניץ: זו טענה כל כך מצוצה מן האצבע, כל כך מופקרת ומופרכת, כל כך בלתי אפשרית ובלתי הגיונית בעליל, ולא רק בגלל שממשלת ישראל בכלל לא קונה נפט משום גורם – פשוט, ממשלת ישראל לא קונה נפט; אבל גם אם הייתה קונה נפט, המחשבה שישראל תקנה נפט מאיראן או מדאעש או מהחמאס – קשה להאמין, איך יכול להיות שאזרח ישראלי, וקל וחומר חברת כנסת, כל כך מהירה ונמהרת להאשים את מדינתה, להאשים את ממשלת ישראל בשיתוף פעולה עם אחד מארגוני הטרור הרצחניים ביותר, האנטי-ישראליים ביותר והאנטישמיים ביותר בעולם, בלי שיש לה שום בסיס להוכחה או לתמיכה בטענה הזו.

יובל שטייניץ: אם ממשלת ישראל הייתה יכולה לתבוע תביעת דיבה, אז חברת הכנסת עאידה סלימאן הייתה נתבעת עכשיו על מיליוני שקלים.

יובל שטייניץ: כי להפיץ את דיבתה של מדינת ישראל, והיא משמשת כחברת כנסת באותה מדינה, להפיץ את דיבתה רעה, כנראה את זה חברת הכנסת עאידה סלימאן מוכנה לעשות גם פה וגם בבמות זרות.

יובל שטייניץ: וטענה מופקרת כזו ומופרכת כזו, אדוני היושב-ראש, מזכירה ממש את הסגנון של הפרוטוקולים של זקני ציון.

יובל שטייניץ: על היהודים אפשר כמעט – או על מדינת היהודים, על מדינת ישראל – לטעון הכול.

יובל שטייניץ: הכול מותר.

יובל שטייניץ: חברת הכנסת עאידה סלימאן אולי לא מודעת לכך, ואני בטוח שזו לא הכוונה שלה, אבל עלילות דם ונפט מהסוג הזה על מדינת ישראל גובלות – וזה באנדרסטייטמנט – לא רק באנטי-ישראליות אלא גם באנטישמיות.

יובל שטייניץ: ואני מקווה שהיא תמצא את הדרך לחזור בה בצורה פומבית – –

איימן עודה: אל תגזים.

יובל שטייניץ: – – ברורה, מהאשמות השווא המצוצות מן האצבע הללו.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לך, אדוני השר, על ההבהרה החשובה.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/758); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום, הצעת חוק הבוררות (תיקון מס' 3) (ערעור לפני בורר), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ומוטי יוגב.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק חברי חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע כי רשימת הדוברים בסעיף הזה נסגרה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – אני לא יודע איפה הוא – חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק פשוטה, מקובלת, אני חושב, על כולם.

ניסן סלומינסקי: סעיף 21א לחוק הבוררות מאפשר לשני צדדים להסכם בוררות לקבוע כי ברגע שיהיה פסק דין של בורר, הם יוכלו לערער עליו בהסכמה של שניהם, שנקבעה מראש.

ניסן סלומינסקי: ישנם כאן תאריכים, כדי שלבוררות יהיה זמן קצוב, ולכל הדברים יהיה זמן קצוב ומסודר.

ניסן סלומינסקי: פתאום התברר שיש כאן במקום אחד לקונה שיכולה לקלקל את השגרה, או את השמחה.

ניסן סלומינסקי: כתוב שמי שרוצה לערער על פסק הבוררות צריך להגיש אותו תוך 30 יום מיום שפסק הבוררות הומצא לבעלי הדין, או מהיום שהתמנה הבורר בערעור, לפי המאוחר.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר שהמפסיד בבוררות לא יסכים למנות את הבורר הנוסף, וכך זה יימשך ויימשך, וכל זמן שלא יהיה בורר נוסף, פסק הדין של הבורר הראשון לא תקף, וכך המפסיד בבוררות יכול למשוך את הזמן.

ניסן סלומינסקי: שמנו לב לזה, אז הצעת החוק הזו באה לתקן ולומר שזה לא יהיה כך, אלא תוך 45 יום מיום שפסק הבוררות הומצא לצדדים הם חייבים – זה הזמן להגיש.

ניסן סלומינסקי: אם לא הגישו, מי שלא הגיש – הפסיד, ופסק הדין של הבורר מתקיים.

ניסן סלומינסקי: וממילא כבר קבעו שניתן יהיה לערער על זה תוך 15 יום וכו'.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, פסק הבוררות בערעור – בתוך חודשיים ממועד סיום של הליך הערעור.

ניסן סלומינסקי: צריך שיהיו זמנים מסודרים, ששני הצדדים יראו, ידעו; אם הולכים בהסכמה, לבוררות, שידעו שהם יכולים לערער על זה.

ניסן סלומינסקי: יש גם זמן כדי לקבוע את הבורר, ואם לא – בית המשפט יתערב, כדי לא לאפשר לזה שהפסיד למשוך.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה סוגר את כל התמונה הזאת.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה ומבקש מחבריי לתמוך בזה בקריאה ראשונה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מוותרת; חבר הכנסת איציק שמולי – אה, תענוג; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר?

בצלאל סמוטריץ': מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; הרב הכנסת הרב ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – דב, סליחה; חבר הכנסת דב חנין – נוכח, מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אה, זה לא קורה הרבה, דב.

עליזה לביא: סליחה, אני פה.

בצלאל סמוטריץ': טוב, את לא במקומך.

בצלאל סמוטריץ': אז גם חברת הכנסת עליזה לביא כאן.

בצלאל סמוטריץ': רוצה לדבר?

עליזה לביא: מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': דב, אתה בטוח שאתה מוותר?

בצלאל סמוטריץ': אתה מרגיש טוב?

בצלאל סמוטריץ': אשריך.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – כולם לא מרגישים טוב היום – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר; חברת הכנסת נאוה בוקר – מוותרת; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ענת ברקו, שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אי-אפשר להתעלם ממופע האימים שהיה כאן היום.

ענת ברקו: זה לא רק במליאה: היינו בוועדת החינוך של הכנסת, וחברת הכנסת זועבי יצאה בצרחות מטורפות על חיילי צה"ל – כרגיל, הסיסמאות הרגילות, שאני לא אחזור עליהן.

ענת ברקו: אנחנו רואים שהיום חייל וחיילת נכנסו לג'נין, והלינץ' שכמעט היה שם – על זה אף אחד לא טרח לדבר כאן, בטח לא חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שיש לה מה להגיד כמעט על כל דבר ובכל דבר.

ענת ברקו: אף פעם לא שמעתי אותה מדברת על חיסול נוצרים, לא בבית לחם, לא בכל המרחב של המזרח התיכון, לא בסוריה.

ענת ברקו: שום דבר כזה אף פעם לא שמעתי ממנה.

ענת ברקו: רק טענות ומענות וביקורת ועלילות דם.

ענת ברקו: העלילות האלה – בסופו של דבר, מה יוצא לה מזה?

ענת ברקו: היא נמצאת במדינה שבסך הכול מכבדת אותה, ובמקום שהיא תחזיר באיזושהי צורה, כפרלמנטרית מחויבת, היא רק מעלילה על מדינת ישראל.

ענת ברקו: אני חושבת שזה הזמן – אני גם רוצה בהחלט להעביר ביקורת על יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת:

ענת ברקו: ברגע שחברת כנסת מכנה את חיילי צה"ל רוצחים – הוא לא הוציא את חברת הכנסת מהדיון.

ענת ברקו: הוא לא הוציא אותה מהדיון.

ענת ברקו: הוא היה צריך לעשות את זה.

ענת ברקו: זה לא נתון לשיחות, זה לא נתון לתחינות, זה נתון לא להסברים; במקרה כזה פשוט צריך היה לסלק אותה החוצה, את חברת הכנסת זועבי, והוא לא עשה את זה, לצערי.

ענת ברקו: אני חייבת להגיד את זה מעל הדוכן.

ענת ברקו: אני חושבת שהגיע הזמן להוריד את הכפפות בכנסת הזאת ולהגיד את האמת: יש לנו בעיה כאן.

ענת ברקו: יש לנו בעיה שיש אנשים שמגבים את האויבים שלנו באופן מאוד מאוד בוטה.

ענת ברקו: הם לא מנסים להסתיר את זה; הם לא מנסים להסתיר עם מי הם מזדהים.

ענת ברקו: וברגע האמת, ואפילו בשגרה, אנחנו רואים את זה.

ענת ברקו: אני מקווה שחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן תחזור בה, תבקש סליחה, ואני מבקשת שהיא תעשה את זה.

ענת ברקו: אני חושבת שזה נדרש, כחברה שהיא גם יושבת-ראש ועדה בכנסת ישראל.

ענת ברקו: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת; חברת הכנסת רחל עזריה – מוותרת; חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נוכח – סליחה, רועי מוותר; כדאי לצלצל, גברתי המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת טלי פלוסקוב – מוותרת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברים, תמה לה רשימה הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': תפסו נא מקומותיהם והיערכו להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק הבוררות (תיקון מס' 3) (ערעור לפני בורר), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבוררות (תיקון מס' 3) (ערעור לפני בורר), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 49 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון ולהכנה בוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

איימן עודה: אני בעד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מבקש לצרף את – זה באמת לא כל כך משמעותי, אנחנו עם 49 מול אפס.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/1194, פ/4696/20, פ/2787/20, פ/2633/20, פ/2595/20, פ/3953/20; דברי הכנסת, חוב' ט"ו, ישיבה 306, עמ' 26816, חוב' ט', ישיבה 290, עמ' 25160, חוב' י"א, ישיבה 294, עמ' 25980, מושב שלישי, ישיבה 175, חוב' ו', עמ' 18736, חוב' כ"ז, ישיבה 234, עמ' 22332 ועמ' 22333; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': תשימו לב, חברים, לשינוי של סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כעת עוברים לדון בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית – מה שקרוי אצלנו חוק הנכים.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מציג את הצעת החוק ולאחר מכן אנחנו נעבור לרשימת המסתייגים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: תודה, תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: חבריי חברי הכנסת, השרים, במיוחד השר חיים כץ, שהוא אחד השחקנים המרכזיים בחוק הזה, זה אחד החוקים – לא אחד, זה החוק הכי קשה שהייתה לי הזכות להיות מעורב בו, אבל בשביל חוקים כאלה ורגעים כאלה כדאי להיות חבר כנסת.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שהחוק הזה, שאמור לתקן – תיקון 200 לחוק הביטוח הלאומי – חברים, חברים, חברים – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

טלי פלוסקוב: יואל.

בצלאל סמוטריץ': מרפסות האופוזיציה.

אלי אלאלוף: יואל, חברים.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהחוק הזה, שנוגע ל-250,000 נכים בישראל, הוא לא מספיק טוב.

אלי אלאלוף: מראש.

אלי אלאלוף: הוא חוק שהגענו אליו אחרי הצעת חוק ממשלתית, שמוזגה עם חמש הצעות פרטיות, ובראש ובראשונה הצעת החוק של ידידי אילן גילאון.

אלי אלאלוף: אבל לא היינו מגיעים לחוק הזה, בצורה חד-משמעית, לולא המאבק האדיר, המיוחד, האצילי, המאוד-משכנע של הנכים עצמם.

אלי אלאלוף: וגם החברה הישראלית הגיבה בצורה מאוד מכובדת; בהבנה מלאה של הדרישות של הנכים, ובצדק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר שמאז 2003 קצבאות הנכים – לא רק שלהם, אבל אלה במיוחד – הוזנחו, לא הוצמדו.

אלי אלאלוף: לא הייתה שום תוספת רצינית.

אלי אלאלוף: השכר הממוצע במשק בתקופה של שש-שבע השנים האחרונות היה 43% או 44%.

אלי אלאלוף: תארו לכם שהיו מקבלים את התוספת – דבר שאנחנו נתקענו בו.

אלי אלאלוף: החוק הזה לא לקח בחשבון קשישים.

אלי אלאלוף: למרות הבג"ץ של 2009, הממשלה לא לקחה אחריות ליישם את החלטת הבג"ץ.

אלי אלאלוף: מדובר בקשישים שהגיעו לגיל זקנה ובינתיים בדרך הורידו להם את קצבת הנכות: שיבחרו בין זה לבין זה.

אלי אלאלוף: כמובן, בחרו במה שאפשר.

אלי אלאלוף: ולכן גם הסכום האדיר – ואני אומר את זה באחריות מלאה; דוד היקר, דוד, דוד, דוד, וקארין, החברים הנפלאים שעבדו איתנו בחוק הזה – גם הסכום האדיר, שהתחיל ב-4 מיליארד שקל, שחשבנו שזה וואו, אדיר, הוא לא מספיק.

אלי אלאלוף: למרות שאנחנו פה באים עם הצעת חוק של 4.341 מיליארד, אני חייב להגיד לכם: לא מספיק.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, שאנחנו מול הנכים – לא "מול", עם הנכים, עם החברים שלנו – בכאב גדול, ואני לא מתבייש להגיד לכם: עם דמעות, לפעמים, נאלצנו לחתוך כדי להגיע להצעה מעשית.

אלי אלאלוף: לא מספקת.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור, אף אחד מאיתנו – השרים, וראש הממשלה בראשם יודעים שזה לא מספיק.

אלי אלאלוף: היינו רוצים כולנו להגיע לשכר מינימום כקצבה.

אלי אלאלוף: וגם זה עם סימן שאלה.

אלי אלאלוף: אבל לא יכולנו.

אלי אלאלוף: והקצבה, הסיסמה שאתם מכירים, המספר שכולם יודעים במדינה: 2,349.

אלי אלאלוף: אנחנו נקפוץ במהלכים שונים ונוספים ל-3,270 שקל – לא מספיק.

אלי אלאלוף: אין לנו ברירה אלא להודות: כל מה שעשינו לא מספיק, כי נאלצנו להכניס את הקשישים, שבג"ץ החליט, ובצדק, אבל גם הם רק עם קצבה של 50%.

אלי אלאלוף: הכנסנו ילדים נכים בסכום מינימלי, רק 50 מיליון שקל, ואנחנו מקווים לתגבר אותו.

אלי אלאלוף: אנחנו גם שיפרנו את הקח"ן בזה שאיחדנו אותו עם הקצבה הבסיסית, ומעכשיו יש קצבה בסיסית אחת.

אלי אלאלוף: לא יבלבלו את הנכים: תמלאו טופס א', ב', ג'; לא, יש קצבה אחת משולבת.

אלי אלאלוף: הקצבה המאוחדת הזאת שיפרה לפחות לשתי אוכלוסיות שונות שהוזנחו לא פחות: נכי נפש ואוטיסטים.

אלי אלאלוף: ועכשיו תהיה קצבה אחידה, כפי שאמרתי לכם, של 3,270 שקל.

אלי אלאלוף: דבר נוסף, כדי שזה יהיה משמעותי, למרות שבהתחלה חשבו על 4 מיליארד – מיליארד כל שנה – בשנת 2018, השנה, יעמדו לרשות המהלך כולו 2 מיליארד פלוס, כדי שנוכל להגיע לכל מה שרצינו, ובחודש מרס נתחיל לחלק בתשעה חודשים את הסכום של שנת 2018.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, גם אם מתחילים בספטמבר, הצעתו הנבונה של שר הרווחה הייתה: בואו ניתן את זה בצורה משמעותית ערב פסח, ולכן, לא חיכינו – לא לעשות רטרואקטיבי בסכומים קטנים יותר אלא לתת סכום משמעותי כבר במרס הקרוב.

אלי אלאלוף: אנחנו גם החלטנו להוסיף לקח"ן הבסיסי, שהיה עד עכשיו סכומים של בין 100 ל-300 שקל, דבר שעושה השוואה לכולם ונותן, כפי שאמרתי לכם, את הקצבה הכוללת.

אלי אלאלוף: התוספת של הקצבה הישירה השנה היא באמת רק 470 שקל, אבל אנחנו מבטיחים שבסוף, הפעימות שיהיו ב-2020 ו-2021 יביאו לקצבה של מינימום 3,700, וחברי חאג' יחיא, שבראש, בנוסף לחוכמה, יש לו קומפיוטר – – –

עיסאווי פריג': – – – אמר 3,700.

אלי אלאלוף: 3,700, אני אומר את זה.

אלי אלאלוף: אנחנו מאמינים שהסכום – – –

עיסאווי פריג': – – –

אלי אלאלוף: תקשיב עד הסוף, תקשיב עד הסוף.

אלי אלאלוף: חברים, אני מדבר לאט כדי שהמספרים ייכנסו טוב לראש של כל אחד מאיתנו, כי זה חשוב, כי כולנו אחראים, גם אלה שלא יצביעו בעד.

אלי אלאלוף: כולנו אחראים.

אלי אלאלוף: לפי חישובים שעשינו, נוספים – וחאג' יחיא הוא המומחה שם לנושא הזה – אנחנו מעריכים שנגיע בסוף 2021 לקצבה של 4,000 שקל.

אלי אלאלוף: כפי שאמרתי לכם, בשנה הראשונה זה 2 מיליארד.

אלי אלאלוף: אבל זה עוד 2 מיליארד שממשיכים, כי זה 2 מיליארד פלוס בבסיס התקציב, חברים.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור, זה בבסיס התקציב.

אלי אלאלוף: התוספות זה על תקציב בסיסי שאושר בשנה קודמת וחולק בשנה קודמת.

אלי אלאלוף: אנחנו נישאר לשנים 2020–2021 עם 2 מיליארד שקל, כ-2 מיליארד שקל, עם התוספות שלא ינוצלו, כי יש בחישובי האוצר הגידול הטבעי, ההתנהגות האנושית של כל אחד, שזה עוד 4%.

אלי אלאלוף: במידה שלא ינוצלו, הסכומים האלה יחזרו לקופה הכוללת.

אלי אלאלוף: זה אומר שאנחנו נגמור בשלב זה, בשנת 2021, עם קופה שתתחדש אוטומטית כל שנה לאחר מכן.

אלי אלאלוף: על התקציב של 9 מיליארד השקלים הקיימים היום בקצבאות הנכים יתווסף סכום, כפי שאמרתי לכם, של 4.341 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, למרות כל המספרים המדהימים האלה, אני חייב להגיד לכם שזה לא מספיק.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה כדי שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: מי שיהיה פה בקדנציה הבאה ידע שיש לו משימה קדושה: להמשיך להיאבק כדי להבטיח את ההסכם הזה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

אלי אלאלוף: ויותר מזה – חברים, חברים תעזרו לנו שם, please – יש לו התחייבות לדאוג להגדלת התקציב של הנכים.

אלי אלאלוף: זה לא נראה באף מקום.

אלי אלאלוף: לא ציפינו – אני אומר לכם בשיא הכנות – שנוכל להגדיל ב-50% את הקצבאות של הנכים כפי שהם מתוקצבים לפני הצעת החוק הזאת.

אלי אלאלוף: אז אני חייב להגיד לכם שפה נעשתה עבודה אדירה, אדירה, עם ויכוחים קשים, עם מתח קשה, עם מתח קשה, כי גם רצינו – על כל שקל, תבינו:

אלי אלאלוף: אם היינו מורידים 10 שקלים מהקצבה היינו יכולים לשפר את ה-disregard, והיה קשה לנו להוריד עשרה שקלים מהקצבה הנוכחית.

אלי אלאלוף: והשר כץ נלחם בנו, בצדק, כי הוא ראה בכל הורדה של שקל מהקצבה פחות יכולת לנכה להתמודד עם החיים שלו.

אלי אלאלוף: אז כדי לשפר את ה-disregard, כדי לאפשר לנכים שרוצים לעבוד – וחברים, תיזהרו מהמילים "לדחוף אותם לעבודה": רק בהחלטה שלהם, הם לא פחות אחראים מכל אחד מאיתנו, ולפעמים, לא לפעמים, רוב הזמן יותר טובים מאיתנו, כי סל האפשרויות שלהם הוא מאוד מאוד מצומצם.

אלי אלאלוף: ואנחנו מבקשים מהם ומאפשרים להם שה-disregard, שהיה עד עכשיו 2,800 שקל – להעלות אותו ל-3,700 שקל.

אלי אלאלוף: לא מספיק; החלום שלנו היה 4,300, אם לא יותר, אבל המסגרות התקציביות מדברות, והאילוץ הנכון, המוסרי הזה, של ה-disregard, אנחנו רצינו אותו משמעותי, אבל לא כולו על חשבון הנכים בלבד.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין את אחת הבושות הגדולות בקצבאות בכלל; בדוח העוני – שהייתה לי הזכות לעבוד עליו בזכות מאיר כהן ידידי – ציינו שאנחנו אחת המדינות שבהן התקציב של הקצבאות הוא הנמוך ביותר במדינות ה-OECD.

אלי אלאלוף: ואנחנו רוצים להיות שם, כולנו רצינו.

אלי אלאלוף: כולם רצו את זה, רק לא תפסו שבכל הפרמטרים החברתיים אנחנו למטה, כולל בקצבאות.

אלי אלאלוף: אם אנחנו רוצים להשתוות למקום ה-11, לעומת המקום השני-שלישי, האחרון שלנו, המדינה צריכה למצוא 55 מיליארד שקל כל שנה בתחומים החברתיים.

אלי אלאלוף: זה רק אומר לכם עם איזה פיגור אנחנו מתמודדים – ועלינו לעשות.

אלי אלאלוף: בשבוע הבא, בעוד שבועיים, יהיה יום העוני.

אלי אלאלוף: אני אראה מספרים מעודדים, אבל אני אגמור כמו שאני גומר פה, בזה שזה לא מספיק.

אלי אלאלוף: אני רוצה פה להודות, ואני אומר את זה מכל הלב.

אלי אלאלוף: עבודה זו התחילה בלשכת שר האוצר בתיאום עם ראש הממשלה, וגם טיפה מאוחר יותר, מסיבות שאני לא אוהב, שר הרווחה נכנס לתמונה – לא שאני לא אוהב שהוא נכנס מאוחר, זה שהקונסטלציה הפוליטית עשתה את זה, ואני אומר את זה באחריות שלי, לא שלך, חיים – בתמיכה של יושב-ראש ההסתדרות, עם מהלכים שונים, לא מוצלחים.

אלי אלאלוף: זה ריכז מאמצים אדירים כדי להגיע לתוצאה הזאת.

אלי אלאלוף: כמה חברי כנסת פה, החבר ידידי אילן, הגישו הצעות פרטיות נוספות.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה לתת להם ציון אבל לא הייתי משבח את ההצעות של כולם.

