ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 309, 2018-02-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ב בשבט תשע"ח, 7 בפברואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 454, מאת חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: התנהלות חברת עמידר.

יולי יואל אדלשטיין: יהיה לנו גם שואל נוסף בדמות חבר הכנסת דב חנין, וגם חבר הכנסת מסעוד גנאים מבקש לשאול שאלה נוספת, אבל זה יקרה אחר כך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מוסי רז, אתה יכול לגשת למיקרופון ולקרוא את נוסח השאילתה.

מוסי רז: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדוח של משרד השיכון ל-2017 פורסם כי מאות נכסים של עמידר משמשים עסקים ומוסדות דת.

מוסי רז: לאחרונה ביקש משרדך תוספות תקציביות של מיליונים עבור דירות חדשות לדיור הציבורי – גם קיבל.

מוסי רז: רצוני לשאול: מדוע מבקשת החברה תוספות תקציביות כשאינה מנצלת את הנכסים שברשותה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שר השיכון.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת מוסי רז, אני מודה לך על השאלה ואני גם מודה על ההזדמנות שניתנה לי כדי שפעם אחת ולתמיד אצליח להעמיד דברים על דיוקם ולא נאפשר לספינים מסוגים שונים לבלבל אותנו.

יואב גלנט: למעשה, המדינה בנתה בשנות ה-60 וה-70 מאות אלפי דירות לדיור הציבורי.

יואב גלנט: חלק ניכר מהדירות האלה ניתנו אכן לדיור ציבורי, בסך הכול בתקופת השיא היה מדובר על מעל 150,000 דירות, אבל בתוך הגופים האלה, בתוך הריכוזים הגבוהים, נבנו גם דירות שמראש לא היו מיועדות כלל וכלל לדיור ציבורי אבל נרשמו תחת הכותרת הזאת.

יואב גלנט: לדוגמה, בבתי החולים – גם בתל השומר, גם באסף הרופא – נבנו כ-300 עד 400 דירות שמעולם לא התכוונו להשתמש בהן לדיור ציבורי אלא הן נבנו כמגורים לסגל הרפואי.

יואב גלנט: הן נקראו דיור ציבורי כי זו הייתה האסמכתה וההגדרה.

יואב גלנט: התוצאה היא שאנחנו שומעים את הניגון החוזר הזה כאילו מישהו הפקיר את הדירות האלה לטובת מישהו אחר.

יואב גלנט: רוב הדירות, כמו שאמרתי, אכן נבנו לדיור ציבורי.

יואב גלנט: בתוך מתחמי הדיור הציבורי, בסידורים של אותו זמן, כאשר לא נתנו מבנים, למשל, לטובת מבני ציבור, בתי כנסת ודברים אחרים, קבעו שדירה מס' 3 בקומה מס' 4 תהיה בית הכנסת של מתחם שלם, כי המתחם רוצה לשמור את מסורתו ותפילתו, ואז הוקצתה דירה מסוימת.

יואב גלנט: התוצאה היא שלאורך השנים הדבר הזה נתן פתרון, ואני יכול להמשיך עם הדוגמאות.

יואב גלנט: התהליכים האלה הגיעו למצב שיש היום סדר גודל של 1,800 דירות שנמצאות בשימושים שונים, וזה אחרי שאנחנו הפחתנו את זה באופן משמעותי.

יואב גלנט: בין הדירות יש, כמו שאמרתי, דירות שמשמשות בתי חולים, יש דירות שמשמשות עמותות חוסים – כמו אקים, אנוש, שק"ל – יש דירות שמשמשות סטודנטים שגרים ליד אוניברסיטאות, יש כמה מאות דירות שמשמשות בתי כנסת, יש, לצערי, עדיין מספר זעום של דירות שמשמשות משרדי ממשלה, רשויות, קיבוצים עירוניים, וכדומה וכדומה.

יואב גלנט: בסך הכול, אנחנו לאורך השנים הולכים ומפחיתים את מספר הדירות האלה ומפנים את הדברים לאן שצריך.

יואב גלנט: יש לנו גם מאות דירות במרחב הכפרי ברמת הגולן, בערבה, ביו"ש, שנבנו תחת הכותרת דיור ציבורי.

יואב גלנט: מעולם לא היה שם דיור ציבורי, בין שזה ביישוב כנף ברמת הגולן או ביישובים מסוימים ביהודה ושומרון; אלה דירות שכל מה שאפיין אותן זה שהן נבנו על ידי מדינת ישראל, משרד השיכון, וכתוצאה מהכללה בקטגוריה מסוימת ברישום הן נקראות דיור ציבורי.

יואב גלנט: ולכן ההיתפסות לעניין הזה היא בעייתית ומקוממת.

יואב גלנט: בלי קשר, בהמשך לשאלה שנשאלה, ברשות מדינת ישראל היו לפני כ-30 שנה 120,000 דירות, והאוכלוסייה במדינת ישראל מנתה כארבעה מיליון איש.

יואב גלנט: היום המצב הוא שיש 60,000 דירות, והאוכלוסייה מונה מעל שמונה מיליון איש, אז רק באופן אריתמטי הבעיה גדלה פי ארבעה, כי הפתרונות קטנו.

יואב גלנט: יתרה מזאת, כתוצאה מהתרחקות הקצוות במדינת ישראל מהממוצע, העשירונים הנמוכים נמצאים במצב מאוד בעייתי, הבעיה הולכת וגדלה.

יואב גלנט: ולכן, אני מאלה שכל יום עומד ותובע שאנחנו נגדיל באופן משמעותי את נתח הדיור הציבורי, שבימים טובים במדינת ישראל היווה כ-11%, והיום מהווה 2% מהדיור כולו.

יואב גלנט: אני רוצה לומר לך גם מה עשינו.

יואב גלנט: ראשית, עצרנו קודם כול את מכירת הדירות לידי גורמים שאינם זכאי דיור ציבורי, דבר שקרה בהיקפים גדולים.

יואב גלנט: אנחנו מוכרים רק למי שהוא הבעלים.

יואב גלנט: הדבר השני, עמדו פה דירות ריקות במשך 20 ו-30 שנה, עד שנכנסתי לתפקידי, בערך 700 דירות.

יואב גלנט: אכלסנו את כולן דרך הגמשת קריטריונים, כי מה אמרו?

יואב גלנט: אם אתה לא עונה לקריטריון הארצי, ועדיין יש 100 דירות ריקות בדימונה, 110 דירות, או במקומות אחרים, אי-אפשר להיכנס אליהן, כי אתה לא עונה –בשכר מינימום, כמות ילדים וכן הלאה.

יואב גלנט: אמרתי, רבותיי, גם מי שמרוויח 1,000 שקלים מעל שכר המינימום ועומד בזה, שייכנס.

יואב גלנט: וראה זה פלא, אכלסנו את כל הדירות כי הרבה יותר פשוט להסביר לאדם מדוע מישהו אחר נכנס מאשר להסביר לשני אנשים מדוע הדירה ריקה.

יואב גלנט: אני מקווה שהדבר הזה הוא ברור.

יואב גלנט: אנחנו רכשנו בקדנציה הזאת פי 200 דירות ממה שנרכשו בקדנציה הקודמת.

יואב גלנט: בקדנציה הקודמת נרכשו שש דירות במשך שלוש שנים, אנחנו רכשנו עד כה 1,300, וזו רק ההתחלה, כי אנחנו ממשיכים.

יואב גלנט: אנחנו הגענו לסיכום עם הסוכנות היהודית על בנייה של 2,650 דירות לאוכלוסיות מבוגרות, בהשקעה של למעלה ממיליארד שקל – המדינה, הסוכנות, בנייה באמצעות עמיגור.

יואב גלנט: המתחמים הראשונים בתהליכי בנייה: בתל אביב בדרך השלום, באשקלון, וזה יהיה ב-20 אתרים ברחבי הארץ, כולל חיפה, הרצליה פיתוח ועוד מקומות אחרים.

יואב גלנט: בחלק מהם הדבר הזה הוא פתרון אדיר לאוכלוסיית קשישים, שתפנה דירות גדולות שיאוכלסו בהן אוכלוסיות אחרות.

יואב גלנט: אנחנו העברנו, שר האוצר ואנוכי, החלטה במועצת מקרקעי ישראל, ובה אנחנו מקצים עד 5% מדירות מחיר למשתכן לדיור ציבורי, במקומות שבהם הדבר הזה נדרש.

יואב גלנט: אני אתן דוגמה.

יואב גלנט: כאשר יוצא או יצא מכרז, נניח בראשון לציון או בראש העין, שבהן יש זכאי דיור ציבורי, ויהיו בו 1,000 דירות, 50 הדירות הראשונות ילכו למדינה, ואנחנו נבחר לפי 50 האנשים שממתינים בתור.

יואב גלנט: מחיר 50 הדירות יועמס על 950 הנותרות.

יואב גלנט: המשמעות היא שההנחה – במקום שתהיה 300,000 היא תהיה 250,000, אבל יהיה צדק חלוקתי במובן הכי בסיסי שלו, כי גם לאנשים האלה מגיע.

יואב גלנט: אנחנו מגייסים מיליארד שקל.

יואב גלנט: גמרנו פחות או יותר את התהליך, אני מקווה שהכסף יגויס עד סוף מרס ואחרי פסח ניכנס לרכישה של עוד כ-800–900 דירות בכסף הזה עבור זכאי הדיור הציבורי.

יואב גלנט: אנחנו חתמנו על הסכם עם האוצר כך שב-2019 אנחנו נשכיר בערך 3,000 דירות עבור רשימת הממתינים הדחופה ביותר, מה שנקרא זכאי הדיור הציבורי, באופן מיידי, בתנאים טובים.

יואב גלנט: לכן, קודם כול, הבעיות הן גדולות, וביחס לבעיה הפתרונות שלנו עדיין קטנים.

יואב גלנט: מצד שני, כשאתה מסתכל על מה עשינו ביחס למה שנעשה ב-20 השנים האחרונות, הדבר הזה הוא ללא אח ורע בכל מה שקרה בחמש, או שש, או שבע הממשלות האחרונות, למעשה מאז תקופת בגין ודוד לוי בתפקידים של ראש ממשלה ושר בינוי ושיכון.

יואב גלנט: ולכן, מצד אחד, אני מקבל את כל ההערות שאומרות שצריך לפנות את כל מה שהוא לא דיור ציבורי, אבל צריך למצוא לזה פתרונות חלופיים.

יואב גלנט: אי-אפשר לכפות את זה הר כגיגית על הקהילה שגרה שם 50 שנה.

יואב גלנט: מצד שני, אני חושב שכל הדברים האלה הם דברים קטנים באופן יחסי למאמצים שכבר נעשים, ובעיקר למאמצים שעוד צריך לעשות, שהם מאמצים משמעותיים.

יואב גלנט: אני הייתי רוצה לראות במדינת ישראל סדר גודל של 10% מהדיור כדיור ציבורי.

יואב גלנט: והמשמעות של מה שאמרתי זה מאות אלפי דירות נוספות, זה מה שצריך להיות.

יואב גלנט: התהליך – כידוע, דירה עולה בממוצע נניח מיליון שקלים.

יואב גלנט: כשאתה מכפיל את זה במספרים, אתה מגיע למאות מיליארדים רבים – וזה לא בכוחנו בעת הזאת, אבל אנחנו עושים את זה באופן הדרגתי ומשפרים את המצב.

יואב גלנט: ולכן, נוכח העניין, אני מציע לתת קצת יותר כבוד והערכה למאמצים שנעשים בעמידר, בעמיגור, וגם במשרדי הממשלה.

יואב גלנט: והדבר השני, למצוא את הדרכים המשותפות איך להגדיל את העניין ולא איך לעורר פרובוקציה על דבר שלא קרה.

יואב גלנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חכה שנייה, אדוני השר, יש שאלות נוספות, בטח, לחברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה על תשובתך המפורטת.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו חברי הכנסת מוסי רז, דב חנין ומסעוד גנאים מבקשים לשאול אותך שאלה נוספת.

מוסי רז: ראשית, אדוני השר, אני רוצה להודות לך על התשובה המפורטת ועל הכוונה להוציא מהדיור הציבורי את הגורמים שהם לא בדיוק דיור ציבורי, בהסתייגויות שאמרת, וגם להודות על בנייה חדשה של 2,650 דירות בדיור הציבורי.

מוסי רז: אבל בדיוק כמו שאתה אמרת, כדי להגיע ליעד של 10% דרושות כ-250,000 דירות חדשות, אפילו קצת יותר, מי שיעשה חשבון מהיר, ו-2,650 זה טיפונת בים.

מוסי רז: רציתי לשאול אותך, אדוני השר, האם קנייה של דירות בשוק, 1,200 דירות, כפי שפירטת איננה עושה בדיוק הפוך ממטרת הממשלה ומטרתנו, ובעצם מזרימה לשוק הדירות לקנייה כסף ציבורי ובכך רק מעלה את מחירי הדיור?

מוסי רז: והרי היא איננה פותרת את בעיית הדיור הציבורי, כשאתה קונה רק 1,200 דירות מתוך כ-300,000 דירות שאתה רוצה שיהיו לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני מאוד מברך על האמירה שלך שביעד שלנו צריך להגיע לכך ש-10% מכלל הדירות יהיו בדיור הציבורי.

דב חנין: בסופו של דבר זו תפיסה שונה לחלוטין של מה זה דיור ציבורי.

דב חנין: דיור ציבורי לא צריך להיות תשובה לאנשים במצבי מצוקה קיצוניים אלא צריך להיות חלק מרכזי מפתרון בעיית הדיור אצלנו.

דב חנין: כמו שברוב מדינות אירופה דיור ציבורי הוא חלק משלל הכלים החברתיים כדי להתמודד עם צורכי הדיור, זה צריך להיות גם המצב בישראל.

דב חנין: אדוני השר, אני מאוד מוטרד מנתון ספציפי אחד, שמתקשר לשאילתה שהעלה חבר הכנסת רז, והנתון הוא שהיום 310 דירות בבעלות החברה הממשלתית עמידר, שנועדו לשמש דירות של דיור ציבורי, משמשות בתי כנסת ומקוואות.

דב חנין: המספר הזה, 310 דירות, הוא עלייה של 30% לעומת 2015.

דב חנין: זאת אומרת, אנחנו נמצאים, לפחות לפי הנתונים האלה, שפורסמו על ידי העיתונאית מירב מורן, בכיוון בעייתי.

דב חנין: יותר דירות של דיור ציבורי הולכות למקוואות ובתי כנסת.

דב חנין: אם הנתון הזה נכון, הוא מאוד מאוד מדאיג.

דב חנין: אני בעד שיהיו בתי כנסת, אני בעד שיהיו מקוואות, אבל לא על חשבון דירות של דיור ציבורי.

דב חנין: אכן יש לנו פה ציבור, הציבור הדתי-לאומי, הוא מאוד מאורגן, כל הכבוד לו, הוא יודע לקדם את מטרותיו.

דב חנין: מצד שני, דיירי הדיור הציבורי הם ציבור מוחלש, הם צריכים אותך, אדוני השר, כדי שתילחם למענם וכדי שתשמור על כל דירה שלא תלך לשימושים אחרים.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז נשמע את ההתייחסות של שר השיכון והבינוי.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, הפרויקט או התוכנית מחיר למשתכן באה כדי לפתור את הבעיה ואת המשבר בדיור בכלל, וגם באה לפתור את הבעיה בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: מהערים הערביות נדמה לי שיש שתי ערים שיש בהן את הפרויקט הזה, העיר נצרת והעיר סח'נין, אבל עד היום הפרויקט לא יצא לאור.

מסעוד גנאים: למשל בסח'נין אני עוקב אחר הפרויקט שם והשתלשלות הדברים: היה מכרז, הייתה בעיה במכרז, החזירו את זה עוד פעם, אמרו שכאשר העניין יהיה תקין יוציאו מכרז חדש, אבל עד היום לא יצא מכרז חדש.

מסעוד גנאים: איפה הדברים עומדים בנצרת ובסח'נין?

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר יכול להתייחס לדברים.

יואב גלנט: אם כך, אנסה לענות על השאלות כפי שעלו.

יואב גלנט: למעשה יש כאן שלושה דברים, שניים מהם קשורים זה לזה והם עניינים של הדיור הציבורי.

יואב גלנט: אין עלייה במספר יחידות הדיור שנמצאות בשימוש חורג אלא ירידה באופן כללי.

יואב גלנט: אני מציע שיבדקו את הנתונים.

יואב גלנט: אנחנו עושים מאמצים מתמשכים על מנת לפנות נכסים, אבל כאשר אתה מגיע למקום בנתניה ואתה רואה ששש דירות משמשות גני ילדים לילדים של משפחות חד-הוריות, אימהות שלא יכולות להיות עם הילדים וחייבות מישהו שישמור עליהם, אז כמובן עומד לשיקול הדעת שלי אם אני מפנה את הדירות האלה ומכניס אליהן ארבע משפחות, עם כל המאמצים שיש בעניין, ולא נותן פתרון מקביל לגני ילדים – כי זה לא בכוחי בעת הזאת עד שלא נגיע לאיזה תהליך הסדרי שיתקצב את זה, ואז אתה מוצא את הילדים האלה ברחוב או במקום אחר – או משאיר את המצב כמו שהוא, מתוך ידיעה שארבע משפחות, שהיו יכולות להיכנס לדירות האלה ולפנות עשרות ילדים של משפחות חד-הוריות, צריכות להמתין עוד קצת זמן.

יואב גלנט: זו שאלה, ובדילמה הזאת אני מכריע לפי מיטב שיפוטי, שיקולי וצו מצפוני, מתוך ראייה כוללת של טובת העניין ולא מתוך איזה אינטרס כמו שמישהו מנסה לרמוז.

יואב גלנט: גם בנושא בתי כנסת, רבותיי, הדבר הראשון שאני עושה כאדם חילוני כשאני מגיע לשכונה, זה יכול להיות בדימונה וזה יכול להיות ביקנעם, זה להתעקש שיהיה בית כנסת, כי זה הסמל הכי חשוב במדינת ישראל, בעם ישראל, בעם היהודי, ובסוף מה ששמר את עם ישראל אלפיים שנה זה התפילה לציון ולירושלים יותר מכל דבר אחר, חוץ מהרדיפות של הגויים.

יואב גלנט: זה מה ששמר אותנו.

יואב גלנט: אני עומד על זה שזה יקרה בכל מקום.

יואב גלנט: אם בקהילה מסוימת אין בית כנסת ויש דירה שמשמשת כבית כנסת, עד אשר לא נמצא פתרון אחר, אנחנו לא נוציא אותה.

יואב גלנט: אם אפשר לאחד בין שני מקומות, בסדר, אבל בדרך כלל זה לא המצב.

יואב גלנט: חוץ מזה, רוב המקומות שאנחנו מדברים עליהם הם מקומות ישנים מאוד, מאוד.

יואב גלנט: לא סתם אני מתעקש על מכירת הדירות לדייריהן.

יואב גלנט: למה אני עושה את זה?

יואב גלנט: כי אנחנו מוכרים נכסים בני 50, ואנחנו דרך זה מאפשרים למישהו לקנות את הנכס ב-300,000 שקל במקום במחירו הריאלי, שהוא 500,000 שקל או 600,000 שקל, ואולי זה יעשה לו איזה שדרוג כך שיהיה לו מה להוריש לילדיו, והוא יצא מהמעגל.

יואב גלנט: המדינה חייבת לקנות יותר יחידות דיור ולא להישען על אותם דברים.

יואב גלנט: ודרך אגב, כנסת ישראל, על העניין הזה, הצביעה פה אחד ללא הסתייגויות, אופוזיציה וקואליציה, לפני כשבוע או שבועיים – על המשך הנושא של מכירת נכסים לבעלים.

יואב גלנט: אבל קהילה, גם קהילה שגרה בתנאים קשים, צריכה תנאים מינימליים, ואם אין להם גני ילדים או פעוטונים או אם להם בתי כנסת – אחת הדירות, אחת מ-100, אחת מ-50, משמשת לעניין הזה.

יואב גלנט: אני חושב שהדבר הזה הוא לא אידיאלי אבל הוא ראוי, ובאיזון בין הדברים, לטעמי זה איזון נכון.

יואב גלנט: אני מזמין אתכם, כשתהיו בתפקידי, לעשות את השיפוט שלכם.

יואב גלנט: זה השיפוט שאני עושה, ואני מקווה שאני אדאג להם גם לבתי כנסת, גם לגני ילדים, ובעתיד גם לדיור יותר הוגן, כי אנחנו הולכים לכיוון הזה.

יואב גלנט: בתקופה שלנו משפצים עשרות אלפי דירות, קונים אלפי דירות, ונמשיך לקנות.

יואב גלנט: עכשיו לעניין המחיר למשתכן.

יואב גלנט: מחיר למשתכן זה הדבר המשמעותי ביותר שקרה בתחום הדיור במדינת ישראל, לפחות בעשר השנים האחרונות, אולי ב-20 – ואני לא רוצה להפריז.

יואב גלנט: זו לא תוכנית תיאורטית; אנשים נכנסים לגור בעפולה, בראשון לציון, בקריית מוצקין, בלוד; נכנסים לדירות בימים אלה או בעוד חודש או בעוד חודשיים.

יואב גלנט: עד סוף שנת 2018 לדעתי ייכנסו כ-6,000 אנשים לדירות שהחלו בתכנון ובבנייה לפני שלוש שנים על ידי שר האוצר ועל ידי, ביחד עם המטות שלנו והמשרדים שלנו.

יואב גלנט: זה לא דבר של מה בכך.

יואב גלנט: נכון שביחס למה שהיינו רוצים זה יותר קטן.

יואב גלנט: תשאלו את עצמכם מה הביאה תוכנית מע"מ אפס; היא הביאה אפס.

יואב גלנט: אף דירה, אף דירה לא נכנסה לשוק.

יואב גלנט: פה נכנסות דירות אמיתיות, אני מבקר בהן כל שבוע, אני רואה אותן.

יואב גלנט: אני רואה את הסטנדרטים שלהן, שכל מיני שחקנים מאשימים כאילו הם נמוכים.

יואב גלנט: תלכו ותראו את הדירות האיכותיות שנבנות עכשיו בדימונה, מאות, או-טו-טו לפני אכלוס, בסטנדרטים יותר גבוהים מאשר במקומות אחרים שהם לא מחיר למשתכן, ואני יכול להמשיך.

יואב גלנט: ולכן, רבותיי, הסיפור הוא שהדבר הזה קורה בקצב מסוים.

יואב גלנט: עכשיו, במגזר הערבי: במגזר הערבי, שאני עוסק בו לעומק – אני לא התכוננתי לשאלה, אבל אני מכיר את הנתונים בעל פה – אנחנו עשינו 13 הסכמי גג עם רשויות גדולות, חוץ משתיים: שפרעם וטמרה, מסיבות שלהן; אנחנו עשינו 43 הסכמי גג עם כל הרשויות הערביות הקטנות ביישובים – בסדר גודל בינוני.

יואב גלנט: כל אחד מהמקומות האלה קיבל מבני ציבור, שחלק מהם נבנים היום בשטח – קבלנים עובדים, יש טרקטורים בשטח – ובערך חצי מהסכום הולך לתכנון.

יואב גלנט: במגזר הערבי אחת הבעיות של התכנון היא שחלק ניכר מהקרקע הוא קרקע פרטית, ועל הקרקע הפרטית יש ריבים, בג"צים, ויכוחים ובעיות בתוך המגזר ובין אנשים בתוך המקומות עצמם.

יואב גלנט: אתה כבר מפתח, עושה, ומייצר, ותובע אותך מישהו כי יש לו זכויות אחרות.

יואב גלנט: הדבר הזה הרבה יותר קשה מאשר לעבוד בקרקע מדינה.

יואב גלנט: ולכן מה שאנחנו עושים בחלק ניכר מהמקומות זה להרחיב את הקו הכחול.

יואב גלנט: כתוצאה מזה מייצרים שטח שבמקורו היה קרקע חקלאית – אם הוא קרקע מדינה – הופכים אותו לקרקע לייעוד בנייה, ועליה נבנה באמצעות המדינה, וזה קורה גם במקומות מסוימים.

יואב גלנט: בקשר לקצב – התהליך התכנוני הוא תהליך בעייתי אבל אנחנו מחויבים להתמיד בכיוון הזה.

יואב גלנט: ואני מבקר לא רק באום אל-פחם, בכפר קאסם, בסח'נין, בעראבה ובכפר כנא, אני מבקר בכל יישוב ויישוב.

יואב גלנט: אני לא יודע כמה פעמים הייתי בשכונת הגליל בנצרת, וביפיע ובמקומות אחרים.