אלי אלאלוף: יש כאלה שמצאו לנכון לעשות את זה כי זה שווה פרסום, אבל רוב האנשים שעבדו – ועבדנו ביחד, בעיקר בשבוע האחרון, בשקט, בדיונים פנימיים – העבודה הייתה אדירה, גם אם לא תמיד הסכמנו.

אלי אלאלוף: אז אני אתחיל מהנשים הנהדרות שלנו: קארין אלהרר – עם איזו עקשנות, עם איזו יכולת ביטוי, עם איזו יכולת של הצעות מקוריות; מירב בן ארי – חברה שלי, אני מודה.

אלי אלאלוף: וגם אני רוצה להודות לעבד אל חכים חאג' יחיא, שבא עם היכולת החשבונאית שלו, אבל גם עם ההערות הענייניות שלו.

אלי אלאלוף: אני רוצה במיוחד להודות למיקי רוזנטל.

אלי אלאלוף: באמת מיקי, אני יודע כמה פעמים מיקי הצביע, הביע תמיכה בניגוד לעמדותיו המקוריות.

אלי אלאלוף: כל הכבוד ליושר האינטלקטואלי שלך, מיקי, באמת.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה כי אני מרגיש שאני היום שייך לאיזו חבורה חברתית שנאבקת למען החברה הישראלית.

אלי אלאלוף: אני רוצה, באמת, אחרון אחרון אבל כמה חביב – כמה קשה, כמה זה טוב, להיות חבר שלו; לא תמיד הנאה אבל זה שווה כל דקה – אילן גילאון.

אלי אלאלוף: אני באמת רוצה להודות לך, אילן, גם אם אתה חושב שבטעות הצביעו בשבילך, זו יד אלוהים שהביאה שהצעת החוק הפרטית שלך עברה בקריאה טרומית.

אלי אלאלוף: אני אומר לך בשיא הכנות: אני מאמין שלאלוהים יש יד טובה לפעמים, לא רק בכדורגל.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות באמת לראש הממשלה, כי פה הוא תיקן – אני אגיד את זה גלוי – תיקן טעות שלו מ-2003.

אלי אלאלוף: הוא אומר, והביע את רצונו שיום אחד נגיע לקצבה בערך של שכר המינימום.

אלי אלאלוף: משה כחלון – אין לו ברירה.

אלי אלאלוף: זה האטיקט שלו, זה הלב שלו.

אלי אלאלוף: הוא הגיע לפה כדי לתקן חברתית את המצב שלנו.

אלי אלאלוף: אין לו ברירה, הוא יעשה את זה וימשיך לעשות את זה.

אלי אלאלוף: ואחרון ובאמת חביב – גם אם התחלנו לא בהרמוניה הכי טובה – חיים כץ.

אלי אלאלוף: תענוג לעבוד איתו.

אלי אלאלוף: תענוג לעבוד איתך, חיים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לך על כל שיתוף הפעולה, על כל הרעיונות שהבאת, על כל החדשנות שהבאת לדיון הזה.

אלי אלאלוף: ומחברי הכנסת שהפתיעו אותי – אני חייב, סליחה שאני אומר את זה בכנות – זה דוד ביטן.

אלי אלאלוף: דוד, אתה מכרה של זהב נפלא.

אלי אלאלוף: איפה שאתה הולך אתה עושה רק טוב.

אלי אלאלוף: אני מאחל לך מכל הלב להמשיך לעבוד איתך ולהיות איתך בדברים האלה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל הצוותים המקצועיים.

אלי אלאלוף: בראש ובראשונה לזאת שלוקחת ללב כל הזמן, שדואגת לכל פרט, ושלא ישכחו, ושזה לא בדיוק, ובוא נשמור על זה, ואם יהיה משהו; יש לה את היכולת לחזות דברים שאף אחד מאיתנו לא חשב שיבואו אל השולחן, וזו נועה בן-שבת, היועצת המשפטית המיתולוגית של הוועדה שלנו.

אלי אלאלוף: מדהימה.

אלי אלאלוף: תודה, גם אם לפעמים אני כעסתי, אני מבקש ממך סליחה.

אלי אלאלוף: למנהלת הוועדה שלנו, ענת כהן.

אלי אלאלוף: לכל הצוותים.

אלי אלאלוף: אני חייב, יש אחד, שאני מקווה שאם הוא ירצה להשתחרר ממני, הוא לא יעז, וזה נועם, היועץ הפרלמנטרי שלי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם – לכל חברי הכנסת פה וכל העוזרים שלהם, כי כולם התעניינו בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לגמור בדבר אחד, אבל ברשותכם אני אשאיר את הזכות לבטא את זה בצורה הכי מדויקת למיקי רוזנטל.

אלי אלאלוף: מיקי חשב מהיום הראשון שאסור ששכר הטרחה של הארגונים ושל עורכי הדין מהמהלך הזה – שכולנו רוצים אותו רק לנכים – שנותני שירות למיניהם יתעשרו על חשבון הנכים.

אלי אלאלוף: הגענו לסיכום היום, בדקה ה-90.

אלי אלאלוף: הוא מופיע פה ותרשה לי, כדי שאני לא אקרא כמו מגמגם, אני משאיר לך את זה פה, מיקי.

אלי אלאלוף: זה באמת רעיון שלו.

אלי אלאלוף: מצאתי לנכון להצטרף אליו מפני שבקצבאות של נפגעי השואה למיניהם, כולל הגל האחרון, יש עורכי דין שעשו להם מה זה תספורת, למקבלי הקצבאות, מה זה תספורת.

אלי אלאלוף: חישבנו שעורך דין שלא אגיד את שמו, מפני שלא מגיע לו ששמו יישמע בכנסת ישראל, הרוויח בסיבוב אחד על 8,000 מקבלי קצבה מעל ל-16 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: אני מקווה שמשרד המשפטים, ושרת המשפטים במיוחד, שמעורבת, ובכל פעם שמדברים על קצבאות, על שכר טרחה כלשהו, היא מוצאת לנכון להתערב – אני מזמין אותך, גברתי שרת המשפטים: אנא, תתערבי פה, בכל מה שקשור לקצבאות, שלא יהיו כאלה.

אלי אלאלוף: יש כאלה נורמלים, אפילו פרו בונו מדי פעם בטעות, אבל שלא תהיה תופעה של עורכי דין ומשרדים למיניהם, שגם לא מגיע להם שנגיד את שמותיהם, שחוגגים על נכים ועל מקבלי קצבאות למיניהם.

אלי אלאלוף: שוב, תודה לכולם, ואני חושב שזה נושא כל כך חשוב, שגם אם זה לא מספיק, הוא שווה שכולנו נתמוך בו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לך, חבר הכנסת אלאלוף, בשם כולנו, ונדמה לי שבשם כל אותם 250,000 נכים.

בצלאל סמוטריץ': נעבור כעת – בהתאם לסיכומים שהגיעו אליהם על רשימת המסתייגים, ראשון המסתייגים המנמקים הוא חבר הכנסת אילן גילון, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

קריאה: ומי אחריה?

בצלאל סמוטריץ': מיקי רוזנטל.

קריאה: רציתי לוודא.

בצלאל סמוטריץ': תאמין לי שלא צריך אותך כדי לדאוג למיקי כשאני פה.

בצלאל סמוטריץ': תאמין לי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע אם לאחל לך מזל טוב היום או לא.

בצלאל סמוטריץ': תשע דקות, אדוני, לרשותך.

אילן גילאון: מה שאסור אף פעם לאחל לי זה break a leg, כי זה יכול להיות בעייתי במקרה שלי.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: כבוד שר העבודה והרווחה, יושב-ראש ועדת העבודה הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף, אחרי עבודה מאוד מאומצת, חבריי המאוד-טובים והקרובים קארין ומיקי ומירב ונורית, וכל מי שעשה במלאכה וכוונותיו היו טובות – אבל לא לכולם היו כוונות טובות.

אילן גילאון: אני אשתדל היום, אדוני, מאוד – משום שאני נמצא בנפש חצויה, אומר כך – מאוד אנסה להתמקד בחצי הכוס המלאה.

אילן גילאון: אני כמובן רוצה לברך, אני רואה פה את אלכס פרידמן – – – נכה, חצי בן אדם שעדיין נמצא פה אחרי יום שלם של תיזוז, וארגוני הנכים האחרים – היו פה נעמי מורביה ויהודה דורון ואחרים, שלחמו מאבק שהיה מאבק של גבורה, אם כי אומר, בטעם של החמצה מסוימת, חמיצות מסוימת: למה המאבק הזה כל הזמן, אדוני?

אילן גילאון: למה צריכים להיאבק על המובן-מאליו?

אילן גילאון: נדמה לי שאם אנחנו צריכים להיזכר אחורנית, בעת שהתהליך הזה התחיל בתוך הכנסת, לפני שנה וחודשיים, למעשה, קרתה כאן תקלה או תקרית, והחוק והצמדת קצבת הנכות – וזה היה החוק, החוק היה פשוט, בן שורה אחת, ואמר:

אילן גילאון: קצבת הנכות תהפוך ממה שהיא היום: 2,342; אגב היום היא 2,350, היא עלתה כבר בשמונה שקלים – – סליחה, מירב.

מירב בן ארי: סליחה.

אילן גילאון: יש לי הפרעות קשב וריכוז.

אילן גילאון: אני מבקש להתחשב בזה.

אילן גילאון: – – כדי להחזיר אותה, אדוני, למה ששר אוצר אחד, לפני 15 שנים, ב-2003, עשה לקצבת הנכות כאשר הוא הצמיד אותה למדד יוקר המחיה.

אילן גילאון: למעשה, כל התרגיל הזה שעשינו אותו כאן – עם האלמנט בפנים או בחוץ – יכול היה להיות רק שיפוי של מה שנגנב מהאנשים המוגבלים.

אילן גילאון: ואגב, אנשים מוגבלים זה כל האנשים, אדוני.

אילן גילאון: זה ביטוח הדדי לכולם.

אילן גילאון: זה איננו סטטוס נרכש, אתה לא בוחר להיות אדם מוגבל.

אילן גילאון: די בכך שלא עברת נכון כביש, לא קיבלת מספיק חמצן בלידה או whatever, לא קיבלת חיסון בזמן, והינה אתה הופך בדיוק לאדם הזה, ואתה זקוק לאותה מקפצה כדי להגיע למטרתך, לייעודך, בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: זאת כל התכלית כולה.

אילן גילאון: ולכן, אל תסתכלו על העניין הזה בחמלה.

אילן גילאון: אין צורך בכך.

אילן גילאון: תבואו בלי דעות קדומות ובהגינות.

אילן גילאון: ההגינות היא הדבר המרכזי.

אילן גילאון: ובעניין הזה יש קצת טעם לפגם, משום שבמקור הצענו הצעה שדיברה על כך שקצבת הנכות תהיה כשכר המינימום, והיא הוצעה כך כדי שהיא תהיה ה-basic income; כי את השכר הממוצע במשק אולי אנחנו לא יכולים להבטיח, אבל שכר המינימום הוא השכר הבסיסי ביותר שאנחנו חושבים שאדם צריך שיהיה לו כדי לעבור את מפלס החרדה הקיומי שלו.

אילן גילאון: המיידי.

אילן גילאון: מפלס חרדה קיומי הוא אותו מפלס פשוט מאוד, שבו לאנשים לא צריך שיהיה יותר מדי קר בחורף ולא יותר מדי חם בקיץ, שלא יצטרכו להתלבט בקשר לתרופה ושלא יצטרכו להתלבט בקשר לאוכל, ושתהיה קורת גג מעל ראשם.

אילן גילאון: אלה דברים פשוטים ביותר.

אילן גילאון: מדינת ישראל יכולה לאפשר לעצמה את הדבר הזה.

אילן גילאון: יש לה את המשאבים הללו.

אילן גילאון: כל מה שאנחנו עוסקים פה זה במי מקבל ומי משלם.

אילן גילאון: זה הכול.

אילן גילאון: לו היינו לוקחים את השיפוי על 2,342 שקל מ-2003, כדי להחזיר אבדה לבעליה – ואני מכנה את זה ההונאה הגדולה של כל התקופות, של כל הזמנים – היינו מגיעים היום אפילו לקצבה גבוהה יותר מאשר שכר המינימום.

אילן גילאון: לו רק היינו משאירים אותה שהיא תעבוד.

אילן גילאון: שר האוצר ב-2003, רבותיי וגבירותיי המכובדים, היה לא אחר ממי שהוא ראש הממשלה היום, אשר הקפיד אחרי כל הסכם וכל פשרה שהייתה – כי בדרך היו פשרות: הייתה פשרת ביטן, שעשינו אותה בקיץ הקודם, והייתה הפשרה של ארלוזורוב; לדברים האלה קראו מתווה, וכל יומיים, אדוני, וכל שעתיים היה עוד מתווה ועוד מתווה.

אילן גילאון: מה קרה כאן בפועל?

אילן גילאון: נקבע הסכום הגדול, הסכום הגלובלי, אבל הנכה, האדם המוגבל, מה שמעניין אותו הוא מהו מסלול הקצבה שהוא מקבל לתוך חשבון הבנק שלו, ולא החשבון הגלובלי הגדול.

אילן גילאון: לכן באיזשהו מקום יש תחושה שכאילו ירינו את החץ וסימנו את המטרה מסביב לחץ הזה.

אילן גילאון: דיברנו על 4.2 מיליארד, שזה גידול משמעותי בתקציב הקצבאות.

אילן גילאון: לכן אני צריך וחייב להסתכל על חצי הכוס המלאה, ולכן גם למרות כל ההסתייגויות שאני מעלה כאן, אני בסופו של דבר אצביע על התהליך.

אילן גילאון: ובנשימה אחת אומר שהנחתי כבר היום את החוק הבסיסי שוב על שולחן הכנסת, משום שאם אני צריך לצטט את שר העבודה והרווחה, הוא אמר שאנחנו צריכים להגיע לפחות לשכר המינימום.

אילן גילאון: נשמת אפו של החוק הייתה ההצמדה.

אילן גילאון: אנחנו את ההצמדה מתחילים משנת 2022.

קריאה: 2021.

אילן גילאון: סוף 2021, 2022.

אילן גילאון: כשאתה מדבר על הצמדה, כל אדם מן היישוב מבין שאתה מדבר על הצמדה מהיום הראשון שאתה סוגר והתחולה של החוק מתקיימת.

אילן גילאון: זה מה שברור לגמרי.

אילן גילאון: כשאתה אומר לאדם שקצבתו תהיה בדרגה הגבוהה, 4,500 – רוב הקצבאות יהיו 4,050 שקלים, ומיעוטן יהיו 3,800 שקלים; זה היה ההסכם שהתקבל אליבא דכל חברי הכנסת, כולם, מכל הבתים, מסמוטריץ עד אוסאמה.

אילן גילאון: נכון?

אילן גילאון: זה נכון מה שאני אומר פה?

אילן גילאון: מה שאפשר לומר מכאן הוא שממשלה אחראית, שלא רוצה לשים פח – לא רוצה לשים בעניין הזה, תרתי משמע, מכשול בפני עיוור – לוקחת את הסכום שהיא הבטיחה לפרט, היא עושה אינדוקציה והיא מכפילה את זה בצורך שיש לה.

אילן גילאון: אבל אצלנו זה קרה הפוך, ולכן אנחנו לא מצליחים להגיע אל המספרים.

אילן גילאון: הקצבה בסוף התהליך הזה לא תהיה כפי שאמרתי כאן.

אילן גילאון: היא תגיע במקרה הטוב – וגם כאן צריך לחייב, אדוני השר: השרים חייבים, לא רשאים, להביא את הקצבה ללפחות 3,700, מה שהיא תהיה.

אילן גילאון: ה-disregard שקבענו, אותו מחסום לגבי העבודה, לא ייעצר ב-3,800, כפי שהוא עכשיו, אלא יגיע כפי שאנחנו סיכמנו, משום שמילה זו מילה.

אילן גילאון: אני שמעתי את זה מהממשלה.

אילן גילאון: אז אתה מצפה מהממשלה שלך שלא תנהג כחברת ביטוח שמסתירה בסעיפים בקטנים דברים שהפרט איננו מבין אותם.

לאה פדידה: ממתי מילה של הממשלה היא מילה?

אילן גילאון: מה?

לאה פדידה: ממתי מילה של הממשלה היא מילה?

אילן גילאון: לא, בסדר.

אילן גילאון: מותר לי להיות תמים פעם אחת, למרות שאני לא עולה חדש?

אילן גילאון: זה נאמר כל כך הרבה פעמים.

אילן גילאון: כמה פעמים נאמר לי כאן שזהו רגע היסטורי.

אילן גילאון: היה מספר טיפולוגי שהיה המספר ארבע, זה היה אחרי שלוש-ארבע פשרות, אחרי שכל הפרופסורים אמרו את שלהם וכל האלמנטים נכנסו אל תוך 4.2.

אילן גילאון: ואז היה צריך לפתור את הבעיה של הילדים – מובן מאליו.

אילן גילאון: אחת התרמיות הגדולות הייתה סיפור האנשים המבוגרים.

אילן גילאון: אין לאנשים מוגבלים נכים – מבחינת החלוקה של הקצבה זה לא קיים.

אילן גילאון: משום שאדם מבוגר, על פי חוק, גבר אשר עובר את גיל 67 ואישה – את גיל 62 רשאים לקבל את הגבוהה מבין שתי הקצבאות.

אילן גילאון: מה שקרה כאן, אולי זה התאים לתקופה שהקצבה הייתה 2,342, כמו עכשיו, וברגע שהיא עולה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי.

אילן גילאון: – – כאילו הזקנים, האנשים המבוגרים, הם פוסקים להיות נכים.

אילן גילאון: הם רק חצי נכים, ואולי הם לא נכים בכלל כי הם הופכים לאצנים באולימפיאדה.

אילן גילאון: לכן אני רוצה לומר לך, אדוני, יש טעם של חמיצות מסוימת כאן – אף שאני לכם אומר, יש כאן גידול משמעותי, וצריך להביא בחשבון את העובדה שבפעם האחרונה הקצבה הזאת עלתה ב-70 שקלים בלבד.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לזכור את זה.

אילן גילאון: כלומר, יש גידול של מעל 50% בסך הכול.

אילן גילאון: אבל אנחנו לא נשקוט.

אילן גילאון: אני מתחייב, ולכן גם הנחתי הבוקר את החוק מחדש על שולחן הכנסת, משום שהקצבה צריכה להיות ה-basic income.

אילן גילאון: מי שרוצה ללמוד משהו מהצרפתים – אני שמעתי פה שמדברים הרבה על הצרפתים בזמן האחרון – הקצבה בצרפת היא 6,400 שקלים.

אילן גילאון: אני רוצה להודות לך, אדוני יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, על הלב הרחב והגדול שלך.

אילן גילאון: אני יודע שגם אתה חש איזושהי תחושת חמיצות.

אילן גילאון: כך אני מרגיש.

אילן גילאון: בתוך כל האילוצים האלה פעלת בצורה נכונה.

אילן גילאון: אני בהחלט מצדיע לך, ואני גם רואה בך שותף כדי שנמשיך להשיב אבדה לבעליה, ולתת את קצבת הנכות הצודקת והנכונה שמגיעה לאנשים – בלי חמלה, בלי משוא פנים ובלי דעה קדומה, אלא בהגינות.

אילן גילאון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שאני בכל זאת אברך אותך ברכת מזל טוב, בסיכומו של עניין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר, ואחריה חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר, עשר דקות, גברתי, לרשותך, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני חייבת לומר שלא היה חוק שהיה לי יותר קשה להצביע עליו מאשר החוק שמגיע הערב הזה.

קארין אלהרר: אני זוכרת, אלכס – ידידי אלכס פרידמן – שלפני הבחירות של 2015 נפגשנו ודיברנו על העלאת הקצבה.

קארין אלהרר: אמרתי לך: אלכס, זה לא יעלה לשכר מינימום במכה.

קארין אלהרר: אמרת לי: קארין, אנחנו מוכנים לפעימות.

קארין אלהרר: אנחנו מבינים את גודל ההוצאה, אנחנו יודעים שלא נקבל את הכול.

קארין אלהרר: ומה שהתחיל בקול תרועה כשעברה – בטעות או שלא בטעות – הצעת החוק של אילן גילאון, לצערי, נגמר אומנם בהישג אבל הוא הישג עם קול ענות חלושה.

קארין אלהרר: זה נכון, יש להודות על כך שעלתה הקצבה, והיא עלתה משמעותית, ב-800 שקלים.

קארין אלהרר: 800 שקלים הם לא דבר של מה בכך, בוודאי כשמדובר באוכלוסייה כל כך גדולה.

קארין אלהרר: 250,000 איש ואישה.

קארין אלהרר: אבל יחד עם זאת, אסור לנו, כנבחרי ציבור, לשכוח שהמספר הזה, 250,000 איש ואישה, הם אנשים שנאלצים להתמודד עם הרבה מאוד אתגרים; עם אתגרי הקיום שלהם; עם האתגר – אני לא אומרת את זה בשביל המליצה – של לרכוש את הדברים הבסיסיים; עם האתגר של לקנות מזון; עם האתגר של לחיות.

קארין אלהרר: אז נכון, העלינו – נעלה, בעזרת השם, כשנצביע – אבל האם זה פתר להם?

קארין אלהרר: האם אנחנו יכולים לטפוח לעצמנו על השכם?

קארין אלהרר: לעניות דעתי, התשובה היא לא.

קארין אלהרר: זה נכון, הממשלה הקצתה סכום לא מבוטל, אבל מה שהתחיל במסיבות עיתונאים ועם כותרות פומפוזיות – הישגים היסטוריים – מבחינת האנשים עצמם, אלה שצריכים לחיות עם מה שייתנו להם, זה נגמר מאוחר מדי וזה נגמר עם מעט מדי.

רועי פולקמן: קארין, 4 מיליארד בשנה – – – מעט מדי – – –

קריאות: – – –

רועי פולקמן: די, יש גבול, אפשר להגיד – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, הדברים נאמרו, בואו ניתן לחברת הכנסת אלהרר להשלים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פולקמן, דבריך נאמרו.

בצלאל סמוטריץ': רועי.

רועי פולקמן: – – –

קארין אלהרר: אני מבינה, חבר הכנסת פולקמן, שאתה לא נאלץ להתמודד עם אותן דילמות, וזה בסדר.

קארין אלהרר: זה אפילו מצוין שאתה לא נאלץ להתמודד עם אותן דילמות.