יואב גלנט: ואני אומר לך את זה כי יש לי דאגה לאזרח הערבי בדיוק כמו לאזרחי היהודי.

יואב גלנט: אני לא עושה פה שום הבדל, כולם זכאים לפתרונות דיור, ועל זה אנחנו עובדים.

יואב גלנט: ואני אומר לידידיי חברי הרשימה המשותפת: מי כמוכם יודע שהדלת שלי פתוחה לפני כל אחד, לבוא, לשבת איתי ולדבר איתי, עם המנכ"ל ועם כל אחד אחר, כיוון שלאזרחי ישראל – יהודים וערבים – מגיעות אותן זכויות בדיוק.

יואב גלנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת יואב גלנט, על תשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 461, מאת חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: אגרת מיון לשומרי שבת.

חיים כץ: את זה לא הוא היה יכול לגמור בבית?

יולי יואל אדלשטיין: גם זה בית.

יולי יואל אדלשטיין: אומרים "חברי הבית".

חיים כץ: זה בית מכובד, אבל, אתה יודע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין יהיה שואל נוסף, כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, חוזר מנכ"ל 14/2008 שיזם משרד הבריאות מחייב את קופות החולים בהפעלת מוקד טלפוני להפניה למיון, וכך החולה לא מחויב באגרת מיון גבוהה.

לאחרונה פנו חולים שבשל קדושת השבת נמנע מהם לפנות למוקד הטלפוני במהלך השבת וחויבו באגרת מיון מלאה בסך 870 ש"ח.

רצוני לשאול: מה ייעשה למניעת פגיעה בחולים שומרי שבת כהלכתה?

היו"ר יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בבקשה, סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת יעקב אשר, חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע כללים ברורים המבוססים על עקרון השוויון ומנסה לתת מענה הוגן לכלל המצבים.

יעקב ליצמן: המצבים הפוטרים מתשלום אגרת מיון מפורטים בחוק משנת 2008 – לפי שנכנסתי לתפקיד ואפילו כמעט לא הייתי מודע לנושא הזה – כאשר במקרים שבהם לא ניתנת הפניה מהקופה והמבוטח לא מאושפז חלים עליו כללי הגבייה המקובלים בחוק.

יעקב ליצמן: כך נוהגות כלל קופות החולים.

יעקב ליצמן: אני מתכוון לבדוק את הסוגיה לעומק מחדש כדי לשנות את הנהלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: וגם, אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אני רוצה להודות לך על הבדיקה הזאת.

ברור לי שאחד הטיעונים שיכולים להיות לפקידות שזה לא יהיו סתם פניות למיון.

אבל כל אחד מבין שאדם שהוא שומר שבת, אם הוא כבר מגיע למיון, זה באמת במקרה שהוא מרגיש שכבר כלו כל הקיצין.

אני מודה לך על הדבר הזה, וגם מודה לקו החם בעיתון יתד נאמן, שגם הפנו כמה מהשאילתות הללו.

תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, אחד המאבקים החשובים ביותר שמנהל משרד הבריאות הוא המאבק נגד הקמת מכרה הפוספטים העצום בשדה בריר.

דב חנין: בעצם כל בקעת ערד אמורה להיות מכרה פוספטים עצום.

דב חנין: בנושא הזה, כפי שאדוני סגן השר יודע היטב, יש עמדה מקצועית מאוד ברורה של משרד הבריאות.

דב חנין: אחר כך אמרו: אולי צריך להביא מומחה בין-לאומי.

דב חנין: הביאו מומחה בין-לאומי, המומחה הבין-לאומי הצטרף לעמדה המקצועית של משרד הבריאות וגם הוא אומר:

דב חנין: המכרה הזה מסוכן לחיים ולבריאות של תושבי כל האזור.

דב חנין: ההסתדרות הרפואית מתנגדת, איגוד רופאי בריאות הציבור מתנגד, רשימה של מומחים מהאוניברסיטאות מתנגדים, ואתה, אדוני סגן השר, גם בהיותך שר וגם היום, אתה מתנגד באופן חד, ברור ותקיף להקמת המכרה הזה, מתוך מחויבות לחיים ולבריאות של בני אדם.

דב חנין: איך ייתכן שבמצב כזה, כאשר כולם – כל הגורמים המקצועיים – קמים ואומרים: המכרה מסוכן, יפגע בבריאות של בני אדם, יהרוג בני אדם, איך זה קורה שבכל זאת מקודמת תוכנית המכרה הזה?

דב חנין: האם הרווחים של איזשהו בעל הון שחי בלונדון יותר חשובים מחיים ובריאות של בני אדם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אשר, אני מקווה שהטיעונים של הפקידים שלי – אני יודע להתמודד איתם ולהגיד להם שיש לי טיעונים אחרים.

יעקב ליצמן: בכל זאת, אני חושב שאתמול הסברת שיש שר בריאות ואני הסגן – שלשום זה היה – אז בוא נניח שיש מדיניות.

יעקב ליצמן: זה מ-2008, לפניי, ולא הייתי מודע בדיוק לנושא.

יעקב ליצמן: אני, בעזרת השם, מבטיח לשנות את זה.

יעקב ליצמן: אשתדל.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת חנין, בוא אגיד לך מה, את השאלות ששאלת גם אני שואל.

יעקב ליצמן: אני סגן שר ואני ממונה על הבריאות, ודווקא לפני שהתמניתי – אחרי שהייתי סגן שר ולפני שהתמניתי לשר – הייתה שרת הבריאות גרמן, ואף אחד לא יחשוד בה שהיא כן חרדית, לא חרדית.

יעקב ליצמן: היא פנתה לגורם בארצות הברית, פרופ' סאמט אחד, לא מכיר אותו, לא יודע מי זה, אבל כנראה מישהו עולמי שכולם סומכים עליו.

יעקב ליצמן: הוא לא פחות ולא יותר קבע – ואני אתן לך על רגל אחת את בסיס הנתון, וזה אומר על הכול: הנוהל הבין-לאומי אומר שאם יש נפגע אחד על 10,000 נפשות, עד אז מותר.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, אם פחות מזה – אסור, יותר – אפשר.

יעקב ליצמן: וזה גם בחומרה, אחד.

יעקב ליצמן: בכסייפה, בערד, מדובר על 6.6 על כל 10,000.

יעקב ליצמן: זה נורא ואיום, נורא ואיום.

יעקב ליצמן: ומשרד הבריאות עומד על זה.

יעקב ליצמן: ואני מתפלא איתך: אם שר האוצר מנהל את המדיניות הכלכלית, ואני סומך עליו ואני תומך בו בכל הדיונים שהוא מביא, אני מצפה שאת המדיניות של הבריאות אני צריך לנהל ואני מוביל, והם צריכים לתמוך בי בכל הדיונים.

יעקב ליצמן: לצערי הרב, ועדת הכלכלה של הכנסת החליטה החלטה על תזכיר חדש, ובינתיים עשו מחטף בוועדה העליונה ואישרו את זה בלי תזכיר.

יעקב ליצמן: ואפילו לא הביאו להם את התזכיר הקודם של פרופ' סאמט.

יעקב ליצמן: עכשיו, אני לא מוכן היום לשום תזכיר.

יעקב ליצמן: אני רוצה – הם צריכים לבטל את ההחלטה שלהם; זה היה מחטף, היה פסול.

יעקב ליצמן: לדעתי, אפילו לא הזמינו אותנו להסביר את עמדת משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: ואני הולך להילחם בזה עד הסוף.

יעקב ליצמן: כידוע לך, כל התושבים בדרום מארגנים מחר הפגנה.

יעקב ליצמן: אני מתכוון, אישית, אף על פי שאני סגן שר הבריאות, להשתתף בה ולנאום בה, אם יכבדו אותי, כמובן.

יעקב ליצמן: בכל אופן, אני מתכוון, ברור, להיות שמה.

יעקב ליצמן: אני מזדהה עם המאבק, אני חושב שזה נורא ואיום, הכרייה הזאת שעושים, במיוחד שיש עוד מספיק מקומות אחרים לעשות את זה, ולא בקרבת כסייפה, ערד ועוד מקומות יישוב, ותסלח לי שאני לא יודע בדיוק, אני לא מכיר טוב את האזור הזה.

יעקב ליצמן: ולכן אני מזדהה מאוד.

יעקב ליצמן: ומי שרוצה להשתתף בהפגנה – ברוך תהיה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן להשיב על שאילתה דחופה מס' 462, מאת חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: טיפול במקרי ירי בנצרת עילית.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיה כאן חבר הכנסת יוסף ג'בארין הוא יהיה שואל נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: וגם חבר הכנסת סעיד אלחרומי מבקש לשאול שאלה נוספת.

גלעד ארדן: בנצרת, לא בנצרת עילית.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי נצרת עילית?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: כנראה אתה חושב הרבה על היישוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאומר אחד הקולגות שלנו, פליטת פה פרוידיאנית.

עאידה תומא סלימאן: כבוד השר, זאת העיר נצֶרת.

יולי יואל אדלשטיין: נצרת.

עאידה תומא סלימאן: נצְרת – כאשר מצרפים אליה "עילית".

עאידה תומא סלימאן: אבל היא נצֶרת.

עאידה תומא סלימאן: בסמיכות.

גלעד ארדן: צודקת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

עאידה תומא סלימאן: בימים האחרונים התרחשו בנצרת כמה מקרי ירי, הן על מאבטח בבית חולים והן לעבר חנות בגדים, שזו הפעם הרביעית שהיא מהווה יעד לירי, כאמור.

עאידה תומא סלימאן: ברצוני לשאול: 1.

עאידה תומא סלימאן: כמה תלונות על אירועי ירי הוגשו מתחילת שנת 2017 ועד היום?

עאידה תומא סלימאן: 2.

עאידה תומא סלימאן: כמה מקרים פוענחו?

עאידה תומא סלימאן: 3.

עאידה תומא סלימאן: כיצד מטפלת המשטרה במקרי הירי הנ"ל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני נשאלתי על ידי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן לגבי מקרי הירי בעיר נצרת.

גלעד ארדן: אז ראשית, בקשר לנתונים שנתבקשו בשאילתה.

גלעד ארדן: לפי מה שמסרה משטרת ישראל, מתחילת שנת 2017 ועד היום נרשמו 102 אירועי ירי בעיר, לעומת 177 בתקופה המקבילה אשתקד, ב-2016.

גלעד ארדן: מספר אירועי הירי האלה, כמובן שזה חמור והם עדיין רבים, אבל הם כבר מהווים ירידה של 42% לעומת מה שהיה ב-2016.

גלעד ארדן: שוב, לא שהמצב הוא טוב, הוא עדיין רע מאוד, אבל אנחנו במגמה של שיפור.

גלעד ארדן: מהם פוענחו 40 מקרים, שהם עלייה של 10% בכמות הפענוחים ביחס לשנה הקודמת.

גלעד ארדן: אני שוב חוזר ומדגיש: אני חושב שמספר הפענוחים של המשטרה את אירועי הירי, בטח אירועי ירי במרחב הבנוי, הוא לא מספיק, הוא נמוך מדי, ויש כמה צעדים שאנחנו נוקטים, ואני אפרט חלק מהם.

גלעד ארדן: אז איך אנחנו מתכוונים לנסות לשפר את המצב?

גלעד ארדן: ראשית, במסגרת התוכנית שיזמתי לשיפור שירותי המשטרה בחברה הערבית, שאני מוביל בעצם מיום כניסתי לתפקיד, אנחנו הקמנו מינהלת מיוחדת, שפועלת גם כדי לשפר, לטייב את כל תפקוד המשטרה, וגם לנסות ולשכנע את בני החברה הערבית להצטרף למשטרה ולצמצם את הפער ארוך השנים בהשתתפות, במעורבות, בשירות שלהם במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: כך שאני מקווה שברגע שהתהליך הזה יקרה – והוא כבר קורה, ובשנה האחרונה, ברוך השם, ב-2017, יש לנו קפיצה של למעלה מפי שלושה באחוז המצטרפים המוסלמים למשטרת ישראל – אני חושב שזה תהליך חשוב, שיוביל גם לשיפור בתפקוד של המשטרה ביישובים הערביים.

גלעד ארדן: בנוסף, אני מוביל את תהליך הקמת תחנות המשטרה החדשות בתקציב של למעלה מ-1.2 מיליארד שקלים ביישובים הערביים; 17 תחנות משטרה חדשות בתוך היישובים הערביים, כל אחד מבין איזו השפעה, גם של הרתעה וגם של אכיפה, אמורה להיות למהלך הזה.

גלעד ארדן: אני כבר יכול לומר שכיוון שחנכנו לאחרונה שתי תחנות חדשות, אחת בג'יסר א-זרקא ואחת בכנא, מה שקורה, ברגע שחנכנו תחנה בכנא יש לזה השפעה על יכולת תחנת נצרת לתפקד, כי למעשה, אזור כנא יורד מהשטח שתחנת נצרת אמורה לספק לו שירות, וזה באופן טבעי מפנה את המשאבים של תחנת נצרת באופן ממוקד יותר לטובת תושבי העיר.

גלעד ארדן: וכפי שאמרתי, שני הנושאים הללו, גם הצירוף של שוטרים מוסלמים למשטרה וגם הקמת תחנות – אני מאמין שאלו דברים שמאוד מאוד ישפיעו.

גלעד ארדן: לצערי – וכמובן, גם רומא לא נבנתה ביום אחד – זה לא קורה בן לילה וגם לא בשנה או שנתיים.

גלעד ארדן: התהליכים הללו של הקמת התחנות, צירוף שוטרים מוסלמים ושוטרות מוסלמיות למשטרת ישראל, שמכירים ומכירות טוב יותר את החברה, ויכולים לסייע למשטרה לפעול בצורה אפקטיבית יותר, אלו תהליכים רב-שנתיים, שאנחנו מלווים אותם גם בפרסומים שוטפים והנגשה של כל הפעילות של משטרת ישראל לחברה הערבית בשפה הערבית, של צירוף עובדות סוציאליות דוברות ערבית לתחנות המשטרה.

גלעד ארדן: חברת הכנסת תומא סלימאן שאלה ספציפית לגבי נצרת, אני כמובן גם עדכנתי אותה ברמה האישית, אבל אני אומר כאן שבעקבות מספר אירועי הירי בזמן קצר וגם בעקבות פניות שהיו ממנה ומעוד חברי כנסת ואנשי ציבור, המשטרה מפעילה שם לאחרונה מפקדה משימתית, שממוקדת בנושא הירי בעיר נצרת, עושה שיתופי פעולה עם אולמי שמחות, עם מארגני חתונות, עם מכובדים בעיר ובמגזר, כדי למנוע מראש ובזמן אמת אירועי ירי כאלה.

גלעד ארדן: מתקיימות הרצאות מטעם שוטרי התחנה בבתי הספר, מתקיימים חיפושים ממוקדים בעיר כדי לאתר אמצעי לחימה באמצעות שימוש בכלבים.

גלעד ארדן: אני שמעתי כבר פידבקים מתושבים שם, שרואים את הפעילות הזאת, ויש לנו כבר כמה הישגים ותפיסות בשבועות האחרונים.

גלעד ארדן: בנוסף, אני יכול גם להזכיר שרק לפני כמה חודשים, בהובלה משותפת עם היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים, המשטרה יצאה למבצע חסר תקדים של איסוף נשק בכל רחבי המדינה, כמובן עם מיקוד בחברה הערבית, שבה, לצערנו, תופעת השימוש בכלי נשק בלתי חוקיים היא מאוד רחבה ונפוצה.

גלעד ארדן: אני מציין את זה כעובדה, לא שופט את זה כרגע, אבל זאת העובדה.

גלעד ארדן: פעם ראשונה שעושים מבצע כזה שכל מי שימסור כלי נשק בלתי חוקי שיש ברשותו יקבל, בעצם, חסינות מהעמדה לדין פלילי.

גלעד ארדן: לצערי הרב, המבצע הזה לא זכה להצלחה.

גלעד ארדן: אני פשוט מציין את זה כי אנחנו שומעים פה בבית הזה הרבה מאוד טענות כלפי המשטרה – למה היא פשוט לא אוספת את כלי הנשק שנמצאים במגזר הערבי.

גלעד ארדן: אז הינה, ניסינו לאסוף את כלי הנשק, נתנו הזדמנות לאנשים למסור את הכלים הללו תוך מתן חסינות מהעמדה לדין, אבל עובדה: כפי שאמרתי לאורך כל הדרך, זה לא יכול לעבוד בצורה הזאת; כלי נשק בלתי חוקיים, אף אחד לא מחכה כדי למסור אותם.

גלעד ארדן: כלי נשק בלתי חוקיים זו תופעה רחבה שצריך למקד בה המון המון מאמץ מתמשך לאורך שנים כדי לסגור את הפער ההיסטורי של האי-אכיפה בחברה הערבית – שאני לא מתווכח איתה.

גלעד ארדן: אני אומר את זה מעל כל במה: זה היה כשל ממשלתי ארוך-שנים, ואנחנו מתקנים אותו, ולוקח זמן לתקן אותו.

גלעד ארדן: בהקשר זה, אני יכול להגיד שאנחנו בקרוב, בלי לפרט, גם נביא לכאן תיקוני חקיקה מאוד מאוד ממוקדים בהקשר הזה של המאבק באמצעי הלחימה, באמל"ח הבלתי-חוקי.

גלעד ארדן: אני מקווה שהכנסת תתגייס לקדם כמה שיותר מהר את החקיקה הזאת, שנועדה לייצר הרתעה משימוש בירי במרחב הבנוי, דבר שכמובן מסכן חיים באופן מאוד קיצוני ומאוד ברור.

גלעד ארדן: אנשים שמשתמשים בירי בתוך האוכלוסייה נורמטיבית הם אנשים שצריכים לשבת מאחורי סורג ובריח ולשנים רבות.

גלעד ארדן: לכן, לסיכום, כפי שאמרתי, אנחנו מובילים הרבה מאוד צעדים ממוקדים, כמובן גם ביישוב נצרת, שלגביו שאלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

גלעד ארדן: כבר רואים תוצאות חיוביות.

גלעד ארדן: בעיניי זה עדיין לא מספיק; ירי באזורי מגורים הוא דבר בלתי נסבל והמשטרה צריכה לעשות הכול ולמקד כל מאמץ כדי שהתופעה הזאת תיפסק.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות נוספות – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עאידה תומא סלימאן: כבוד השר, אני שמעתי על הירידה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול, בכל העניין של התחנות, נצרת – ואני אמרתי את זה גם בישיבה שהייתה בינינו – אני אמרתי: נצרת היא העיר הראשונה שיש בה תחנת משטרה.

עאידה תומא סלימאן: אם רוצים להוכיח שאכן הימצאות תחנת משטרה כן תביא תועלת, נצרת היא המבחן.

עאידה תומא סלימאן: הירידה במספר זה ירידה במספר התלונות ובעיניי – לא ירידה במספר מקרי הירי.

עאידה תומא סלימאן: אותה החנות שאני שאלתי איך תטפלו בנושא, פעם רביעית יורים עליו, וכולנו יודעים שזה בענייני פרוטקשן שגובים באזור הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לתת מענה ממש מפורט למקרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: השבוע היה מקרה שוד מזוין של אוטו של חלוקת סיגריות בנצרת.

עאידה תומא סלימאן: באותו היום, לאחר שלוש שעות, נתפסו האנשים שביצעו את השוד.

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא מה עם כל המקרים שהולכים וחוזרים על עצמם ואין פענוח למקרים האלה?

עאידה תומא סלימאן: הבן אדם הופיע בטלוויזיה ואמר: הם רוצים לגרום לי לסגור את החנות או שיירו בי, אני לא הולך לסגור את החנות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שלא נגיע למצב שיצליחו במאמצים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: איך מטפלים בזה עניינית?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, לגבי הפרסום של הדוח השנתי של מח"ש והקביעה שם שאין בעצם ממצאים שמראים שאכן מדובר בפיגוע, כפי שהמשטרה טענה בהתחלה: כפי שהשר יודע, השוטר שנהרג הוכר כנפגע פעולות איבה; אני חושב שבנסיבות שנוצרו ובהיעדר ממצאים שמדובר בפיגוע מכוון, גם יעקוב אבו אלקיעאן צריך להיות מוכר כנפגע פעולות איבה.

יוסף ג'בארין: גם הוא וגם השוטר היו קורבן לפעילות משטרתית בשטח, ומבלי להיכנס לפרטי הנסיבות שם, המצב המשפטי, לדעתי, מחייב הכרה גם באבו אלקיעאן כנפגע פעולות איבה, וככה גם לפצות את המשפחה שלו לפי הדין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את התייחסות השר.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אדוני השר, וליד אבו כף, תושב היישוב אום בטין – ביום חמישי שעבר בנס נמנע אסון כבד: הוא שפך על עצמו בנזין וניסה להצית את עצמו כתוצאה ממהלך של עימות עם שוטרים שהגיעו להרוס את הבית שלו, או להדביק צווי הריסה.

סעיד אלחרומי: רחוק מהנושא של צווי ההריסה, כן מוצדק או לא מוצדק, כמה ימים לאחר מכן הוא הוזמן לחקירה ביחידת יואב ונשאל כל מיני שאלות, או הואשם בהכשלת שוטרים, למרות שהוא הותקף וכל האירוע מצולם.

סעיד אלחרומי: אבל הייתה האשמה שהיא יוצאת דופן: אחת ההאשמות – שהוא ניסה להצית אביב ערבי.

סעיד אלחרומי: ברצוני לשאול – האם ידוע לכבוד השר על הטרגדיה הזאת או על המקרה החמור הזה?

סעיד אלחרומי: ואם לא – נשמח לקבל מסקנות או בדיקה של המשרד.

סעיד אלחרומי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר לביטחון הפנים.

עאידה תומא סלימאן: האם ידוע – – –

גלעד ארדן: טוב, קודם כול, לשאלתה של חברת הכנסת תומא סלימאן.

גלעד ארדן: זה קצת קשה ואפילו לא הוגן לקחת כל מקרה פלילי – כששומעים לפעמים את השאלות זה נשמע כאילו המשטרה עצמה היא זו שמבצעת את מעשי השוד והירי.

גלעד ארדן: את מעשי השוד והירי מבצעים עבריינים וגורמים פליליים.

גלעד ארדן: הסברתי, ואני חוזר ומסביר שהפריסה של המשטרה בחברה הערבית עשתה עוול קודם כול לחברה הערבית, והיא עושה עוול גם למשטרה, כי כשתחנה, אם זה נצרת או עכו, צריכה לתת מענה לאירועים גם בנצרת או בעכו אבל גם בכפרים שנמצאים חצי שעה או שלושת-רבעי שעה נסיעה משם, אז האפקטיביות והיכולת של המשטרה לתת מענה בזמן רלוונטי מאוד מאוד נפגעת.

גלעד ארדן: היום התהליך נמצא בתיקון.

גלעד ארדן: אני לא מתכחש לתיקון שצריך לעשות, ועושים אותו.

גלעד ארדן: הסברתי שתחנת כנא, שהוקמה עכשיו, מורידה עומס מתחנת נצרת, ואני בטוח שזה ישפר את זמן התגובה ואת יכולת הפענוח, וגם את הקשב של התחנה ושל כל המחוז לסייע.

גלעד ארדן: זה נושא שנמצא היום בראש סדר העדיפויות של המשטרה.

גלעד ארדן: אי-אפשר לטעון שלא אכפת או שלא רוצים.

גלעד ארדן: יכול להיות שלפעמים, כמו כל משטרה אחרת בעולם – אין 100% פענוח של מקרי פשיעה לאף משטרה בעולם.

גלעד ארדן: אלה אנשים לפעמים מתוחכמים שעושים מעשי פשיעה ומנסים למזער את העקבות שלהם, ולפעמים זה לוקח זמן.

גלעד ארדן: לפעמים גם – נכון שיש פה הרבה חכמים בכנסת שמקדמים חוקים להגביל את זמני החקירה של המשטרה; הם כמובן לא יעשו את זה לעולם על הפרקליטות, שמקבלת את החומר בארגזים ויכולה רק לקרוא אותו ולהחליט, או, רחמנא ליצלן, על בג"ץ או על בתי משפט – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: – – שלפעמים מקבלים החלטות אחרי שנים, כשהנושא כבר לא רלוונטי – כולם גיבורים על משטרת ישראל; אבל חקירות הן דבר מאוד מאוד קשה ומורכב ולא פשוט, לא פחות מאשר הצורך לשבת ולקרוא חומר, שהמשטרה היא שאוספת ומייצרת אותו, ולקבל החלטות לגבי כתבי אישום או לגבי פסקי דין.

גלעד ארדן: אז אני חוזר ואומר: המחויבות קיימת.

גלעד ארדן: אני כאן לכל תלונה על חקירה שלא נראה שמקבלת את התשומות הנדרשות, וכך אני אמשיך לעשות.

גלעד ארדן: אני לא יכול לתת תשובה ספציפית על מה עשו באותה חקירה, איזה פעולות, כי ברוב הפעמים אי-אפשר לפרט אותן.

גלעד ארדן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, כיוון שאתם שולטים בעברית לא פחות טוב מאיתנו, לפעמים יותר, אז אני מציע לך לקרוא שוב את הדוח השנתי של מח"ש, ואם תצליח להצביע בפניי איפה יש קביעה חד-משמעית של מח"ש – שספק רב גדול מאוד מאוד אם בכלל זו סמכותה לקבוע קביעות כאלה – אז אני אולי אוכל לנהל איתך דיאלוג בנושא הזה.

גלעד ארדן: אני לא מכיר קביעה נחרצת – סליחה?

עאידה תומא סלימאן: הדוח לא פורסם – – –

גלעד ארדן: הדוח פורסם.

גלעד ארדן: של מח"ש?

גלעד ארדן: לא על אום אל-חיראן.

גלעד ארדן: הדוח השנתי של מח"ש, שממנו ציטט חבר הכנסת ג'בארין, פורסם אתמול.

גלעד ארדן: הם פירטו שם את פעולות החקירה.

גלעד ארדן: כמו שתמיד קורה בכנסת, כשהתוצאה נוחה למאן דהוא הוא יקבל את עמדת מח"ש או בית המשפט או הפרקליטות או לא משנה מי מגורמי אכיפת החוק, וכשהיא לא נוחה, הוא לא יקבל אותה.

גלעד ארדן: אני רק מזכיר לכולנו: א.

גלעד ארדן: מח"ש לא הוסמכה מעולם להחליט מה במדינת ישראל הוא פיגוע ומה לא.

גלעד ארדן: לעומת זאת, המשטרה דווקא כן עוסקת בכך כל הזמן, כי על בסיס הקביעות שלה משרד הביטחון מחליט למי לשלם כנפגע פעולות איבה ולמי לא.

גלעד ארדן: דבר שני, כיוון שיש לנו הרי תמיד דיון על המלצות משטרה ומה מעמדן – כי יש אמירה שאומרת שהמשטרה היא הגוף החוקר וגוף חוקר רוצה להצדיק את פעולות החקירה שלו, ולכן בהרבה מאוד נושאים הגורם המחליט זה לא המשטרה אלא היועץ המשפטי לממשלה והפרקליטות – בדיוק כך גם בנושא הזה.

גלעד ארדן: מח"ש – וגם זה כתוב בדוח של מח"ש – היא לא הגורם המחליט, היא הגורם הממליץ.

גלעד ארדן: כשתהיה קביעה של פרקליט המדינה, שהוא הגורם המחליט, אני אוכל להתייחס אליה.

גלעד ארדן: בינתיים, כל עוד שום גורם אובייקטיבי לא קבע קביעה אחרת מהקביעה של המשטרה, שהדריסה הייתה דריסה מכוונת, זו נקודת ההתייחסות שלי כשר.

גלעד ארדן: לי אין כלי חקירה ושימוע, אני אמור להתבסס על הגוף המוסמך, והגוף המוסמך זה משטרת ישראל.

גלעד ארדן: באשר לשאלתו של חבר הכנסת סעיד אלחרומי – – –

יוסף ג'בארין: כבוד השר, מתי החקירה תסתיים ונשמע תוצאות?

גלעד ארדן: החקירה של מח"ש, למיטב ידיעתי, הסתיימה – ראיתי בכלי התקשורת – אני מחכה להחלטות פרקליט המדינה.

יוסף ג'בארין: אז פרקליט המדינה יחליט אם זה היה פיגוע או לא?

גלעד ארדן: אני לא יודע מה הוא יחליט.

גלעד ארדן: הוא יכול להחליט מגוון של החלטות, בוא נחכה לקביעתו.

גלעד ארדן: תשאלו את איילת שקד מה הוא יחליט.

גלעד ארדן: אני לא יודע מה הוא יחליט, הוא לא שייך למשרד שלי.

גלעד ארדן: הוא גורם עצמאי תחת משרד המשפטים.

גלעד ארדן: אני רוצה לחדד גם, בפעם המי יודע כמה, למרות שכנראה לא במקרה מתעלמים מהמידע הזה, שמשטרת ישראל איננה הורסת בתים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אפילו לא בית אחד מעולם לא נהרס על ידי משטרת ישראל.

גלעד ארדן: זה נוח להכפיש את המשטרה, זה נוח להסית נגד המשטרה.

גלעד ארדן: מה לעשות, משטרת ישראל מעולם לא הרסה ולו בית אחד במדינת ישראל.

גלעד ארדן: מי שהורס בתים זה בתי משפט, שמקבלים החלטה על בסיס של פניות של ועדות תכנון ובנייה, מינהל מקרקעי ישראל, הסיירת הירוקה, היחידה הארצית לפיקוח על הבנייה במשרד האוצר.

גלעד ארדן: אלה הגורמים שמקדמים הריסות של בתים, וכשיש להם החלטה שיפוטית או מינהלית מביאים קבלן הריסות שיהרוס מטעמם את הבית.

גלעד ארדן: התפקיד היחיד של משטרת ישראל בנושא הזה, כיוון שהוא טעון ורגיש וגורם לתסיסה ולעיתים לאלימות, זה לתת מעטפת אבטחתית לגורם שמבצע את ההריסה, והוא כפי שפירטתי.

גלעד ארדן: ולכן, בניגוד למה שציינת, חבר הכנסת סעיד אלחרומי, המשטרה לא הרסה שום בית באום בטין.

גלעד ארדן: היא אולי אבטחה פעולות הריסה ואולי ביצעה חקירה של מי שגילה שם התנגדות אלימה.

גלעד ארדן: אם המשטרה עשתה איזושהי פעולה שמישהו טוען שהיא לא חוקית בחקירה שלה, הוא מוזמן לפנות למח"ש במשרד המשפטים ולהגיש תלונה נגד השוטר שלטענתו עבר עבירה.

גלעד ארדן: כיוון שאנחנו רואים כל יום שהיחסים בין מח"ש למשטרת ישראל הם לא מהמשופרים, אז אני מציע שתיתנו את אמונכם במח"ש, שאם שוטר עבר עבירה הם לא יעשו לו הנחות, כפי שהם לא עשו בעבר אפילו לשוטרים הכי בכירים של משטרת ישראל.

גלעד ארדן: אבל תשתדלו להקפיד על הקו הזה, שלא כמו יו"ר סיעתכם, שכשהתוצאות של מח"ש לא נוחות לו אז הוא עושה דה-לגיטימציה מוחלטת גם למח"ש.

גלעד ארדן: תשתדלו שאם יש גוף מסוים של אכיפת חוק, שבו אתם כן נותנים אמון, תשתדלו באופן עקבי לכבד את הקביעות שלו, גם כשהן לא נוחות לעמדה הפרטית שלכם, שלא מבוססת בדרך כלל על עובדות.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו סיימנו עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4202/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נעבור לחקיקה: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – התראת חיוב בהתקשרות לחוץ-לארץ), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יעקב אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: הנמקה מהמקום, דקה לרשותך, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, פעם שלישית כבר תהיה "חזוקה".

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטער, אני מושפע מן התקשורת, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור, אני מקבל פניות מהציבור על דברים שלא כולם שמים לב אליהם והם מאוד מאוד חשובים לציבור.

ישראל אייכלר: אחד הדברים הם שאדם עושה חבילת חו"ל, בבזק או באיזושהי חברה, חבילה מוזלת, והוא בטעות פונה בצורה לא נכונה – או במדינה לא נכונה או לא על ידי החברה הנכונה – והוא מדבר.

ישראל אייכלר: פתאום הוא מקבל חשבון של 600 שקלים, 80 שקלים, 100 שקלים על שיחה, והוא לא ידע מזה.

ישראל אייכלר: זה קורה לאנשים צעירים, זה קורה לאנשים קשישים; גם מהבית.

ישראל אייכלר: למשל, אם אני ב-012 וצלצלתי דרך 013.

ישראל אייכלר: לא אלאה את המליאה בפרטים, החוק אומר פשוט: בעל רישיון הנותן שירותי בזק בין-לאומיים לא יאפשר למי שאינו מנוי שלו לממש התקשרות לחוץ-לארץ אלא לאחר שהשמיע התראה – אני מדבר על התראה קולית – אודות החיוב החריג ועלותו.

ישראל אייכלר: הוא בא ואומר לו: אדוני, השיחה הזאת אינה מוזלת, זה יעלה לך ביוקר.

ישראל אייכלר: דיברתי עם כבוד השר, אני מודה לו על תמיכתו בעניין.

ישראל אייכלר: לא יצטרכו להגיד כמה זה יעלה כי אם הוא בתאילנד או בארצות הברית, לא נמנה את כל רשימת המחירים.

ישראל אייכלר: אבל חשוב שהאדם ישמע שהוא טועה והוא עלול לשלם ביוקר על השיחה.

ישראל אייכלר: הוא יכול לנתק או להחליט שהוא כן רוצה לעשות שיחה יקרה.

ישראל אייכלר: לכן, אני מבקש מהכנסת להצביע על החוק בקריאה טרומית.

ישראל אייכלר: ואנחנו, בעזרת השם, בהמשך נהיה בקשר עם משרד התקשורת איך ליישם את ההצעה הזאת.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: השר איוב קרא, שר התקשורת, ישיב לחבר הכנסת אייכלר להצעת החוק שלו.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק של חבר הכנסת אייכלר מבקשת לתקן את חוק התקשורת (בזק ושידורים), ולקבוע כי בעל רישיון הנותן שירותי בזק בין-לאומיים יחויב להתריע בפני צרכן שאינו נמנה עם מנוייו על אודות תעריף השיחה לחו"ל טרם ביצוע השיחה על ידי הצרכן.

איוב קרא: התיקון המוצע בא לתקן בעיה קיימת, הגורמת לעיתים להוצאות כספיות רבות, שנגרמות כתוצאה מחיוג לחו"ל.

איוב קרא: כיום, מנוי של אחת מחברות התקשורת שמחייג לחו"ל שלא באמצעות חברת מפעיל בין-לאומי שאליה הוא משויך מחויב בתעריף לקוח מזדמן, תעריף שהוא אינו מודע לו בעת ביצוע השיחה, ורק עם קבלת החשבונית הוא נחשף לתעריף החיוב, שלעיתים הינו גבוה מאוד.

איוב קרא: מטרת הצעת החוק – להבטיח שקיפות ולגלות מידע בפני הצרכן טרם ביצוע השיחה.

איוב קרא: מדובר בהצעת חוק ראויה, חבר הכנסת אייכלר, אני חייב לומר, כיוון שקיימים פערי מחיר גדולים, בתעריפים הנגבים, בין לקוחות מזדמנים למנויים קבועים או משויכים בשיחות של מפעיל בין-לאומי.

איוב קרא: מתן התראה או השמעה של התעריף בטרם תחילת השיחה יוכל לאפשר למנוי את הבחירה אם לקיים את השיחה ואם לא.

איוב קרא: כיום כל תעריפי החיוב, לכלל סוגי הלקוחות ולכל יעדי העולם, מפורסמים באתרי החברות על פי הנדרש ברישיון.

איוב קרא: לפיכך, מנוי המעוניין לברר את עלויות השיחות, יש באפשרותו לדעת זאת.

איוב קרא: עם זאת, ראוי לציין כי כיום אנו סבורים כי תיקון מעין זה, נכון שיתבצע ברישיונות המוענקים לחברות על פי חוק ולא במסגרת החקיקה הראשית.

איוב קרא: זאת ועוד, נדרשת העמקה באופן הביצוע המדויק, שכן החובה המוצעת בהצעת החוק מעלה קושי במימוש, לרבות הוצאה כלכלית רבה.

איוב קרא: לאור כל האמור לעיל, היננו תומכים בהצעה ובתכלית שאותה היא מקיימת ונפעל ליישומה באופן מושכל ברישיונות, שכן זו דרך המלך.

איוב קרא: ככל שהתיקון לא יצלח ברישיונות, ניתן יהיה לקדמו בחקיקה.

איוב קרא: אתה כמובן תהיה צמוד להליך שאנחנו מתכננים, ואני חושב שזה בהחלט יכול להביא בשורה מאוד חשובה לקהל הצרכנים של הסלולר.

איוב קרא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, מסכים להתניות?

יצחק וקנין: אני מודה לשר התקשורת, השר איוב קרא.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – התראת חיוב בהתקשרות לחוץ לארץ), התשע"ז–2018, של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – התראת חיוב בהתקשרות לחוץ-לארץ), התשע"ז–2018, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4747/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2017.

יצחק וקנין: גם הצעה זו בתמיכת ממשלה, והיא של חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: אדוני, ישיב השר איוב קרא.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת חמד עמאר, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השרים, כבוד השר איוב קרא, שישיב על הצעת החוק, אני נמצא בכנסת יותר מתשע שנים, חוקקתי חוקים בכנסת, אבל אני חושב שזה אחד החוקים החשובים ביותר, מבחינתי, שאני מחוקק בכנסת: ציון יום לאומי לבני העדה הדרוזית ולתרומתה להקמת הארץ, לחיזוק ביטחונה, לשגשוגה של מדינת ישראל – יום לאומי לבני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: היום הזה – יציינו אותו בבתי ספר.

חמד עמאר: תלמידים ילמדו על תרומתה של העדה הדרוזית, מיהם בכלל בני העדה הדרוזית; במחנות צה"ל, חיילים בצה"ל ילמדו על העדה הדרוזית; שוטרים יקדישו יום מיוחד לבני העדה הדרוזית; כנסת ישראל תקיים ישיבה מיוחדת, וגם בוועדות ידונו בנושאים שקשורים בבני העדה הדרוזית; ממשלת ישראל תקיים ישיבה מיוחדת בנושא, וטקס מיוחד יהיה בבית הנשיא לציון תרומתה של העדה הדרוזית.

חמד עמאר: הרבה שאלו אותי: למה אתה מביא את הצעת החוק הזאת עכשיו?

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לכם: מאז פירוק גדוד 299, ששם התרכזו רוב החיילים הדרוזים שהתגייסו, הם התפזרו לכל יחידות צה"ל.

חמד עמאר: והרבה חיילים דרוזים פנו אליי ואמרו לי: תשמע, אנחנו מגיעים ליחידות הכי טובות בצה"ל, באים אלינו חיילים ושואלים אותנו: מה אתם עושים כאן בכלל?

חמד עמאר: ואז אנחנו אומרים להם: אנחנו דרוזים, אנחנו מחויבים בגיוס חובה לצה"ל.

חמד עמאר: אומרים להם: פעם ראשונה שאנחנו שומעים על בני העדה הדרוזית, פעם ראשונה שאנחנו יודעים שבני העדה הדרוזית מחויבים בגיוס לצה"ל כגיוס חובה.

חמד עמאר: לכן, אני רוצה שכל אחד ואחד במדינת ישראל ידע ויבין את התרומה של בני העדה הדרוזית לקיום מדינת ישראל.

חמד עמאר: לא רק ביום הזיכרון אני רוצה שיזכרו את בני העדה הדרוזית; אני רוצה שיזכרו את בני העדה הדרוזית כל הזמן.

חמד עמאר: אמרו לי "ברית דמים", אבל ברית דמים חשובה מאוד כשאני קושר אותה עם ברית חיים; כי מי שלא יודע את החשיבות של ברית הדמים לא יכול לקשור את זה עם ברית החיים, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: אחד קשור בשני: ברית חיים עם ברית דמים, זה מה שהדרוזים רוצים במדינת ישראל, זה מה שהם עושים.

חמד עמאר: הם חלק ממדינת ישראל, הם אזרחים במדינת ישראל.

חמד עמאר: החוק הזה – אני חושב שכל העדה הדרוזית תומכת בו.

חמד עמאר: כל העדה הדרוזית מחכה שנציין אותם ביום הזה.

חמד עמאר: ואני רוצה לספר לכם: אני רציתי לקרוא קצת על העדה הדרוזית, כדרוזי, להעשיר את הידע שלי, ואז התחלתי לקרוא על הקשר של בני העדה הדרוזית ליישוב היהודי לפני קום המדינה, וכמה הקשר היה חזק, וכמה שיתוף הפעולה היה חזק, ומה התרומה של בני העדה הדרוזית, כמיעוט בתוך ארץ ישראל, להקמת מדינת ישראל.

חמד עמאר: אחרי זה אמרתי: איך אני בוחר את התאריך?

חמד עמאר: ואז לקחתי את התאריך 1 במרס 1956, כשהוחלט להוציא את הצו הראשון למתגייסי חובה, אחרי שחוקק חוק גיוס חובה לבני העדה הדרוזית ב-1956.

חמד עמאר: בדקתי: התברר שבצו הראשון – כשקיבלו אותו הצעירים הדרוזים, רק 28% נענו לצו.

חמד עמאר: לא עבר חודש והמספר עלה מ-28% ל-45%.

חמד עמאר: לא עבר עוד חודש וה-45% הפך ל-75%.

חמד עמאר: תכננו שיתגייסו 90 דרוזים במחזור הראשון בגיוס חובה, והתגייסו 110 דרוזים; אז הייתה להם בעיה בקום המדינה – איך הם קולטים עוד 20 חיילים דרוזים.

חמד עמאר: קלטו אותם, והיום אחוז הגיוס של בני העדה הדרוזית מגיע ל-86%.

חמד עמאר: אני רוצה שכל אחד שבא לקלוט דרוזי לעבודה ידע מה זה דרוזי.

חמד עמאר: הרבה חבר'ה דרוזים מגיעים לשדה התעופה, ואז בגלל שהשם הוא סלמאן, אומרים: תחכה בצד; לוקחים את הפספורט ומתחילים לבדוק.

חמד עמאר: הוא אומר להם: אני דרוזי, עשיתי צבא.

חמד עמאר: אומרים לו: בסדר, אבל הוא ממשיך לחכות.

חמד עמאר: אני רוצה שאותו בודק יבין מה זה דרוזי לפני שהוא לוקח את הפספורט שלו הצידה ומתחיל לבדוק.

חמד עמאר: אני גם רוצה שכשהם מגיעים לאיזה מפעל, שיבינו את התרומה של אותו בחור צעיר שהגיע ואת התרומה של המשפחה שלו, של האחים שלו, של אבא שלו, של סבא שלו, למדינת ישראל.

חמד עמאר: זה יפתח דלתות בפני בני העדה הדרוזית בהרבה מקומות.

חמד עמאר: זו חשיבותו של החוק.

חמד עמאר: אני דיברתי עם יושב-ראש האופוזיציה על החוק, והוא אמר לי: אנחנו תומכים בחוק.

חמד עמאר: בנוסף, הלכתי ודיברתי עם חברי סאלח סעד.

חמד עמאר: הוא אמר לי: אנחנו תומכים בחוק.

חמד עמאר: אז בחוק הזה אין קואליציה, אין אופוזיציה, אנחנו כולנו תומכים בחוק.

חמד עמאר: כולנו מעריכים את תרומתה של העדה הדרוזית למדינת ישראל.

חמד עמאר: אני באמת רוצה להודות לוועדת שרים, לשר יריב לוין, שדיברתי איתו, שתמך בחוק, לשרה סופה לנדבר, שתומכת בחוק ודיברה על החוק בוועדת השרים, לשר איוב קרא, שתמך בחוק, לשרה שקד, שגם תמכה בחוק.

חמד עמאר: כל מי שתמך בחוק – אני רוצה להודות לו.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לשר הביטחון אביגדור ליברמן, שביקש שמשרד הביטחון יהיה אחראי למימוש החוק; אם צריך תקציב למימוש החוק, משרד הביטחון יהיה אחראי, כי אני קושר את הגיוס של הצעירים הדרוזים בחוק.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לשר הביטחון על התמיכה בחוק, על הבקשה שביקשתי ממנו שמשרד הביטחון יהיה אחראי על החוק והוא נענה ישר בחיוב, והוא מבקש להבהיר שהחוק יהיה באחריות משרד הביטחון.

חמד עמאר: אני רוצה להודות למפלגת ישראל ביתנו, לכל חברי הכנסת של ישראל ביתנו, שעומדים לצידי בכל חוק שאני מביא לקדם את העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אנחנו לא מזמן קידמנו את חוק ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: החוק עבר.

חמד עמאר: הרבה חבר'ה דרוזים נקלטו בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: אני מקדם עכשיו הצעת חוק לגבי משרדי ממשלה, ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית במשרדי ממשלה; אני מאמין שאנחנו נקדם גם את החוק הזה.

חמד עמאר: אני גם מקדם הצעת חוק בתמיכת משרד הביטחון ובתמיכת הכנסת להעדפת יוצאי צבא בקליטה לעבודה; אני מקווה שגם את החוק הזה נצליח לקדם, לטובת כל מדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה לחברי הכנסת, תודה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: יעלה בשם שרת התרבות והספורט שר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת מכל סיעות הבית, חבר הכנסת חמד עמאר, שמעלה הצעת חוק מאוד ערכית, מאוד מיוחדת, ראויה לציון, מכל הלב והנשמה.

איוב קרא: תמכתי לפני ודאגתי שתעבור בוועדת שרים לפני שעזבתי, ואני שמח שבבזק, במהירות, הבאנו את זה כאן למליאה.

איוב קרא: אני, בשם שרת התרבות והספורט, שאמונה על התרבות – שזה חלק מהעדה הדרוזית, מהווייתה ומההיסטוריה שלה – משיב על הצעת החוק של חבר הכנסת עמאר:

איוב קרא: משרד התרבות והספורט בראשות השרה מירי רגב מייחס חשיבות רבה לפועלה של העדה הדרוזית בישראל ולשיתוף הפעולה יוצא הדופן עם בני העדה, ופועל בדרכים מגוונות להוקרה, ולציון תרומת העדה הדרוזית למדינת ישראל.

איוב קרא: הברית שיש לעם היהודי עם העדה הדרוזית צריכה להיות מופת ליחסי רוב ומיעוט במדינת ישראל.

איוב קרא: הברית הזו היא, לצערנו, גם ברית דמים, נוכח האבדות שספגה העדה במלחמות ישראל, והיא בהחלט גם ברית שבאה לידי ביטוי בחיים, בשותפות עם בני העדה הדרוזית בשדות שונים: בלימודים, במחקר, בתעסוקה, בשירות המדינה ובתחומים רבים נוספים.

איוב קרא: משרד התרבות פועל וימשיך לפעול לטיפוח המורשת הייחודית של העדה הדרוזית ולהפצת מורשת חשובה זו גם בקרב אלה שלא זכו להכיר אותה, ולכן אנו מברכים על היוזמה לחוק הזה, חבר הכנסת עמאר.

איוב קרא: זו ההזדמנות לציין כי השרה רגב חידשה את פעילותו של המרכז למורשת הדרוזים בישראל לאחר שלא פעל זה כעשור.

איוב קרא: השרה מינתה את מועצת המרכז, כפי שנדרש בחוק – המרכז למורשת הדרוזים בישראל.

איוב קרא: בימים הקרובים הוא יבחר את צוות הניהול שלו ויתחיל בגיבוש תוכנית עבודה רב-שנתית.

איוב קרא: בנוסף, בהתאם לחוק ולהחלטת הממשלה בנושא השרה פועלת בשיתוף פעולה עם משרד האוצר להשלים את הקמת מרכז המורשת ביאנוח-ג'ת בעלות של כ-30 מיליון שקל חדש.

איוב קרא: חלק ממטרות המרכז הזה הן הנצחת מורשת העדה הדרוזית, הפצתה בקרב צעירים רבים בישראל ובעולם, טיפוח שיתופי פעולה, ציון יום לאומי להוקרת פועלה של העדה ועוד – מטרות שבהחלט עולות בקנה אחד עם אלה שבהצעת החוק שבה אנחנו דנים.

איוב קרא: יש לציין כי המעמד הסטטוטורי המיוחד של מרכז המורשת לדרוזים וההשקעה בו היא בנוסף לתמיכות הרבות של המשרד במוסדות תרבות דרוזיים ובמגוון פעילויות בתחומי התרבות הדרוזית, לדוגמה תיאטרון, מחול, מוזיקה, תערוכות, פסטיבלים ועוד; זאת, דרך תקנה מיוחדת לתרבות הדרוזית וכמובן בתקנות המקצועיות הרגילות.

איוב קרא: כמו כן, בשנה הנוכחית, שנת ה-70 למדינת ישראל, צפוי מרכז ההסברה, הגוף האמון על הטקסים הממלכתיים בישראל ועל אירועי ה-70, לקיים טקס הצדעה לעדה הדרוזית ולציון 25 למותו של מנהיג העדה השייח' טריף, האיש שהוביל את הברית עם מדינת ישראל.