קארין אלהרר: אבל אני – יכול להיות שזו רק אני – אני עדיין לא חושבת שמדובר בהישג שנותן להם איזשהו ביטחון כלכלי.

קארין אלהרר: נכון, 4.3 – נהדר, מגיע לך מחיאות כפיים, אבל זהו, אתה מנקה את מצפונך, הכול בסדר?

רועי פולקמן: לא.

קארין אלהרר: אז זה בדיוק מה שאמרתי, תלמד להקשיב, חבר הכנסת פולקמן.

קארין אלהרר: תלמד להקשיב.

קארין אלהרר: אני לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: המספר הגדול הזה, 4.3 מיליארד, אתה מבין שזה מחולק לאנשים?

קארין אלהרר: כל אחד מהם מקבל 800 שקלים.

קארין אלהרר: 800, בסוף התהליך, וגם את סוף התהליך לא הצלחתם לחוקק את כולו.

קארין אלהרר: איפה כל הפעימות?

קארין אלהרר: אתה רוצה לפתוח את זה, אני לא רוצה לנאום פה נאום ארגזים.

קארין אלהרר: אני מברכת, אבל תדע שיש עוד אתגרים.

קארין אלהרר: תדע שיש עוד מה לעשות.

קארין אלהרר: שההישג הזה לא יעיף אתכם על עצמכם.

קארין אלהרר: מה קרה?

קארין אלהרר: אני רוצה להודות מעומק הלב לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת הרווחה, שבאמת, עם המון סבלנות – ואני יודעת שנדרשו תעצומות כדי להעביר את החוק הלא-פשוט הזה, והיו המון רגעים של משברים.

קארין אלהרר: אלי, לא ויתרת.

קארין אלהרר: לא ויתרת לאוצר; לא ויתרת למשרד הרווחה; ובעיקר, לא ויתרת לעצמך.

קארין אלהרר: יכולת לקבל את ההחלטה הקלה, ולהגיד: אני לא אהיה חתום על הדבר הזה, אני רוצה יותר, כי אתה מכיר את הנתונים ואתה יודע שצריך יותר.

קארין אלהרר: אבל היית אמיץ, וגרמת לכולנו – בניגוד לאינסטינקט הראשוני, אלי, בניגוד גמור – להגיד בואו נתקדם, בואו נעשה משהו.

קארין אלהרר: וזה לא דבר של מה בכך שהצלחת לייצר קואליציה שעובדת ביחד בלי קשר לאיזו מפלגה אתה שייך.

קארין אלהרר: תודה רבה על זה.

קארין אלהרר: תודה לחבר הכנסת ביטן.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר, הגם שבאמת היית עסוק, הגעת ונלחמת על הדבר הזה.

קארין אלהרר: נלחמת על דברים גדולים כקטנים, ועל הניסוח, ואני מעריכה את זה.

קארין אלהרר: אבל אני רוצה שתתחייבו שמילה זו מילה.

קארין אלהרר: שתשלמו את זה עד השקל האחרון.

קארין אלהרר: אחרת, למה?

קארין אלהרר: אני רוצה להודות באמת לממשלה על הכסף, אבל להסתכל עליך, אלכס, ולהגיד לך שלא ננוח עד שזה יהיה שכר מינימום.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': דברים היוצאים מן הלב ונכנסים אל הלב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר גלנט, קודם כול, אלכס, אני רוצה להגיד שאני מבקש סליחה מציבור הנכים.

מיקי רוזנטל: הוכח שבמדינת ישראל נכה הוא כן חצי בן אדם, למרות שתכף נדבר בשבח הדברים שנעשו פה.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה להעיר לך, חברי, חבר הכנסת פולקמן:

מיקי רוזנטל: הסכום שהוקצה לעניין הוא באמת עצום, אבל בסוף לא מדובר בכסף אלא בבני אדם.

מיקי רוזנטל: כשנכה הולך למכולת, הוא לא יכול להתנחם בעובדה שהממשלה פתחה את כיסה והוציאה 4 מיליארד שקלים.

מיקי רוזנטל: הוא יודע לספור רק את מה שחסר בחשבון, והוא צריך לשקול בין הצרכים שלו לבין הסכום הפעוט שמדינת ישראל מעניקה לו.

מיקי רוזנטל: הסכום הוא פעוט למרות התוספת.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה לבקש בעיקר סליחה מהנכים על התהליך.

מיקי רוזנטל: התהליך היה מבזה.

מיקי רוזנטל: את מה שסגרנו בשבוע האחרון היה אפשר לסגור לפני חמישה חודשים.

מיקי רוזנטל: לפני חמישה חודשים.

מיקי רוזנטל: עשו פה פוליטיקה על הגב של הנכים.

מיקי רוזנטל: לא מעט אנשים עשו פוליטיקה על הגב של הנכים.

מיקי רוזנטל: אפשר היה לסגור את זה.

מיקי רוזנטל: מה ידענו אתמול שלא ידענו לפני חמישה חודשים?

מיקי רוזנטל: שום דבר.

מיקי רוזנטל: ולכן, צריך לבקש קודם כל סליחה מהנכים, מציבור הנכים, משום שהתהליך היה מבזה.

מיקי רוזנטל: לא חשוב מי צודק, למה טעו וזה.

מיקי רוזנטל: הבטיחו להם הבטחות שלא עמדו בהן – ולא משנה מי טעה – אבל יצרו רמת ציפיות אצל ציבור, אחרי הסכם אחד שעשינו עם ביטן וחבורת חברי כנסת לפני כשמונה חודשים.

מיקי רוזנטל: ישבנו כולם והצהרנו, ואחר כך בהסתדרות, ואחר כך זה.

מיקי רוזנטל: הבטחנו והבטחנו, דיברנו ודיברנו ובסוף – בסוף בסוף, כשבא הרגע לפרוע את החשבון – שילמנו פחות ממה שהבטחנו, ועל זה צריך לבקש סליחה; קודם כול סליחה.

מיקי רוזנטל: לכן אני מבקש, בשמי ובשם חבריי, שלכולם, או לרובם, לפחות, יש כוונות טובות ונפלאות, אני מבקש סליחה על התהליך, שהיה לא ראוי.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד עוד כמה וכמה דברים.

מיקי רוזנטל: ברור לי שהאדם לא יכול לראות את העולם אלא ממקום הימצאו ומגובה שיעור קומתו.

מיקי רוזנטל: ויש אנשים שרואים את בעיית הנכים, מה שהם קוראים לזה, או קצבת הנכים, דרך התקציב.

מיקי רוזנטל: אני מבין אותם, אבל אני לא רואה בעיית נכים ואני לא רואה קצבת נכים – אני רואה רק נכים, וחלק ניכר מהם הם גם חברים אישיים שלי.

מיקי רוזנטל: והיום חטפתי על הראש כמו שלא חטפתי מעולם, וחטפתי כבר על הראש – ובצדק חטפתי על הראש.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לדבר על הדילמות האישיות שלי, כי אני באופוזיציה ויכולתי להגיד: תראו, הבטחתם ולא קיימתם, ולעשות לכם את המוות וללבות האש ולגרור את כל הנכים מחר לכבישים.

מיקי רוזנטל: אבל בגלל שאני חושב שאסור לעשות פוליטיקה על הגב של הנכים, אז אני אצביע בעד ההצעה הזאת, למרות שהיא בלתי מספקת ורוב תאוותי נשארה בידי.

מיקי רוזנטל: אבל, ואני אומר את זה כאן, כמו שחברי וידידי הלוחם האמיץ אילן גילאון הבטיח: החוק הזה, אנחנו מרימים את האצבע לטובתו ומתחילים מאבק חדש מחר בבוקר.

מיקי רוזנטל: מחר בבוקר מתחיל המאבק שלנו לקדם את קצבת הנכות לעבר המטרה הראויה, שכולנו חושבים שהיא ראויה, וזה שכר מינימום לנכים.

מיקי רוזנטל: נדמה לי שכבר אמרנו כל כך הרבה מילים על הדבר הזה שלא צריך להסביר.

מיקי רוזנטל: ועכשיו אני רוצה להגיד גם כמה דברים טובים.

מיקי רוזנטל: זה נכון שהקפיצה היא קפיצה דרמטית; זה נכון שממשלות העבר, כולל הממשלות כשהמפלגה שלי הייתה בשלטון, לא טיפלו בסוגיית הנכים – אני אומר את זה בכנות – ולא טיפלו בשחיקה.

מיקי רוזנטל: וזה נכון שהמעוול הראשי, הלוא הוא ראש הממשלה דהיום ושר האוצר דאז, שהחל את שחיקת הקצבאות של הנכים, מגיע לו הכי פחות קרדיט מכולם כי הוא אשם במצבם של הנכים דהיום; אבל יש הרבה אנשים שכן מגיע להם קרדיט, ואני רוצה למנות אותם, בבקשה.

מיקי רוזנטל: אחד מהם הוא אחי וגיבור התהילה, וקוראים לו אילן גילאון.

אילן גילאון: אחי כן, לא גיבור תהילה.

מיקי רוזנטל: כיף לצאת למלחמה כשיש לידך לוחמים כאלה, כמו אילן וכמו קארין אלהרר וכמו ידידי וחברי אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת הרווחה, וכמו שר הרווחה חיים כץ וכמו שר האוצר כחלון.

מיקי רוזנטל: כולם – ויש הרבה, ואני לא מונה את כולם – שותפים לשינוי המהותי שאנחנו מתחילים היום.

מיקי רוזנטל: אבל אנחנו רק מתחילים.

מיקי רוזנטל: אנחנו רק מתחילים, אל תשכחו את זה, כי הוספנו 800 שקל, ונדמה לכם שזה ימבה כסף, אבל זה 800 שקל.

מיקי רוזנטל: מתי הייתם בסופר בפעם האחרונה?

מיקי רוזנטל: מתי הלכתם לסופר?

מיקי רוזנטל: מה אפשר לעשות ב-800 שקלים?

לאה פדידה: 500.

מיקי רוזנטל: ולכן אני אומר לכם:

מיקי רוזנטל: אנחנו רק מתחילים היום את התהליך.

מיקי רוזנטל: אנחנו ודאי לא נרפה מהמאבק הזה.

מיקי רוזנטל: ויש הרבה עוולות בחברה הישראלית, יש הרבה עוולות, אבל אין צודק ממנו.

מיקי רוזנטל: אין צודק ממנו.

מיקי רוזנטל: ואני עמדתי פה פעם בעבר וסיפרתי לכם מה זה להיות נכה.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לבכות ואני לא רוצה לדבר על עצמי, כי אני לא חשוב בתהליך הזה, אבל מאוד מאוד חשוב שתבינו, שתפנימו, שתראו בני אדם.

מיקי רוזנטל: והרבה מאיתנו לא מצליחים לראות בני אדם, רואים מספרים.

מיקי רוזנטל: רואים 4 מיליארד, לחלק ל-2.5 מיליארד, לחלק לשתיים, לארבע, לשמונה, יוצא שבע.

מיקי רוזנטל: יש בן אדם בסוף, בן אדם, ואנחנו לא עושים לאף אחד מהם טובות.

מיקי רוזנטל: כל אחד מכם יכול להיות נכה.

מיקי רוזנטל: כל אחד מכם מחר, חלילה, יכול להיות נכה.

מיקי רוזנטל: זו לא בחירה.

מיקי רוזנטל: זו לא בחירה, אנשים לא בוחרים להיות נכים.

מיקי רוזנטל: הייתי מוכן לתת את כל הדירה שלי מתנה אם הייתי יכול לא להיות נכה.

מיקי רוזנטל: אני עומד פה – סליחה שאני צועק עליכם, הרי בסך הכול רוב האנשים פה סייעו בהליך הזה.

מיקי רוזנטל: אני רוצה תודה מיוחדת להגיד לדוד ביטן, דווקא בגלל המצוקה שהוא נמצא בה בימים אלה.

מיקי רוזנטל: התבונה שלו, החוכמה שלו, היכולת הפוליטית שלו, הרצון העז שלו ויכולת התמרון שלו – היא תמרנה אפילו אותי, אפילו אותי.

מיקי רוזנטל: יש משהו אחד שאני חייב להקריא לכם, כי זה חלק מהתהליך של הוועדה, וזה הסיפור שידידי אלי אלאלוף סיפר פה מעל הדוכן.

מיקי רוזנטל: הרי לא יכול להיות שאנחנו נלחמנו בשיניים – בשיניים, עם סכין בין השיניים – על עוד כמה שקלים לנכים, ויבואו כל החזירים ויגזרו את הקופון.

מיקי רוזנטל: אנחנו ניתן לנכים 800 שקל תוספת ו-150 שקל ילכו לאיזה מתווך?

מיקי רוזנטל: למה, כי הוא עושה יותר עבודה?

מיקי רוזנטל: הוא עושה בדיוק את העבודה גם לפני התוספת.

מיקי רוזנטל: התוספת הזאת, הוא לא עשה בשבילה שום דבר, ולכן אנחנו קיצצנו בשכר הטרחה של הגזלנים.

מיקי רוזנטל: אני מקריא עכשיו מה שצריך: ההגבלות הקיימות על שכר טרחה למי שמייצג או מטפל בתביעה לגמלה נקבעו בהתבסס על חוות דעת של רואה חשבון על סמך סכומים ממוצעים של גמלה.

מיקי רוזנטל: כעת, עם הגדלה משמעותית של סכומי הקצבאות, היה עשוי שכר הטרחה המשולם לעלות בסכומים משמעותיים בלא שהמייצגים או המטפלים טרחו בעניין זה, ועל חשבון הקצבאות שהייתה כוונה כי יגיעו לידי הנכים.

מיקי רוזנטל: לנוכח זאת, נקבע כי לגבי מי שכרת כבר הסכם התקשרות לא ייגבה כל חלק מהתוספת.

מיקי רוזנטל: דהיינו, אם אדם קיבל באמצעות עורך דין או חברת טיפול כזאת – מעיישעס, זכותי, אחותי וכו' וכו' – אם עכשיו הוא קיבל תוספת, החברה אומרת לו: אתה קיבלת תוספת, תביא את החלק שלנו.

מיקי רוזנטל: זה לא יהיה.

מיקי רוזנטל: נקודה, קודם כול.

מיקי רוזנטל: התוספת שהנכים יקבלו, הם יקבלו אותה לכיסם ולא לכיסם של גזלנים.

מיקי רוזנטל: זה דבר אחד.

מיקי רוזנטל: הדבר השני: לנוכח זאת, נקבע כי לגבי מי שכרת כבר הסכם כאמור לא ייגבה כל חלק מהתוספת, ואילו לגבי מי שטרם נכרת לגביו הסכם – דהיינו אנשים שעכשיו חותמים הסכם עם מי שמבקשים לסייע להם – התקשרות בסכומי הגדלה בפעימה הראשונה, לא יובא בחשבון סכום של 300 שקלים.

מיקי רוזנטל: דהיינו, ההתחשבנות תתחיל אחרי 300 השקלים הראשונים.

מיקי רוזנטל: וגם לא יובא בחשבון שיעור של 40% מהגדלת התביעות לפי התקנות.

מיקי רוזנטל: אזכיר כי הוועדה עוקבת אחרי טענות שונות שהועלו בקשר להגבלת שכר הטרחה, והיא תמשיך לעקוב ותמתין לממצאי המוסד לביטוח לאומי שבודק את הנתונים.

מיקי רוזנטל: את זה קראתי כי צריך לקרוא את זה.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני רוצה באמת – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

מיקי רוזנטל: אה, זמני עבר?

מיקי רוזנטל: טוב.

בצלאל סמוטריץ': כשנהנים הזמן עובר מהר.

מיקי רוזנטל: אני רוצה רק להגיד עוד דבר אחד.

מיקי רוזנטל: תראו, זה היה אחד מהימים הכי קשים שלי בכנסת.

מיקי רוזנטל: אני לא מעניין וזה לא חשוב מה אני חש, אבל כשהנכים צעקו עליי: השתגעת?

מיקי רוזנטל: למה אתה מצביע נגד?

מיקי רוזנטל: אז אמרתי להם רק דבר אחד: שבו במקומי, ועכשיו צריך לעשות החלטה אמיצה, וכל פוליטיקאי שהוא אמיץ לא יכול להגיד: אני נמנע וזה לא מעניין אותי.

מיקי רוזנטל: או שאתה בעד או שאתה נגד; או שאתה עכשיו מצביע בעד מה שאפשר, או שאתה מצביע בשביל מה שצריך.

מיקי רוזנטל: אנחנו בחרנו היום להצביע בשביל מה שאפשר, ונמשיך להילחם על מה שצריך.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו, בעזרת השם – חבר הכנסת מיקי לוי.

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': בלי עזרת השם שום דבר לא יעבוד.

בצלאל סמוטריץ': שום דבר.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אלי, יושב-ראש הוועדה, לפעמים אנחנו נמצאים פה ומרגישים תסכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל פה יש רגעים מסוימים, ונכון שהם מעטים, שבשבילם אתה אומר: שווה שהגעתי לפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה אחד מהם, אלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, בחוק הזה, ב-2003, הייתה החלטה גורלית בכל מיני תחומים, והקצבאות של הנכים הן אחת מהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השכר הממוצע במשק מאז עד היום עלה ב-42.5%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה האחוז המדויק, ובזה אנחנו יכולים להגיד שהתוספת שאנחנו נותנים להם זה חוב שלנו, של המדינה, אליהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוב – לא באנו לשפר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההתעקשות של האוצר, שזה מה שיש לו, שמה אותנו בדילמה מסוימת, שאם אנחנו נתנגד לא יצא מזה כלום; אם הוועדה לא תקדם לא יצא מזה כלום, אבל אם אנחנו נתמוך ונביא את המקסימום שאפשר להפיק מהסכום הזה – וזה בדיוק מה ששמנו אל מול עינינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון שרצינו שכר מינימום, ואני אומר לכם: שכר המינימום זה המינימום שאנחנו צריכים להציע להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש נקודה, אלי, יש נקודה מאוד חשובה: אם יש נכה, לנכה יש ילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הילדים הם בריאים בגופם והם צריכים להיות בריאים בנפשם, לא רק בגופם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי נכה שלא יכול להיות שווה לחברים שלו בכיתה, לא יכול להיות שווה לאנשים שבגיל שלו, וירגיש נחות מהם, הוא ימשיך להיות נכה בנפשו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אנחנו צריכים לדאוג גם לילדים האלה, שההורים יוכלו לקבל את הקצבה, והם גם יוכלו לחיות בכבוד עם החברים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההכנסות – לאותו סכום הכניסו עוד כמה מהחלון, מהצד, מפה; הכניסו גם עוד כמה הוצאות שפגעו בסכומים שהנכים היו יכולים לקבל: אם זה הילדים, אם זה הזקנים, הקשישים, אפשר להגיד, שיש להם החלטת בג"ץ מלפני כמה שנים, שהייתה צריכה להיות עוד תוספת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את המגבלה של התקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוספת של מקבלי שר"ם, 200 שקל רק למקבלי שר"ם קשה – זה גם סכום לא מבוטל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה צריך גם להגיע לאותם נכים והשר"ם צריך להיות בנפרד, גם לקבל תוספת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נתנו פתרון לעיוורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם צריכים להודות שאנחנו לא באנו עם החוק שרצינו אלא עם החוק האפשרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באנו עם החוק האפשרי.

אלי אלאלוף: אבל הסכום נשמר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסכום נשמר, אבל עוד לא קיבלו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים באו, ישבו, צעקו, בכו, אבל יצאו בידיים ריקות, עד הרגע הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקווה שהם יוכלו לקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתוך החוק, למרות המאמצים מול האוצר, רצינו לראות הבטחה גמורה, מוחלטת, להמשך הפעימות הבאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ניסינו פה ושם בניסוחים, אבל: השר רשאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנקודה הזאת אני רוצה – ואני פונה לכולכם: כל מי שיהיה פה כחבר כנסת בזמן שאנחנו מגיעים לפעימה, לפעימות הבאות, אני רוצה התחייבות מוסרית: לא משנה אם הוא בקואליציה או באופוזיציה, הוא יתמוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא משנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה צריכה לדאוג לתקציב, שהפעימות האלה ימומשו, כבוד השר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הן צריכות להיות ממומשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה, שנכה הוא לא חצי בן אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא צריך להיות שווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא בחר להיות נכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל אחד מאיתנו יכול לצאת מפה ולא לדעת מה יקרה לו, ולא מספיק שעולמו חרב עליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני בא ואומר ואני פונה לנכים – אלכס, דרכך אני פונה לכולם: אתם גיבורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא הייתם יוצאים ומשמיעים צעקה ומשמיעים קול ואומרים: עד פה, אנחנו יותר לא יכולים לסבול – אני בטוח שזה לא היה משתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אתם גיבורים ואתם דוגמה לחיקוי לכל אלה שעושקים אותם, כדי לקבל את הזכויות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא חלשים, אתם מאוד חזקים, ומכם אפשר ללמוד איך להיות חזק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הכבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נתמוך בכם גם בצעדים הבאים, עד שאתם תקבלו את מה שמגיע לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובזה אני גם פונה לאוכלוסייה הערבית שלי ואני אומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא נכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו, יש לנו את הכוח ואנחנו גם יכולים להיאבק על זכויותינו, ומהם אנחנו גם נלמד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אדוני שר הרווחה, חבר הכנסת חיים כץ, אדוני חבר הכנסת אלאלוף, יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, מכובדיי הלוחמים, חבר הכנסת אילן גילאון, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חברת הכנסת קארין אלהרר, חבר הכנסת דוד ביטן וכל חברי הכנסת שפעלו לטובת קצבאות הנכים, תבורכו על ההישג.

מיקי לוי: האתגר היה גדול ולא פשוט.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, הערב נפל דבר.

מיקי לוי: הבית הלבן הגיב: דברי נתניהו על שיחות לגבי סיפוח – שקרים.

מיקי לוי: חד וחלק.

שרן השכל: הוא מעולם לא אמר את זה – – –

מיקי לוי: היום נפל דבר.

נאוה בוקר: – – –

שרן השכל: – – – בישיבת הסיעה.

שרן השכל: הוא לא אמר את זה – – –

מיקי לוי: ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו אמר לכם, חברי הכנסת מסיעת הליכוד, כי הוא משוחח עם האמריקנים בנושא החלת הריבונות ביהודה ובשומרון.

שרן השכל: בנוגע לתוכנית – – –

נאוה בוקר: – – –

מיקי לוי: דובר – – – הבית הלבן – –

שרן השכל: – – –

מיקי לוי: – – הכחיש ואמר: הדיווחים שארצות הברית דנה עם ישראל על החלת הריבונות – שקרים.