איוב קרא: נוכח המתאם בין פעולות הממשלה למטרות שבהצעת החוק האמורה, החליטה הממשלה לקדם את הצעת החוק, בכפוף לתיאום ההצעה בהמשך ההליך עם משרד הביטחון ועם משרד התרבות והספורט.

איוב קרא: התיאום יאפשר לדייק את ההצעה כך שתימנענה כפילויות.

איוב קרא: הפעולות המוצעות בהצעה תתבצענה באופן היעיל והנכון, תוך מתן ביטוי למקומו של המרכז למורשת הפועל מכוח החוק והתוויית הפעולות ותוך התיאום הנדרש עם משרד הביטחון וצה"ל בפעולות הנוגעות להם.

איוב קרא: חבר הכנסת עמאר, התייחסת לגדוד 299, ואני מסכים עם כל מילה שלך.

איוב קרא: היום הדרוזים פזורים בכל יחידות צה"ל, ביחידות שהן הכי עילית שאפשר למצוא, ואנחנו חושבים שהצעת החוק הזאת תיתן מינוף למודעות שצריכה להיות.

איוב קרא: לא כולם משרתים עם דרוזים, ולפעמים אנשים לא מודעים – בגלל שם, מראה או חזות – במי מדובר.

איוב קרא: יש תקלות לא מעטות בגלל זה.

איוב קרא: אני מקווה שהצעת החוק שלך הזו תאיר ותעיר, בעי"ן, את מה שאנחנו חווים עם הצעירים במקומות שונים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין שלפני כמה ימים בירושלים המקודשת והמאוחדת החליטה עיריית ירושלים לקרוא לכיכר הכי קרובה למשרד ראש הממשלה "כיכר הלוחם הדרוזי", לא רחוק מכאן, מהבית הזה.

איוב קרא: אני יצאתי ובחרתי את הכיכר הזאת, ואנחנו אמורים לחנוך אותה בחודשים הקרובים, כך שניתן משנה תוקף לחוק הזה ולאווירה סביב החוק, אני חושב שזה דבר שמתבקש.

איוב קרא: אני חושב שבממשלה הזו נעשו פעולות רבות של שר הביטחון – במינוי אלוף דרוזי ועוד בכירים בשב"ס, במשטרה ובכל זרועות הביטחון.

איוב קרא: הגיע הזמן שתהיה גם ברית אזרחית, לא רק ברית דמים, השילוב של שתיהן מתחייב.

איוב קרא: ככה באו לפני קום מדינת ישראל אותם מנהיגים וחידדו את הקשר ואת האופרטיביות בקשר הזה בין ישראל לבין העדה הדרוזית, והוא צריך היום לקבל פוש, הן בהצעת החוק והן על ידי כל גורם מקצועי וממשלתי ציבורי במדינת ישראל.

איוב קרא: לכן אני מציע לקבל את הצעת החוק הזאת, לתמוך בה.

איוב קרא: אנחנו נוביל אותה הכי מהר שאפשר, ויחד עם חבר הכנסת עמאר נביא בעצם ליום מיוחד וחשוב, מדי שנה, לעדה הדרוזית, שייתן ביטוי לתרומתה רבת-השנים עוד לפני קום מדינת ישראל.

איוב קרא: אני מודה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לשר התקשורת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2017, של חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 47 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת יהודה גליק לפרוטוקול.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מקדם בברכה קבוצת סטודנטים חרדית שנמצאת ביציע האורחים, הנקראת "משפיעים", הם שייכים לעתודה אקדמית מצטיינת – שילוב חרדים בשירות המדינה והשלטון המקומי.

יצחק וקנין: בואכם לברכה למשכן הכנסת, עלו והצליחו.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת מיקי זוהר, רצית הודעה שאינה מצריכה הצבעה?

): חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ועדת הכנסת החליטה על הקמת ועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא: תעסוקת המגזר הערבי ושוויון חברתי.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, לפי ההרכב הבא: ועדת הכנסת – יהיו מטעמה אחמד טיבי, והוא ישמש גם יושב-ראש הוועדה, מיקי זוהר, דוד אמסלם, דוד ביטן ויואב בן צור.

): מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – ישראל אייכלר, ג'מעה אזברגה, אברהם נגוסה, אילן גילאון ואיציק שמולי.

): תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4832/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017.

יצחק וקנין: הנמקה מהמקום של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: יושב-ראש ועדת כספים, הנמקה מהמקום.

דב חנין: – – – אני מתנגד.

יצחק וקנין: ישיב סגן השר משולם נהרי, חבר הכנסת.

יצחק וקנין: מתנגד, דב?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להביא לכנסת הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2018.

משה גפני: החוק הזה הוא חוק שנדון בוועדת הכספים בשלושה דיונים, אנחנו עסקנו בנושאים הללו.

משה גפני: אחת המסקנות של ועדת הכספים הייתה שצריך להכין חוק שיביא לידי ביטוי שברגע שיש תשתיות לאומיות, ברשות המקומית שבה זה מתבצע – או בכמה רשויות מקומיות ששם זה מתבצע – תהיה אפשרות לוועדה מהסוג הזה, יחידה מיוחדת שיהיו בה גם נציג שר הפנים, נציג שר הבריאות, נציג השר לאיכות הסביבה, נציג השר לביטחון פנים, נציג שר העבודה והרווחה, נציג שר האנרגיה ונציג הרשויות המקומיות.

משה גפני: למעשה יהיה מדובר במקרים חריגים שבהם הרשות המקומית מתנגדת, מסיבות שונות, לפעמים כך ולפעמים הפוך, וצריך שתהיה איזושהי בקרה ממשלתית, כאשר מדובר על מקרה חריג של תשתית לאומית ברורה ואי-אפשר לתלות את זה רק באותו ראש רשות או באותה רשות אלא צריך שיהיה שיתוף פעולה.

משה גפני: כמובן, ראש הרשות יוכל לבוא ולהביע את דעתו, וזה צריך להיות בהגדרות וקריטריונים מאוד ברורים.

משה גפני: אני, אדוני היושב-ראש, מביא את החוק הזה, וכפי שאמרתי, זה היה בעקבות דיונים בוועדת הכספים, בעקבות החלטה של הוועדה.

משה גפני: הממשלה התנתה את ההסכמה לאשר את זה בקריאה הטרומית בכך שאני אמתין לבקשה – מכיוון שזה הולך להגיע גם בחוק ההסדרים בצורה כזאת או אחרת – ואני הסכמתי לתנאי הזה.

משה גפני: ועדת השרים אישרה את זה, ואני מבקש את אישור מליאת הכנסת לחוק.

משה גפני: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק רישוי עסקים, התשכ"ח–1968, כך שמכוחו תוקם יחידה לרישוי מפעלי תשתית לאומית, שתהיה יחידה ממשלתית בראשות נציג שר הפנים ובהשתתפות נציגי השרים הרלוונטיים.

משולם נהרי: יחידה זו תהיה אמונה על רישוי מפעלים שהממשלה תקבע כמפעלי תשתית לאומית – באמצעות מנהל היחידה, אשר יהיה נציג שר הפנים – והיא תוכל, באמצעות נציגי השרים החברים בה, לקבוע תנאים ברישיון העסק של מפעלים אלה ולפקח על קיום אותם תנאים, תוך שמירה על קיום פעילות רציפה של אותם מפעלים ומניעת מצבים שבהם קיימת סכנה לסגירתם מבלי שנשקלו מכלול השיקולים הדרושים לעניין.

משולם נהרי: ניכר כי ההוראות המוצעות בהקשר זה בהצעת החוק הפרטית מבוססות בעיקרן על הוראות פרק ב'1 הקיים לחוק רישוי עסקים, לעניין רישוי מפעלים ביטחוניים, אשר נעשה במסגרת היחידה לרישוי מפעלים ביטחוניים.

משולם נהרי: בדברי ההסבר להצעה נאמר שלפי חוק רישוי עסקים הסמכות להענקת רישיון לעסק, ככלל, נתונה לרשות הרישוי, המורכבת מראש הרשות המקומית או מי שהוא הסמיכו לכך, השוקלים שיקולים מקומיים-קהילתיים בבואם לבחון בקשה למתן רישיון עסק; אולם כאשר מדובר בתשתיות ומתקנים בעלי חשיבות לאומית אסטרטגית, מן הראוי שההחלטה תהיה בידיו של גורם ממשלתי, אשר יוכל לבחון את הצורך בקיומו של העסק בראייה רחבה יותר.

משולם נהרי: ביום 11 בינואר 2018 התקבלה החלטת ממשלה לקדם, במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2019, תיקון דומה במהותו לחוק רישוי עסקים, בדבר רישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית במסגרת היחידה לרישוי מפעלים ביטחוניים במשרד הפנים, אשר תפעל לעניין זה כיחידה לרישוי עסקים בעלי חשיבות לאומית.

משולם נהרי: בין לבין, ביום 28 בינואר 2018, אישרה ועדת השרים המיוחדת שהוקמה לצורך חוק ההסדרים נוסח הצעת חוק ממשלתית לעניין זה, אשר עיקרה העברת סמכויות מרשות הרישוי למנהל היחידה לרישוי מפעלים ביטחוניים במשרד הפנים בלבד; הליך הרישוי עצמו, ובכלל זה בדיקת הבקשה על ידי הגורמים המקצועיים הנוגעים בדבר, לא ייעשה כלל במסגרת היחידה לרישוי מפעלים ביטחוניים ועל ידי נציגי השרים ביחידה אלא, כבכל הליך רישוי רגיל, תוך שמירת סמכויות הנתונות למשרדי הממשלה המקצועיים, בשינויים מסוימים אשר אינם נוגעים לענייננו.

משולם נהרי: נוסח הצעת החוק שבפנינו שונה אפוא בכמה עניינים מנוסח הצעת החוק הממשלתית, אשר טרם פורסמה.

משולם נהרי: השינויים העיקריים הינם כדלקמן: על פי הצעת החוק הפרטית, מפעל תשתית לאומית הוא עסק טעון רישוי שהוא תשתית לאומית כהגדרתה בחוק התכנון והבנייה או שעוסקים בו בפיתוח, ייצור, אחזקה או אחסנה של מוצר החיוני למשק או במתן שירות חיוני לציבור.

משולם נהרי: הגדרה זו רחבה יותר מנוסח תזכיר ההצעה הממשלתית לעניין "עסק בעל חשיבות לאומית", ואינה מסויגת בסייגים שנקבעו בה, הכוללים סייגים להפעלת הסמכות על ידי הממשלה, ובכלל זה הצורך בהנחה בפני הממשלה של המלצה של צוות מנכ"לים, אשר יכלול את מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנכ"ל משרד הפנים ומנכ"ל משרד האוצר.

משולם נהרי: בנוסף, על פי ההצעה הפרטית הליך הרישוי ייעשה באמצעות יחידה לרישוי תשתיות לאומיות, בהרכב שיכלול גם את נציג שר האנרגיה, כך שלמשרד האנרגיה יהיו סמכויות של נותן אישור לעניין זה.

משולם נהרי: כפי שנאמר, הצעת החוק הממשלתית קובעת כי רק סמכות הרישוי עצמה תועבר מרשות הרישוי למנהל היחידה לרישוי מפעלים ביטחוניים, בעוד הליך הרישוי וסמכויות הפיקוח והאכיפה ככלל נשארים על כנם.

משולם נהרי: יצוין כי על פי ההצעה הממשלתית צוות המנכ"לים יידרש לשמיעת עמדתו של המנהל הכללי של המשרד אשר העסק הינו בתחום אחריותו, ולא מן הנמנע כי יהיה זה מנכ"ל משרד האנרגיה.

משולם נהרי: ואולם, בניגוד להצעת החוק הפרטית, אין משרד האנרגיה לוקח חלק בהליך הרישוי לפי חוק רישוי עסקים.

משולם נהרי: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק הזו, כמובן עם הסייגים: א.

משולם נהרי: בהמשך הליכי החקיקה הצעת החוק תתמזג עם הצעת החוק הממשלתית בנושא; ב.

משולם נהרי: אם הצעת החוק תקודם שלא במסגרת החוק הממשלתי בנושא, היא תקודם בהסכמת משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד הפנים, משרד האוצר, משרד המשפטים, משרד האנרגיה ומשרד ראש הממשלה; ג.

משולם נהרי: הצעת החוק תוחזר לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה לפני הקריאה הראשונה.

משולם נהרי: האם אדוני מסכים?

משה גפני: – – –

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: אני קורא לכולם להצביע בעד הצעת החוק.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: מתנגדת לחוק חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, ו-14 שניות.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, לחוק הזה ראוי לקרוא חוק טראמפ, ולא דונלד טראמפ, אלא ג'ולס טראמפ.

יעל כהן-פארן: ולמי שלא זוכר את השם הזה, זה שמו של הבעלים של לא אחר מחיפה כימיקלים.

יעל כהן-פארן: כן, כן, זאת הסיבה לחוק שהגיע לכאן היום – הדיונים בוועדת הכספים בראשות גפני על נושא מכל האמוניה, מה קורה איתו ומה קורה עם המפעל, ומה באמת לאומי, צורך לאומי בחיפה כימיקלים.

יעל כהן-פארן: הרי כל המשק סידר את עצמו מבחינת אמוניה, השיג אמוניה בכמויות קטנות.

יעל כהן-פארן: אבל חיפה כימיקלים צפון לא, ומדוע?

יעל כהן-פארן: המשרד להגנת הסביבה מתעקש, למרות שיש חלופות שכן מקובלות על כל הגורמים, כולל עיריית חיפה, כולל פיקוד העורף, כולל כולם, הוא לא מוכן לחלופות האלה, מתעקש על חלופה אחת.

יעל כהן-פארן: עיריית חיפה – בצדק, מתוך הגנה על התושבים, על האזרחים שחיים שם, שחיו 31 שנה בצל של אסון אפשרי ממכל האמוניה, שתודה לאל נסגר.

יעל כהן-פארן: אז עכשיו התוכנית היא להביא מכל אמוניה חלופי.

יעל כהן-פארן: הוא רק יצוף.

יעל כהן-פארן: הוא יהיה עוד פחות בטוח, קצת יותר קטן אבל הרבה פחות בטוח.

יעל כהן-פארן: ומשום מה, ג'ולס טראמפ, בעלי המפעל חיפה כימיקלים, מתעקש להביא רק את הסוג הזה של האמוניה.

יעל כהן-פארן: תשאלו את עצמכם למה – התשובה לא רחוקה ממה שתדמיינו, ברור שזה עניין של כסף ורווחים.

יעל כהן-פארן: כל החוק הזה נועד להכשיר את השרץ הזה.

יעל כהן-פארן: ואני מאוד מאוד מתפלאת עליך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים מר גפני, שדווקא אתה מקדם כזה חוק, שהוא בניגוד לאינטרסים של תושבי מפרץ חיפה ואזרחי מדינת ישראל, כי המקום היחיד שבו הוא יעקוף את הרשויות זה במקומות שהרשויות מנסות להגן על הבריאות ועל החיים של האזרחים שלהם.

יעל כהן-פארן: לכן אני קוראת מכאן לכל חברי הכנסת, קואליציה ואופוזיציה, להתנגד לחוק הזה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל פארן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – 29 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 39 בעד, 29 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה – – –

משה גפני: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אם כן – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: יש מישהו שמתנגד?

יואב קיש: איזו ועדה?

יצחק וקנין: ועדת הכספים.

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: לוועדת הפנים.

יצחק וקנין: יועבר לוועדת הכנסת להכרעה לאן.

יואב קיש: לוועדת הכספים, לוועדת הכספים.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: יש לי בקשה לוועדת הפנים.

יואב קיש: לא, אפשר ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותיי, אנחנו נפעל על פי התקנון.

יצחק וקנין: זה יועבר לוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: שם יוכרע גורלה של ההצעה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/5071/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אדבר בקצרה, זה יהיה קצר, אבל אני מבקש דווקא מחברי המחנה הציוני להקשיב.

יואב קיש: חברי המחנה הציוני, אני אשמח שתקשיבו, כי אני חושב שיש תמיכה בבית הזה כמעט בכל הסיעות חוץ מכם.

יואב קיש: מדובר בהגדרה של נהלים לוועדת חריגים.

יואב קיש: מה זה ועדת חריגים?

יואב קיש: החוק היום במדינת ישראל אומר שעובד זר ברישיון מוגבל לחמש שנים.

יואב קיש: מדובר על עובדים סיעודיים.

יואב קיש: זה לכל העובדים הזרים: מי שהוא בבנייה, חמש שנים, בא, הולך, אין פה אינטרס שיישאר; מי שהוא בסיעוד, פה זה כבר עניין אחר.

יואב קיש: קודם כול, ברור לכולם שכל עוד המטופל שהוא מטפל בו, עדיין הקשר נמשך, אז יש אישור להמשך טיפול ולא מפסיקים טיפול של מישהו שעברו חמש השנים שלו.

יואב קיש: זה ברור.

יואב קיש: וזה בנושא הסיעודי.

יואב קיש: הנושא השני הוא מה קורה אם מישהו מטפל ועבר את חמש השנים, ועכשיו אותו מטופל שהוא טיפל בו – נגמר הטיפול; בדרך כלל, שלא נדע, זה עקב מקרה מוות, כי מדובר בקשישים או נכים.

יואב קיש: אז מה קורה לאותו עובד?

יואב קיש: הרי מה קרה בעצם, מדובר בעובד שהוא עובד סיעודי, בדרך כלל מהפיליפינים או מהמקומות האלה, שמטפל בקשישים; הוא למד עברית, הוא היה פה כבר מעל חמש שנים בארץ, למד, הוא מנוסה, הוא מכיר את הסביבה מסביב.

יואב קיש: כל הדברים האלה הם מאוד מהותיים.

יואב קיש: ואז יש אלמנט שנראה כמעין סתירה – – –

יצחק וקנין: סדרנים, נא לשמור על השקט בצד הקואליציה.

יואב קיש: כאילו יש סתירה בין הדרישה של המדינה להוציא עובד כזה אחרי חמש שנים, לבין טובת האזרח, וודאי אותו מטופל, כי אולי היינו רוצים לקחת עובד שיודע עברית ומנוסה ומכיר שימשיך ויטפל, הרי זו הכוונה.

יואב קיש: מה עשתה המדינה?

יואב קיש: היא עשתה ועדת חריגים, ובעצם היא זו שאמורה לרכז – סליחה, סליחה, רגע, חשוב לי – היא זו שאמורה לרכז את כל החריגים בנושא ולדון בהם.

יואב קיש: היה על הוועדה הזו עומס עצום, עומס עצום – כל כך הרבה מקרים של עובדים שחצו את חמש השנים ורוצים להמשיך לטפל, מעל 9,000 בקשות.

יואב קיש: מה עשו בוועדה?

יואב קיש: אמרו: אנחנו נותנים אישור, מה שנקרא צ'ק בלנקו לכולם, תישארו כל ה-9,000, ועכשיו בואו נדון ונמצא את הקריטריונים.

יואב קיש: מה זה עשה – וזו הנקודה שחשוב להבין: ברגע שהאישור הזה ניתן העובדים התחילו לפעול לפי האינטרס האישי שלהם.

יואב קיש: מה זה האינטרס האישי שלהם?

יואב קיש: את זה אני אגיד למי שלא מכיר: האינטרס האישי שלהם זה בדרך כלל לעזוב משפחות, לא ללכת למשפחה קשה עם ילדים נכים או לטפל בנכה סיעודי קשה כבד או באיש עם מגבלות קשות.

יואב קיש: הולכים, סליחה על ההשוואה, למקומות שיותר קל להם: אולי זה קשיש עם קצת דמנציה; גם אלה דברים שצריך, אבל הערך של אותם מטפלים – אנחנו רוצים לשמור אותם במקומות הקשים.

יואב קיש: זו, בגדול, מטרת החוק.

יואב קיש: אני אומר את זה פה לפרוטוקול, ואני אומר את זה גם למשרדים: יכול להיות שלא נצליח להשלים את החקיקה.

איציק שמולי: תסביר מה החוק אומר.

יואב קיש: החוק מגדיר את הכללים.

יואב קיש: אני מסיים.

יואב קיש: החוק מגדיר את הכללים.

יואב קיש: החוק מסביר מתי אנחנו ניתן את האישור החריג כדי שאותם מטפלים טובים יישארו בשביל משפחות הנכים הקשות, ששם צריך אותם, ומתי אנחנו נפעיל את שיקול הדעת ונאזן.

מיכל רוזין: – – –

יואב קיש: אני אומר לכם – חברת הכנסת מיכל רוזין, חברת הכנסת מיכל רוזין, אני אומר לך, חברת הכנסת מיכל רוזין, אני אומר לך: יכול להיות שאני לא אצליח במשימה הזו.

יואב קיש: זה כבר היה בדיון בראשות היושב-ראש הקודם, דודי אמסלם.

יצחק וקנין: למה אתם מתנגדים?

יצחק וקנין: בלי שום קשר, אני חושב שהצעת החוק הזאת שהוא רוצה להביא מאוד חשובה.

יצחק וקנין: אני לא יודע למה אתם מתנגדים לה.

מיכל רוזין: – – –

יואב קיש: יש לה שתי מטרות.

יואב קיש: אחת, לייצר את המצב שאותם עובדים סיעודיים חשובים שיישארו ילכו למקומות הקשים, ששם אנחנו רוצים אותם, ולא לייצר סיטואציה של נטישות – – –

מיכל רוזין: – – –

יואב קיש: חבר הכנסת שמולי, לא לייצר סיטואציה של נטישות של משפחות ומקומות קשים, ולמקסם את הטיפול.

נחמן שי: אבל למה צריך את החוק?

נחמן שי: למה צריך את החוק לא אמרת.

יואב קיש: מה?

נחמן שי: למה צריך חוק?

נחמן שי: יש ועדה.

יואב קיש: לא, זה לא עובד.

יואב קיש: מה שקרה, נתנו את האישור הגורף, ובאישור הגורף אותם עובדים הלכו למקומות הקלים ולא נשארו לטפל במשפחות הקשות.

יואב קיש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליואב קיש.

יצחק וקנין: מיכל, את עדיין רוצה להתנגד לחוק?

יצחק וקנין: היה פה סאלח סעד, שהוא ויתר, אז אני אאפשר לך.

יצחק וקנין: אני חייב לעבוד על פי התקנון.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אה, נכון, סליחה.

יצחק וקנין: מיכל, מיכל, רק דקה.

יצחק וקנין: תשובת סגן השר קודם.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית בכפוף לתנאים האלה: א.

משולם נהרי: המשך הליכי החקיקה יקודמו בתיאום עם משרד האוצר ובהסכמת משרד המשפטים, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ומשרד הפנים.

משולם נהרי: ב.

משולם נהרי: הצעת החוק תוחזר לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה לפני הקריאה השנייה והשלישית.

משולם נהרי: האם אדוני מסכים?

יצחק וקנין: אדוני מסכים?

יצחק וקנין: יואב, יואב קיש, אתה מסכים להתניות של הממשלה?

יואב קיש: מסכים.

יצחק וקנין: מסכים.

משולם נהרי: אני קורא לכולם להצביע בעד.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: מתנגדת לחוק חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה, כבוד סגן היושב-ראש.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר כזה דבר: יש בעיה.

מיכל רוזין: יש בעיה חמורה ואני מסכימה איתך.

מיכל רוזין: יש בעיה של מציאת עובדים זרים, בעיקר סיעודיים, לנכים, לנכים הקשים במיוחד.

מיכל רוזין: דרך אגב, לילדים נכים – עוד יותר.

מיכל רוזין: יש בעיה קשה.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת לא פותרת את הבעיה הזאת.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת בעצם מקומה לא בחוק.

מיכל רוזין: יש כללים מאוד ברורים לוועדה ההומניטרית שקובעת מתי הם מאשרים ומתי הם לא מאשרים.

מיכל רוזין: עשה נכון בזמנו השר גדעון סער שאישר, ופתח את אותו פקק שנוצר בצינור – חבל, חבר הכנסת קיש, שאתה לא מקשיב לי.

מיכל רוזין: הוא פתח את הפקק שנוצר ולא היה צריך להיווצר, של 7,800, אותם אלה – 9,000 זה בכלל, 8,000.

מיכל רוזין: לא חשוב, הוא עשה נכון מכיוון שנוצר צוואר בקבוק.

מיכל רוזין: זה לא צריך להיות המצב האידיאלי.

מיכל רוזין: המצב האידיאלי הוא שהוועדה הזאת עובדת באופן קבוע ומאשרת ויש לה כללים ברורים.

מיכל רוזין: קודם כול, זה לא צריך להיות בחוק.

מיכל רוזין: יש כללים שיכול לקבוע שר הפנים לוועדה ההומניטרית – זה אחד, וכמובן, לתגבר את הוועדה, שהיא תעבוד בצורה מסודרת.

מיכל רוזין: לוועדה ההומניטרית פונות המשפחות; לא העובדים פונים לבקש, זה המשפחה.

מיכל רוזין: מה אתה עכשיו עושה?

מיכל רוזין: אתה בעצם עושה בין המשפחות איפה ואיפה.

מיכל רוזין: אתה אומר: לכם לא תהיה אפשרות לפנות, לכם – כן.

מיכל רוזין: אתם תפנו, ואתם תהיו פחותי מעמד, מקבוצות אחרות.

מיכל רוזין: צריך לפתור את העניין של הנכים הקשים, אני מסכימה איתך, אבל הדרך היא לא זאת שאם משפחה של קשיש סיעודי מבקשת לקבל – רק עוד משפט – אתה יודע מה?

מיכל רוזין: הרבה פעמים זה עובד סיעודי שעבד אצל בת משפחה, שעבד אצל השכנה, והקשיש כבר מכיר אותו.

מיכל רוזין: ואתה תמנע את זה ממנו ותפגע באותו קשיש סיעודי כי אולי יש מישהו אחר שכך או אחרת – אני חושבת שזה לא נכון, לא בחקיקה ולא גם העניין של העדפה כזאת או אחרת.

יואב קיש: הדילמה הזאת ברורה.

יואב קיש: בדיוק בזה נדון בוועדה.

יואב קיש: בשום פנים ואופן לא נפגע במשפחות שצריכות את העזרה הזאת, אבל כן צריך לתעדף את הנכים הקשים, כי בסוף אותם מטפלים עוזבים אותם.

מיכל רוזין: צריך לתעדף אותם מלכתחילה ולהביא להם את האנשים הנכונים.

יואב קיש: אני אומר פה עכשיו בצורה הכי ברורה: יכול להיות שלא נשלים את החקיקה בוועדה.

יואב קיש: אם לא נמצא את הדרך הנכונה, החוק הזה לא ימשיך בחקיקה.

מיכל רוזין: כרגע נראה לי שזה מענה לדבר שזקוק לעזרה ולפתרון, אבל לא הדרך הנכונה.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ח–2018, שקיבלה תמיכת ממשלה ופטור מהנחה.

יצחק וקנין: מי בעד ההצעה?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 54 בעד, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית.

יפעת שאשא ביטון: אני בטעות הצבעתי במקומה של – – –

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני אומר:

יצחק וקנין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון הצביעה במקום חברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: נא לרשום את זה, כדי שלא יגידו שיש הצבעות כפולות.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: שימו לב, חברי הכנסת, הצעת חוק שירותי הדת היהודיים ירדה מסדר-היום.

יצחק וקנין: גם הצעתה של חברת הכנסת ציפי לבני, גם של חבר הכנסת אלעזר שטרן – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים – גם היא ירדה מסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לתשובה בלבד של שר החקלאות ופיתוח הכפר על הצעת חוק צער בעלי חיים (תיקון – אספקת מים לבעלי חיים משוטטים).

יחיאל חיליק בר: למה תשובה בלבד?

יחיאל חיליק בר: למה תשובה בלבד?

יצחק וקנין: אתה נימקת כבר.

יצחק וקנין: נימקת ב-4 בנובמבר, עכשיו זה רק תשובה.

יצחק וקנין: במידה שתהיה התנגדות – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, אבל אז הפילו לי את זה ואני הגשתי את זה שוב.

יחיאל חיליק בר: מה זאת אומרת?

יצחק וקנין: בכל מקרה, אתה יכול עכשיו לתת תשובה.

יצחק וקנין: הוא יכול לעלות – אם אתה מתנגד הוא יכול לעלות לנמק אחר כך.

אורי אריאל: לא, אני לא רוצה להתנגד.

אורי אריאל: אנחנו רוצים תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: גם עכשיו?

יצחק וקנין: אין פרוצדורה כזאת, חברים.

יצחק וקנין: רבותיי, אין פרוצדורה של פעמיים תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: אין דבר כזה.

יצחק וקנין: הוא אמר שגם עכשיו הוא מאפשר תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: אם אתה נימקת כבר, הוא צריך לתת תשובה.

יצחק וקנין: במידה שהוא יתנגד אתה תוכל לעלות לנמק.

יצחק וקנין: אין מציאות שעוד פעם תהיה תשובה והצבעה.

יצחק וקנין: יש תשובה כרגע ובזה נגמר העניין; רק אם הממשלה תבקש משהו אחר.

יצחק וקנין: חברים, אתם רוצים לדחות את הדבר הזה?

דב חנין: כן, כן.

יצחק וקנין: אתם רוצים?

יצחק וקנין: אתם רוצים לדחות את ההחלטה?

יצחק וקנין: רבותיי, אני מקבל את הבקשה שלכם.

יצחק וקנין: אני דוחה את הצעת החוק עד שתגיעו לאיזשהו הסדר ביניכם.

יצחק וקנין: אוקיי, תודה, חברים.

יצחק וקנין: אני מתקדם בסדר-היום.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3487/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק להגבלת כהונתו של מנהל מוסד חינוך (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא היום לפני הכנסת להצבעה – סליחה, אני לא יכול לדבר ככה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק שאני מגיש היום אומרת שמנהל בית ספר, כהגדרתו בחוק, יכהן שש שנים.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך הוא יועבר לבית ספר אחר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא הגבלת כהונה אלא ניוד מנהלים.

ג'מאל זחאלקה: למשרד החינוך יש את הזכות או האפשרות להאריך כהונה בשנתיים.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, זו הצעה לא פשוטה, אבל היא באה לענות על בעיות קשות בבתי הספר.

ג'מאל זחאלקה: מנהל שיושב תקופה ארוכה בבית ספר, מנהל את בית הספר – ביחסיו עם המורים, באסטרטגיה הניהולית שלו – בצורה מסוימת.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך זה מגיע למצב של שחיקה וגם של יחסים טובים או רעים, לטובה ולרעה, עם הצוות של בית הספר.

ג'מאל זחאלקה: הניוד מכניס דינמיקה ורוח חיים לבתי הספר.

ג'מאל זחאלקה: מנהל שיעבור לבית ספר חדש יביא איתו את הניסיון להתמודד עם האתגרים בבית הספר החדש שהוא נכנס אליו מבית הספר שהוא עבד בו קודם לכן.

ג'מאל זחאלקה: גם האפשרות לקחת מנהל טוב, מצליח, ולהעביר אותו לבית ספר שמצבו קשה היא עכשיו, לפי החוק הזה, אפשרות קיימת, ואפשר לנצל ולעשות אותה; היום אי-אפשר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שיש מצב שבו יש מנהלים מצוינים בבתי הספר, מאוד מצליחים, והוצאתם לא תפגע בבית הספר; לעומת זאת, יש בתי ספר שמצבם קשה, שהם כושלים, ולהביא להם מנהל חדש, עם ניסיון, עם אדרנלין, עם יכולת, עם הצלחה בדוקה, עם יכולת לשנות, זה יציל אותם, והכי חשוב – זה יביא ברכה על אלפי ואולי עשרות אלפי תלמידים.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהצעת החוק עוררה התנגדות אצל חלק ממנהלי בתי הספר, בוודאי אלה שיושבים בנחת בבתי ספר יוקרתיים, מסודרים.

ג'מאל זחאלקה: הם נהנים מהצלחה, כאשר לבית הספר יש אפשרויות, מעמד חברתי-כלכלי גבוה.

ג'מאל זחאלקה: מי שיש לו מצב טוב, למה לו ללכת ולאתגר את עצמו במשהו חדש?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהם טועים.

ג'מאל זחאלקה: מהבחינה הפרסונלית וגם המקצועית, גם מהבחינה האתית, המוסרית, וגם בראייה החינוכית באופן כללי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמנהל טוב, טוב לו להתנסות באתגרים במקומות קשים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא ביג דיל להצליח בבית ספר מצליח.

ג'מאל זחאלקה: לא ביג דיל.

ג'מאל זחאלקה: כל הנתונים – צוות ההוראה, ההורים, המסורת של בית הספר – זה מצב טוב, הוא לא צריך להתאמץ, הוא לא צריך להפעיל את התאים האפורים שלו; לעומת זאת, אם תיקח מנהל עם יכולות ותביא אותו לבית ספר שיש בו בעיות, בית ספר שהמצב בו לא טוב, שהנתונים שלו קשים, אז באמת יש אתגר.

ג'מאל זחאלקה: פה המבחן שלך, אדוני המנהל.

ג'מאל זחאלקה: פה אתה יכול לתרום, אתה יכול לשנות, וזה באמת תפקידך כאיש חינוך לא ללכת למקומות הנוחים ולא להישאר באזור הנוחות.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק, לצערי, לא קיבלה תמיכה של הממשלה, למרות שבאתי בדברים – לא עם מנהלים, אלא עם אנשי חינוך – והם אומרים שההצעה מצוינת.

ג'מאל זחאלקה: אפילו במשרד החינוך, מנהלים או ראשי אגפים, ואפילו השר עצמו אומר שצריך ניוד.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, העיקרון של הניוד מקובל עליו, אבל הוא לא רוצה שזה יהיה בחקיקה.

ג'מאל זחאלקה: אני, כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, לא כל כך מתעקש על חקיקה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שיהיה שינוי אמיתי, ואני קורא לכולם כאן להתגייס לנושא הזה, להציל את בתי הספר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים איפה הבעיה, יודעים שיש בתי ספר שמצבם קשה, יודעים שיש בתי ספר שמצבם הפיזי קשה, יודעים שבמיוחד בשכונות או במקומות או ביישובים שמצבם החברתי-כלכלי קשה, זה מתבטא במצבו של בית הספר.

ג'מאל זחאלקה: ומי לנו שיביא למוביליות חברתית?

ג'מאל זחאלקה: איך אפשר לצאת מהמעגל שבו בן עני נשאר עני ובן עשיר הופך לעשיר?

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה שמישהו יהפוך לעני, אבל צריך לנצל את מערכת החינוך כדי להוציא אנשים ממעגלי הבורות, ממעגלי העוני, ממעגלים של שוליות.

ג'מאל זחאלקה: זו הדרך הכי יעילה בעולם כולו: אנשים שבאו ממצב קשה, מערכת חינוך או מחנכים טובים – ואני מוסיף, מנהלים טובים – לקחו אותם ביד וסללו להם, תרתי משמע, את הדרך לצאת ממעגלי העוני והדלות.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני מציע כאן יכול לעזור.

ג'מאל זחאלקה: זה לא הכלי היחידי, אבל אני חושב שצריך לעשות מאמץ מיוחד, ממוקד, כדי להציל את התלמידים שאיתרע מזלם והם לומדים בבתי ספר שמצבם קשה.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות, אני בטוח, שאין הבדל בין בית הספר הכי טוב בארץ לבין בית הספר הכי גרוע בארץ מבחינת רמת התלמידים; הבעיה היא שתלמיד טוב בבית ספר רע יכול להיות מבוזבז לעצמו, למשפחתו ולחברה כולה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לעשות הכול כדי שמערכת החינוך ובתי הספר יהיו המסלול של המוביליות החברתית.

ג'מאל זחאלקה: הכלי שאני מציע כאן הוא כלי יעיל, בהינתן הידיעה – שאני לא רוצה להרחיב עליה – על תפקידו של מנהל בבית ספר; ראינו מקרים, ראינו מצבים, יש הוכחה, יש הוכחות, יש ניסיון, יש ניסיון בארץ, יש ניסיון בין-לאומי, שתפקידו של המנהל מכריע; כמובן, צוות ההוראה, אבל הרוח של המנהל, מה שהוא משדר, איך הוא דוחף, השליחות והמנהיגות החינוכית שלו, זה יכול לשנות מצב בצורה אמיתית.

ג'מאל זחאלקה: לצערי הרב, הצעת החוק שלי לא זכתה לתמיכת הממשלה, לא זוכה לתמיכת הקואליציה, ונאמר לי שגם חלק מהאופוזיציה לא תומך בה.

ג'מאל זחאלקה: ועל כן, כבוד היושב-ראש, אני סיכמתי עם יו"ר הקואליציה שאני אהפוך אותה להצעה לסדר-היום, בתקווה ובדרישה שייעשה בזה דיון מהיר, שאם לא בחוק, זה יהיה במדיניות ובפרקטיקה: ניצול מנהלים טובים, מצליחים, להציל בתי ספר שמצבם קשה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדעת נותנת שזו דרישה ראויה, מוסרית, ותביא בהחלט ובהכרח תוצאות לטובת הילדים, לטובת התלמידים, שזה מה שמעניין אותנו.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על ההצעה כהצעה לסדר-היום, כבקשת המציע.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמענו את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה ואיך שהוא מנמק את מה שהוא ביקש שתהיה הצעת חוק בדבר כהונתם של מנהלי מוסדות חינוך.

מאיר פרוש: הצעת החוק הזאת, כפי שהיא הוצגה בכתובים על ידי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וקבוצת חברי כנסת, נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה, בישיבתה מ-4 בפברואר 2018, והיא נדחתה, כמו שאמר זאת גם חבר הכנסת זחאלקה.

מאיר פרוש: הצעת החוק, כמו שאנחנו מבינים, מבקשת לקבוע תקופת כהונה מרבית למנהלי מוסדות חינוך בטענה שזו תמנע את השחיקה ואת ההתנוונות המקצועית שמשפיעה על חתירתם למצוינות.

מאיר פרוש: שיטת משרד החינוך היא שיש להתנגד להצעת חוק זו מהטעמים הבאים: ראשית, תנאי העבודה של עובדי ההוראה ומנהלי בתי הספר מוסדרים בהסכמים קיבוציים, וכפי שלא נהוג לקבוע תנאי העסקה ובהם תקופת כהונה בחקיקה ראשית, לא נכון לקבוע תקופת כהונה עבור מנהלי בתי הספר.

מאיר פרוש: משרד החינוך סבור שיש בידיו את הכלים להעריך את תפקודו של המנהל ולהתמודד עם מנהלי בתי ספר שאינם מתאימים עוד למלא את התפקיד.

מאיר פרוש: במנגנונים הקיימים ניתן גם להפסיק כהונה.

מאיר פרוש: לשיטת גורמי המקצוע במשרד החינוך, הדרך להתמודד עם שחיקה של מנהלי בתי ספר איננה באמצעות הגבלת הכהונה מלכתחילה; דווקא הגבלת כהונה והיעדר התחייבות להמשך העסקה עלולים להרתיע אנשים מתאימים מלהתמודד על התפקיד.

מאיר פרוש: לאור האמור, ועדת השרים, הממשלה, החליטה להתנגד להצעת החוק כפי שהיא הוצגה.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, אני חושב שטוב עושה חבר הכנסת זחאלקה כאשר הוא מסכים להעביר את ההצעה הזאת כך שהיא תידון במסגרת הצעה לסדר-היום.

מאיר פרוש: אני חושב שבמסגרת הצעה לסדר-היום, כאשר זה לא מעצמות של קואליציה ואופוזיציה אלא חברי כנסת בינם לבין עצמם דנים ומדסקסים נושא, יכול להיות שהדבר הזה יוכל יותר להתקבל על אוזניים כרויות מאשר כאשר זה יבוא במסגרת של מערכה בין קואליציה לאופוזיציה.

מאיר פרוש: לכן הממשלה, הקואליציה, מסכימה להצביע על הדבר הזה כהצעה לסדר-היום ושזה יעבור לוועדת החינוך של הכנסת.

מאיר פרוש: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים, כהצעה לסדר-היום.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-היום תעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 21 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק להגבלת כהונתו של מנהל מוסד חינוך (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

מרב מיכאלי: לפרוטוקול: אני תומכת בזה שזה יעבור כהצעה לסדר-היום.

חמד עמאר: בעד – 21, שלושה מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעה הפכה להצעה לסדר-היום, ותעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט להמשך דיון.

מרב מיכאלי: לפרוטוקול: אני תמכתי שזה יהיה – – –

חמד עמאר: לפרוטוקול – חברת הכנסת מרב מיכאלי תומכת בהצעה לסדר-היום.

מרב מיכאלי: מעולה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: [הצעת חוק פ/4444/20; נספחות.

מרב מיכאלי: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם (תיקון – תחולת החוק על עובדי מחשוב), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת אילן גילאון ועמיר פרץ.

חמד עמאר: ינמק חבר הכנסת אילן גילאון, חמש דקות, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, חמש דקות.

חמד עמאר: השר המשיב הוא השר חיים כץ.

חמד עמאר: אני מבקש.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: השר חיים כץ נמצא עכשיו בוועדת העבודה והרווחה, ולכן גם אני אדבר פחות דקות מהמחצית, כדי לתת לחברי עמיר פרץ.

אילן גילאון: אדוני, עבודת הקבלן היא מכת מדינה – הפכה למכת מדינה.

אילן גילאון: תיווך העבודה הפך למכת מדינה.

אילן גילאון: אנחנו עדים לתופעות שהן בלתי אפשריות במצב הזה של תעסוקה.

אילן גילאון: בזמנו הציע והעלה – עבר פה חוק של חברי עמיר פרץ לגבי הפיכת עובד קבלן, לאחר תשעה חודשים, לחלק ממצבת כוח האדם הקבועה של מקום העבודה.

אילן גילאון: ב-2003 – הרבה דברים טובים נעשו ב-2003 על ידי שר האוצר דאז, שמו היה בנימין נתניהו – הוחרגה מתוך החוק הזה קבוצת עובדי ההייטק, מתוך תפיסת העולם האומרת שהאנשים האלה לא צריכים הגנה וששכרם גבוה במיוחד.

אילן גילאון: אנחנו, במסווה של כאילו קדמה, אפשרנו, בעצם, תנאים של עבדות מודרנית במקרה הזה.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך שהגיל הממוצע שבו אנשים פורשים מהייטק במדינת ישראל היום הוא 45, כלומר הם לא גוררים איתם את אותן זכויות שיכלו להיות להם לו היו נשארים בעבודה עד גיל מאוחר יותר.

אילן גילאון: אני יודע שלעומת הנטייה שאנחנו נוטים לחשוב, הרבה מאוד אנשים שפורשים מהייטק פתאום – והמעבר הוא גדול וגבוה – נמצאים לאחר מכן בבית, ואני חושב שזה בעצם סיוט של כל אדם בשכבות הביניים, שכביכול היה במקום מתקדם ומרוויח ופתאום הוא נמצא בסלון ביתו ומחכה לאנשי ההוצאה לפועל להוציא את הדברים מן המקום הזה.

אילן גילאון: נדמה לי שזה סיוט של כל אדם במדינת ישראל שיש לו זכות להיות מועסק.

אילן גילאון: לכן באים אנחנו כדי לתקן ולהחריג את החריגה הזאת, בסופו של דבר, אותה החרגה לחוק של חברי עמיר פרץ, ולהכניס את אנשי ההייטק פנימה, מכל הסיבות שהוזכרו כאן, כי הם חלק מכוח העבודה.

אילן גילאון: ובכלל, המגמה שלנו היא שככל שיהיו פחות קבלנים שמספקים כוח עבודה, כך ייטב למדינת ישראל.

אילן גילאון: אני יודע שהדבר הזה פשה גם בכנסת וגם במשרדי הממשלה.

אילן גילאון: אנחנו מכירים הרבה מאוד מוסדות שאינם מעסיקים בצורה ישירה – א.

אילן גילאון: מתוך כך שהם לא רוצים את האחריות, וב.

אילן גילאון: מתוך מגמה שבסופו של דבר, בסופו של חשבון, זה עולה להם פחות.

אילן גילאון: הם יכולים לנצל את כוח העבודה.

אילן גילאון: מה לעשות, אנחנו אולי אנשים מיושנים, שחושבים שיש להגן על האנשים העובדים.

אילן גילאון: בטכנולוגיה המתפתחת היום אנשי ההייטק הם ככל העובדים.

אילן גילאון: אין שום סיבה לאמירה שהם אינם זקוקים להגנת החוק.

אילן גילאון: לכן אנחנו רוצים להחריג את החריגה מן החוק של עמיר פרץ.

אילן גילאון: עמיר פרץ, בוא אתה בעצמך.

אילן גילאון: אני צריך לחזור לוועדה שלי.

אילן גילאון: אני מקוזז – אני צריך לחזור לוועדה שלי.

אילן גילאון: אתה יודע מה?

אילן גילאון: אולי אני לא.

אילן גילאון: אני אבדוק.

אילן גילאון: בוא ותעלה אתה ותדבר.

חמד עמאר: הזמינו אותך לדבר, וגם אני מזמין אותך, חבר הכנסת עמיר פרץ – חמש דקות, בבקשה.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: יש לו שבע דקות.

חמד עמאר: אני מוסיף לו עוד חמש דקות.

אילן גילאון: בסדר, תן לו.

עמיר פרץ: לא צריך, הכול בסדר.

חמד עמאר: אני מוסיף לו עוד חמש דקות, ואם חבר הכנסת עמיר פרץ רוצה לדבר יותר – אני אאפשר לו עוד יותר.

חמד עמאר: הינה, הגיע השר בשביל להשיב לשניכם.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הוספתי לך עוד חמש דקות.

עמיר פרץ: אין בעיה.

חיים ילין: אתה רוצה עזרה – – –

עמיר פרץ: כבוד השר, אנחנו היום דנים בתיקון להצעת חוק שאני הבאתי לכנסת.

עמיר פרץ: בין 2000 ל-2003 עשינו את אחת מפריצות הדרך החשובות ביותר להגנה על מעמדם של עובדים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: יצרנו חוק שהפך לתקדים עולמי והפך לחוק שכמעט בכל מקום בעולם מנסים לחקות אותו, חוק שאומר: השוואת זכויות.

עמיר פרץ: לא משנה מה המעמד שלך במקום העבודה, אם אתה עובד קבוע, אם אתה עובד זמני, אם אתה עובד בהסכם – אתה עובד ויש לך מקצוע.

עמיר פרץ: גם אם אתה עובד קבלן, כל הזכויות והתנאים שמקבל אותו עובד בהסכם קיבוצי יחולו עליך.

עמיר פרץ: היו תופעות, בים המלח או במקומות עבודה אחרים, שהיו חדרי אוכל לעובדים בהסכמים קיבוציים וחדרי אוכל לעובדי קבלן; שהיו אוטובוסים ממוזגים לעובדים בהסכמים קיבוציים ומשאיות לעובדי קבלן ושהמתנות לחגים היו מתנות שונות.

עמיר פרץ: בא החוק וקובע שכל הזכויות האלה – לא רק שכר, לא רק תנאים סוציאליים, כולל תנאי רווחה – יחולו על אותו עובד שעובד באותו מקצוע.

עמיר פרץ: אם יש מסגר, אז המסגר בהסכם הקיבוצי הוא הבסיס למה שיקבלו אותם עובדים שהם עובדי קבלן.

עמיר פרץ: אלא מה, באותה תקופה, עובדי המחשוב היו עובדים שמספרם היה די מוגבל, והם היו עובדים שההסכמים שלהם היו הסכמים כל כך טובים ושהם עצמם קיבלו זכויות ותנאים ושכר מאוד גבוה, ולכן כאשר בחנו מה יהיו ההשלכות של אותו חוק שלנו, החוק להשוואת תנאים וזכויות, על אותם עובדי מחשוב כעובדי קבלן, מצאנו שיכול להיות שאנחנו עלולים לפגוע בהם.

עמיר פרץ: לפני 15 שנים הם יכלו לקבל תנאים יותר טובים מאשר העובדים בהסכמים, ובא המעסיק הממשלתי ואמר לנו – אם תגבילו אותנו, לא נצליח לגייס עובדי מחשוב.

עמיר פרץ: אבל חלפו להן שנים, והיום, לצערנו, אנחנו רואים שעובדי המחשוב הם כמו כולם, ומוצאים את עצמם כעובדי קבלן שהתנאים שלהם והזכויות שלהם מופחתים.

עמיר פרץ: לכן, מה שאנחנו מבקשים היום זה פשוט לעשות צדק, צדק עם אותם עובדים, לעשות השוואה בין עובדי המחשוב בכל המערכות לעובדי הקבלן הרגילים, ושגם הם יהיו זכאים להשוואת תנאים והשוואת זכויות.

עמיר פרץ: אני שמח שנפל בחלקי להגיש את הצעת החוק יחד עם חברי חבר הכנסת אילן גילאון.

עמיר פרץ: אני חושב שכשאילן גילאון עולה לבמה, כולם מבינים שמדובר בהצעה רצינית, מעומק הלב, ומדובר באדם שכשהוא מדבר על נושאים חברתיים אתה לא יכול להתעלם – – –

חיים כץ: וכשאתה עולה לבמה, זה לא רציני?