מיקי לוי: לא שוחחנו מעולם על הצעה כזאת.

איימן עודה: מה, ביבי משקר?

מיקי לוי: נשאלת השאלה: בשביל מה?

מיקי לוי: מדוע ראש הממשלה משקר לחברי סיעתו?

מיקי לוי: האם ראש הממשלה מפחד מחברי סיעתו?

מיקי לוי: האם ראש הממשלה מפחד, רוצה לומר, מחברי הכנסת של הבית היהודי?

קריאה: – – –

מיקי לוי: ואז מה קורה?

מיקי לוי: לשכת ראש הממשלה נבהלת ומפרסמת הודעה שנייה, הודעת הבהרה מתרפסת, זאת לאחר דרישת האמריקנים.

מיקי לוי: ראש הממשלה עדכן את האמריקנים ביוזמות העולות בכנסת.

מיקי לוי: באמת?

מיקי לוי: ביוזמות העולות בכנסת?

מיקי לוי: קשה לי להאמין.

מיקי לוי: ראש הממשלה מעדכן את האמריקנים ביוזמות העולות בכנסת?

מיקי לוי: ממתי היוזמות העולות בכנסת הן מדיניות?

קריאה: – – –

מיקי לוי: ונשאלת השאלה: מדוע ולמה ובשביל מה מסתבך ראש הממשלה בשקרים ומסבך את מדינת ישראל מול האמריקנים?

מיקי לוי: מה הפחד שאחז בו?

מיקי לוי: ראש הממשלה נתפס בקלקלתו ומשקר לידידה הגדולה והחשובה של מדינת ישראל, ארצות הברית.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: וכשראש הממשלה משקר, שלא יטיל דופי ביושרו של המפכ"ל ובחוקרי המשטרה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מיקי לוי: והמבין יבין.

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

אלי אלאלוף: בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': בוודאי בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': הינה, השם עוזר וחברת הכנסת פדידה מתייצבת אל הדוכן, למשך שלוש דקות.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאוד קשה לי, האמת, לנאום את הנאום שרציתי, כי כואב הלב לראות אותך, יושב-ראש ועדת הרווחה והבריאות, מציג נאום; ואדם שמציג – סליחה, מציג את הצעת החוק.

לאה פדידה: בדרך כלל מי שמציג את הצעת החוק שלו מלא חדווה וחיוכים.

לאה פדידה: ואתם, חברי הכנסת, חברי הוועדה, עולים בזה אחר זה ומנחמים אחד את השני במקום לשמוח ולרצות ולהוביל.

לאה פדידה: ולצערי, שמו אתכם במלחמה עם תנאי פתיחה גרועים ביותר, ואתם נלחמתם.

לאה פדידה: אתם נלחמתם, נלחמתם – – –

טלי פלוסקוב: הבן אדם עבד קשה מאוד ולכן הוא עייף – – – אבל הוא קיים את מה שהוא הבטיח.

לאה פדידה: אני בטוחה שהיושב-ראש אלי אלאלוף יכול לענות בעצמו.

לאה פדידה: נלחמתם, נלחמתם בתנאי פתיחה גרועים מאוד, בלתי אפשריים, וליבי איתכם, ואני מודה לכם.

לאה פדידה: ולכן אי-אפשר להצביע על משהו שנוטה נגד.

לאה פדידה: אבל קצת התבלבלנו בכל הדבר הזה, כי זה נראה כמעין צדקה, ולתת את הדברים האלה זה צדק, זה צדק מוסרי.

לאה פדידה: פגשנו אותם ברחובות, פגשנו אותם בכבישים, הבענו אמפתיה חודשים רבים – חלקנו גם כעסו בצמתים – אבל הרגשנו שבסוף, בסופו של דבר, בסופו של תהליך זה יבשיל וזה יגיע למקום שנוכל להסתכל עליהם בעיניים ולהגיד: לא צדקה אלא צדק מוסרי.

לאה פדידה: והדבר הנוסף, אתם יודעים, על טעויות צריך לשלם.

לאה פדידה: לא יכול להיות שערב לפני שהצעת החוק מגיעה מגלים שהייתה טעות בחישוב.

לאה פדידה: אז חברת הכנסת טלי פלוסקוב, עכשיו את יכולה לצעוק, תקני מחשב לשר כחלון – –

שולי מועלם-רפאלי: פדידה, אולי אם היית מצטרפת בחודשים האחרונים – –

לאה פדידה: – – תקני מחשב לשר כחלון שידע לעשות 4x4, 2x2 – –

שולי מועלם-רפאלי: – – היית מגלה את הטעות הזו – – –

לאה פדידה: – – ואז אולי הוא יגיע.

לאה פדידה: אולי הוא יגיע – –

שולי מועלם-רפאלי: מאיפה עוז הרוח הזה – – –

לאה פדידה: – – לסכום הנכון שהוא התחייב, ולא יעמיד את חברי וחברות הכנסת שלו במבוכה.

קריאה: – – – לא ייאמן – – –

לאה פדידה: – – – ובמקום שאנחנו נגיע ל-4,000 שקלים, בסוף הפעימות – – –

אלי אלאלוף: חברת הכנסת פדידה, מאיפה הידע הזה?

אלי אלאלוף: את מתבסס על כותרת של העיתון – – – אני לא מבין – – –

שולי מועלם-רפאלי: מאיפה העוז?

שולי מועלם-רפאלי: מאיפה העוז לעמוד ולדבר בצורה כזו, שמי שמובילים את הצעת החוק – – –

אלי אלאלוף: סליחה, אני רוצה: מאיפה החוצפה – סליחה, אני רוצה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

לאה פדידה: אני איתך.

אלי אלאלוף: זה בושה שעיתון שמתיימר להיות רציני כותב כותרת לא מבוססת, ואני – – –

לאה פדידה: בסופו של תהליך יקבלו 3,700 ולא 4,000

אלי אלאלוף: כל גרוש, כל גרוש.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

לאה פדידה: חבר הכנסת אלי אלאלוף.

לאה פדידה: במקום 4,000 – – –

אלי אלאלוף: – – – השאר – אני מסכים איתך.

לאה פדידה: אני שואלת שאלה פשוטה: בסופן של פעימות יקבלו 3,700 במקום 4,000?

יואב קיש: לאה, הובטחו 4.2 מיליארד ומקבלים 4.2 מיליארד.

לאה פדידה: סליחה?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אלי אלאלוף: – – – היה 4,000.

אלי אלאלוף: לפחות 3,700.

לאה פדידה: לפחות 3,700, אבל לא יותר – – –

קריאות: – – –

יואב קיש: מה שלא עושים לא טוב.

יואב קיש: 4.2 מיליארד, לא טוב.

נאוה בוקר: רויטל, הזמן שלה – – –

לאה פדידה: אני לא ראש הממשלה – לא, הפריעו לי – אני לא ראש הממשלה, שיעמוד פה ואומר: פירות הכלכלה, המדינה הכי חזקה, אז תיתן ואל תוריד – –

קריאות: – – –

לאה פדידה: – – ואל תעליב אותם – – –

רויטל סויד: בואו ניתן לחברת הכנסת.

לאה פדידה: חצי דקה, שאני אוכל לסיים.

רויטל סויד: תסיימי.

רויטל סויד: בואו תיתנו לה לסיים, חבל.

רויטל סויד: הלילה עוד ארוך, תעזבו.

רויטל סויד: תסיימי וזהו.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: בושה, ממש בושה.

לאה פדידה: זו לא בושה.

לאה פדידה: הבושה היחידה זו הסיטואציה שעומדים פה חברי כנסת – אני כן מודה לכל מי שנאבק על מה שכן אפשר, כי תנאי הפתיחה היו בלתי אפשריים; אני כן מבקשת מכל בנות ובני הבית הזה, בבקשה להמשיך, ואל תגידו יום נבוא ונעשה, פשוט תעשו.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: וביקורת כדאי גם לשמוע, חברת הכנסת שולי מועלם.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה, והדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין.

שולי מועלם-רפאלי: – – – ביקורת אפשר לשמוע ממי ששותף לתהליך, לא ממי – – –

לאה פדידה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אף דיון – – – יושב-ראש ועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תתביישי לך.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מיקי רוזנטל מוביל ועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תתביישי – – –

לאה פדידה: אני לא חייבת להיות שותפה בכל ועדה.

לאה פדידה: אל תצעקי כמו בשוק.

לאה פדידה: את צועקת כמו בשוק.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מיקי רוזנטל בחיים לא – – –

לאה פדידה: – – –

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: חברת הכנסת פדידה, חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: את מדברת על דברים שחודשים עבדנו עליהם – – – בושה.

רויטל סויד: אנחנו רוצים לשמוע, בבקשה – – –

לאה פדידה: תתביישי את.

רויטל סויד: אני מבקשת לסיים את הוויכוח הזה עכשיו.

רויטל סויד: חברת הכנסת פדידה.

רויטל סויד: חבר הכנסת דב חנין, חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, המהלך שאנחנו עושים היום הוא ללא ספק צעד קדימה אבל גם ללא ספק צעד שאיננו מספיק.

דב חנין: אני רוצה להתחיל, גברתי היושבת-ראש, בהערכה לשותפים שעשו פה עבודה מרשימה לאורך שנה של מאבקים בכנסת ומחוצה לה: לחבר הכנסת אילן גילאון, לחברת הכנסת קארין אלהרר, לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש הוועדה, שניהל דיון מורכב ומסובך עם הרבה התלבטויות, לחבר הכנסת דוד ביטן, לחבר הכנסת חבר סיעתי עבד אל חכים חאג' יחיא, לחבר הכנסת מיקי רוזנטל, לשר חיים כץ.

דב חנין: כל האנשים האלה, כל אחד בדרכו, עשו מאמץ כדי לקדם את העגלה הזאת קדימה.

דב חנין: אבל ביום הזה, שאנחנו נותנים הערכה חיובית לאלה שעשו, צריך גם ביושר לתת את ההערכה השלילית לאלה שפעלו בצד השני.

דב חנין: וראש וראשון לאלה שגרמו נזק היסטורי עצום לנכים הוא בנימין נתניהו, האיש שכשר האוצר בשנת 2003 ביטל את מנגנון ההצמדה של קצבאות הנכות ויצר את הפער העצום הזה, שבו קצבאות הנכות נשארו מאחור והלכו והידרדרו לרמה בלתי אפשרית.

דב חנין: הלכו והידרדרו לרמה בלתי אפשרית.

דב חנין: לכן, זה גם לא מפתיע אותי שממשלתו של נתניהו לא עמדה בהבטחות שהיא הבטיחה לאורך השנה הזאת.

דב חנין: צריך לומר ביושר: לראש הממשלה נתניהו יש סדרי עדיפויות אחרים, ובני אדם נמצאים בתחתית סדר העדיפויות שלו.

דב חנין: הנכים בוודאי נמצאים בתחתית סדר העדיפויות שלו.

דב חנין: אתם רוצים לראות איך סדר העדיפויות הזה נראה באמת?

דב חנין: נדבר על זה מחר בדיוני התקציב.

דב חנין: אבל אני רוצה לומר שמהמאבק הזה יש הרבה מה ללמוד.

דב חנין: ראשית, אפשר וצריך ללמוד שמאבק מוביל לתוצאות ומוביל לשינוי.

דב חנין: לא השגנו את כל מה שרצינו, אבל מול הממשלה הכי מנותקת והכי מנוכרת מבחינה חברתית, מול ממשלה שבראשה עומד אידיאולוג טורבו-קפיטליסט, מול ממשלה כזו, קצבאות הנכות עלו.

דב חנין: למרות הכול, בכל זאת, נוע תנוע.

דב חנין: והמאבק הזה, שאותו הובילו כאן חברי כנסת, והובילו מחוץ לכנסת פעילים ופעילות, ארגוני נכים ותומכים במאבקי הנכים, והובילו בתוך הממשלה אנשים שלא השלימו עם מציאות שהייתה בה עוולה חברתית ועוול חברתי – המאבק הזה, בשילוב הכוחות מכל הכיוונים האלה, הוביל לשינוי והוביל להישג.

דב חנין: ולכן, אני אומר היום שאנחנו נצביע בעד התיקון הזה.

דב חנין: אנחנו נצביע בעד התיקון הזה, כי כל מהלך שמשפר את המצב הקיים הוא מהלך בכיוון הנכון, ואנחנו בעד לשפר את המצב הקיים.

דב חנין: אבל תוך כדי הצבעה אנחנו מצטרפים לכל אלה שאומרים שהיום אנחנו צריכים ביחד להתחיל את המאבק מחדש.

דב חנין: העיקרון הוא עיקרון נכון; נכה הוא לא חצי בן אדם.

דב חנין: וכמו שקבענו עיקרון שלאדם העובד יש שכר מינימום, אנחנו צריכים לקבוע את אותו עיקרון ביחס לנכים.

דב חנין: נכה זכאי להכנסה בגובה שכר המינימום למרות שבמקרים רבים בגלל הנכות שלו הוא צריך הכנסה גבוהה יותר.

דב חנין: אבל המינימום הוא שכר המינימום, ומתחת למינימום הזה אסור להתפשר, ולא נתפשר.

דב חנין: ולכן גברתי היושבת-ראש, גם אני מניח היום על שולחן הכנסת פעם נוספת את הצעת החוק הזו, הצעת החוק שלי.

דב חנין: באותו יום שהצעת החוק של חבר הכנסת גילאון עברה ברוב של קול אחד, הצעת החוק שלי נפלה ברוב של קול אחד.

דב חנין: זה מה שקרה כאן בכנסת, אבל אנחנו נחזור ונחזיר את המאבק – – –

אלי אלאלוף: – – –

דב חנין: כן, כן, אני לא מאמין בזה, אז אני מאמין בניסיון לחזור פעם אחר פעם, פעם אחר פעם ולגלגל את האבן מחדש לראש ההר כדי שבפעם הבאה נצליח יותר.

דב חנין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: אני, אגב, בטוחה שמצרפים לך כוונה למעשה, חבר הכנסת חנין.

רויטל סויד: אז כשמצרפים כוונה למעשה, זה כאילו גם הצעת החוק שלך עברה.

רויטל סויד: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, אילן, ב-7 בדצמבר 2016 ישבנו במליאה, והייתה הצעה רגילה בטרומית של חברי חבר הכנסת אילן גילאון.

עיסאווי פריג': אנחנו ישבנו במליאה, ואנחנו יודעים, כמו תמיד, שהאופוזיציה מפילה לנו הצעות.

עיסאווי פריג': אבל אילן לוקח את הנושא – כבוד השר כץ, כבוד השר כץ.

רויטל סויד: השר, כבוד השר.

עיסאווי פריג': אנחנו ישבנו לתומנו במליאה, אמרנו: נושא שמועלה על סדר-היום – ופתאום אנחנו רואים את התוצאה: הצעת החוק של הנכים, להצמיד לשכר מינימום, של חברי חבר הכנסת אילן גילאון, עוברת ב-7 בדצמבר 2016.

עיסאווי פריג': לימים אמר לי השר חיים כץ שהוא בחצי עין יצא מהאולם ונתן רוח גבית לזה.

חיים כץ: לא יצא, ישב פה.

עיסאווי פריג': ישב ולא הצביע.

חיים כץ: כן.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': אתה חי במציאות הנכונה.

עיסאווי פריג': מאז 7 בדצמבר 2016, ומאז שנת 2003, כפי שאמר חברנו אלאלוף כאן, מאבק הנכים – היום קצת קצת מתחילים להסתכל עליהם בעין אחרת.

עיסאווי פריג': שאלתי את אחד החברים כאן:

עיסאווי פריג': מה אתה אומר על החוק?

עיסאווי פריג': הוא אמר לי משפט: האויב של הטוב הוא הטוב מאוד, והשתיק אותי.

עיסאווי פריג': האויב של הטוב הוא הטוב מאוד.

עיסאווי פריג': אומנם הקצבה של הנכים תעלה מ-2,342 ל-3,270, ועד סוף 2021 תעמוד על 3,700, זה יהיה חלק מבסיס התקציב, אבל אני רוצה במהירה לעמוד כאן על שלושה דברים, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: ב-20 שניות.

עיסאווי פריג': דבר ראשון, מה שחבר הכנסת יושב-ראש ועדת הרווחה אלאלוף אמר בקול, ובנימה שאני מאמין לו.

עיסאווי פריג': הוא אמר: חברים, מי שיהיה בכנסת הבאה, מוטלת עליו החובה להמשיך את המאבק.

עיסאווי פריג': זה לא מספיק, אבל המאבק צריך להימשך.

עיסאווי פריג': הדבר השני שאני רוצה להזהיר ממנו, חברתי – איך אנחנו נבטיח שהתוספת לא תישחק?

עיסאווי פריג': כי ההצמדה מתחילה ב-2022.

עיסאווי פריג': וחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה בבכי, השפיעה ודיברה לכל אחד ואחד מאיתנו:

עיסאווי פריג': תבטיחו לנו שהמעט שבמעט שאושר היום יתקיים.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי, וסליחה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה.

אלעזר שטרן: ביטן, דברים טובים, דברים טובים.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

סאלח סעד: עוד לא התחלתי, גברתי, והשעון מתחיל לרוץ.

רויטל סויד: אז אנחנו נאפס לך אותו, ונתחיל אותו מחדש.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, ידידי שר הרווחה, אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, ומיקי והחברים, באמת עשיתם עבודה נהדרת בוועדת העבודה והרווחה במסגרת שהקצו לכם הממשלה, האוצר; עשיתם עבודה נהדרת, גם דוד ביטן וכולם, אבל מה לעשות, אני השתתפתי בדיון להעלאת השכר של הנכים בוועדת העבודה, בכמה דיונים, וראיתי את זעקתם של הנכים ליחס הוגן וצודק, ואני מרגיש שאני פשוט מוכרח לשתף אתכם במשהו אישי.

סאלח סעד: היום בדיוק לפני שנה בישרו לי שחליתי בסרטן מיתרי הקול.

סאלח סעד: הפכתי ביום בהיר אחד לנכה.

סאלח סעד: זה הגיע בפתאומיות, והפכתי מאדם בריא, מתפקד ונמרץ לשבר כלי, לאדם שזקוק לסיוע.

סאלח סעד: זה קרה לי, וזה קורה מדי יום למאות אנשים.

סאלח סעד: מאז הבנתי כמה דברים: 1.

סאלח סעד: אין לאף אדם חסינות.

סאלח סעד: כולם יכולים להפוך לנכים; 2.

סאלח סעד: אדם נכה רוצה להרגיש שווה, לא רוצה את הרחמים של אף אחד, בוודאי לא של הכנסת, לא רוצה נדבות.

סאלח סעד: הוא רוצה להסתדר בכוחות עצמו.

סאלח סעד: והמדינה לא מעודדת נכים לצאת ולהתפרנס, לצאת ממעגל העוני.

סאלח סעד: אף אחד לא יכול להתקיים בכבוד מקצבת נכות, הם זקוקים לטיפולים, לאביזרים, לתרופות ומזון.

סאלח סעד: את כל זה הם אמורים לממן מקצבה זעומה של 2,342 שקל, ו-3,700 בסוף התהליך, כלומר, בסוף 2021.

סאלח סעד: אני לא יודע אם כל הנכים שנאבקים כיום על הקצבה ישרדו עד אז.

סאלח סעד: לפני כחודשיים עברתי ניתוח, ולשמחתי התבשרתי שהחלמתי.

סאלח סעד: למרות שאני עדיין עובר סדרה של טיפולים שיקומיים ומעקבים רפואיים, אפשר לומר שחזרתי לתפקוד חלקי.

סאלח סעד: את הפגיעה הפיזית אתם שומעים בוודאי בקולי הצרוד.

סאלח סעד: אין לי אפשרות לדבר הרבה, כמו שחלקכם מכירים אותי מלפני המחלה, אך יותר מכול תחושת חוסר האונים שהרגשתי אז זכורה לי היטב ותמשיך ללוות אותי למשך כל חיי.

סאלח סעד: היום הגעתי לתמוך ולחזק את הנכים בוועדת העבודה והרווחה, אותם נכים שהגיעו עד לכנסת היום, עם קשיים פיזיים ונפשיים שמלווים אותם מדי יום, במטרה לדרוש את מה שמגיע להם: קצבה הוגנת – – –

רויטל סויד: תודה, תודה רבה.

סאלח סעד: סיימתי, גברתי – קצבה הוגנת שתאפשר להם לחיות בכבוד.

סאלח סעד: אז אני אומר לכם, זה לא מספיק, אני חושב שעשיתם עבודה נהדרת, אבל בסוף התהליך 3,700 שקל לאותם נכים זה עדיין לא מספיק.

סאלח סעד: מגיע להם יותר, ואתם מרגישים את זה יום-יום.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד, עם הרבה איחולים להמשך בריאות איתנה וטובה.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הדיון על החוק הזה הוא אולי אחד הדיונים המעטים בכנסת שנותן לי להרגיש שאכן אנחנו עושים כאן עבודה בכיוון הנכון.

יוסף ג'בארין: ואני גם לא מתפלא שאולי מאז תחילת הדיונים היום כמעט שלא ישב שר בספסלי הממשלה.

יוסף ג'בארין: עכשיו השר כץ יושב בספסלי הממשלה ואפילו מחייך.

יוסף ג'בארין: אז כנראה יש לך סיבה טובה להיות כאן, בספסלי הממשלה, ולשרים האחרים גם הייתה סיבה טובה לא להיות בספסלי הממשלה.

יוסף ג'בארין: אין ספק שמדובר בצעד חשוב ובצעד מתבקש, אבל גם אין ספק שיש לנו את התחושה שאולי הפרטים – השטן נמצא בפרטים, ולכן עדיין לא בטוחים שאכן המהלך הזה יהפוך למהלך היסטורי, כפי שכולם רוצים לראות.

יוסף ג'בארין: מצד שני, כשאני מסתכל על מהלך כזה, שצופה פני עתיד, עוד שלוש-ארבע שנים, אני גם – עם יד על הלב, האם באמת נזכה לראות יישום מלא של ההסכם הזה?

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך, כבוד השר, כשאני שומע את הסכומים שבהם מדובר, אני רק חושב עד כמה עם תקציב יחסית קטן – יחסית, לא מאות מיליארדים, תקציב יחסית קטן – אפשר לפתור מצוקה חברתית כלכלית קשה בתוך החברה.