עמיר פרץ: מה?

חיים כץ: כשאתה עולה לבמה, זה לא רציני?

עמיר פרץ: פחות ממנו.

חיים כץ: זה גם רציני.

עמיר פרץ: לא, אבל בוא ניתן לאילן את הקרדיט המגיע לו – – –

יצחק וקנין: חיים, שר הרווחה, הוא בכנות אומר – פחות ממנו.

יצחק וקנין: בכנות הוא אומר.

עמיר פרץ: כשאתה תעלה, תיתן ציונים לאחרים, לא לעצמך.

עמיר פרץ: כנ"ל, אני לא נותן ציונים לעצמי, איני זכאי לכך, אבל אני בהחלט חושב שהעובדה שאילן גילאון ואני מגישים את הצעת החוק ביחד – אני חושב שאילן גילאון הוא אחד מהלוחמים החברתיים החשובים ביותר שקמו לנו במדינת ישראל, שקמו לנו בכנסת; אני חושב שכאשר אילן גילאון מציג נושא, אז הוא חי אותו, הוא נושם אותו, הוא מכיר אותו, והוא מטפל בו, הוא ממשיך לטפל בו גם בהמשך הדרך.

עמיר פרץ: זה לא שהוא נעצר כאן, באולם המליאה.

עמיר פרץ: כשהוא מטפל בנכים, אז הוא נמצא איתם בהפגנות; כשהוא מטפל בעובדי הקבלן, אז הוא נמצא איתם במאבקים במקומות העבודה.

עמיר פרץ: ולכן, יש הבדל גדול מאוד בין חברי כנסת שמגישים הצהרת חוק לבין חברי כנסת שמגישים הצעות חוק שהם מתכוונים לכל מילה שכתובה בחוק והם מאמינים שהחוק הזה יעשה טוב לעובדים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: אני מצפה ששר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ, שהיה אחד השותפים הבכירים שלי לעצב את הדפוסים של הצעות החוק לגבי עובדי הקבלן – יש פה הרבה חברי כנסת חדשים; מי שלא יודע, חבר הכנסת חיים כץ התחיל את דרכו בכנסת כחבר כנסת מטעם סיעת עם אחד והוא היה במקום השני אצלי ביחד בסיעה, וביחד הגשנו את תפיסת העולם של עם אחד, ובאחד הסעיפים הראשונים של עם אחד כתוב, חיים כץ: חיסול עבודת הקבלן בישראל.

עמיר פרץ: אני בטוח שחיים כץ לא שינה את דעתו מאז, וחרף העובדה שהוא היום שר, ומחויב, אין לי ספק שהוא יעמוד לצידנו בהצעת החוק הזו, ולכן אני בשמחה רבה אשמע את תשובתו.

עמיר פרץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים השר חיים כץ.

חיים ילין: – – – נעלת אותו, כמו כיפת ברזל – – –

קריאות: – – –

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חיים ילין, שמע, זה נראה לי מוזר – הכינו לי תשובה כתובה – נראה לי מוזר – –

חיים ילין: ממתי אתה מקריא?

חיים כץ: – – שאני צריך להקריא – – –

חיים ילין: רק תגיד לי מתי אתה מקריא.

חיים כץ: אני צריך להקריא את התשובה – יובל, הגב שלך הוא שזוף.

חיים כץ: כן, יפה.

יובל שטייניץ: סליחה – – – זה לא – – –

חיים כץ: יפה לנו, יפה.

חיים כץ: נראה לי די מוזר שאני צריך לעמוד פה ולא לתמוך מיידית בחקיקה למען עובדי קבלן.

חיים כץ: כי אמר עמיר – אני זוכר, ב-1999 כשנבחרתי לכנסת, ברק היה ראש ממשלה והוא בא לדבר איתנו, אהוד ברק, אמרתי: יש לי אחד משישה חוקים, תבחר, והתחלנו לגעת בחקיקה הקבלנית.

חיים כץ: אני זוכר כמה רצתי, וכמה שילמתי אחר כך לאורי יוגב, שהיה באוצר, על תשעה החודשים האלה.

חיים כץ: אני זוכר מה עברנו, עברנו פה פרק ענק.

חיים כץ: עכשיו אני צריך לבוא ולהסביר לאילן ולעמיר – אני לא יכול להגיד להם שהם לא צודקים, אבל בקטע של המחשוב יש הרבה עובדי קבלן שלא רוצים להיות עובדי מעסיק.

חיים כץ: באתי מארגון גדול, ויש שם עובדי קבלן שמרוויחים 150 ו-160 שקל לשעה.

חיים כץ: אני לא יודע אם הם רוצים, אני לא נכנסתי לעומק העניין.

חיים כץ: אני בעד חיסול העבודה הקבלנית במדינת ישראל, אני נגד – אני זוכר איך כעסו עליי כשאמרתי שהחברות הקבלניות זה סרסורי עבודה.

חיים כץ: אני זוכר איך צעקו וכעסו, אני לא אשכח.

חיים כץ: ובהיסטוריה יש לי את הספר שכתבנו, בחקיקה, שעשינו עם הממ"מ, על עובדי הקבלן.

חיים כץ: פה, בנקודה הספציפית הזאת אני לא אומר לך שאתה לא צודק, כי לא נכנסתי לזה.

חיים כץ: אני יודע כמה עובדי קבלן של חברות קבלניות שבאו לעבוד בתעשייה האווירית לא רצו להיות עובדי חברה, ואני יודע כמה עובדי קבלן בנושא המחשוב בביטוח הלאומי, העברנו אותם עכשיו להיות עובדי ביטוח לאומי כי הם כן רצו להיות עובדי הביטוח הלאומי.

חיים כץ: מתוך 200 עובדים שעבדו בתוכנית של תבל, כ-100, 120 עובדים העברנו לביטוח הלאומי כעובדי ביטוח לאומי, כי הם רצו.

חיים כץ: באלתא, אני אומר לך, לא רצו.

חיים כץ: יש היום את התופעה הזאת, והם מרוויחים 150 ו-180 שקל לשעה, כשהחברה לא יודעת לשלם להם בדירוגים הארציים של מהנדסים והנדסאים.

חיים כץ: יחד עם זה, גם אם אני לא מסכים – ואתה היית שר, אתה יודע, בחוסר הסכמות שלך – אם הייתי שלם, הייתי אומר שמישהו אחר שיעמוד פה ויענה.

חיים כץ: כי באנו מדיון חשוב, עצרנו דיון חשוב, גם אילן וגם אני, על הקטע של הנכים.

חיים כץ: עזבנו בוועדה את הקרב.

חיים כץ: הוא בא, לא ידעתי שאני אצטרך להשיב לו, אחר כך אמרו לי שאני צריך להשיב; הוא אמר שיחזור וגם אני אמרתי שאחזור לשם.

חיים כץ: ואללה, לא יודע, תקשיב, זה לא הקרב שאני צריך לבוא ולהגיד – בקטע הזה, בנושא הזה – שזה בשבילי קו אדום שאני זז הצידה, ממשלה או לא ממשלה, ואני לא מצביע נגד.

חיים כץ: כי אני שר, וגם אתה לא רוצה שיפטרו אותי, אבל אני נמנע.

חיים כץ: כמו שעשינו בחוק הנכים, שישבתי פה ולא הצבעתי.

חיים כץ: אתה מבין, עמיר, בחוק הנכים ישבתי פה ולא הצבעתי כי חשבתי שהם צודקים וצריך ללכת.

חיים כץ: זה לא שם, כי אני לא יודע אם אתם צודקים במלוא מאת האחוזים.

חיים כץ: יכול להיות שיש סקטורים מסוימים בנושא המחשוב של עובדי קבלן שצריכים לעבור למעסיק, ויש כאלה, ואללה, שלא רוצים, לא כדאי להם כלכלית, כי הם לא שם.

חיים כץ: והממשלה החליטה להתנגד להצעת החוק.

אילן גילאון: חיים, אנחנו – – –

קריאות: – – –

עמיר פרץ: חיים – – – מתחייב לא להתקדם בלי אישור שלך – – –

חיים כץ: תראה, אני מייצג פה את ממשלת ישראל ואני מייצג פה את החלטת ועדת שרים, זה לא עסק פרטי שלי.

חיים כץ: אם זה היה עסק פרטי שלי, אם הייתי מנהל עסק פרטי שלי, הייתי אומר: עמיר, ואללה, כן.

חיים כץ: הייתי אומר: עמיר, כן.

חיים כץ: אנחנו נקדם את זה בטרומית – – –

עמיר פרץ: אתה יודע שאני – – – עומד.

עמיר פרץ: אני מתחייב לך – – –

חיים כץ: אני אגיד לך מה הבעיה.

עמיר פרץ: אני מתחייב לך.

יצחק וקנין: אפשר לדחות את ההצבעה למועד אחר, זה כן.

יצחק וקנין: זה בתנאי שהממשלה תסכים.

עמיר פרץ: אולי תתייעץ, תדחה למועד אחר את ההצבעה – – –

אילן גילאון: ואז מה?

אילן גילאון: אם השר יגיד – – –

עמיר פרץ: אין לי בעיה.

חיים כץ: תראה, השר לא יגיד משהו שהוא לא מתכוון לו.

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: תתייעץ.

חיים כץ: הוא לא יגיד משהו שהוא לא מתכוון לו – –

עמיר פרץ: אולי תקיים התייעצות.

חיים כץ: – – בשום אופן לא, כי לא עשיתי את זה עד עכשיו ואני לא אעשה את זה גם עכשיו.

עמיר פרץ: אדוני השר, תקיים התייעצות, בעוד שבועיים נצביע.

חיים כץ: זה לא יהיה עוד שבועיים, אנחנו בתקציב וזה.

חיים כץ: זה לא יהיה בעוד שבועיים.

עמיר פרץ: בעוד חודש.

חיים כץ: אז זה כבר אחרי הפגרה.

עמיר פרץ: בסדר.

חיים כץ: אתה מוכן לדחות את זה עד אחרי הפגרה ונבדוק?

עמיר פרץ: כן.

עמיר פרץ: כן.

עמיר פרץ: כן.

חיים כץ: מאה אחוז.

יצחק וקנין: הסכמה.

יצחק וקנין: רבותיי, ההצבעה תהיה כאשר הממשלה תחליט – –

חיים כץ: נבדוק אחרי הפגרה.

יצחק וקנין: – – או המציעים.

יצחק וקנין: הצבעה במועד אחר.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 92), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מרדכי יוגב, לאה פדידה, מיכאל מלכיאלי, אמיר אוחנה ואחמד טיבי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: אוזלת היד בטיפול ב-14 בתים שנשרפו בצפת; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איל בן ראובן, מיכל רוזין ושרן השכל בנושא: זיהום קשה בנחל אלכסנדר מהווה סכנת חיים לבעלי החיים ותושבי האזור.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2093/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – רישיון לזיווג או למכירה של כלבים וחתולים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת איציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר אורי אריאל.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת שמולי, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני מודיע לפרוטוקול וגם לחברי הכנסת: תשובה והצבעה במועד אחר.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, כבר בראשית הדברים אני מודיע שנקיים תשובה והצבעה במועד אחר, בהמשך להסכמות שעליהן דיברנו כאן אתמול יחד עם משרד החקלאות.

איציק שמולי: יש שיח פורה, שיתוף פעולה בכל מיני מישורים, גם סביב החוק הזה, ואני מאוד מאוד מקווה שבקרוב, ממש בקרוב, נוכל להגיע להסכמות מלאות עם הדרג המקצועי, גם עם כבוד השר, ונוכל עוד במושב הזה, בשאיפה, להביא את החוק הזה להצבעה ולתמיכה של כל הכנסת.

איציק שמולי: אני חושב שמדובר בחוק חשוב מאוד.

איציק שמולי: אנחנו נמצאים במצב שהוא מצב טרגי, אפשר לומר.

איציק שמולי: היום במדינת ישראל.

איציק שמולי: יש ויכוח על המספרים, אדוני היושב-ראש, אבל ההערכה היא שאלפי בעלי חיים, כלבים וחתולים, מוצאים את מותם במדינת ישראל; כלבים וחתולים שכל חטאם הוא שלא נמצא להם בית, ואת העוול הזה צריך להפסיק.

איציק שמולי: אנחנו צריכים להגיע למצב, כפי שנקטו מדינות אחרות, ובהן איטליה, הודו – הן נקטו במדיניות של No-kill.

איציק שמולי: No-kill, זה אומר שאנחנו עושים מאמצים עילאיים למצוא לכל בעל חיים שמגיע לכלבייה, לכל בעל חיים נטוש מוצאים בית, מוצאים משפחה מאמצת, כדי שבסופו של דבר אנחנו לא נגיע למצב שבו ממיתים במספרים קטסטרופליים כל כך הרבה בעלי חיים.

איציק שמולי: רק אתמול ציינו כאן, אדוני היושב-ראש, את יום זכויות בעלי החיים, וזאת הזדמנות נהדרת להודות פעם נוספת לחברותיי להובלת השדולה, חברת הכנסת גרמן, חברת הכנסת כהן-פארן וחברת הכנסת השכל.

איציק שמולי: אני חושב שהיה יום פורה מאוד, יום פורה מאוד, כי אנחנו ממוקדי מטרה.

איציק שמולי: יש לנו הסכמות ויש לנו עדיין חילוקי דעות עם משרד החקלאות לגבי עניינים שונים, שנוגעים גם לכלבים וחתולים, גם לחיות המשק, אבל בסך הכול, כפי שאמרנו כאן אתמול, השיח עם משרד החקלאות ועם כבוד השר אורי אריאל הוא שיח פורה, הוא שיח פרודוקטיבי, הוא שיח שיש לו גם תוצאות.

איציק שמולי: רק בשנה החולפת, בשיתוף פעולה בין השדולה לבין המשרד, הבאנו תקנות לוועדת החינוך שקובעות את התנאים שבהם יוחזקו בעלי החיים בתוך הכלביות.

איציק שמולי: בחוק הזה אנחנו שואפים לרוקן את הכלביות.

איציק שמולי: לא לרוקן אותן חס וחלילה להמתות – לרוקן אותן למשפחות.

איציק שמולי: ההצעה אומרת שבמקביל לזה שאנחנו נגביר את מה שקרוי הליכי עיקור וסירוס של בעלי חיים – שזה בסופו של דבר הכלי המרכזי למנוע המתות בסוף התהליך, אנחנו מדברים גם על כך שנסיים עם הנוהג הפסול הזה שבו כל אחד יכול לקחת כלב או כלבה, חתול או חתולה, ולהתחיל להפוך אותם להיות עסק מסחרי.

איציק שמולי: זאת אחת הדרכים שבהן ניתן להתאכזר ופשוט להפוך את בעל החיים לאומלל בצורה בלתי רגילה.

איציק שמולי: בדרך כלל לוקחים חתולה או כלבה והופכים אותה לבית חרושת לגורים, בלי להתחשב בתנאי הגידול שלה, בלי להתחשב בצרכים שלה.

איציק שמולי: כל כמה זמן מרביעים אותה והופכים אותה לעסק כלכלי לכל דבר, לוקחים כל אחד מהגורים ומוכרים אותו באופן פיראטי.

איציק שמולי: את הדבר הזה צריך להפסיק.

איציק שמולי: צריך להפסיק אותו משתי סיבות לפחות: א.

איציק שמולי: מדובר בהתעללות בצורה קשה מאוד, קשה מאוד.

איציק שמולי: אין פה שום התחשבות בצורך של בעל החיים, אין פה שום התחשבות בגורים שנולדים.

איציק שמולי: כל התכלית של הדבר הזה זה לשמר רווח כלכלי למי שנוהג כאן באופן פסול.

איציק שמולי: הדבר השני, צריך לזכור שעד שמשפחה ישראלית מחליטה לאמץ בעל חיים – ומכאן, מעל הבמה הזאת, אנחנו קוראים לעוד ועוד אנשים לאמץ בעלי חיים; אנחנו קוראים לעוד ועוד אנשים להישמע לקמפיין המבורך שיצא איתו משרד החקלאות, לקחת בעלי חיים ולאמץ אותם, וזה גם יהפוך את הילדים שלכם ואת בני המשפחה שלכם לאנשים טובים יותר.

איציק שמולי: אבל אם כבר משפחה ישראלית מחליטה להכניס לביתה בעל חיים, אנחנו קוראים לה לאמץ בעל חיים ולא ללכת ולקנות בעל חיים, כי על כל בעל חיים שקונים יש בעל חיים אחר שממיתים בכלביות.

איציק שמולי: וזה צער בעלי חיים הכי גדול שיכול להיות.

איציק שמולי: אני יודע, ואמרתי את זה גם כאן אתמול, שבמדינת ישראל יש תמיד דברים דחופים וחשובים, וזו מדינה שאף פעם לא משעמם בה, היא עמוסת בעיות ואתגרים, אבל אני חושב ואני מאמין בכל ליבי שהיחס שלנו לבעלי החיים והיחס שלנו לחסרי הישע, גם ההולכים על שניים וגם ההולכים על ארבע, זה המקום שבו אנחנו נמדדים.

איציק שמולי: חסרי ישע לא יודעים להגן על עצמם, לא יודעים לזהות רוע ולא יודעים להתגונן בפניו, וזה התפקיד שלנו, ככנסת, ובוודאי כממשלה, לספק את אותן חומות הגנה, גם לבעלי החיים וגם לאוכלוסיות אחרות שלא יודעות להתגונן מפני אלו המבקשים לפגוע בהן.

איציק שמולי: ובמקרה הזה יש בהחלט מקום להתערב.

איציק שמולי: הצעת החוק קובעת שהמכירה הפיראטית הזאת של בעלי חיים באינטרנט ובדירות מסתור, המכירה הזאת תיפסק.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להדגיש שאם למישהו כל כך דחוף לקנות בולדוג צרפתי עם תעודות, אנחנו עדיין נאפשר את זה, אבל אם מדובר על כלב שהוא לא גזעי; אם מדובר על כלב או על חתול שבסופו של דבר התכלית של המשפחה זה לקחת חיית מחמד ולהכניס אותה הביתה מתוקף היותה חיית מחמד, אנחנו נאסור לחלוטין את המכירה הפיראטית הזאת, אלא אם כן הווטרינר העירוני נתן לכך אישור.

איציק שמולי: בסופו של דבר, יש גם ענישה שמוצמדת לחוק הזה.

איציק שמולי: אנחנו רואים שיש הרבה מאוד חוקים, גם בספר החוקים הישראלי וגם בחקיקה שנוגעת לבעלי חיים, שהאכיפה בה חסרה מדי.

איציק שמולי: ולכן אנחנו קובעים קנס, קנס כבד מאוד של עד 75,000 שקלים, כך שמי שיעבור על החוק הזה וימכור באופן פיראטי בעלי חיים באופן שמזיק להם ופוגע בהם, וחמור מכך – בגלל המכירה הזאת במקום אחר ממיתים בעלי חיים – אותו בן אדם ייענש בחומרה רבה מאוד.

איציק שמולי: אני רוצה להודות לשר אורי אריאל על השיח הקונסטרוקטיבי והחיובי שאנחנו מנהלים עם אנשי משרדך – עם דגנית בן דב ועם אחרים, עם עוזרך חנן מלמד – בנוגע להצעת החוק הזאת וגם בנוגע להצעות חוק אחרות שמגיעות מן השדולה.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה שנצליח להגיע להסכמות.

איציק שמולי: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש הקואליציה, שמלווה את הצעת החוק הזאת, ואני מאוד מאוד מקווה שהוא יסייע לנו להעביר אותה בסופו של דבר עוד במושב הזה.

איציק שמולי: ופעם נוספת – לחברות הכנסת שמובילות איתי את שדולת בעלי החיים; גם לכנסת, שאתמול טרחה לציין את היום המיוחד הזה.

איציק שמולי: אני אומר שוב: אנחנו נמדדים ביחס שלנו כלפי בעלי החיים, ואני מאוד מאוד מקווה שנצליח ברבות הימים להפוך את מדינת ישראל למקום טוב יותר ולמקום בטוח יותר עבור בעלי החיים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4749/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שוויון בנטל), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת יאיר לפיד וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יאיר לפיד, עשר דקות לרשותך.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא את החרדים אנחנו רוצים לזכור ביום הזה אלא את הפחדנים, כי החוק הזה שמוצג פה היום, ככתבו וכלשונו, לא רק הוצג בכנסת הקודמת, הוא גם עבר בכנסת הקודמת ברוב של 67 נגד אחד.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: מירב.

יאיר לפיד: וכשהחוק הזה עבר, פה, בכיסא הריק והפחדני הזה, ישב ראש הממשלה נתניהו; ובכיסא הריק והפחדני הזה ישב חבר הכנסת יריב לוין, היום השר יריב לוין, שהיה אז מתאם הקואליציה, שהתרוצץ בכל רחבי הבניין כדי להבטיח שהחוק יעבור ועבד על זה יומם ולילה; ופה, בכיסא הריק והפחדני הזה, ישב נפתלי בנט, שהסביר לכל מי שהיה מוכן לשמוע כמה זה חשוב שנעביר את השוויון בנטל אחרי שכל כך הרבה שנים אף אחד לא העביר את זה.

יאיר לפיד: כל האנשים – שהם לא לא נמצאים פה כי הם עסוקים; הם מאוד הקפידו היום לא להיות פה היום כשדנים בשוויון בנטל, מפני שהם יודעים מה זה אומר עליהם – ישבו פה, הצביעו בעד ונאמו נאומים.

יאיר לפיד: ושם ישבה חברת הכנסת איילת שקד.

יאיר לפיד: בניגוד למה שאולי הזיכרון הקולקטיבי מנסה לעשות לנו, מי שריכזה את הצעת חוק השוויון בנטל שעברה בכנסת הקודמת הייתה איילת שקד.

יאיר לפיד: זו הייתה ועדה מיוחדת ובראשה עמדה איילת שקד.

יאיר לפיד: היא עלתה פה, לדוכן הזה, נעמדה אל מול הכנסת ואמרה את המילים הבאות:

יאיר לפיד: זו הצעת חוק היסטורית וחשובה, במשך 65 שנה היה פטור גורף לבחורי ישיבות, אבל הקואליציה הגישה תיקון מידתי והדרגתי ונכון.

יאיר לפיד: ואילולא הנוהג, אני מניח שכל חברי הבית היהודי היו מוחאים לה כפיים על נאומה המרגש.

יאיר לפיד: ואז הם התיישבו והצביעו בעד החוק הזה.

יאיר לפיד: חברי הכנסת החרדים כעסו מאוד, ואתם יודעים מה, אני מבין אותם.

יאיר לפיד: חבר הכנסת דאז, סגן שר הבריאות על תקן של שר הבריאות דהיום, ליצמן, אמר, ואני מצטט: "ראש הממשלה נתניהו אחראי ישיר להפקרת החרדים ופגיעה במעמדם ובזכויותיהם של בני הישיבות שתורתם אומנותם"; לא נשכח ולא נסלח.

יאיר לפיד: וברגע שזה השתלם לו, כמובן, הוא גם שכח וגם סלח.

יאיר לפיד: אבל זה בסדר, כי עכשיו אנחנו גם יודעים באיזו רמה של רצינות אנחנו אמורים לקחת את האיומים שלו כלפיי וכלפי אחרים בבניין הזה.

יאיר לפיד: תמיד טוב שנחשף כמה ברצינות צריך לקחת מישהו.

יאיר לפיד: אבל זה לא משנה את העובדה שדווקא ברמה העקרונית הוא צדק, כי ראש הממשלה נתניהו אכן לא נגרר אחרי החוק הזה; הוא היה אחד ממוביליו.

יאיר לפיד: אני ישבתי מולו בישיבת הממשלה שבה העברנו את החוק הזה בממשלה, והוא אמר שם, וניכרה עליו התרגשות לא קטנה:

יאיר לפיד: אחרי 65 שנה נאשר היום את מתווה השוויון בנטל.

יאיר לפיד: וכמו שעושה וצריך לעשות ראש הממשלה, הוא הסתכל סביבו על שולחן הממשלה כדי לוודא שכל אחד ואחד משריו מצביע בעד חוק השוויון בנטל, בדיוק כפי שהוא עבר אחר כך בכנסת.

יאיר לפיד: החרדים התנגדו כי החרדים מתנגדים, אבל כל האנשים שעכשיו הזכרתי, כשבאו אליהם בכנסת הזו ואמרו: רגע, רגע, רגע, אם כל כך היה חשוב לכם אתמול חוק השוויון בנטל, למה בעצם אתם מצביעים נגדו היום?

יאיר לפיד: התשובה שלהם, למצלמה, הייתה: תראו, קודם לפיד הכריח אותנו ועכשיו ליצמן הכריח אותנו.

יאיר לפיד: כי אין להם כבר שום עקרונות משלהם, מלבד הצורך להמשיך לשבת על הכיסאות האלה, ואולי בגלל זה יש כל כך הרבה אנשים שמרגישים שכשהכיסאות האלה מלאים וכשהם ריקים, בעצם זה אותו דבר.

יאיר לפיד: אתה מסתכל על הכיסאות האלה כשכל הממשלה יושבת ואתה אומר: הרי בעצם הם לא מייצגים כלום מלבד הרצון לשבת על הכיסא, כי אין להם שום עקרונות מלבד השרידות הפוליטית.

יאיר לפיד: כל היום הם יושבים ובוכים לנו על בג"ץ: מה עם שלטון הרוב, לא נותנים לרוב לשלוט – ואז אתם דופקים את הרוב הזה, ואז מתברר שהרוב היחיד שמעניין אתכם הוא הרוב הקואליציוני, שמאפשר לכם להמשיך לשרת בתפקידכם.

יאיר לפיד: ויסלח לי גם הצד הזה של האולם, כי אנחנו עדיין זוכרים איך באותו יום, באותה הצבעה, מפלגת העבודה פשוט נמלטה מהאולם.

יאיר לפיד: ישבו בחדר צדדי עם אריה דרעי כדי שיהיה ברור שהם לא מצביעים על השוויון בנטל.

יצחק הרצוג: – – – מה אתה רוצה.

יצחק הרצוג: אתה היית בממשלה, אנחנו היינו באופוזיציה.

יאיר לפיד: אני מקווה בשביל חבריי פה שהפעם הם יצביעו בעד, כדי לנקות משהו ממצפונם.

יאיר לפיד: כי בסוף זה חוק פשוט, זה לא חוק מסובך.

יאיר לפיד: יש לו פרטים ופרטי-פרטים, אבל זה חוק פשוט.

יאיר לפיד: בשלוש השנים האחרונות הבן שלי ישב בטנק שלו חצי שנה מול החיזבאללה, חצי שנה מול החמאס; חצי שנה מול החיזבאללה, חצי שנה מול החמאס – והחוק הזה אומר שלא יכול להיות שיהיו ילדים במדינה הזאת שיסכנו את חייהם ויהיו ילדים שהמפלגה משחררת אותם; שיש להם מפלגה פוליטית, והמפלגה הפוליטית הזאת אומרת: אתם תלכו הביתה.

יאיר לפיד: אתכם אנחנו רוצים, אתכם אנחנו צריכים, אבל בכנסת החליטו שאתם הולכים הביתה כי יש לכם מספיק עוצמה פוליטית ואתם כופפתם את ראש ממשלת ישראל ואת כל שריו, ואין דבר שאתם לא יכולים לעשות, כי עכשיו כולנו יודעים כמה ראש הממשלה מבוהל ומבועת מעצם האפשרות שתיפול ממשלתו.

יאיר לפיד: כי אין להם שום עקרונות מלבד השרידות הפוליטית – אפילו הדברים שהם מאמינים בהם, והם הרי מאמינים בזה.

יאיר לפיד: כל האנשים האלה שמנופפים בפנינו יום, בוקר, ערב וצוהריים, בעברם הצבאי, בנאמנותם לצה"ל, לובשים בטלדרסים ונוסעים לצפון ומצטלמים עם כל חיילי צה"ל מסביבם וכל המפקדים, בו בזמן מבזים את אותם חיילים, מבזים את אותם מפקדים, מבזים את אותם קצינים; כי הם אומרים: אתם לא מפקדים של כל העם הזה, אתם מפקדים של אלה שלא שחררו אותם כי אין להם מפלגה פוליטית שיודעת איך לשחרר אותם.

יאיר לפיד: מדינה היא לא רק זכויות, מדינה היא גם חובות, וזה לא תמיד נעים ולא כולנו נהנים מזה.

יאיר לפיד: המדינה אומרת לכל אזרח שהוא צריך לשלם מיסים – לא כולם שמחים; המדינה אומרת לכל אזרח שהוא צריך לעבוד ולפרנס את ילדיו, ולא לכולם מתחשק; והמדינה גם אומרת שאתה צריך גם לעמוד באור אדום, גם ברגעים שאתה ממהר נורא, כי אין לנו רק זכויות, יש גם חובות.

יאיר לפיד: בשביל קיום משותף – ופה זה עניין קיומי, כי זה הצבא – בשביל קיום משותף אנחנו צריכים לעמוד גם על העיקרון של חובות משותפות, לא רק זכויות משותפות.

יאיר לפיד: מי שאכפת לו מהחיים המשותפים שלנו ומצה"ל ומהאפשרות שיהיה חוזה ישראלי שחל על כולם, אני מבקש ממנו להצביע בעד הצעת חוק השוויון בנטל.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הממשלה מתנגדת להצעת החוק של חברי הכנסת בראשות יאיר לפיד.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת לפיד מבקש להחזיר לחוק שירות ביטחון את התיקונים לגבי שילוב חרדים בשירות צבאי שנעשו בממשלה ה-33 בשנת 2014.

אלי בן-דהן: כידוע, בג"ץ פסל את פרק ג'1 לחוק שירות ביטחון, העוסק בגיוס לצה"ל מקרב תלמידי ישיבות החרדים, וקצב לממשלה ולכנסת שנה, שתסתיים באוקטובר השנה הזאת, אוקטובר 2018, לחקיקת חוק חלופי.

אלי בן-דהן: לאור זאת, הממשלה תגיש הצעת חקיקה בחודשים הקרובים, בשים לב לקביעות בג"ץ, כדי להסדיר את הנושא מחדש.

אלי בן-דהן: עד אז אני מציע כי מליאת הכנסת לא תקדם את הצעת החוק הפרטית ותסיר את הצעת החוק מסדר-היום.

דוד אמסלם: – – –

אלי בן-דהן: תביא את האנשים.

אלעזר שטרן: פרשת שבוע.

קריאה: טרומית.

אלי בן-דהן: גם בטרומית, כידוע לכם, הצעת חוק ממשלתית איננה מצרפת אליה הצעות טרומיות, אלא כשיש הבנה ותיאום מראש.

אלי בן-דהן: וכפי שאני מבין – – –

אלעזר שטרן: סגן השר, תגיד לשרים שהם יכולים להיכנס.

אלעזר שטרן: נגמרה הבושה, אין אף אחד באולם.

אלי בן-דהן: תקרא להם, קדימה.

אלעזר שטרן: יאללה, שיקראו להם.

אלעזר שטרן: אין אף אחד.

אלי בן-דהן: הינה, הם באים, אל תדאג.

אלי בן-דהן: אתה מוטרד?

אלי בן-דהן: אני לא מוטרד.

חיים ילין: נוהרים, נוהרים.

אלעזר שטרן: נוהרים, בדיוק.

אלי בן-דהן: לא, אלה שנוהרים לא נמצאים פה.

אלי בן-דהן: אלה שנוהרים לא נמצאים פה, אבל נוהרים, אל תדאג.

אלי בן-דהן: תראו, הנושא הזה של – – –

אלעזר שטרן: עקב זהות אינטרסים בעניין הזה.

אלי בן-דהן: בין מי למי?

אלעזר שטרן: בין הנוהרים והנוהרים.

אלי בן-דהן: הנוהרים בה"א או הנוערים בעי"ן?

אלי בן-דהן: אתם – – –

אלעזר שטרן: יש זהות אינטרסים.

איילת נחמיאס ורבין: יש גם נוהרות, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: ודאי.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה נוהרות.

אלי בן-דהן: יש גם נהרות – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד מעצבן את הרבנים, אבל יש הרבה נוהרות.

אלי בן-דהן: יש גם נאורות.

אלי בן-דהן: אני לא יודע לאיזה רבנים את מתכוונת.

אלי בן-דהן: גם אני רב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לא רוחנית מספיק, מסתבר, אז אולי עדיף שאני אשתוק.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר לך – – –

איילת נחמיאס ורבין: אולי אני אשתוק, אני לא רוחנית.

אלי בן-דהן: גם אני רב, ואבא לשש בנות ולכלה.

אלי בן-דהן: ואני מציע שלא לעשות הכללות.

אלי בן-דהן: לפחות לא תשמעי ממני אמירות – – –

איילת נחמיאס ורבין: סגן השר, אתה מכיר אותי בתור בן אדם שעושה הכללות?

אלי בן-דהן: לא, אז אני אומר:

אלי בן-דהן: אמירות מהסוג הזה לא נאמרו על ידיי, ואני – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא דיברנו עליך.

אלי בן-דהן: לא, אני אומר:

אלי בן-דהן: צריך לדעת – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל לך יש צאן מרעית.

איילת נחמיאס ורבין: גם להם יש צאן מרעית, אבל הם לא אחראים עליו.

אלי בן-דהן: אני מציע לא ללכת ולקחת את הקיצונים בכל מחנה ומחנה.

אלי בן-דהן: יש גם במחנה השני קיצונים אחרים, וכדאי לא לקחת מביניהם.

אלי בן-דהן: אדון יושב-ראש הקואליציה, עושים צחוק, לא רציניים היום.

יצחק וקנין: כנראה הוא עדיין מגייס.

אלי בן-דהן: מה?

יצחק וקנין: הוא כנראה עדיין מגייס.

אלי בן-דהן: כן.

אלי בן-דהן: אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אדוני סגן השר, אם אתם עדיין מגייסים לקואליציה, אני אשמח את אתה תגיב לדברי הרב קלנר, לדברי הרב אליהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח לשמוע את – – –

אלי בן-דהן: אני חושב – – –

מרב מיכאלי: רק מילה קטנה על צבא הגנה לישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בינוניות רוחנית אבל – – –

אלי בן-דהן: אני חושב שגם – – –

מרב מיכאלי: איזה מילה ביחס לשירות נשים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, ממרום בינוניותנו אנחנו ננסה להבין מה הנחה את הרב הגדול בתורה הזה – לא התורה שלי – להגיד דברים כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: ומוחרתיים בשבת הוא יגיד: "אשת חיל מי ימצא – – – מפנינים מכרה", נכון?

אלי בן-דהן: אבל, חברת הכנסת ורבין, לא ידעתי שאת גם נותנת תארים לרבנים.

אלי בן-דהן: עשית אותו רב גדול.

אלי בן-דהן: מי עשה אותו רב גדול?

איילת נחמיאס ורבין: אז בוא אתה, תעשה אותו רב קטן.

אלי בן-דהן: מי קבע שהוא רב גדול?

איילת נחמיאס ורבין: תעשה אותו רב קטן.

אלי בן-דהן: מי קבע את מעמדו?

לאה פדידה: – – –

אלי בן-דהן: נו, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: תעשה אותו רב קטן.

אלי בן-דהן: די.

אלי בן-דהן: אני מציע לכן, באמת, לא לקבוע תארים לרבנים, ולא להגדיל – – –

רחל עזריה: – – – לאישה חילונית מאשר לאישה דתייה.

רחל עזריה: אתה יודע בדיוק כמוני שהדברים האלה, אסור שהם ייאמרו.

אלי בן-דהן: נו, אז מה את רוצה ממני?

אלי בן-דהן: אני הרי אמרתי שאני מסכים איתך.

איילת נחמיאס ורבין: שאתה תוקיע את דבריו.

יצחק וקנין: טוב, איילת נחמיאס ורבין, אני אפשרתי לדו-שיח הנעים שהיה, אבל כרגע זה מתחיל להיות – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתם מגייסים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מגייסים, אז לפחות שישיב על השאלות שלנו, זו הזדמנות טובה.

אלי בן-דהן: אני חושב שעניתי לך.

אלי בן-דהן: לא עניתי לך?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד: אתה ענית לי על דברי הרב, אתה לא הוקעת את דבריו.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתי לך: ממרום בינוניותי הרוחנית, אני מבקשת ממך – – –

אלי בן-דהן: אם היה לך ספק מה עמדתי, אני אומר את זה בצורה ברורה: אני בוודאי לא מקבל את הדברים הללו, אין לי קשר אליהם, אני חושב שזו אמירה מוטעית.

אלי בן-דהן: הוא עצמו הבין שהוא טעה, ואם הוא לא הבין – הוא יבין היום, בוודאי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לסגן השר על האמירה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא חשוב לי, הוא לא חשוב לחברת הכנסת פדידה – –

אלי בן-דהן: אז אני אומר לך – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – הוא חשוב לבנות בחוץ, שקוראות ושומעות את הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך.

אלי בן-דהן: טוב, תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: להצביע, כן?

עפר שלח: לא, שלוש דקות.

יצחק וקנין: עפר שלח, שלוש דקות.

יצחק וקנין: מאחר שהממשלה מתנגדת, עוד שלוש דקות אפשר.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: הדברים שאני רוצה להגיד לא מכוונים לחברי הכנסת החרדים, שאיתם בנושא הזה ספק אם יש על מה לדבר.

עפר שלח: הדברים האלה גם – אתם יודעים מה – לא מכוונים לרבים מחברי הקואליציה, שממש לא אכפת להם על מה הם מצביעים.

עפר שלח: הם ייכנסו, הם יצביעו נגד, והצעת החוק תיפול, אנחנו מכירים את זה.

עפר שלח: הרי היה צריך להביא אותם, עד עכשיו מעיזים אותם פה לתוך המליאה בכוח.

ענת ברקו: – – – כמו שמעיזים.

עפר שלח: מעיזים, כן, זה פועל בעברית, מה לעשות.

עפר שלח: הדברים האלה מכוונים בראש ובראשונה לשר הביטחון של מדינת ישראל אביגדור ליברמן, שנדמה לי שכרגע מחברי סיעתו אף אחד לא נמצא, הוא עצמו כבר לא חבר כנסת.

עפר שלח: השר ליברמן היה שותף מלא שלנו לחקיקה של חוק השוויון בנטל בממשלה הקודמת.

עפר שלח: השר ליברמן, בהיותו חבר הכנסת ליברמן וחבר הכנסת באופוזיציה, הצביע נגד הקומבינה העלובה שרקחה הממשלה הנוכחית, מתוך ידיעה מוחלטת שהיא לא תעבור בבג"ץ; היא אפילו שִמחה על זה שהיא לא תעבור בבג"ץ: גם אפשר להתגולל על בג"ץ, גם אנחנו קונים לנו עוד טיפה זמן.

עפר שלח: עמדתו של השר ליברמן ידועה, עמדת סיעתו ידועה, הוא עצמו, עוד לפני שיש עתיד הייתה קיימת, הניח הצעות חוק לשוויון בנטל.

עפר שלח: אבל היום השר ליברמן הוא שר הביטחון.

עפר שלח: מתוקף הסמכות שלו מגייסים אנשים לצה"ל, מתוקף הסמכות שלו שולחים אנשים לעמוד אל מול פני הסכנה.

עפר שלח: אני אמרתי את זה על שר הביטחון שהיה לפניו ואני אומר את זה גם עליו, על חברי סיעתו, על כל מי שירים יד כנגד החוק הזה או יצביע נגד החוק הזה: הוא מאבד את סמכותו המוסרית בשנייה הזאת לגייס אנשים, לשלוח אותם מול פני הסכנה, להיות האיש שממונה על מערכות הביטחון במדינת ישראל.

עפר שלח: ואתם יודעים מה, זה נכון בראש ובראשונה לגבי ראש הממשלה, אבל מראש הממשלה הרי אין לנו ציפיות.

עפר שלח: תיאר חבר הכנסת לפיד איך ראש הממשלה נאם בהתלהבות בעד החוק זה, ואז כמובן הצביע נגדו, כי ראש הממשלה אומר בגלוי: אני לא ראש הממשלה פה, יש לי תמיד מישהו שמפעיל אותי – פעם זה יש עתיד, פעם זה החרדים – אני רק ממלא את הכיסא הריק של ראש הממשלה.

עפר שלח: אבל אני אומר לכם, חבריי בקואליציה, ואני אומר לשר הביטחון של מדינת ישראל: אתם תצביעו נגד החוק הזה – סמכות חוקית אולי תהיה לכם, סמכות מוסרית כבר לא תהיה לכם אף פעם.

עפר שלח: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על חוק שירות ביטחון (תיקון – שוויון בנטל), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 22 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 39 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שוויון בנטל), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 39 מתנגדים, 22 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לחקירת המסוכנות בהקמת מכרה בריר

יצחק וקנין: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לחקירת המסוכנות בהקמת מכרה בריר, מס' 9385, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: ישיב – סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, עשר דקות לרשותך, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: עליזה בראשי.

יצחק וקנין: סדרנים.

יצחק וקנין: מה אתם רוצים, שאנחנו נעשה לה – ז'קלין, אני – – – קורא לעליזה בראשי.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי.

טלב אבו עראר: אני כאן כדי להציע הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית למפגע הסביבתי שהוא גורם ישיר לתמותת אזרחים חפים מכל אשמה, הן מערד והן מהסביבה הבדואית שמתגוררת בסביבה, בסביבת מכרה בריר.

טלב אבו עראר: הקמת שדה בריר מקרינה ויוצרת סכנות סביבתיות ובריאותיות לתושבים.

טלב אבו עראר: למרות כל הגופים שמתנגדים: תושבי ערד מתנגדים, עיריית ערד מתנגדת גם, מועצת כסייפה מתנגדת, תושבי אל-פורעה, א-זערורה, אל-ע'זה – כולנו מתנגדים; למרות התנגדותו הנחרצת של שר הבריאות ומשרד הבריאות, ומשרד הבריאות אמון על בריאותו של הציבור בארץ הזו, וכל אלה שמתנגדים להקמת מכרה בריר – עומדים שם, עומדת הממשלה כדי לתמוך ולעודד טייקונים על חשבון בריאותם ושלומם של התושבים בנגב.

טלב אבו עראר: לידיעתך, מכובדי היושב-ראש, היישוב אל-פורעה שזכה בהכרה לפני כמה שנים על ידי הממשלה דאז, על ידי המדינה, נפסקה ההכרה ביישוב הזה כדי להקים את מכרה בריר, שמסכן את חיינו.

טלב אבו עראר: הגענו למצב – לעודד טייקונים ולתמוך בהם על חשבון חיי אדם.

טלב אבו עראר: במילים אחרות, הקמת מכרה בריר גורמת להרג אזרחי המדינה, יהודים וערבים כאחד.

טלב אבו עראר: אנחנו מתנגדים, כי בנוסף למה שאמרתי, יש שטח ענק בנגב, רחוק מהאוכלוסייה, שבו אפשר להקים מכרה כזה.

טלב אבו עראר: אבל למה ועדת התכנון והבנייה, קבינט הדיור דווקא אישר את הקמתו של המכרה?

טלב אבו עראר: אני לא מבין מה העניין כאן.

טלב אבו עראר: האם כדי להביא לטרנספר של האזרחים הערבים משם, מאדמותיהם?

טלב אבו עראר: מדובר כאן, מכובדי היושב-ראש, בעשרות אלפי תושבים.

טלב אבו עראר: לא 100 ולא 200, לא 1,000 ולא 2,000.

טלב אבו עראר: כל תושבי ערד מתנגדים.

טלב אבו עראר: כל תושבי היישובים הסמוכים לערד מתנגדים.

טלב אבו עראר: למה הממשלה תומכת בהצעה זו?

טלב אבו עראר: למה היא תומכת בהקמת מכרה כזה, שמסכן את חיינו?

טלב אבו עראר: אנחנו בכל דבר, מכובדי חבר הכנסת בני בגין – בכל דבר חוזרים למשרד הבריאות, אם זה מועיל לציבור או מזיק לציבור; למה במקרה הזה לא?

טלב אבו עראר: סגן שר הבריאות – וגם שרת הבריאות דאז חברת הכנסת יעל גרמן, היא גם התנגדה; הצבא – גם מתנגד, היום מתנגד.

טלב אבו עראר: אז למה שהמכרה הזה יוקם על חשבון הבריאות שלנו, על חשבוננו, על חשבון קיומנו.

טלב אבו עראר: במקום להכיר ביישובים ולהדק את הקשר בין תושבי היישובים הבדואיים ובין תושבי ערד באים ותוקעים שם מכרה.

טלב אבו עראר: במילים אחרות – טרנספר לתושבים הבדואים, אבל גם תושבי ערד יסבלו ממכרה זה.

טלב אבו עראר: נשקפות סכנות חמורות ממש לכל תושב שגר בסביבה.

טלב אבו עראר: מדובר כאן ב-55,000 תושבים.

טלב אבו עראר: אפילו יש בג"ץ שהגישה עיריית ערד, וגם מועצת כסייפה.

טלב אבו עראר: לכן באתי להציע את זה כאן, כדי לערב את הכנסת, כדי להקים ועדת חקירה שתחקור מי הצד הצודק, מי הצד הצודק בקטע הזה.

טלב אבו עראר: זה לא עניין, חיינו ובריאותנו חשובים, מעל כל פוליטיקה אחרת, מעל כל פוליטיקה מסריחה.

טלב אבו עראר: הכסף שהמדינה יכולה לגייס מחברת כי"ל לא יספיק לתרופות ולבתי החולים שיטפלו בכל אלה שיהיו חשופים לסכנת המכרה הזה.

טלב אבו עראר: גם במכרות אחרים שהוקמו, גם ברותם, יש כאלה עובדים, עשרות ומאות, שעד היום מקבלים טיפול.

טלב אבו עראר: כל המדינה יודעת שזה מסוכן, אבל בכל זאת, עם עיניים עצומות הממשלה תומכת בהקמת מכרה זה.

טלב אבו עראר: לכן אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעתי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית שתבדוק את העניין ואת הסכנות הנשקפות מהקמת מכרה זה.

טלב אבו עראר: דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה – אולי תנחה את הקואליציה להסכים למה שאני מציע.

טלב אבו עראר: זה מסוכן לערבים וליהודים.

טלב אבו עראר: כל הזמן היו הבעיות, הסכנות, כלפי הבדואים; הפעם, גם היהודים.

טלב אבו עראר: האם באמת להעדיף את הרווחים, את ההון, על חיי אדם, יהודים וערבים כאחד?

טלב אבו עראר: אני מבקש לאשר, לתמוך בהצעתי ולבטל את הקמת המכרה הזה לאלתר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת טלב אבו עראר, שייח' טלב אבו עראר, בעניין ועדת חקירה פרלמנטרית לחקירת המסוכנות בהקמת מכרה בריר: תמ"א 14 ב' היא תוכנית מתאר ארצית לכרייה ולחציבה שמטרתה מתן מענה לצורכי הבניה, הסלילה והתעשייה.

יצחק כהן: לפני הכנתה של התמ"א הוכן מסמך מדיניות למינרלים תעשייתיים, שכלל בחינת חלופות מפורטת לאתרי הפוספט.

יצחק כהן: המסמך המליץ על אתר זוהר דרום, שבתוכו נכלל שדה בריר, כמרבץ העיקרי למתן מענה לצורכי התעשייה לשנת היעד 2045.

יצחק כהן: מסמך המדיניות כאמור אושר על ידי המועצה הארצית בשנת 2015.

יצחק כהן: ידידי טלב, השייח' אבו עראר, הנושא שלך הוא נושא חשוב ורציני.

יצחק כהן: אל תשמע לה, היא בצד השני.

יצחק כהן: אל תשמע לה, עזוב.

טלב אבו עראר: אתמול היה דיון בוועדת הכלכלה.

יצחק כהן: אני מציע לטלב, תעביר את זה לוועדה במקום, הצעה לסדר-היום, ושם – –

יעל גרמן: אבל התקיים דיון.

יצחק כהן: סליחה, אל תפריעי לי.

יצחק כהן: – – ושם נרחיב את הדיון.

יצחק כהן: חבל שזה ייפול.

יצחק כהן: אל תשמע להצעות: להפיל, להפיל, להפיל, כי כל הזמן רוצים להפיל.

טלב אבו עראר: אבל כבוד השר, אתמול התקיים דיון בוועדת הכלכלה.

יעל גרמן: אתמול היה דיון בוועדת הכלכלה, דיון מהיר.

יצחק כהן: אתה תנהל את הדיון.

יצחק כהן: נעביר את זה לוועדת הפנים ואתה תנהל את הדיון.

דוד אמסלם: הוא לא יכול לנהל אלא יושב-ראש הוועדה.

יצחק כהן: יושב-ראש הוועדה.

יצחק כהן: אני מציע לך להעביר את זה להצעה לסדר-היום.

יצחק כהן: מה הוחלט, דב חנין?

יצחק כהן: נו, איתן, מה אומר?

איתן כבל: אני לא בלופ.

יצחק כהן: הוא אומר ועדת הכלכלה.

איתן כבל: אתמול קיימתי דיון, שעתיים ומשהו.