יוסף ג'בארין: ולכן כשאני רואה את המהלך הזה, שכנראה הכנסת היום תתאחד סביבו בהצבעה, לפחות בחוק עצמו אם לא בהסתייגויות, אני חושב על מהלכים אחרים שראוי לחשוב עליהם, וגם אולי להגיע למצב שנוכל לקדם אותם.

יוסף ג'בארין: אחד הנושאים, לדעתי, הכי חשובים שאנחנו מתעסקים בהם, גם בוועדת העבודה והרווחה וגם בוועדות האחרות, זה כל דרישות המצ'ינג שהממשלה מתנה במתן שירותים חברתיים, בעיקר דרך הרשויות המקומיות.

יוסף ג'בארין: השר כץ, כשאני שומע שתקציב של 2 מיליארד שקל היה מספיק כדי בעצם לשחרר את כל הרשויות המקומיות החלשות, אלה בין 1 ל-5, מדרישת המצ'ינג, אותה דרישה היסטורית שאנחנו שומעים עליה כמה שנים טובות, ובמיוחד בשלוש השנים האחרונות, אז אני אומר: למה זה לא בר-השגה?

יוסף ג'בארין: מדוע – – –

חיים כץ: כי צריך להשקיע בביטחון.

יוסף ג'בארין: מדוע 2 מיליארדים מפרידים בינינו לבין הישג כל כך חשוב ברמה החברתית, שזה בעצם לא להתנות את השירותים החברתיים במצ'ינג?

חיים כץ: כי צריך להשקיע בביטחון, כשכל יום רוצחים פה אנשים, כשיש פה אינתיפאדה.

יוסף ג'בארין: אז עכשיו אתה מדבר על ביטחון, אז אני אשיב לך.

חיים כץ: תשיב לי, תשיב לי.

יוסף ג'בארין: בתקציב האחרון, כבוד השר, בתקציב האחרון של 2017–2018, הייתה הורדת מס של שתי דרגות במס לחברות מסחריות.

יוסף ג'בארין: שתי דרגות.

יוסף ג'בארין: לפי מה שהבנתי ממרכז המחקר של הכנסת, הורדת המס מ-25 ל-23 עלתה לאוצר המדינה יותר מ-2 מיליארדים.

יוסף ג'בארין: יותר מ-2 מיליארדים.

יוסף ג'בארין: ולכן אני חושב, מה יותר חשוב לחברה בישראל – להוריד מס בשתי דרגות על החברות או לפטור את הרשויות המקומיות המוחלשות מנטל המצ'ינג, שבגללו שירותים חברתיים נתקלים בקשיים רבים ומפגרים במקומות רבים?

יוסף ג'בארין: אז כבוד השר, זה לא ביטחון וזה לא המצב הביטחוני, זה סדר עדיפויות, איפה רוצים להשקיע את הכסף שיש.

יוסף ג'בארין: ולכן אני תוהה מה בוער.

יוסף ג'בארין: מה היה בוער לממשלה לחשוב על הקלה במס מאשר על היישובים בפריפריה והיישובים המוחלשים מבחינה סוציו-אקונומית?

יוסף ג'בארין: אז אם יש לנו קצת סיבה אולי לחגוג, ולו חלקית, את ההישג של הלילה הזה, אני מקווה שזה רק יפתח את הדרך לרגישות חברתית גם לנושאים אחרים בקרב קבוצות מוחלשות, ונתתי את הדוגמה המובילה של סוגיית המצ'ינג, שהגיע הזמן לסיים אותה אחת ולתמיד.

יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן.

יוסף ג'בארין: הגיע מזמן הזמן – –

רויטל סויד: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – לסיים את סוגיית המצ'ינג.

יוסף ג'בארין: אז אני אסיים רק ואומר תודה לכל אלה שעשו במלאכה, ותודה אישית לחברי וידידי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף.

יוסף ג'בארין: יישר כוח, ושנשמע רק בשורות טובות בעבודה החברתית.

יוסף ג'בארין: תודה גם לשר, אבל אני יודע עד כמה הנושא היה קרוב לליבו של יו"ר הוועדה.

יוסף ג'בארין: הוא רצה יותר מכך – – –

חיים כץ: תודה, תודה גם לראש הממשלה, כי זה היה קרוב לליבו.

חיים כץ: תודה, תודה.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: אני חושבת שתם זמנו.

יוסף ג'בארין: אני לא ראיתי את ראש הממשלה באף דיון בתוך ועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: זה היה קרוב לליבו.

חיים כץ: תודה לו.

רויטל סויד: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אני ראיתי את העשייה הקשה של אלאלוף, אז אני נותן לו את הקרדיט על מה שאני ראיתי.

חיים כץ: מה שאתה לא רואה, אתה לא רואה.

רויטל סויד: חבר הכנסת ג'בארין, אני עוזרת לך.

רויטל סויד: תם זמנך.

יוסף ג'בארין: אני אחכה לביטול המצ'ינג, אני אחכה לביטול המצ'ינג, ואז אודה לך ולראש הממשלה.

רויטל סויד: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל גרמן.

רויטל סויד: השר כץ, אתה שופע מחמאות היום.

חיים כץ: האמת, אני תכף אענה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, יושב-ראש הקואליציה לשעבר, כל מי שהיה שותף, אני עליתי כאן כדי לבוא ולומר שהיה משהו בתהליך הזה שנוסך תקווה.

יעל גרמן: זה היה תהליך משולב של איזשהו מקרה, אירוע, שאף אחד לא ציפה לו, וזה היה באמת מה שקרה עם הצעת החוק של אילן גילאון, שבאמת לא צפינו ולא ציפינו, וזה עבר במה שאנחנו קוראים פוקס.

יעל גרמן: אבל מייד לאחר מכן המאבק של הנכים, זה היה דבר שלא היה זמן רב כמותו.

יעל גרמן: ולי אין ספק שגם המאבק מבית וגם המאבק מחוץ לבית – המאבק המשותף הוא זה שהביא אותנו ליום הזה.

יעל גרמן: אני מייד גם אעביר את הביקורת, בלי זה אי-אפשר, אבל אני רוצה לומר עוד דבר.

יעל גרמן: בנוסף לשיתוף הפעולה ולמאבק המשותף, היה כאן גם שיתוף פעולה בלתי רגיל בין קואליציה לאופוזיציה.

יעל גרמן: ולי אין ספק – זה שאנחנו לא יכולים להעביר בלעדיכם חוקים, זה כבר ברור וידוע.

יעל גרמן: אופוזיציה לא יכולה להעביר חוקים בלי קואליציה.

יעל גרמן: אבל במקרה הזה גם הקואליציה לא הייתה יכולה להעביר את החוק כפי שהוא בסופו של דבר עובר לולא הנחישות והמלחמה והמאבק המשותף גם מהצד של האופוזיציה.

יעל גרמן: אז כל מה שאמרו, אני מחזקת.

יעל גרמן: ולמרות זאת אני רוצה לקרוא סעיף אחד, שמשאיר אותי עם המון המון חששות, וזה ההוספה של סעיף 220ב(א): השר ושר האוצר יבחנו את הגדלת שיעור קצבאות הנכות לפי פרק ט' ולפי סעיף 251, באופן מדורג בשנת 2020 ובשנת 2021, נוסף על הגדלת הקצבאות – – – ובכלל זה את המקורות התקציביים הנדרשים לכך, ויגישו את המלצותיהם בעניין לאישור הממשלה, כך שסך העלות בשנת 2021 – – –" יהיה 4 מיליארד.

יעל גרמן: אז 4 מיליארד זה רק ב-2021, ו-2021 זה אחרי המבול, זה אחרי הבחירות, גם אם הבחירות תהיינה ב-2018 וגם אם הן תהיינה ב-2019.

יפעת שאשא ביטון: תדאגי שכחלון יישאר שר אוצר.

יעל גרמן: אז כמה היום אנחנו מבטיחים לנכים?

יעל גרמן: כמה זה יעלה?

יעל גרמן: את זה אני לא מבינה.

יעל גרמן: אני יודעת שתהיה תוספת של קרוב ל-500, קצת פחות מ-500 שקל, במרס.

יעל גרמן: ומה הלאה?

יעל גרמן: אז לצד הברכות, ובאמת ההתרגשות על כך שהחברה האזרחית יכולה לעשות שינוי, והקואליציה והאופוזיציה יכולות לעשות יחד, לי יש הרבה תהיות וחששות בלב.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

רויטל סויד: אחרון המסתייגים, חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן נעבור לבקשות דיבור, וראשונת הדוברות, חברת הכנסת נאוה בוקר.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

חיים ילין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, האויב של הטוב הוא הטוב מאוד.

חיים ילין: למה אני אומר?

חיים ילין: כי אני מעדיף להסתכל על חצי הכוס המלאה ולדעת שאפשר קודם כול אחרת.

חיים ילין: אני כן מסתכל על הסכומים, אני כן מסתכל על התהליך, אבל אני חושב שברגע שקואליציה ואופוזיציה ביחד הצליחו להעביר חוק בניהול יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף ובנעלי הספורט של חיים כץ, שהגיע כל פעם שהקפיצו אותו לתוך הישיבה עצמה, ולראות את אילן, את מיקי ואת קארין שלנו, ושאין קואליציה ואופוזיציה, שהמהות היא לשרת את העם – הרי בשביל זה אנחנו פה.

חיים ילין: אפשר אחרת.

חיים ילין: אפשר לעשות את זה אחרת; למה רק בחוק הזה?

חיים ילין: אפשר להתווכח על הכול, אבל אפשר באמת להרים את העם הזה לממדים אחרים לגמרי.

חיים ילין: יש לנו את הדוגמה הזאת, היא פה.

חיים ילין: חיים, אם אתה לא היית נמנע בטרומית, לא היינו היום בסרט הזה.

חיים ילין: עם כל המחיר שאולי שילמת.

חיים ילין: אבל הלכת עם היושר שלך.

חיים ילין: ביטן, אני רוצה להגיד לך מילה אחת: אתה היית יושב-ראש הקואליציה; אם לא היית לוקח את כל האנשים מכל הסיעות ביחד ומאחד אותם, גם לא היינו מגיעים לפה.

חיים ילין: ואלי, אם לא היית לוקח את המנהיגות – וראיתי אותך היום כעוס, מה שלא מתאים לך הרבה פעמים, כי אתה האבא שמנסה להרגיע – אז כנראה התהליך הזה גם לא היה קורה.

חיים ילין: אנחנו כולנו נמצאים פה.

חיים ילין: אני רוצה רק להגיד מילה טובה, באמת, לכולם.

חיים ילין: אני לא מוצא פה שום ביקורת שאני יכול להגיד.

חיים ילין: אני אומר לכולם שהיום התחלנו בדרך.

חיים ילין: לכל הממשלות שיהיו בעתיד יש מחויבות להמשיך את אותו זרע שנטמן היום באדמה, מחויבות שהיא לא קואליציה ואופוזיציה – היא לשרת את העם.

חיים ילין: זו המהות של הכנסת.

חיים ילין: יש מעט מאוד רגעים כאלה, שכנסת ישראל יכולה להיות גאה בעשייה משותפת של כולנו ביחד.

חיים ילין: אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת שקארין בסופו של דבר אמרה ואני חושב שריגשה את כולנו: המחויבות של כולם.

חיים ילין: אבל מעל הכול, באמת, ביטן, אני אומר לך את זה מכל הלב, וגם לך, חיים: אנחנו מאמינים לכם, סומכים עליכם ואני לא סתם אומרים לשניכם, תמשיכו להוביל בדרך שלכם, למרות כל מה שכותבים ולמרות כל מה שאתם אומרים.

חיים ילין: אנחנו איתכם, כי אני חושב שמעבר לפוליטיקה יש גם חברות ויושר אינטלקטואלי ואישי שכל אחד חייב לשים פה בכנסת ישראל.

חיים ילין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

רויטל סויד: הדוברת הראשונה בבקשות רשות דיבור, חברת הכנסת נאוה בוקר.

רויטל סויד: חברת הכנסת נאוה בוקר, בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן חבר הכנסת משה גפני.

נאוה בוקר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כמעט שנתיים חלפו מאז הגשתי את הצעת החוק שלי להעלאת קצבאות הנכים לשכר המינימום, שעליה חתמו, אגב, 82 מחברי הבית הזה.

נאוה בוקר: היום אנחנו באמת מציינים יום היסטורי בכנסת ישראל, יום שבו יש לנו קצת תקווה לנכים, לאלה שלא הצליחו לחיות בכבוד עד היום.

נאוה בוקר: העלאה בשיעור של עד 35% מהקצבה החודשית היא העלאה משמעותית מאוד.

נאוה בוקר: אומנם לא מה שרצינו, אבל מדובר בהישג חשוב.

נאוה בוקר: זה הישג ראשוני בלבד.

נאוה בוקר: זו התקדמות – אומנם היא רחוקה מלמלא את הצרכים של הנכים.

נאוה בוקר: אני רוצה להודות לשר העבודה והרווחה חיים כץ על המאבק הנחרץ שלו שהוביל להישג הגדול הזה.

נאוה בוקר: אבל אני גם רוצה לפנות מכאן אל חבריי הנכים המוחים נגד הצעת החוק, ולומר לכם שליבי איתכם ואנחנו נמשיך להיאבק יחד איתכם, עד שבסופו של דבר גם נגיע לשכר המינימום.

נאוה בוקר: יש כמה עיוותים שמחובתנו לתקן.

נאוה בוקר: הצעת החוק חסרה את סעיף 2 של הצעת החוק שלי, שבו אני מבקשת לתקן עיוות שקיים בסעיף 200 לחוק הביטוח הלאומי, ולפיו אדם עם מוגבלויות יזכה לקצבת תלויים עבור שניים מילדיו.

נאוה בוקר: מה אומרת כאן המדינה בעצם?

נאוה בוקר: שאם אתה נכה לא תוכל להביא לעולם יותר משני ילדים, או לחלופין, אתה לא תוכל לפרנס בכבוד יותר משני ילדים.

נאוה בוקר: על הסעיף הזה אני לא הולכת לוותר, ואני מבקשת להגיש הצעת חוק שתבטל את המגבלה האבסורדית הזאת ושתחליף את הביטוי "משני ילדיו הראשונים" ל"ילדיו".

נאוה בוקר: חברים, אני אקצר הערב, כולם כבר עייפים.

נאוה בוקר: כמו שאמרתי, ההעלאה הנוכחית היא רק הישג ראשוני, ואנחנו לא נשקוט ולא ננוח עד שהנכים בישראל יזכו לשכר מינימום.

נאוה בוקר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

רויטל סויד: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו נמצאים כאן שנה וקצת אחרי אותו ערב, או יום, שהניע את הגלגלים של התהליך הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אנחנו פה – חלקנו, לפחות אני – תשע שנים בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע, חבר הכנסת והשר חיים כץ, גם לך הייתה הצעת חוק כזו, אם אני לא טועה, הצעות החוק האלו, חדשות לבקרים היו עולות ונופלות.

אורלי לוי אבקסיס: באופן אוטומטי הקואליציה הייתה מתנגדת.

אורלי לוי אבקסיס: זה קרה גם לא פעם כאשר היה יאיר לפיד שר האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, גם כחלון התכוון להפיל את הצעת החוק הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היו אירועים שלפעמים אני חושבת שיש בהם מן הקוסמיות.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזו עברה בטעות.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק שהציע חבר הכנסת אילן גילאון – שדרך אגב, כל פעם שהיא נופלת הוא מעלה אותה שוב; פעם זה דב חנין, פעם זה אילן גילאון, פעם זה ח"כים אחרים; אבל ברגע שהיא נופלת הוא כותב אותה שוב ומגיע למקצה הבא – היה אירוע שהבהיר שהאופוזיציה, בהתגבשות כזו, ולפעמים עם קצת אדישות מסוימת מהקואליציה, הביאה לכך שהחוק הזה עבר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו יודעים שזה חוק תקציבי, ומהר מאוד הקואליציה יכולה לבטל אותו.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שנגיע להיום היה צריך את דוד ביטן כיושב-ראש הקואליציה, והיה צריך את אלי אלאלוף כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והיה צריך גם חבר כנסת, יושב-ראש ועדת העבודה והבריאות לשעבר, חיים כץ, כשר רווחה, כדי שהיום אנחנו נוכל לבוא ולהגיד: נכון, יש עוד מה לשפר, יש עוד מה לעשות, אבל האם מישהו מאיתנו באותו יום של ההצבעה, כשהצעת החוק של אילן גילאון עברה, ידע שאנחנו נעמוד פה שנה וקצת אחרי, ונצביע על הקריאה השנייה והשלישית?

אורלי לוי אבקסיס: אז יש כאלה שיגידו, מקרה מאת השם.

אורלי לוי אבקסיס: ויש כאלו שיגידו, לא, יש עיתויים בחיים שאנשים ספציפיים צריכים להיות חלק פעיל בהם, בזמן הנכון, בעיתוי הנכון, במקום הנכון, כדי שהדברים יקרו.

אורלי לוי אבקסיס: הדברים הגיעו לכך, כי היו גם לא מעט פעילים חברתיים ופעילים של הנכים שידעו למנף את הנושא הזה ולא לתת לו לרדת מסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: דוד, אני שמעתי לא מעט קולות פה מהאופוזיציה שמשבחים אותך, ואני אומרת, תשמע, אני לא אופוזיציה קלאסית, אני לפעמים מבקרת ולפעמים משתפת לפעולה, איפה שאני רואה לנכון.

אורלי לוי אבקסיס: מה שנכון – נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מחויבת לך, אני גם לא ארוץ בליכוד ואין לי כוונה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, כאשר ניסיתי להעביר חוקים חברתיים הייתה אוזן קשבת אצל דוד ביטן.

אורלי לוי אבקסיס: וזה לא משנה אם אתה קואליציה או אופוזיציה; יכולת לשכנע את מי שעומד מולך.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני אומרת לך תודה רבה, כי אנחנו נמצאים ביום הזה בגלל שהיה את אילן גילאון, וכן, גם קארין, ואת חיים כץ בתפקיד שר הרווחה – שאפילו אתגר עוד יותר את האוצר – אבל היה את דוד ביטן, שאמר: לחוק הזה אני לא אתן ליפול.

אורלי לוי אבקסיס: וכשיש לך ראש קואליציה חזק, שגם מביא את האג'נדה שלו, וגם אומר:

אורלי לוי אבקסיס: אני נמצא בנקודת הזמן הזו כאן עכשיו כי אולי לעת הזו אני כאן, ועושה עם העת הזו משהו – – –

רויטל סויד: חברים, בבקשה, הרעש מהתאים הוא ממש – הוא מגיע עד לכאן והוא חזק מאוד.

רויטל סויד: בבקשה, בשקט.

אורלי לוי אבקסיס: את זה לא יוכלו לקחת ממך, דוד, כי הייתה לך יד, והיד הזו סייעה לכך שהדבר הזה יגיע לכאן היום.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, יש עוד מה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא שכר מינימום, ואדוני השר, לא ייתכן שנכה מגיע לגיל זקנה ואומרים לו: תבחר – או שאתה זקן או שאתה נכה, אתה לא יכול ליהנות מכפל מבצעים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ואללה, יש לו את הכפל: הוא גם נכה וגם זקן.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לחשוב איך אנחנו משנים את הסיפור הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי ה-disregard יש עוד מה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עדיין 800 שקלים זה לא עניין של מה בכך, בעיקר כאשר אנחנו מסתכלים על כך שזה תוספת של 50% מהקצבה המשולמת.

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו צריכים להיות מרוצים, אלי?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שחבר הכנסת אלי אלאלוף נמצא בניגוד מובנה.

אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד הוא חבר במפלגה ובקואליציה, אבל גם במפלגה שיושבת על השלטר.

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר הבוס שלו.

אורלי לוי אבקסיס: ומצד שני, ליבו והרציונל ותחושת הצדק עם הנכים.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי שיקרה שוב פעם מקרה שבו יהיו האנשים הנכונים בזמן הנכון ובמקום הנכון, ואני מאמינה שאותו צוות יכול לדאוג לכך שבהמשך יהיו גם שיפורים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שנתקן את מה שלא תוקן, אבל גם על זה אפשר לומר: יש בזה, ויש בזה לא מעט.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי ויכולנו לשים יותר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ולאחר מכן – חברת הכנסת נורית קורן.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח קודם באמירה כלפי חברת הכנסת לאה פדידה, שביקשה שאני אדבר כשאני אעמוד במליאה ואני אוכל לענות לה.

לאה פדידה: – – – יותר מכובד מאשר – – –

שולי מועלם-רפאלי: אין ספק, בזה את צודקת.

שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שבכל הדיון סביב חוק הנכים זה הדבר היחיד שאת צודקת בו.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי, אני לא אומרת לך מה לעשות, אני אפילו גם לא מעירה על הדרך שבה בחרת לדבר.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר היחיד שאני מבקשת להגיד ולהעיר כלפייך הוא שלא יכולה להיות מציאות שמישהו שלא מעורב בכלל בחקיקה בנושא כל כך דרמטי, של עבודה של חודשים ארוכים, עומד פה ומשתלח ביושב-ראש הוועדה בצורה מביכה.

מירב בן ארי: צודקת במאה אחוז.

לאה פדידה: לא השתלחתי ביושב-ראש הוועדה – – –

שולי מועלם-רפאלי: משתלח ביושב-ראש הוועדה בצורה מביכה.

שולי מועלם-רפאלי: את מרשה לעצמך להסביר לנו שאת מתבלבלת; גברתי, לו היית באה או אפילו שואלת את מי שהוא מהמובילים ויושב אצלך בסיעה, ולומדת מה היה התהליך – –

לאה פדידה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – ומותר להגיד, חלק ממה שאמרת נכון וכולנו אמרנו את זה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בין זה לבין להגיד מילים שאין להם מקום ביחס לעשייה כל כך גדולה, מה אני אגיד?

שולי מועלם-רפאלי: קצת ענווה עוד לא הזיקה לאף אחד בבית הזה.

שולי מועלם-רפאלי: ועכשיו אני, ברשותך, גברתי, אנצל את הזמן שנשאר לי לדברים שיש לי להגיד.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה קודם כול להודות לחברינו שהם היו עמוד האש לפני המחנה, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחד מכם עמד פה במהלך השנים – אני פה חמש שנים וכבר שמעתי על זה את שלושתכם.

שולי מועלם-רפאלי: אילן היה פה לפנינו, אבל מיקי וקארין ואני נבחרנו ביחד, וכל אחד בתורו ניסה לשתף אותנו קצת.

שולי מועלם-רפאלי: תמיד זה נגמר בדמעות, כי זה בסוף החיים שלכם, ורק ניסיון קטן שלנו להבין את המשמעות של להיות אדם נכה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהייתם עמוד האש לפני המחנה ועמוד הענן – כשלא היינו מספיק קדימה – לדחוף אותנו גם מאחור.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה מאוד להודות לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

שולי מועלם-רפאלי: הוא התחיל את העיסוק עם נכים לא בכנסת הזו, הוא ממובילי התהליכים של שוויון לנכים, שוויון לאנשים במצוקה.

שולי מועלם-רפאלי: ואחרונים חביבים חבר הכנסת דוד ביטן.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת ביטן, אני מדברת אליך, צדיק.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה מפספס פה מחמאות.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת ביטן, שבאמת ניצל את כל הכוח שמתרכז בתפקיד יושב-ראש הקואליציה.

שולי מועלם-רפאלי: וגם כשפרש ממנו, ביחס לחוק הזה המשיך לרכז מאה אחוז מאמץ.

שולי מועלם-רפאלי: ואחרון חביב בתודות, חוץ מכל חברי הוועדה וחברים נוספים שהיו מעורבים בלי הפסקה, השר חיים כץ, שכמו כל הרשימה הקודמת שמניתי כאן עוסק כל החיים שלו בעשייה לטובת חלשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד שהצעת החוק הזאת – – –

טלי פלוסקוב: – – – שר האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: שנייה, שנייה, חברים.

שולי מועלם-רפאלי: אם אני אשכח משהו בסוף תתקנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד שהצעת החוק והתהליך שעברנו בשנה וחצי האלה הם לימוד גדול של המשימה שבאנו כולנו בגללה לכנסת והיא תיקון עולם במלכות שדי, תיקון עולם.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחד יגיד את זה בדרכו הוא.

שולי מועלם-רפאלי: תיקון העולם הזה נעשה בתוך שיתוף פעולה אדיר, כשהמטרה בהתחלה הייתה קצבה בגובה שכר מינימום.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכמו שאמרו פה חלק מקודמיי: זו ממשיכה להיות המטרה.

שולי מועלם-רפאלי: קצבה בגובה שכר מינימום היא מטרה ראויה להשגה, ובה אני חושבת נמצא גם שר האוצר; ואם הוא לא שם, חזקה עליו שיהיה שם בעקבות המשך העשייה של כל מי שנטל בדבר הזה חלק.

שולי מועלם-רפאלי: תהליך התיקון, וזה משהו שאני למדתי מקארין בכנסת הקודמת, לא יכול להיות "עלינו בלעדינו".

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת ששיתוף הפעולה של ארגוני הנכים, בחוכמה שהוביל את זה חבר הכנסת אלי אלאלוף בדיונים – לתת מקום, להקשיב להם, לדברים שלהם, גם כשחלקם אמרו דברים שהיו לנו קשים להקשבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה משהו אחד אחרון להגיד: תראו, אני חושבת, חבריי השרים וחברי הכנסת, שיום אחד צריך יהיה לבטל את ה-disregard, שיום אחד אנחנו נגיד כל מי שמקבל קצבאות יקבל את קצבתו שמגיעה לו, וכל שקל שהוא יצליח להכניס בעבודה יתווסף לדבר החשוב שמדינת ישראל בוחרת לתת לו.

אורלי לוי אבקסיס: – – – זה יחזור למשק – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מאמינה גדולה בדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזה נכון לנשים חד-הוריות, זה נכון לנכים, זה נכון לקשישים.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם בשלב הבא זו תהיה המשימה הגדולה של שיתוף פעולה בין קואליציה לאופוזיציה ביחס לכל מי שמקבל קצבאות במדינת ישראל: ביטול ה-disregard ויכולת לעבוד בעבודה אמיתית, בנוסף לקצבאות שהם מקבלים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם.

רויטל סויד: חברת הכנסת נורית קורן, ואחריה – אחרונת הדוברות, חברת הכנסת מירב בן ארי.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר חיים כץ, השרה סופה לנדבר, אנחנו נמצאים היום – באמת אנחנו עושים מהפך, מהפך.

נורית קורן: סוף-סוף הצלחנו להגדיל, ולו במעט, את קצבאות הנכות.

נורית קורן: אני רוצה להודות, קודם כול, לראש הממשלה, שהיה רגיש לנושא, ודאג יחד עם שר האוצר לסכום קטן, לא גדול; אחר כך – לשר חיים כץ, שנלחם; אני הייתי בישיבה הראשונה, שהייתה לפני הקריאה הראשונה, וראיתי, אדוני השר, כמה התרגזת על אגף התקציבים.

נורית קורן: יצאת אולי שלוש פעמים כדי להגדיל ולקבע את כל הסכום הנדרש.

נורית קורן: אני מודה לך על כך, וזה חשוב מאוד.

נורית קורן: זה, אני חושבת, גולת הכותרת של כל העשייה שלך למען אנשים חלשים בחברה שלנו, וזה בהמשך לעבודה כשהיית יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, עכשיו כשר הרווחה.

נורית קורן: אני מאחלת לך שאתה תמשיך לעשות רק דברים טובים, באמת, למען אזרחי מדינת ישראל ושיהיה לך את הכוח לעשות.

נורית קורן: אני מודה לך על כך.

נורית קורן: אני רוצה להודות לאלי אלאלוף.

נורית קורן: לא סתם אתה אלוף.

נורית קורן: אלוף.

נורית קורן: באמת אלוף.

נורית קורן: ברוב חוכמה, איך ניהלת את כל הישיבות הקשות ברגישות, בחוכמה.

נורית קורן: שאלוהים ייתן לך בריאות ורק נחת להמשיך ולעשות את הדברים הטובים שחלמת לעשות אותם, והגעת לכנסת כדי לבצע אותם.

נורית קורן: אני מקווה שנמשיך הלאה בכל העשייה.

נורית קורן: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שהיו בדיונים ועשו את מלאכתם – אם זאת קארין, אם זה מיקי, אם זה אילן, וגם מירב בן ארי והיה גם חאג' יחיא, שפשוט ישב – הם לא הניחו וכל אחד נתן חלקים מהידע שלו.

נורית קורן: אני רוצה לומר שבצוהריים, כשנכנסתי להצביע, הייתי קצת סקפטית.

נורית קורן: ראיתי שפתאום הייתה מלחמה והאוצר התבצר בעמדות שלו, וצריך להודות לחבר הכנסת דוד ביטן שבא והניע את המהלך.

נורית קורן: וביחד כל הכוחות הניחו את החוק היום.

נורית קורן: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר הוא שאפילו שהגדלנו את הקצבאות, אנחנו צריכים להמשיך לעודד את כל מי שיכול לעבוד לצאת ולעבוד.

נורית קורן: כי בסך הכול אנחנו רוצים בסופו של דבר שילוב של אנשים עם מוגבלות בשוק התעסוקה ובחברה שלנו.

נורית קורן: רק לפני שנה וחצי העברנו את החוקים – שכחתי איך קוראים לחוק – את חוק המכרזים, שבעצם כל חברה שרוצה לבוא ולגשת למכרזים ממשלתיים – שתראה שהיא מעסיקה אנשים עם מוגבלות, וגם שמשרדי ממשלה יעסיקו אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: הדברים האלה יצאו לדרך ואנחנו צריכים לעשות הכול על מנת שהם ישולבו.

נורית קורן: אני רוצה לאחל – אלכס, כל הכבוד לך שנשארת עד עכשיו.

נורית קורן: אתה רואה?

נורית קורן: הגענו.

נורית קורן: אנחנו רק בשלב הקטן הזה ואנחנו נמשיך הלאה לפעול למען אנשים עם מוגבלות וכל שאר האוכלוסייה המוחלשת, ונעשה כמה שיותר.

נורית קורן: זה מגיע באמת לכל חברי הכנסת, לכולם, שתמכו ותומכים במהלך הזה ותודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

רויטל סויד: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – השר חיים כץ.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

מירב בן ארי: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני שותפה כמובן לכל הברכות ביום ההיסטורי הזה ובאירוע החשוב הזה.

מירב בן ארי: אמיר, חבר הכנסת אוחנה, אני רוצה רגע שאלאלוף ישמע אותי.

מירב בן ארי: אני שלוש שנים חברה בוועדה הזו.

מירב בן ארי: עברנו הצעות חוק לא פשוטות, מורכבות, אבל לא הייתה בוועדה אף פעם הצעת חוק כזאת.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, אדוני השר, היום היה השיא, וזה שיא שמצטרף לשיאים שכבר צברת, אני יודעת – מבתים של אנשים שבהם התכנסתם, עד לוועדות, עד לרגע של: בוא נלך לחדר צדדי, בוא נגיע לעוד הישגים.

מירב בן ארי: רק בשבוע האחרון נוספו עוד 100 מיליון, ואנשים אומרים פה: זה כסף קטן.

מירב בן ארי: אני, בשביל 2 מיליון לצעירים חסרי בית לסיוע בשכר דירה, מוציאה את הנשמה, ואנשים מעבירים פה 100, 150 מיליון ואחרי זה באים ואומרים לנו שזה כלום, זה קצת.

מירב בן ארי: 4.3 מיליארד.

חיים כץ: 4.341.

מירב בן ארי: 4.431 הכול כתוב.

מירב בן ארי: ואנשים אומרים: הישג קטן.

מירב בן ארי: זה הישג היסטורי.

מירב בן ארי: ואנשים פה – נכון, יכולנו להשיג יותר; אני על ה-disregard הזה נלחמת, על החד-הוריות, נקרעת על זה, על 600 שקל שמתחילים קיזוז.

מירב בן ארי: פה – 3,700 תגידו מה זה?

מירב בן ארי: מה זה נראה לכם?

מירב בן ארי: עולים פה חברי כנסת שלא ראיתי אותם נכנסים לוועדה.

מירב בן ארי: יש פה ח"כים שנלחמו: קארין, אילן, מיקי.

מירב בן ארי: אישיות, אתה אישיות.

מירב בן ארי: דוד ביטן, שהוא יודע כמה אני מעריכה אותו.

מירב בן ארי: מה לא עשינו?

מירב בן ארי: ומעל כולם, באמת, אלי.

מירב בן ארי: אני רוצה שרגע תהיו בשקט.

מירב בן ארי: עשר שנים הוא היה הבוס שלי בקרן רש"י.

מירב בן ארי: פרס ישראל זה כלום לעומת מה שמגיע לך על הנכים.

מירב בן ארי: אני הייתי איתו שם.

מירב בן ארי: ואחרי הכול – מה אתה חושב, שלא יצא מישהו וקרא לנו "נאצים" היום?

מירב בן ארי: מה אתה חושב, שלא צעקו לנו "בושה"?

מירב בן ארי: אתה יודע, זה קורע אותי, כי זה באמת בנפשנו.

מירב בן ארי: באמת אכפת לנו מהנכים.

מירב בן ארי: איפה אלכס?

מירב בן ארי: אלכס, הכול בזכותך.

מירב בן ארי: מהיום של הקמפיין שכולנו הגענו לכנסת, אתה באת לעצרות בחירות ואמרת לנו את זה.

מירב בן ארי: אתה שולח לנו ווטסאפים, וגם אם אנחנו לא עונים, אנחנו קוראים ואנחנו רואים אותך.

מירב בן ארי: הכנסת הזאת – קואליציה ואופוזיציה – ראו את הנכים בכל החודשים האחרונים; כולם, כן, גם נערי האוצר, שעברו דמוניזציה, "סמרטוטי האוצר" קראו להם; אנשים שעבדו ימים ולילות איתו בשביל להביא את הכסף.

חיים כץ: מי זה איתו?

מירב בן ארי: עם שר הרווחה חיים כץ ושר האוצר, ותכף אני אגיד עליכם מילה.

מירב בן ארי: אנחנו עברנו קללות, עברנו איומים, מה לא עברנו?

מירב בן ארי: ולא איבדנו את הרעל בעיניים להגיע היום לקריאה שנייה ושלישית.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם, כל הגוף שלי רועד.

מירב בן ארי: אני שומעת כאן חברי כנסת משתלחים בנו.

מירב בן ארי: מה זה האירוע הזה?

מירב בן ארי: אנחנו היום עושים הישג.

מירב בן ארי: הולכים להביא עשרות אלפי שקלים – מאות אלפי שקלים – לנכים, כל הכנסת הזאת.

מירב בן ארי: אתם תהיו שותפים לזה, וזו רק ההתחלה, אבל התחלנו.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד מילה אחרונה, א.

מירב בן ארי: תודה רבה לך שאתה יושב כל היום ועושה את המספרים ואת החישובים שלך, ואם יעירו אותך בשתיים בלילה אתה תדע בדיוק מי מקבל מה.

מירב בן ארי: תודה רבה לך.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה רבה לשר האוצר משה כחלון, ופה מישהו אמר על ארבע ועוד ארבע: יש שר אוצר בירושלים, וזו הסיבה.

מירב בן ארי: יש שרים מצוינים, יש חברי כנסת תותחים מהקואליציה והאופוזיציה שנלחמו, והיום אנחנו נצביע ונעשה היסטוריה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי על המילים העוצמתיות.

רויטל סויד: בהחלט שווה להיות הנאום האחרון, לסיים את הדברים.

רויטל סויד: נעבור לשר חיים כץ, שר העבודה והרווחה, ולאחר מכן יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת אלאלוף.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: אני.

חיים כץ: אחריי זהו.

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: אז יסכם את הדיון שר העבודה והרווחה.

חיים כץ: גברתי, היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, אני חבר כנסת 20 שנה, הייתי יו"ר ועדת העבודה הרווחה והבריאות והעברתי 180 חוקים, נורית, 180 חוקים בקריאה השנייה והשלישית, ואני אומר לכם שזה אחד מהחוקים הדרמטיים.

חיים כץ: חוק שעלותו 4.341 מיליארד, הנכים – מוסי רז, תקשיב – 4.341 מיליארד, ויש כל כך הרבה לא מרוצים.

חיים כץ: יש הרבה לא מרוצים, ובעיקר הנכים.

חיים כץ: ואני רוצה לציין שאף ממשלה לא נתנה כל כך הרבה בפן החברתי כמו הממשלה הזאת.

חיים כץ: אף ממשלה.

חיים כץ: 20 שנה אני פה.

חיים כץ: לא ראיתי את הנותנים, לא ראיתי את הרצים.

חיים כץ: ואני אומר לכם, שמעתי פה התקפה על ראש הממשלה, שהוא שניתק את ההצמדה של הנכים מהשכר הממוצע במשק ב-2003.

חיים כץ: מה היה ב-2003?

חיים כץ: אינתיפאדה – – –

רויטל סויד: חברים, חברת הכנסת בן ארי, דיברת כל כך יפה וריגשת את כולנו, והשר עולה ושווה לשמוע – – –

חיים כץ: מה היה ב-2003?

חיים כץ: אינתיפאדה, אבטלה, הלכו להוריד את דירוג האשראי של מדינת ישראל – – –

רויטל סויד: אני מבקשת שקט בתאים שם, בצד השמאלי.

רויטל סויד: השר מסכם את הדיון.

רויטל סויד: בבקשה, שקט.

חיים כץ: ראש הממשלה נקט צעדים קשים לא פופולריים גם עליי: הלאים את קרנות הפנסיה, פגע בזכויות – אבל הציל בדיעבד את הנשארים; הביא את המשק הישראלי ל-4% אבטלה.

חיים כץ: אני רואה את מצב השקל, אני רואה את המצב הכלכלי שלנו ביחס לכל אירופה.

חיים כץ: אלי אלאלוף, תכבד.

חיים כץ: דוד.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד ביטן, השר מחכה, בבקשה.

רויטל סויד: השר אלקין, בבקשה, השר עומד וממתין.

רויטל סויד: אנחנו גם רוצים לשמוע את הדברים ואנחנו גם רוצים להתקדם להצבעות.

חיים כץ: ומפה לבוא ולהגיד: הוא הוריד את ההצמדה?

חיים כץ: זה היה אחד מהצעדים הקשים שהצילו את כלכלת מדינת ישראל.

חיים כץ: ואני אומר לכם שאני הייתי שם והצבעתי נגד – כשהלאימו את הקרנות אני הצבעתי נגד, בתור הקואליציה.

חיים כץ: האופוזיציה עזבה את האולם, ואני ביקשתי הצבעה אלקטרונית, שיראו שאני מצביע נגד.

חיים כץ: אבל בדיעבד, אנחנו יכולים פה לבוא ולהתווכח, כי הוא הביא תוצאה.

חיים כץ: להפוך הסכמה להסכם – פה בירכו את כולם, אז אני רוצה להגיד לכם את מי אני רוצה לברך.

חיים כץ: אני רוצה לברך – ואני לא אנקוב בשמות של יותר מדי אנשים: את שלומי מור מהביטוח הלאומי, את אלעד זכות, את נועה בן שבת, את יעל אגמון ואלון מסר מהאוצר – שהם היו מהצד השני, שיריתי ויריתי בהם, כי הם הפכו הסכמה להסכם, ולהפוך הסכמה להסכם זה תורה.

חיים כץ: ובהסכמה לא נגענו באנשים; דיברנו בכוללנות, ושכחנו שם כמה אנשים בהסכמה הזאת: שכחנו את האוטיסטים, שכחנו את פגועי הנפש – שהם קיבלו הכי הרבה, יותר מכולם, כי הם עלו בקח"ן, הם עלו ב-300 שקל בקח"ן ועוד 470 שקל – שכחנו את האזרחים הוותיקים, שכחנו את המאושפזים.

חיים כץ: עליזה, אני לא שומע את עצמי.

רויטל סויד: ששש.

רויטל סויד: באמת, אני ממש מבקשת.

חיים כץ: יש שם מאחורה שכונה.

חיים כץ: אני אומר לך מפה – שכונה.

יואל חסון: נכון.

חיים כץ: שכחנו את אלה שמאושפזים וקיבלו רק 20% מהקצבה.

חיים כץ: עכשיו הם יקבלו 20% פלוס 470 שקל, שלא היה להם לפני זה.

חיים כץ: שכחנו את אלה שעוברים מהבטחת הכנסה, האזרחים הוותיקים, כי הם יוצאים בגלל הקצבאות, והשארנו להם את כל התנאים הסוציאליים שיש מסביב – הנחות בחשמל, מים והכול.

חיים כץ: הירידה לפרטים הקטנים, הישיבה בלילה עם האוצר, הנכונות של משה כחלון ללכת לקראת הנכים, הנכונות של ראש הממשלה, הקרבות הקטנים עם האוצר – פה, תאמינו לי, קל להגיד: הבאנו, עשינו.

חיים כץ: להפוך הסכמה להסכם, לרדת לפרטים – זה היה קרב עקוב.

רויטל סויד: חברים, תקשיבו, אנחנו גם בחוק מאוד משמעותי וגם בדיון שבו כל אחד דיבר מדם ליבו, וגם השר עכשיו רוצה לסכם את הדיון, ואנחנו יושבים פה כולנו, ואנחנו כולנו מאוד שמחים, ובבקשה, בואו ניתן לשר לסיים בכבוד את הדברים שהוא אומר.

רויטל סויד: כל אחד מאיתנו כאן דיבר ורצה להשמיע את הדברים שלו, ועכשיו השר צריך לדבר.

חיים כץ: נגענו בעיוורים, הבאנו 50 מיליון לעיוורים – ושם היו חיים קלים.

חיים כץ: זה לא בחוק, זה מחוץ לחוק.

חיים כץ: אמרנו להם: בואו, תחלקו איך שאתם רוצים, אתם יודעים יותר טוב מאיתנו מה אתם צריכים, תגידו איך אתם רוצים לחלק את הכסף.

חיים כץ: והם קבעו איך מחלקים את הכסף, וכשהחוק יעבור הם יקבלו באופן שהם רוצים.

חיים כץ: ונתנו 50 מיליון לילדים.

חיים כץ: ושמעתי פה שאלה: אבל לא הגדרנו את שתי הפעימות הבאות; לא הגדרנו את שתי הפעימות הבאות כי אי-אפשר להגדיר אותן, כי יש את חוק הנומרטור.

חיים כץ: אם היינו מגדירים אותם – לח"כים ששאלו: מבטיחים, יקיימו, לא יקיימו – אם היינו מגדירים, היינו צריכים לעשות הפחתה.

חיים כץ: אז צריך להבין את כללי המשחק, כי מי שלא מבין את כללי המשחק יכול לעמוד פה על הבמה ולדבר, אני לא יודע איך.

חיים כץ: כי גם אנחנו רצינו להגדיר – רצינו לחלק עכשיו, אבל צריך עכשיו לעשות הפחתה בתקציבים.

חיים כץ: זה בדיוק כמו בתוכנית BOT.

חיים כץ: למה המדינה לקחה את כביש 6, והביאו משקיעים ואמרו: אנחנו פורסים אותם לשנים?

חיים כץ: כי הם לא יכולים לשים את התוכנית בתקציב אחד, אז הם משלמים ביוקר.

חיים כץ: וזה היה קרב על כל שקל.

חיים כץ: אני רוצה שתבינו: 25 שקלים העלאה בקצבה זה 100 מיליון שקל.

חיים כץ: 25 שקלים זה 100 מיליון שקל.

חיים כץ: השאלה הקשה הייתה אם להעלות את ה-disregard או לא להעלות את ה-disregard – אם לקחת 5 שקלים מקצבת הנכים ולהעלות את ה-disregard ב-200 שקל, כי ב-disregard נהנים 20,000 איש, וקצבת הנכים משלמים ל-30,000 איש.

חיים כץ: וכשאתה מחשב בארבע פעולות, אז אני לא יודע אם זה כלכלי ללכת לשם, אבל רצינו את הנראות.

חיים כץ: אני לא יודע אם 5 שקלים – אני כן יודע שזה לא כלכלי, כי עדיף היה לקחת את ה-5 שקלים ולא ללכת ל-disregard, כי אני רואה כמה נהנים.

חיים כץ: אני רואה, אני לוקח את המספרים, אני יורד לביטוח לאומי – מלחמה על כל שקל.

חיים כץ: יש פה קרב, ואנחנו צריכים להבטיח שהנכים אכן יקבלו, וקיבלו את ההצמדה.

חיים כץ: איחדנו את התשלומים – איחדנו תשלומים, כי התחייבנו מ-1 בינואר, וישבנו בוועדה ואמרתי: למה ב-1 בינואר?

חיים כץ: בואו ניתן את זה בעלות אפס, נקרב תשלומים מיולי למרס, נדחה מינואר למרס, וניתן בתשלום אחד.

חיים כץ: אמרנו לביטוח לאומי: אני רוצה שתעשו את זה בעשרה ימים, הם באו היום, אמרו לי: תן לנו עוד חודש.

חיים כץ: אמרתי: לא, תעמדו ביעדים, ואם לא – תיתנו מפרעות בגובה הקצבה.

חיים כץ: כי הלכנו פה למהלך של כניסה לפרטים, ולא כל יום מחוקקים כזה, ותיקונים בחוק – זה לוקח אחר כך שבועות ושנים, ואני לא יודע, ותקציבים וכן הלאה.

חיים כץ: העבודה שהייתה פה של האנשים מאחורי הקלעים היא הרבה יותר קשה משל אלה שצעקו וזה, ולהם מגיעות התודות – על הימים והלילות; על המחשבים שהרצנו בשביל לראות מה כדאי לנו לקחת: אם כדאי לנו לקחת שקל, להוריד שקל; שקל זה 4 מיליון שקלים, 4 מיליון שקלים.

חיים כץ: סגרנו את זה במזל.

חיים כץ: למה זה נגמר ב-41?

חיים כץ: אתם יודעים למה זה נגמר ב-41?

חיים כץ: כי זה היה 2.2 מיליארד, ואחר כך הביאו עוד 100 מיליון.

חיים כץ: זה נגמר ב-41 כי רציתי פעמיים ח"י ופעם חמסה.

חיים כץ: זה 41 המיליון הסופיים.

חיים כץ: מפה ה-41: פעמיים ח"י – 36, ועוד חמסה – חמש.

חיים כץ: ככה אנחנו גומרים את התקציבים שלנו.

נחמן שי: אצלנו אומרים: חמסה, חמסה, חמסה.

חיים כץ: אבל פעמיים ח"י זה יותר.

חיים כץ: עזוב, אתה עובד באוצר?

חיים כץ: אתה איתנו או נגדנו?

נחמן שי: – – –

חיים כץ: בסדר, כל דבר במידה.

חיים כץ: ואני אמרתי לך, זה מהלך גדול, ויש הרבה לא מרוצים.

חיים כץ: תקשיב, זה שהנכים לא מרוצים זה מפוצץ אותי, אבל אני יודע שזה הסדק בקיר, ואני יודע שהתחלנו.

חיים כץ: ולמה רציתי את ה-5 שקלים?

חיים כץ: כי 5 שקלים בקצבה זה הרבה כסף – זה 20 מיליון לבסיס, וה-disregard הוא פחות, ויותר קל להביא אותו.

חיים כץ: כשאתה יושב על כזה דבר אז אתה צריך לראות מה כדאי, מה אתה מביא.

חיים כץ: ואני אומר לכם שבלילה – ישבנו פה בלילות, וגם ראש הממשלה וגם שר האוצר פינו את הזמן וישבו והקציבו ונתנו כסף.

חיים כץ: אף אחד לא פרגן – אז זה בסדר.

חיים כץ: וזה לא היה מהלך קל.

חיים כץ: אני אומר לכם, אני עומד פה ברגשות מעורבים, כי שמנו כל כך הרבה לב, ושמנו כל כך הרבה נשמה, וירדנו כל כך הרבה לפרטים, ואני לא זוכר חוק שעולה כל כך הרבה ועדיין יש לא מרוצים.

חיים כץ: זו הבעיה פה.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת הזאת, ביחד – אני יודע מה המחויבות שלי.

חיים כץ: אני יודע מה המחויבות שלי, ולא סתם לא הצבעתי כאשר אילן גילאון העלה את הצעת החוק.

חיים כץ: לא הייתי בחוץ; הייתי פה, בפנים, ולא ברחתי, ואמרתי את מה שאמרתי.

חיים כץ: ידעתי שזה היה סדק בקיר.

חיים כץ: היום אנחנו עומדים ובאים, ואני אומר לכם: אם הייתי יודע שהיום עולה החוק הייתי בא עם חולצה לבנה, כי זה יום חג, למרות שיש לא מרוצים.

חיים כץ: רק בחוק אחד עמדתי פה עם חולצה לבנה – זה החוק שאלמנות צה"ל יכולות להתחתן ולקבל את הגמלה; מתוך 180 החוקים שהעברתי.

חיים כץ: וזה חוק ברמה הזאת.

חיים כץ: זה חוק שבא לתת תקווה, אילן, תקווה לנכים, כי מגיע להם.

חיים כץ: עשינו פה עוד מהלך ענק – איחדנו את הקח"ן עם הקצבה.

חיים כץ: כי באו הנכים ואמרו: יש לנו 2,342 או 2,352.

חיים כץ: והיה להם קח"ן, ומה זה קח"ן?

חיים כץ: קצבה חודשית נוספת, ואותה לא ספרו.

חיים כץ: היו שלוש דרגות קח"ן.

חיים כץ: ולקחנו את כל אלה עם 100% אי-כושר עבודה – בעיקר נכים קלים, אוטיסטים ופגועי נפש שלא יכולים לעבוד – שהיו מקבלים רק 150, ואיחדנו את זה ל-450, ואיחדנו את זה עם הקצבה.

חיים כץ: זאת אומרת, גם הקח"ן וגם הקצבה – הבאנו להן את ההצמדה העתידית, וקבענו בסיס של קצבה שעלה מ-2,350 ל-3,270.

חיים כץ: קבענו יעד, ואני בטוח שנעבור את היעד הזה, כי הכסף שנשאר לנו, הכסף שנשאר לנו, 2.1 מיליארד, אנחנו נדע לחלק אותו.

חיים כץ: אם אני רק מסתכל, אני אומר:

חיים כץ: 25 שקלים זה 100 מיליון; 2 מיליארד זה 900.

חיים כץ: צריך לחלק למגזרים נוספים, ואנחנו נעבור את ה-3.7.

חיים כץ: קבענו את ה-3.7 בגלל שלא רצינו להפעיל את ה-disregard.

חיים כץ: כל דבר היה במחשבה תחילה; לא היו פה דברים באקראי; לא הייתה פה שליפה שאמרו שקל ימינה ושקל שמאלה.

חיים כץ: והייתי בתיאום מלא עם אלי אלאלוף – בשיחה ביום ושיחה בלילה, ונעשה ככה, ונעשה ככה, והוא אומר אני חושב ככה, ואני אמרתי אנחנו חושבים ככה.

חיים כץ: ולא רבנו.

חיים כץ: מה גם – כאשר נתנו למישהו פחות, עשינו את זה בידיעה ברורה, כי ראינו את המחשבים, הרצנו את העניין.

חיים כץ: אני חושב שהיום כנסת ישראל תחוקק את אחד החוקים החשובים ותיתן תקווה לנכים, ואני מקווה שזה צעד ראשון, צעד ראשון, אילן, בלהביא אותם לשכר מינימום.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: צריך סבלנות, אבל זה היה סדק בקיר.

חיים כץ: פרצנו את הקיר, הגדלנו את בסיס הקצבה ל-3,270 ונביא את התוצאה.

חיים כץ: תודה רבה לכם על ההקשבה.

רויטל סויד: תודה רבה, לחבר הכנסת חיים כץ, לשר חיים כץ.

רויטל סויד: אני בהחלט מקווה ומצטרפת לאיחולים.

רויטל סויד: אני מקווה שזה באמת צעד ראשון.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי מרכז באופוזיציה את ההצבעות – חבר הכנסת רוזנטל?

יואל חסון: גם לאילן יש הסתייגויות.

מיקי רוזנטל: אז שאילן ירכז את זה.

רויטל סויד: אילן, אתה מרכז.

רויטל סויד: הסתייגות 1, לסעיף 1 – מצביעים?

אילן גילאון: כל ההסתייגויות – אנחנו מצביעים עליהן.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להסתייגות לסעיף 1, של חברי הכנסת קארין אלהרר, יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, עפר שלח, חיים ילין, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה וסעיד אלחרומי – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; ושל חברי הכנסת אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומוסי רז – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: הסתייגות לסעיף 1.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: נא להצביע.

רויטל סויד: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 44 נמנעים –אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 36 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההסתייגות לא התקבלה.

רויטל סויד: מכיוון שלסעיפים 2 ו-3 אין הסתייגות, אנחנו נצביע על סעיפים 1–3, כולל, בנוסח הוועדה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 24 בעד סעיפים 1–3, כהצעת הוועדה – 81 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

רויטל סויד: 81 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: סעיפים 1–3, כולל, התקבלו בקריאה שנייה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים לסעיף 4, להסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת מרצ, הסתייגות מס' 2.

רויטל סויד: מי בעד? מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 37 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 3, לסעיף 4, של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

רויטל סויד: מי בעד? מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4, לא נתקבלה.

רויטל סויד: 44 נגד, 39 בעד, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההסתייגות לא התקבלה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להסתייגות 4, לסעיף 4, של קבוצת יש עתיד, קבוצת מרצ, קבוצת הרשימה המשותפת וקבוצת המחנה הציוני.

רויטל סויד: מי בעד? מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 4 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 37 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההסתייגות נדחתה.

רויטל סויד: אין לסעיף 4 יותר הסתייגויות.

רויטל סויד: לסעיפים 5–7 אין הסתייגויות.

רויטל סויד: אנחנו נצביע על סעיפים 4–7, כולל, כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 28 בעד סעיפים 4–7, כהצעת הוועדה – 83 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 4–7, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

רויטל סויד: 83 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: סעיפים 4–7 התקבלו כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 8, הסתייגות 5, של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 8 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 37 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הסתייגות 5, לסעיף 8, לא התקבלה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 8 כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 30 בעד סעיף 8, כהצעת הוועדה – 84 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 8, כהצעת הוועדה, נתקבל.

רויטל סויד: 84 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: סעיף 8 התקבל כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 9 – הסתייגות מס' 6, של קבוצת הרשימה המשותפת.

רויטל סויד: מי בעד? מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 9 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 39 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הסתייגות מס' 6, לסעיף 9, נדחתה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 7, לסעיף 9, של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני.

רויטל סויד: מי בעד? מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 9 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 38 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההסתייגות 7, לסעיף 9, נדחתה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 9, כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 33 בעד סעיף 9, כהצעת הוועדה – 84 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 9, כהצעת הוועדה, נתקבל.

רויטל סויד: 84 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: סעיף 9 התקבל כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להסתייגות לסעיף 10.

רויטל סויד: הסתייגות 8, של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות– 38 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

רויטל סויד: 38 בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הסתייגות 8 לא התקבלה.

רויטל סויד: לסעיפים 11–18 אין הסתייגויות.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה על סעיפים 10–18, כולל, כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 10–18, כהצעת הוועדה – 84 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 10–18, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

רויטל סויד: 84 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: סעיף 10–18 התקבלו, כנוסח הוועדה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על כל החוק בקריאה שלישית.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 36 בעד החוק – 84 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200), התשע"ח–2018, נתקבל.

רויטל סויד: 84 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200), התשע"ח–2018, התקבלה ועברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואב קיש, מיוזמי הצעת החוק, יעלה לברך.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני גאה לעלות ולברך על הצעת החוק הזאת, הצעת חוק ממשלתית שהצעת חוק פרטית שלי מוזגה לתוכה, ואני רוצה להגיד כמה מילים.

יואב קיש: ראשית, יושב פה אלכס פרידמן – אני לא יודע מי לא שם לב – לאורך כל הדיון הארוך הזה יושב פה אלכס פרידמן וצופה עלינו, על חברי הכנסת.

יואב קיש: אני רוצה להגיד איפה פגשתי לראשונה את אלכס פרידמן.

יואב קיש: ב-12 במרס 2015, כמה ימים לפני הבחירות האחרונות, ימים בודדים, נפגשתי איתו בכיכר רבין, בעצרת שאלכס ארגן שהכותרת שלה הייתה "נכה הוא לא חצי בן אדם".

יואב קיש: נפגשתי בכיכר עם אלכס.

יואב קיש: הייתי אז מועמד מטעם הליכוד לבחירות, וכבר אז ידעתי שהמשימה הזאת תהיה בראש מעיינינו.

יואב קיש: היו שם עוד כמה חברי כנסת או מועמדים לחברי כנסת, ובאמת העצרת הזאת הייתה עצרת א-פוליטית, ובעניין הזה אני חושב שהבית הזה הוכיח – בהתאחדות שלו להצעת החוק הזאת – שזה המסר החשוב.

יואב קיש: עברו כמעט שלוש שנים, והגענו לקו הסיום.

יואב קיש: אני יכול להגיד שאני ורבים בבית הזה תמיד נעמוד לצד האוכלוסיות הקשות, האוכלוסיות המוחלשות, שצריכות את העזרה.

יואב קיש: החקיקה הזאת היא חקיקה היסטורית.

יואב קיש: היום העברנו הצעת חוק שהמשמעות שלה היא 4.341 מיליארד שקלים לטובת הנכים, אותן אוכלוסיות שצריכות את העזרה שלנו – הגדלת הקצבאות.

יואב קיש: אני רוצה להודות לחברים שנמצאים פה, ואני רוצה לציין כמה מהם באופן מיוחד.

יואב קיש: ראשית, חברת הכנסת נאוה בוקר – נאוה, נאוה – שהובילה את החקיקה מטעם הקואליציה; חבר הכנסת אילן גילאון – אילן, הובלת את החקיקה מטעם האופוזיציה והצלחת גם להעביר את זה בטרומית; חבר הכנסת אלי אלאלוף – איפה אלי?

יואב קיש: אני מקווה שהוא עוד לא יצא; אלי, יושב-ראש הוועדה, שאני זוכר את הפגישה שלנו באוצר עוד לפני שהצעת החוק הממשלתית הגיעה, בשביל לנסות לקדם את זה, גם כדי שאנחנו נדחוף את הממשלה למהלך הזה; חבר הכנסת דוד ביטן, אני חושב שכל אלה שיזכו לתוספת בזכות הצעת החוק הזאת חייבים לך חוב גדול, ואני רוצה להגיד לך תודה בשמם מעל הדוכן הזה; השר כחלון, שנרתם למשימה ואישר את התקציב; והינה השר חיים כץ – החוק הזה לא היה קורם עור וגידים ללא העמידה הנחושה שלך מול כל המשרדים, מול כל האילוצים, וחשוב לי להגיד את התודה מעל הבמה הזאת; ואחרון – ואני אומר שבעניין הזה כל מה שהממשלה הזאת עושה זה ראש הממשלה, שדואג לצמיחה, ליכולת הכלכלית שלנו בסופו של דבר לעזור לאותן אוכלוסיות.

רויטל סויד: תודה רבה.

יואב קיש: ואני מסכם במילה אחרונה.

יואב קיש: חברים, אנחנו העברנו את הצעת החוק הזאת; 84 חברי כנסת תמכו, אפס מתנגדים.

יואב קיש: אני חושב שטוב עשו באופוזיציה, למרות חילוקי דעות שנשמעו ואולי שיקולים שהיה אפשר קצת לכיוון הזה.

יואב קיש: היה פה מהלך היסטורי שזכה לתמיכה מסיבית של כל הבית הזה.

יואב קיש: כך היה ראוי, ותודה לכל מי שהצביע בעד הצעת החוק.

יואב קיש: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש, מיוזמי הצעת החוק.

רויטל סויד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/759); נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא, אחד לפני כן: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 131) (תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חברי הכנסת מרדכי יוגב, איילת נחמיאס ורבין וקבוצת חברי הכנסת.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מרדכי יוגב.

רויטל סויד: בבקשה.

מרדכי יוגב: תודה רבה.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, שר הבינוי, חבריי חברי הכנסת וגם אחרוני הנכים שפה עימנו, בראשית הדברים אני מבקש להודות לשותפים: לשר החינוך נפתלי בנט על התמיכה בהצעת החוק, לחברתי חברת הכנסת איילת ורבין, שהגישה הצעה זהה, ולנוספים, לעוזריי שסייעו ולשותפים נוספים.

מרדכי יוגב: הצעת החוק שעליה אנחנו אמורים להצביע היא הצעת חוק חשובה שאין בה ימין ושמאל.

מרדכי יוגב: זו הבעת אמון בנכס היקר שיש לנו, במערכת החינוך, ובראשה המורים ועובדי מערכת החינוך.

מרדכי יוגב: האלימות לא צבועה בצבע של מין או זן כזה או אחר, והיא נגע חמור שעל כולנו להתאחד נגדו.

מרדכי יוגב: בדברי ההסבר לחוק כתבנו שהתופעה המגונה של תקיפת עובדי חינוך בזמן עבודתם בידי תלמידים, הורים או אחרים ובני משפחותיהם הפכה בעת האחרונה חזון נפרץ ומכת מדינה.

מרדכי יוגב: כחלק מהניסיון לשקם את מעמדם של אנשי החינוך, ועל מנת להרתיע את המבקשים לפגוע בהם, ביקשנו – וכך מציע החוק – להחמיר בעונשם של תוקפי עובדי חינוך כך שהוא יעמוד על חמש שנים, ללא צורך בקיומן של נסיבות מחמירות נוספות שנדרשות ביחס לתקיפת עובדי ציבור אחרים.

מרדכי יוגב: צריך לזכור שהצעות דומות הונחו גם בכנסות הקודמות על ידי חבר הכנסת זבולון אורלב וחברת הכנסת איילת שקד ואחרים.

מרדכי יוגב: לצערנו, כמו שאמרנו, מכת האלימות הזאת לא פוסחת על מערכת החינוך ועל בתי הספר, ומדי שבוע – גם בשבוע האחרון שמענו על מקרי אלימות נוספים.

מרדכי יוגב: לא ארחיב כרגע בדבריי עקב השעה; הדוגמאות – בעיתונים.

מרדכי יוגב: אם בעבר שמענו בעיקר על אלימות בין תלמידים – דבר שהוא חמור כשלעצמו, אבל יותר טבעי וניתן לאיזו הכלה וטיפול בכלים חינוכיים – בעת האחרונה אנו שומעים יותר ויותר על הורים שלוקחים את הדין לידיהם ותוקפים עובדי מערכת חינוך, מורים ומנהלים.

מרדכי יוגב: כמו שבצבא נוהגים לומר שקצין הוא קצין הוא קצין גם כשהוא לא מול חייליו, כך מורה הוא תמיד מורה, והוא נשאר מורה גם אחרי שעות הלימודים ומהווה מצפן מוסרי בהתנהגותו.

מרדכי יוגב: לצערנו, מורים מותקפים בשעות הלימודים ובשעות שלאחר הלימודים – גם בשעות שהם בבית – וכל פגיעה שכזאת במערכת החינוך מהווה פגיעה קשה, רב-מערכתית.

מרדכי יוגב: מלבד הפגיעה הפיזית, התקפה על עובדי מערכת החינוך היא תקיפה של מוסד הלימודים, היא תקיפה של המערכת, תקיפה שאולי מונעת אנשים מצוינים מלהיכנס למערכת הזאת, שהיא המערכת המורכבת והיא השליחות החשובה ביותר שאנחנו רואים, אולי – ככה אני רואה – בתפקידים או במשימות בעם ישראל, במדינת ישראל.

מרדכי יוגב: עובדי מערכת החינוך הם השליחים של כולנו, והם המתמודדים גם עם העברת החומר, גם עם העברת הערכים וגם עם ההתמודדות המשמעתית בכיתות.

מרדכי יוגב: מלאכת החינוך היא מהמורכבות שבמלאכות, וחובה עלינו להגן עליהם, על אנשי מערכת החינוך.

מרדכי יוגב: ואני מניח שכל הבית הזה יתאסף, וכך אני קורא לו – וגם מקצר את דבריי – להצביע בעד מתן גב, מגן, לעובדי מערכת החינוך, בעד החוק שמחמיר את הענישה.

מרדכי יוגב: זה לא הכול; צריך לפעול הרבה תודעתית.

מרדכי יוגב: אבל כלפי אותם מקרים חריגים יש מקום גם להרתיע, ובכך נגן על עובדי מערכת החינוך, היקרים לכולנו.

מרדכי יוגב: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

רויטל סויד: [הצעת חוק פ/4839/20; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: להצעת החוק מוצמדת הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עובד חינוך) התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת.

רויטל סויד: חבר הכנסת מסעוד גנאים יעלה להציג את הצעת החוק, ואחר כך נעבור לרשימת הדוברים בדיון משולב.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת באה בגלל המציאות העגומה והמשפילה, כי לאחרונה היינו עדים להתקפות ואלימות כלפי מורים מטעם הורים ותלמידים.

מסעוד גנאים: מצב זה גרם להשפלת מורים וגרם גם שמעמד המורה יהיה נחות.

מסעוד גנאים: הצעת החוק היא מסר שדרכו מרתיעים כל מי שחושב שהוא יכול לעשות מה שהוא רוצה בבית הספר וחושב שבית הספר הוא הפקר.

מסעוד גנאים: כמורה לשעבר וכמי שחושב שחינוך הוא מנוף לשינוי העיקרי – אין מערכת חינוך תקינה ובריאה בלי מורה שהוא בעל מעמד מכובד.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, את הצעת החוק הזאת שאני מעביר היום אני רוצה להקדיש למורים האלה בבית ספר ג'לג'וליה, בית ספר תיכון ג'לג'וליה, שפגשתי אתמול בחדר בית הספר.

מסעוד גנאים: הם היו מפוחדים, חוששים, בגלל המקרה החמור שקרה – כניסת רעולי פנים חמושים שירו בתלמיד בתוך בית הספר.

מסעוד גנאים: למורים האלה אני אומר: יש לכם גב, אנחנו, כולנו איתכם.

מסעוד גנאים: כולנו נעמוד בצד שלכם.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת באה להרתיע אנשים כאלה.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, התקפות על מורים ואלימות הופעלו מהורים ומתלמידים, ובהצעת החוק הזאת אני כמעט סוגר מעגל.

מסעוד גנאים: כאשר נכנסתי לכנסת בשנת 2009 ו-2010 פעלתי רבות ותרמתי למען אבטחת בתי הספר הערביים, כי לפני 2010 –שר החינוך היה גדעון סער ב-2010 – לפני 2010 בתי הספר הערביים לא אובטחו, בגלל שהייתה החלטה ממשלתית שבתי ספר או מוסדות חינוך שמגיעה להם אבטחה הם אלה שמוגדרים פח"ע, וחשבו שבתי ספר ערביים אינם מוגדרים כאלה.

מסעוד גנאים: אבל הוסיפו להחלטה: או מאוימים באלימות.

מסעוד גנאים: ובזמן הזה, ב-2010, הייתה החלטת ממשלה באמת להציב שומרים לבתי הספר הערביים.

מסעוד גנאים: תודה רבה לכל מי שתרם שהצעת החוק הזאת תעבור.

מסעוד גנאים: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: הדוברת הראשונה, שהיא גם מיוזמי הצעת החוק – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה ולילה טוב לכולם.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפעמים יש שיחות מסדרון.

איילת נחמיאס ורבין: נכון שלכל מאיתנו יש איזו הצעת חוק שנולדה בשיחת מסדרון?

איילת נחמיאס ורבין: זו הצעת חוק שנולדה בשיחת מסדרון לפני שנתיים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה להגיד שהתלבטתי המון המון זמן אם להגיש הצעה שמתקנת את חוק העונשין.

איילת נחמיאס ורבין: א.

איילת נחמיאס ורבין: ברמה העקרונית אני מאוד נזהרת בטיפול בחוק העונשין ובהגברת ענישה, בטח מעונשי מינימום.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה חוק מאוד מאוד מורכב, וצריך לגעת בו בזהירות.

איילת נחמיאס ורבין: דבר שני, בעולם, בחיים האמיתיים, אני מאמינה באכיפה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאמינה בחקיקה עודפת, ואני חושבת שהרבה פעמים יש חקיקה מיותרת, וגם אנחנו לפעמים לא נזהרים ומגישים חקיקה שאי-אפשר ליישם אותה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים את זה ביותר מ-200 חוקים שעומדים וממתינים להתקנת תקנות על ידי משרדי הממשלה כדי שהציבור יוכל ליהנות מהם.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, חקיקה היא דבר שחייבים לגשת אליו כעניין שבקדושה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני נורא מודה לך על ההפרעה בשעת לילה כזאת מאוחרת.

מוסי רז: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך על הצחוקים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך על הקולגיאליות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך.

איילת נחמיאס ורבין: ואני ממש אודה לך – – –

ג'מאל זחאלקה: אני מקבל – – – בהכנעה.

איילת נחמיאס ורבין: אם זה לא מעניין אותך, אתה יכול לצאת, באמת.

ג'מאל זחאלקה: – – –

רויטל סויד: אז אני אבקש.

רויטל סויד: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, יש גבול.

רויטל סויד: – – עכשיו תשב – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש גבול.

רויטל סויד: עכשיו תשב ותקשיב עד הסוף.

איילת נחמיאס ורבין: לא, הוא לא חייב לשבת.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא חייב לשבת.

איילת נחמיאס ורבין: הכול בסדר, אבל יש גבול.

איילת נחמיאס ורבין: עד כאן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אודה לכם אם בשעה הזאת, המאוחרת, כשאני מעבירה הצעת חוק בקריאה ראשונה, אני אודה לכם אם אתם תהיו חברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שזה מסובך, אני יודעת שזה קשה, הבית הזה הרבה פעמים מזמין אנטי-קולגיאליות – –

יואב קיש: – – – מקשיבים.

איילת נחמיאס ורבין: – – אבל זאת השעה, זאת השעה דווקא להיות קולגיאליים.

עיסאווי פריג': איילת – – –

איילת נחמיאס ורבין: בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: ועדיין, חבר הכנסת קיש, אני אומר את מה שאני חושבת – –

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – כי כשמפריעים באופן פתולוגי, אני אעיר על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה, בבקשה – אני לא צריכה – – –

רויטל סויד: טוב, עכשיו תנו לחברת הכנסת נחמיאס ורבין לסיים.

רויטל סויד: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תנו לי.

איילת נחמיאס ורבין: אל תעזרו לי.

איילת נחמיאס ורבין: המחשבות שלי מאורגנות, הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת טוב מאוד למה, בסופו של דבר, אחרי שיחת מסדרון, אני אמרתי לעצמי: אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: אירועי התקיפה של עובדי הוראה הם שונים בכל זאת תכלית השוני מאירועי תקיפה של עובדי ציבור אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר, חבר הכנסת שמולי ואני מטפלים גם בהחמרת ענישה כלפי מי שעובד בתחום הרפואה, בתחום בריאות הציבור, וצריך להגיד מה משותף לשני המקצועות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: קשה לי להגיד את זה, חבר הכנסת שמולי, כשאני עומדת פה, אבל זה חוסר האונים; בסופו של דבר זאת התחושה שלא משנה אם יש מאבטח בבית הספר – וצריך להגיד את האמת, בבתי הספר אין ממש מאבטחים; אם יש מאבטחים בחדרי המיון, זה לא באמת משנה.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר מי שעובד במקצוע הזה, מי שאמור להקנות לילדים שלנו את הערכים הכי חשובים – הרי בסוף אנחנו לא מחפשים רק לימודים וטכניקה; אנחנו מחפשים הוראה, אנחנו מחפשים הקניית ערכים, אנחנו מחפשים את זה שעובדי ההוראה ירגישו מספיק טוב, מספיק בטוחים, כדי שהם יהיו מסוגלים לעטוף את הילדים שלנו בכל האהבה הזאת שהם זקוקים לה כדי להיות מסוגלים לבצע את עבודתם.

איילת נחמיאס ורבין: לאט-לאט אני מקווה שאנחנו נטפל גם בשכרם, כלומר, אנחנו נטפל בכל ההיבטים שיכולים לשפר את תנאי עבודתם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בכל זאת, חבר הכנסת יוגב ואני סברנו שאי-אפשר להימנע גם מאיזושהי אמירה ציבורית שאומרת: לא, עובדי ההוראה – מי שתוקף עובד הוראה לא יוכל להיענש רק בשלוש שנים, אלא בחמש שנים.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, צריך להגיד את האמת:

איילת נחמיאס ורבין: גם אנחנו שאלנו את עצמנו, בוועדה בראשות חבר הכנסת סלומינסקי, את השאלה כמה פעמים זה יבוא למבחן.

איילת נחמיאס ורבין: והאמת היא שסביר להניח, ואנחנו כולנו רוצים לקוות, שזה לא יגיע הרבה פעמים לשעת מבחן – נכון, חבר הכנסת סלומינסקי?

איילת נחמיאס ורבין: אבל בכל זאת אנחנו חייבים לומר אמירה מאוד מאוד ברורה בעניין הזה: אפס סובלנות למי שפוגע במורים של ילדינו; אפס סובלנות למי שהוא חושב שהוא יכול להרים יד – או להרים אפילו את קולו, צריך להגיד, גם אם זה לא עבירה, אבל מי שחושב שיש לו את הכוח מול המורים יצטרך לגלות שלא, לא כך הם הדברים, רק כדי שיהיה להם את הכוח ביום-יום להקנות לילדים שלנו את כל מה שהם זקוקים לו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים ולהגיד תודה מאוד מאוד גדולה למורות של ילדיי, שתודה לאל, באמת, אני לא חושבת שאף אחת מהן אי פעם חוותה אירוע אלימות, אבל הן שנמצאות לנגד עיניי כשאני עוסקת בחוקים האלה, והביטחון שאני רוצה שיהיה להן תמיד תמיד.

איילת נחמיאס ורבין: אז תודה רבה לגלית, לסימה ולמרגלית, שתמיד, או כמעט תמיד – ואף ילד לא תמיד חוזר מחייך הביתה – שכמעט תמיד חוזרים מחייכים הביתה בזכותן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, לילה טוב.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת נחמן שי – בוודאי.

רויטל סויד: בוודאי.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, וחבריי, אני כמובן אתמוך בחוק.

נחמן שי: אני רק רוצה לומר משהו בשולי ההצבעה שהייתה פה לפני שעה קלה, שעוררה התלהבות ושמחה.

נחמן שי: אני מקווה שהיא מסמנת את המהלך הבא – זה יהיה סיוע לאזרחים הוותיקים, לאותם מי שקרואים לפעמים קשישים בחברה הישראלית, שחמישית מהם או אולי יותר הם אנשים עניים מאוד, שנאבקים על כל 5 שקלים שאפשר לתת להם, ולא אומרים לא, וזקוקים לכך.

נחמן שי: אני מקווה שפריצת הדרך של הנכים במאבק האמיץ והנחוש שלהם גם נותנת אור ותקווה למאות אלפי אזרחים ותיקים, שמחכים גם הם לשמוע מה יביא להם העתיד.

נחמן שי: אם כאן המאבק הזה הצליח, היה פה צירוף כוחות מאוד נדיר ומיוחד, אבל הוא הוכיח את עצמו.

נחמן שי: אנחנו נלמד את הלקחים מכך, ואנחנו נוביל, אני מקווה, הרבה אנשים מהבית הזה, ובראש וראשונה חברי הטוב איציק שמולי, ואני וטלי ואחרים, וכל מי שרואה לפניו את הדור הבא ואת הדורות הבאים – זה יהיה המאבק הבא שלנו.

נחמן שי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת איציק שמולי, שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להגיד משהו באמת מלב אל לב לדוד ביטן: אתה, בנוגע לחוק הנכים, לימדת אותי – ואני אומר לך את זה באמת מלב אל לב – שיעור מאלף בנחישות ובמסירות ובדבקות במטרה.

איציק שמולי: מתחילת הדרך לאורך כל אורכה, גם בימים שהיה לך קשה יותר, תמיד עמדת פה, ספגת לפעמים גם עלבונות, ספגת קללות, ובאמת, אני אומר לך, דוד, אני חושב שאנשים לא מספיק מודעים לעובדה שאילולא אתה – כל מי שבירכו כאן היום, אבל אילולא אתה, הדבר הזה לא היה קורה.

איציק שמולי: ואני מרגיש כאן חובה גדולה, דווקא כחבר אופוזיציה, לבוא ולהגיד את האמת הזאת.

איציק שמולי: אז אני חושב שהיום ציבור גדול מאוד של נכים במדינת ישראל חייב לך ולכל השותפים במלאכה תודה גדולה מאוד.

איציק שמולי: בנוגע לחוק הזה, ראשית אני רוצה לברך את המציעים – גם את חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס, גם את חבר הכנסת מוטי יוגב וחבר הכנסת מסעוד גנאים.

איציק שמולי: זה בהחלט חוק חשוב מאוד.

איציק שמולי: אנחנו מדברים הרבה מאוד בבית הזה על המעמד של המורים, האחריות שיש להמורים, התפקיד של המורים, אבל שוכחים שני דברים: שהמורים מתוגמלים ומוערכים בדרך כלל באופן הפוך למידת האחריות ולמידת המטלות שאנחנו שמים להם על הכתפיים, וחלק מהאחריות שיש לבית הזה, גם בהקשר של הגנה על עובדי ציבור אבל גם בהקשר של עובדי ההוראה, זה גם לתגמל אותם כראוי, גם להעלות את המעמד החברתי שלהם ובוודאי ובוודאי לספק להם את אותן חומות הגנה שיוכלו באמת לעזור להם לסייע להם לבצע את מלאכתם בצורה טובה, יעילה ונאמנה.

איציק שמולי: בשנים האחרונות – הזכירו את זה כאן חברי הכנסת, ובשנה האחרונה זו תופעה שרק הולכת ומחריפה גם בחדרי המיון, גם בחדרי המורים, ואיפה לא.

איציק שמולי: המציאות הבלתי-נסבלת הזאת, שאנשים שממלאים שליחות ציבורית מותקפים חדשות לבקרים ועומדים חסרי אונים, ואנחנו כאילו משלימים עם התופעה, הדבר הזה חייב להיפסק.

איציק שמולי: ואני אומר כאן, ואני אומר את זה כמובן גם לחברי חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה: נכון, יש בעיית אכיפה במדינת ישראל, אבל אסור שידם של חברי הכנסת תהיינה רפויות בהקשר של החקיקה כי יש בעיית אכיפה.

איציק שמולי: תפקיד הכנסת לחוקק.

איציק שמולי: נכון, תפקיד הכנסת גם להיות רשות מפקחת על עבודת הממשלה, ובכובע הזה לוודא שיש גם שיפור בעבודת האכיפה, אבל עצם העובדה שבמקום אחד זה לא מבוצע כהלכה לא אומר חס וחלילה שאנחנו צריכים לוותר על הכובע שלנו כרשות מחוקקת.

איציק שמולי: ולכן, אני חושב שהחוק הזה ראוי, החוק הזה מבורך, והלוואי הלוואי שנוכל גם בהקשרים אחרים – בעיקר בהגנה על אנשי הצוות הרפואי בבתי החולים ובקופות החולים – לספק את ההגנה המתאימה.

איציק שמולי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת שמולי.

רויטל סויד: חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת ענת ברקו – מוותרת.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 131) (תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה – של חברי הכנסת מרדכי יוגב, איילת נחמיאס ורבין וקבוצת חברי הכנסת.

רויטל סויד: מי בעד ומי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 131) (תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רויטל סויד: 29 בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק המוצמדת, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עובד חינוך), התשע"ח–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רויטל סויד: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים – סליחה, 30 בעד, מתנגד אחד, נמנע אחד.

רויטל סויד: הצעת החוק תעבור אף היא לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רויטל סויד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/760); נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 57) (הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת מרב מיכאלי וחבר הכנסת דוד ביטן.

רויטל סויד: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: בבקשה.

מרב מיכאלי: אף אחד לא אמר לי שאני אצטרך להציג את החוק בכזאת שעה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: מרב, אנחנו לא נכעס אם תדברי פחות מעשר דקות.

מרב מיכאלי: אתן עושות לי חשק לדבר הרבה.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נצביע נגד.

מרב מיכאלי: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, עשר דקות לפני 01:00 – בלילה, בבוקר.

מרב מיכאלי: מעשה שהיה כך היה.

שולי מועלם-רפאלי: חאג' יחיא, אני רוצה שביטן ישמע אותה.

מרב מיכאלי: נכון.

מרב מיכאלי: וחבר הכנסת ביטן, אחרי כל המחמאות שקיבלת היום, אתה הרווחת ביושר את החובה להקשיב.

שולי מועלם-רפאלי: זו הצעה שלו.

מרב מיכאלי: נכון.

מרב מיכאלי: ובכן, כך: יום לפני השבעתי לכנסת התשע-עשרה – אנחנו מדברות בדיוק על לפני חמש שנים – לקחתי את שתי היועצות הפרלמנטריות המיועדות שלי ליום עיון באוניברסיטת תל אביב תחת הכותרת "היבטים שונים של מדינת הרווחה".

מרב מיכאלי: ושם דיבר מי שהיה אז דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.

מרב מיכאלי: הוא דיבר בכלל על נוער ובעיות של נוער במצוקה, ועל הדרך פתאום הוא אמר משהו על מאסר חייבים בהוצאה לפועל.

מרב מיכאלי: והוא אמר: אני רואה פה חברת כנסת בקהל, אז אולי יעניין אותך לדעת שהמאסרים חוזרים בעוד שלושה חודשים ואולי יעניין אותך לטפל בזה.

מרב מיכאלי: הסתכלתי כה וכה, הבנתי שאני חברת הכנסת שבקהל, והלכתי לבדוק ומצאתי חצר אחורית מוזנחת ומטונפת במדינת ישראל, בגודל בלתי נתפס של 700,000 אישה ואיש שיש להם תיקים בהוצאה לפועל; 770,000 אישה ואיש, ויש להם היום 2.5 מיליון תיקים, אחרי שצומצמו מ-3.5 מיליון תיקים.

מרב מיכאלי: מדובר, ברוב המכריע שלהם, בציבור שבאמת, תהפכו אותו, תנערו אותו – הוא חייב מיליונים וחייבת מיליונים, אבל לעולם לא תהיה להם דרך לשלם את זה.

מרב מיכאלי: אז הייתה לי זכות להוביל את ביטול המאסרים, ומייד אחר כך התחלנו לחשוב איך נמצא דרך לעשות את הדבר שישנו במסלול פשיטת רגל אבל לא היה בהוצאה לפועל, וזה הפטר: מחיקת חובות למי ששילמה, שילם, את כל מה שכבר יכלה לשלם, לעולם לא תוכל לשלם את החוב המלא, והגיע הזמן לתת לה, או לו, לפתוח בחיים חדשים, בלי החוב הנורא הזה, שלא מאפשר להם לקיים חיים נורמליים.

מרב מיכאלי: ואכן, הצלחנו להעביר בכנסת הזאת חוק הפטר של ההוצאה לפועל, חוק שלי, שמוזג עם הצעה ממשלתית.

מרב מיכאלי: ואז, שנה אחרי, עשינו בוועדת החוקה בראשות חבר הכנסת ניסן סלומינסקי דיון מעקב, וגילינו שמתוך כ-40,000 אישה ואיש שהחוק הזה היה צריך לספק להם את האפשרות לקבל הפטר, קיבלו – כמה?

מרב מיכאלי: 600?

ניסן סלומינסקי: 635.

מרב מיכאלי: 635.

מרב מיכאלי: מתוך 40,000.

מרב מיכאלי: שלחנו את משרד המשפטים לעשות שיעורי בית, וכמובן את רשות האכיפה והגבייה, והם חזרו עם כל מיני חסמים.

מרב מיכאלי: למשל, נכס – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

מרב מיכאלי: לא, לא.

מרב מיכאלי: נכס בר-מימוש.

מרב מיכאלי: אז מסתבר שגם דירה שהיא בלאו הכי מוגנת כדירת מגורים והיא באמת לא שווה שום דבר והיא קטנה מאוד, ובלאו הכי, גם אם ימכרו אותה, היא לא תספיק בשביל לכסות את החוב – היא עדיין מונעת מאדם לקבל הפטר בהוצאה לפועל.

מרב מיכאלי: תסכימו איתי שזה לא סביר.

ניסן סלומינסקי: מכונית.

מרב מיכאלי: מכונית של 10,000 שקל.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות ומדברים על חובות של 800,000 שקל, ובגלל מכונית של 10,000 שקל יימנע מהאדם לקבל הפטר.

מרב מיכאלי: עשינו עבודה מאוד יסודית, לשמחתנו, ואנחנו מעבירות עכשיו בקריאה ראשונה תיקונים לחוק ההפטר בהוצאה לפועל שיאפשרו באמת לכמה שיותר מתוך 40,000 הפוטנציאליים האלה לקבל את ההפטר הזה, שבאמת יאפשר להן ולהם לפתוח בחיים חדשים.

מרב מיכאלי: אני רוצה באמת להגיד תודה רבה ביותר להרבה מאוד אנשים, צריך להגיד: ליושב-ראש ועדת החוקה; לחברי דוד ביטן, שאין כמוהו בלשים אם כוחו, להשתמש בו לטובה במקומות שזה נדרש בהם, ובאמת לגרום לזה שהחוק הזה יגשים את מטרתו, כי ככה הוא הפך להיות כמעט אות מתה; לכל הצוות המשפטי של ועדת החוקה, בציון מיוחד של גור, היועץ המשפטי, שבאמת עשה על זה ימים כלילות; לענת הר אבן ותומר מוסקוביץ – – –

שולי מועלם-רפאלי: לילות כימים.

מרב מיכאלי: לילות כימים.

מרב מיכאלי: ימים כלילות, אמרתי?

רויטל סויד: בלילות אנחנו מרגישים כמו ימים.

מרב מיכאלי: כן, בכנסת זה לגמרי לילות כימים, בואי.

רויטל סויד: היפוך יוצרות.

מרב מיכאלי: אז לגור; כמו שאמרתי, לענת הר אבן ותומר מוסקוביץ מרשות האכיפה והגבייה; במשרד המשפטים – למי?

מרב מיכאלי: כמובן אבי ליכט וכל האנשים שמתחתיו – מיכל; לשרת המשפטים, שנתנה יד בדבר הזה; ליועצות הפרלמנטריות שלי, אורלי לאופולד, ליבי צ'יפסר, ניר רוזן; ולכן ולכם, חבריי וחברותיי.

מרב מיכאלי: הבה נעביר את זה בקריאה ראשונה ושנייה שלישית, אינשאללה, כבר בכנס הזה.

רויטל סויד: על זה נאמר:

רויטל סויד: בעזרת השם, מרב.

רויטל סויד: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: מוותר.

רויטל סויד: אני לא מאמינה שזה קורה במשמרת שלי.

שולי מועלם-רפאלי: הודו לה' כי טוב.

רויטל סויד: חברת הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

רויטל סויד: אחרונת הדוברות.

רויטל סויד: הדוברת הראשונה והאחרונה, בעצם.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, יש רגעים יפים בכנסת ישראל, כמו החוקים האלה, שאנחנו רואים הישג, בין קואליציה לאופוזיציה – שיתוף פעולה לטובת החברה, לטובת אנשי החינוך, שזה אבן היסוד, לטובת החבים בהוצאה לפועל, שבאמת אנחנו צריכים לעשות את זה.

לאה פדידה: ובאמת זה נחמד.

לאה פדידה: אבל יש רגעים שקשה.

לאה פדידה: ואני חייבת להגיד: יש מי שמשתלחת ויש מי שמדברת; יש מי שצועקת ויש מי שמביעה דעה; יש מי שעומדת על הפודיום הזה ואומרת דברים מעוותים ולא נכונים, כי כאן על במה זו הודיתי בכבוד ובהדר ליושב-ראש ועדת הרווחה אלי אלאלוף, אך ציינתי ואמרתי: צר לי עליך, חברי, שנתוני הפתיחה היו כה קשים שהיית צריך להילחם.

לאה פדידה: בקשב רב ישבתי והקשבתי לאילן גילאון, ולקארין אלהרר, ולמיקי היקר, וראיתי את דם נפשם, איך שהם עבדו ופעלו.

לאה פדידה: ולא חייבים להיות חברים בכל ועדה כדי לקרוא את החומר, לדעת אותו וללמוד אותו – וכן להצביע, כי זה הישג.

לאה פדידה: אבל הישג בתנאים, ללא תנאים.

לאה פדידה: אז לפעמים עדיפה השתיקה, או להקשיב לכל מה שנאמר, ולהבין שהשתלחות לא הייתה כאן, וחבל שנעשו עיוותים.

לאה פדידה: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 57) (הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 39 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 57) (הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רויטל סויד: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רויטל סויד: תם סדר – – –

מרב מיכאלי: גברתי, ברשותך, רק לפני שאת סוגרת את סדר-היום, אני שכחתי שמות חשובים בתודות, מרב זוהרי ומיכל אלבז, שבאמת עשו את העבודה ממשרד המשפטים.

מרב מיכאלי: אז תודה לכן.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: תם סדר-היום.

רויטל סויד: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, כ"ח בשבט התשע"ח, 13 בפברואר 2018, בשעה 16:00.

רויטל סויד: ישיבה זו נעולה.