יצחק כהן: יפה.

יצחק כהן: נו, מה מסקנות הדיון?

איתן כבל: אני לא יודע, מה שהם רוצים.

יצחק כהן: על כל פנים, בינתיים שידונו דיון פנימי ואני אמשיך: תמ"א 14 ב', שנערכה בהמשך לאישור מסמך המדיניות, כוללת כ-130 אתרים הפזורים בכל הארץ וביניהם גם אתר שדה בריר.

יצחק כהן: הכנתה לוותה בוועדת עורכים, שכללה נציגי משרדי ממשלה וגופים נוספים שונים.

יצחק כהן: תמ"א 14 ב' נדונה באפריל 2017 במועצה הארצית, שהחליטה על העברת התוכנית לאישור הממשלה.

יצחק כהן: התוכנית נמצאת בימים אלה בהליך אישור בקבינט הדיור.

יצחק כהן: היא עדיין בתהליכים.

יצחק וקנין: חברים.

יצחק כהן: מובהר כי תמ"א 14 ב' היא תוכנית ברמה מתארית שלא ניתן להוציא מכוחה היתרים וודאי שלא ניתן לבצע מכוחה כרייה.

יצחק וקנין: הוא מסכים.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, הוא מסכים.

יצחק כהן: התוכנית המפורטת לאתר שדה בריר – – –

טלב אבו עראר: אני סומך על דעתך.

טלב אבו עראר: מה דעתך האישית?

יצחק כהן: אני חושב שההצעה חשובה וצריך לדון בה.

טלב אבו עראר: אתה, אתה, מה דעתך האישית?

יצחק כהן: אני אומר לך, אני חושב שההצעה חשובה וצריך לדון בה, והיא עדיין בתהליך.

יצחק כהן: אני מציע לך, ידידי, להעביר את זה להצעה לסדר-היום ונמשיך לדבר בוועדה.

יצחק כהן: האם אתה מסכים להעביר להצעה לסדר-היום?

טלב אבו עראר: כן.

יצחק וקנין: לאיזו ועדה, אדוני?

יצחק כהן: ועדת הפנים.

יצחק וקנין: ועדת הפנים.

יצחק וקנין: אוקיי, חבר הכנסת טלב אבו עראר מסכים להפוך את ההצעה להקמת ועדת חקירה להצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו מצביעים על הצעה לסדר-היום, והעברה לוועדת הפנים.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום, שתועבר לוועדת הפנים.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 41 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 41 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, אם כן, ההצעה תועבר לוועדת הפנים להמשך דיון.

יצחק וקנין: [מס' מ/784; דברי הכנסת, חוברת זו, עמ' 26970, מושב שני, חוב' ח', עמ' 7103; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 67), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל יעלה לדוכן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שר או שרה, אם נמצאים, חברותיי, חבריי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, אני רק רוצה לומר לאדוני על הדיון הקודם: נו באמת, אדוני יושב-ראש הקואליציה, הרי אתמול קיימנו דיון, ועדת הכלכלה זאת ועדת הבית.

איתן כבל: אנחנו באמת חברים שקורעים את התחת כדי להוציא את התוצאה הטובה ביותר מתחת ידיהם, מה, אנחנו מגחיכים את עצמנו פה בבית הזה?

דוד אמסלם: איתן, איתן, לי אין בעיה דרך אגב.

דוד אמסלם: לי אין בעיה.

איתן כבל: לא, כבר הגענו להסכמות, יש הבנות, ומלחמה, למה לקחת את זה שוב, להעביר את זה?

איתן כבל: זה מה שהופך את העניין ללא רציני.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: לי אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: אתה צודק.

איתן כבל: אתה מבין?

איתן כבל: אמיתי, הכי מקצועי, הכי כבודו של הבית.

דוד אמסלם: לא ידעתי שאתה – אבל בבקשה.

איתן כבל: אתמול ישבנו שעתיים, הגיעו כל המומחים, יש סיכומים, הגיע סגן השר ליצמן, מה אנחנו – זה מה שהופך אותנו ללא רציניים.

איתן כבל: אנחנו לא נוותר בעניין הזה, וכמו שהתחייבתי אתמול לתושבי העיר – בדואים, יהודים – ולסגן השר ליצמן: הכנסת כולה תתאחד עד שיוכח אחרת.

דוד אמסלם: בוא נעבור להצעה שלך.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לומר תודה ליושב-ראש הקואליציה.

איתן כבל: נכון, הנושא הזה הוא נושא שנוגע לכולם, אין בו שום דבר שהוא פוליטי.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 67), התשע"ח–2018, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת החוק המונחת בפניכם היא חלק מהצעת חוק ממשלתית שנועדה להקים את מה שמכונה "ברית המועצות" – רשות ממשלתית במשרד התקשורת שתקבל לידיה את סמכויות האסדרה בתחום השידורים המסחריים, הנתונות היום לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ולמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.

איתן כבל: הדיונים בהצעת חוק זו הוקפאו מסיבות שאינן רלוונטיות להצעת החוק המונחת כעת בפניכם, ולכן לא אפרטן.

איתן כבל: מכל מקום, הצעת החוק הממשלתית כוללת, בין היתר, גם תיקון לסעיף 6לד3 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, שקובע הוראות ייחודיות לעניין הערוץ הייעודי בשפה הערבית.

איתן כבל: בהתאם להוראות סעיף זה, הערוץ הייעודי בשפה הערבית, שקיבל את רישיונו מהמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, כמו יתר הערוצים הייעודיים, רשאי לשדר גם במתכונת של שידור לווייני הפתוח לכלל הציבור ובלבד שמסר הודעה על כך לשר התקשורת ולמועצה.

איתן כבל: הסעיף האמור קובע גם כי בתום שנתיים ממועד תחילתו של השידור הלווייני הפתוח, סמכויות האסדרה לעניין הערוץ הייעודי בשפה הערבית יעברו מהמועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין אל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, אך שר התקשורת מוסמך, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לדחות מועד זה ובלבד שכלל הדחיות לא יעלו על שנתיים.

איתן כבל: שר התקשורת עשה שימוש בסמכותו לדחות את המועד האמור, והוא נדחה בשנתיים עד ל-8 בפברואר 2018, ולפיכך, אם לא יתוקן הסעיף, יעברו סמכויות האסדרה לגבי הערוץ הייעודי בשפה הערבית, עוד השבוע, לידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

איתן כבל: בימים אלה מתקיימים דיונים בהצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, הכוללת, בין היתר, הוראות לעניין אסדרת הערוצים הייעודיים, ובהם הערוץ בשפה הערבית, וקובעת כי כל הערוצים שהיו ערוצים ייעודיים יפעלו כערוצים מסחריים בהתאם לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ובפיקוח מועצת הרשות.

יצחק כהן: איתן, לאט.

יצחק כהן: לאט.

איתן כבל: מאחר שהליכי החקיקה של הצעת החוק – עכשיו זה חשוב.

איתן כבל: איציק, אדוני סגן השר, עכשיו תקשיב.

יצחק כהן: אבל לאט.

יצחק כהן: לאט.

איתן כבל: מאחר שהליכי החקיקה של הצעת החוק בעניין אסדרת הערוצים הייעודיים צפויים להסתיים עד סוף חודש פברואר 2018, וכדי להבטיח שהעברת כלל הערוצים הייעודיים לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו תיעשה ביחד, באופן מסודר, תוך החלת כללי אסדרה אחידים עליהם, ולבקשת הממשלה, החלטנו לפצל מהצעת החוק הממשלתית את התיקון לסעיף 6לד3 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), ולבטל את ההוראות המחייבות העברה של סמכויות האסדרה לעניין הערוץ הייעודי בשפה הערבית לידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

איתן כבל: ברצוני להודות לעורכת הדין אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי לכנסת והיועצת המשפטית לוועדת הכלכלה, ולעורכת הדין נעמה דניאל מצוות הייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה, שעמלו על הכנת הצעת החוק; וכמובן ללאה ורון, מנהלת הוועדה, על העבודה המסורה.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: כאמור, להצעת חוק זו אין הסתייגויות ובקשות דיבור.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק התקשורת בזק ושידורים (תיקון מס' 67), התשע"ח–2018, קריאה שנייה.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: 33 בעד, ואני מוסיף את קולו של שר התקשורת איוב קרא לפרוטוקול.

יצחק וקנין: גם את שלך, לאה פדידה, לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: החוק עבר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 67), התשע"ח–2018, נתקבל.

יצחק וקנין: 30 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: זמני המתנה בלתי סבירים לקביעת תורים בבתי החולים והסכנה לבריאות הציבור

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ועוברים להצעות דחופות לסדר-היום מס' 9337, 9354, 9380, 9387, 9388 ו-9389:

יצחק וקנין: זמני המתנה בלתי סבירים לקביעת תורים בבתי החולים והסכנה לבריאות הציבור.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים בהצעות לסדר-היום, חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל מציע, ודאי.

לאה פדידה: אוקיי.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, צריך להתחיל בעובדות הפשוטות: עשרות אנשים מחכים ימים, חודשים, לתור בבית החולים, וזה דבר שמסכן חיים.

לאה פדידה: למרות חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שקובע כי כל תושב ותושבת זכאים לטיפול רפואי בזמן סביר ובמרחק סביר, אנחנו עדים לדברים אחרים.

לאה פדידה: ברשותכם, אני אעשה לכם סדר: לא סביר, לא סביר שקשישה הזקוקה לניתוח שישפר את איכות חייה תחכה שמונה חודשים; לא סביר שזמן המתנה לניתוח בקע הוא שנה במרכז הארץ ו-30 חודשים בפריפריה.

לאה פדידה: לא סביר שתושבי הגליל והצפון ימתינו חודשים ארוכים.

לאה פדידה: אני נפגשת עם אנשים רבים שטוענים ובוכים שחודשים רבים הם ממתינים.

לאה פדידה: הציבור זועק ואנחנו לא מקשיבים.

לאה פדידה: הציבור קורא ואומר: אנחנו רוצים מערכת בריאות שלא נמתין בה עשרות חודשים.

לאה פדידה: יתרה מזו, אנחנו מגלים שהציבור כבר לא סומך על מערכת הבריאות אלא מוציא הרבה כסף על רפואה פרטית.

לאה פדידה: האם זה מה שאנחנו רוצים – שבמדינת ישראל יקבל טיפול מי שהמעות בכיסו?

לאה פדידה: לזה אנחנו מתפללים?

לאה פדידה: אנשים בורחים לטיפול הרפואי הפרטי כי הם יכולים להרשות לעצמם.

לאה פדידה: ומה עם אלה שלא יכולים להרשות לעצמם?

לאה פדידה: זמני המתנה ארוכים מהווים נטל לא רק על החולה אלא על החברה כולה.

לאה פדידה: חולה שצריך להמתין חודשיים לניתוח ומאושפז בבית חולים חשוף לסיבוכים.

לאה פדידה: מקרה אישי ופרטי: את מתקשרת לקופת חולים – כבר לא מדברים איתך באופן אישי; יש מרכזייה.

לאה פדידה: ואז הם אומרים לך: בעוד חודש.

לאה פדידה: אז אדוני הרופא, בעוד חודש או שאני אהיה בריאה או שאני כבר לא אצטרך בכלל.

לאה פדידה: חולה ששוכב במסדרון הוא לא רק לא שבע רצון.

לאה פדידה: ואדוני שר הבריאות, יש את זה בחוק בריאות מממלכתי, רק צריך לאכוף את זה: מרחק סביר, זמן סביר.

לאה פדידה: זה נמצא שם.

לאה פדידה: אמרתם שהשקעתם 700 מיליון שקלים ואתם טוענים שהנושא הוא בסדר ראש העדיפויות אך מנגד, אנחנו עדים לכך בכתבות חוזרות ונשנות, בפניות של אזרחים, כל הזמן, שיש מרכזים רפואיים שלא מקבלים את זה שמערכת הבריאות זקוקה לשקיפות.

לאה פדידה: אנחנו רוצים לראות לאיפה הולך הכסף הזה שאתה משקיע, אדוני.

לאה פדידה: אנחנו רוצים לראות למה החוק הזה, שקיים, אינו מתממש, ואנחנו עדים לתורים ארוכים.

לאה פדידה: צעד נוסף שיכול לעזור הוא לחייב את קופות החולים לזמני המתנה מוגדרים והולמים מבחינה רפואית, ולאכוף את העמידה הזאת בזמנים.

לאה פדידה: השרה מירי רגב לקחה לא מזמן את אנגליה כדוגמה בחוק השבת.

לאה פדידה: אז ברשותה, אני אעשה את זה גם במערכת הבריאות:

לאה פדידה: מחלקות בבתי חולים באנגליה שלא עומדות ביעדי המתנה מפסידות אחוזים מהמימון החודשי.

לאה פדידה: אני קוראת לך, סגן שר הבריאות, אני קוראת לכם: בואו נאכוף.

לאה פדידה: בואו לא ניתן מימון לבתי חולים – לקופת חולים, שלא נותנת את התור בזמן סביר, מתעללת, מחליטה לתת רק למי ששייך לכיס שלה.

יצחק וקנין: תודה.

לאה פדידה: ואני קוראת ומבקשת שההצעה לסדר-היום הזאת אכן תהיה הצעה של כל חברי הבית הזה, ובואו ניתן לאזרחים שלנו בריאות כמו שצריך.

לאה פדידה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת נאוה בוקר, שלוש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בתי החולים הציבוריים בקריסת מערכות.

נאוה בוקר: כדוגמה לכך אני רוצה להציג לפניכם את המצב הקשה של בית החולים יוספטל באילת.

נאוה בוקר: בדקתי את דוח המבקר מ-2013 ומצאתי נתונים מדאיגים על הגירעון שאליו הגיע בית החולים, גירעון שמקשה על בית החולים לתת מענה הולם לתושבי העיר אילת.

נאוה בוקר: בדוח המבקר נמצאו משרד הבריאות ומשרד האוצר אחראים למצוקה הכלכלית ולמצוקת כוח האדם הקיימות בשירותי הרפואה בעיר.

נאוה בוקר: ומה אתם חושבים שקרה לאחר שלוש שנים?

נאוה בוקר: בדוח של 2016, לצערנו, לא רק שהמצב לא השתנה אלא נהיה גרוע יותר.

נאוה בוקר: אז ככה: בדוח שפורסם לפני חצי שנה נמצאו נתונים מדאיגים שהם תוצאה, איך לא, של הזנחה והעדפה ברורה של המרכז על פני הפריפריה.

נאוה בוקר: חדרי הניתוח ביוספטל פועלים רק בשעות הבוקר – שליש משעות הפעילות האפשרויות.

נאוה בוקר: ואגב, בבתי החולים הגדולים רוב-רובם של חדרי הניתוח פועלים גם בשעות אחר הצוהריים, בבתי החולים הקטנים חלק קטן מחדרי הניתוח פועלים בשעות אחר הצוהריים, וביוספטל – אף לא חדר ניתוח אחד.

נאוה בוקר: גם חדרי ההתאוששות, לצערנו, מעטים מדי וקטנים מדי, וזה מה שגורם לכך שהמנותחים ממתינים בחדר הניתוח עד שתתפנה מיטה בחדר ההתאוששות.

נאוה בוקר: חברים, בנוגע למצוקת כוח האדם, מסתבר שביוספטל, כמו ברבים מבתי החולים בישראל, רופאים יכולים להיות בשני מקומות בו-זמנית.

נאוה בוקר: כפל התפקידים לרופאים במשמרת זה דבר שבשגרה.

נאוה בוקר: כך, למשל, מנהל מערך ההרדמה אחראי גם לחדרי הניתוח של בית החולים, וכך קורה שברוב המקרים מנהל מערך ההרדמה יכול להעניק את רוב תשומת הלב שלו לניהול מחלקת ההרדמה ומתקשה לתכנן את תוכנית הניתוחים ולעשות את עבודת התיאום בין הגורמים השונים במחלקה.

נאוה בוקר: מצוקת כוח האדם נותנת אותותיה גם בגזרת האחיות.

נאוה בוקר: בניגוד גמור לתקן של משרד הבריאות, למטופלים אין אחיות ספציפיות שאחראיות לטיפול בהם.

נאוה בוקר: זה דבר שגורע מיעילות הטיפול.

נאוה בוקר: ולא ניכנס גם לתורים וכו' וכו'.

נאוה בוקר: אז מה היה לנו כאן?

נאוה בוקר: תקצוב וחיוב של בית החולים להפעיל חדרי הניתוח ברוב שעות היום ובסופי שבוע; תקצוב וחיוב בית החולים להרחיב את מחלקות ההתאוששות; העסקת מנהל חדרי ניתוח בהגדרה ובמשרה מלאה; ותקצוב הכפלה של מספר האחיות במשמרת.

נאוה בוקר: חברים, זה לא ביג דיל כשמדובר בחיי אדם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מרדכי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

לאה פדידה: – – – תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אדוני כבוד סגן שר הבריאות, חבריי חברי הכנסת, אורחים, זמני המתנה בלתי סבירים לקביעת תורים בבתי החולים וסכנה לבריאות הציבור – ביקשה ממני לאה פדידה להצטרף, ומשתי סיבות של טיפול בנושא החלטתי להצטרף, ואציין אותן: ראשית, קיימנו אתמול את יום הצפון בכנסת ישראל; שנית, קיבלתי על עצמי, בלא קשר לכך, לפני כחצי שנה, בהצטרפותי לוועדת העבודה והרווחה, להתייחס לבעיה אקוטית ביותר בצפון שעלתה – וגם בדרום פגשנו בה בהיבטים אחרים – והיא פערי שירותי הבריאות בצפון.

מרדכי יוגב: אני מוכרח לומר, ואני אומר פה לכל האנשים: אני יודע גם מאנשים בצפון וגם מאנשים במשרד שכסגן שר, כשר, אתה שמת את הפריפריה בראש, ותעדפת אותה גם בתקציבים, ועל כך אני אומר, וגם נאמר אתמול בישיבות, תודה.

מרדכי יוגב: יחד עם זה, בתמונת העולם שנוצרה אצלנו, גם במקומות שבהם היה תקצוב עדיין חסרה הרגולציה, בוודאי המערכתית.

מרדכי יוגב: ובאבחון שמצאנו – דבר ראשון, יכול להיות שהתקצוב אינו מספק ויש צורך לפרוץ את תקרת הזכוכית הזאת בתקציב הממשלתי עד כדי מיליארד שקל בשנה כדי להתגבר על הפערים הכל-כך גדולים שנוצרו בצפון; דבר שני – התוכניות עוד לא הגיעו לכלל מימוש, ואני אמנה ארבעה נושאים.

מרדכי יוגב: הנושא הראשון שבו דנו היה בית החולים השיקומי בטבריה, כדי שלא יצטרכו לנסוע מהצפון עד רעננה לשיום – זה העשירים – או עד אסותא בתל אביב, ואילו לעניים יהיה פחות.

מרדכי יוגב: בנקודה הזאת – פעם אחת זה פער התקצוב, שעלה לנו כ-57 מיליון שקל; ופה צריך לפרוץ את תקרת ההוצאה, ואני אומר את זה דווקא מפה לשר האוצר ולאנשיו.

מרדכי יוגב: צריך לפרוץ את התקרה הזאת, משום שכמו שעושים דיפרנציאציה גם בדברים אחרים שבהם בעיירות הפיתוח או במקומות אחרים דורשים פחות מהמשתמש, כך כנראה בצפון קשה יותר לגייס תרומות מאשר לבתי החולים במרכז; שלטי memory פחות מדברים אל התורמים.

מרדכי יוגב: ובעיקר הנושא של צבירת כוח אדם רפואי, שאם הוא לא ייצבר עכשיו, הרי שלא יהיה בית חולים; אולי יהיה בניין, אבל לא יהיה מי שיעבוד פה.

מרדכי יוגב: הנקודה הזאת, אנחנו מבינים שצריך להכניס אותה לתוכנית עבודה.

מרדכי יוגב: הדברים האחרים, בעיקר סביב הכותרת של קיצור תורים – ופה זה אולי מתכנס יותר לשאילתה של חברתי חברת הכנסת לאה פדידה – פה צריך עבודת עומק.

מרדכי יוגב: אנחנו גם ביקשנו מהחוקרים של מכון מנדל לעזור לנו כדי לדעת איפה לשים את הכסף – ויש כסף; איפה לשים אותו כדי שבסוף יתממש ללקוח שירות רפואי טוב יותר.

מרדכי יוגב: זה קשור לנקודה אחת נוספת, שבריא לנו – גם פרופ' גרוטו המליץ על זה – לאחד שירותים; לא רק שירותים, גם תשתיות, אם זה תשתיות MRI, אם זה רופאים במקצועות מסוימים.

מרדכי יוגב: יש רופאי ילדים של קופת חולים אחת בקריית שמונה – הוא יוכל לתת בפריפריה, כמו בחירום, שירותים גם לכל אחד אחר, מקופת חולים מכבי או לאומית.

מרדכי יוגב: איחוד שירותים בפריפריה נחוץ מאוד כדי למצות את היכולות, ובכך לעשות גם תורים יותר סבירים ברפואה הקהילתית ולצמצם את התורים בבתי החולים.

מרדכי יוגב: בשורה התחתונה – הכי חשוב איך מעודדים רופאים להגיע לפריפריות.

מרדכי יוגב: כפי הנראה, מה שנעשה לא מספיק מעודד.

מרדכי יוגב: גם בזה ביקשנו ליצור מחקר קטן – וגם שמנו סטודנטים ממכון מנדל: מה בכל זאת יביא רופאים לצפון ולפריפריה וישאיר אותם שם.

מרדכי יוגב: על כל אלה ביקשנו להצטרף, בשביל לחזק את הבריאות בפריפריה.

מרדכי יוגב: תודה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: שלושה סגני יושב-ראש אחד אחרי השני.

יצחק וקנין: גם עיסאווי.

אחמד טיבי: אתה מרשה לי להתחלף איתו?

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, רוצה לעלות?

אחמד טיבי: כן, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: שלוש דקות לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אחריו – אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני.

יצחק וקנין: אני אמתין שתעלה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן, כבוד חברי הכנסת, כשמדברים על בתי חולים ועל בריאות, זה דבר כואב.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים על השיפורים הגדולים שנעשו ונעשים, והרפואה היום מתקדמת בצורה בלתי רגילה לעומת מה שהיה לפני שנים או עשור או שני עשורים; אבל ככל שהאוכלוסייה מזדקנת, ככל שיש אנשים יותר בריאים וככל שהרפואה מתקדמת, יש צורך גדול יותר בבתי חולים ובמיטות.

ישראל אייכלר: היו שנים, אולי 10 או 20 שנה, שלא נבנו בתי חולים בארץ, כי אמרו: היום כבר לא שוכבים בבתי החולים כל כך הרבה שבועות וחודשים; הכול היום אינסטנט – שולחים את החולים מייד הביתה כדי שלא יהיו זיהומים – ויש בזה צדק – וכבר לא צריך לבנות בתי חולים.

ישראל אייכלר: למעשה, נוצר מחסור אדיר.

ישראל אייכלר: אם באזור כמו ירושלים יש כזה מחסור גדול במיטות בבתי החולים ויש צפיפות כזאת נוראה בחדרי המיון, כי אין לאיפה להכניס אנשים במחלקות, זה אומר שחייבים עוד בתי חולים, ובמקום זאת נסגרו בתי חולים, כמו ביקור חולים ואחרים.

ישראל אייכלר: גם ברחבי הארץ יש את אותה הבעיה.

ישראל אייכלר: כבוד סגן השר יודע שבחדרי המיון המצב בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: גם הרופאים, גם האחיות קורסים מעומס, וכשבא אדם – אם הוא לא הולך למות בתוך שעה, אז הוא יחכה 24 שעות בחדר מיון כדי שיהיה מקום למחלקה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

ישראל אייכלר: עד שיש תור – על MRI אני כבר לא מדבר; הוסיפו הרבה MRI, אבל אפילו ב-CT רגיל זה מצבי חירום – יש תורים גדולים, בימים וגם בלילות.

ישראל אייכלר: אם כך בירושלים, שאני מכיר, ובמרכז הארץ, תארו לעצמכם מה קורה בפריפריה.

ישראל אייכלר: רק לפני כחודש נחנך בית חולים חדש באשדוד, אחרי עשרות שנים שלא היה שם בית חולים.

ישראל אייכלר: בית החולים הזה כבר מלא.

ישראל אייכלר: אתה מגיע היום לחדר מיון – אין מקום.

ישראל אייכלר: שוב מחכים.

ישראל אייכלר: אפילו הקופה שמפעילה את בית החולים לא מאפשרת לאנשים להגיע לחדר מיון, כי אין מקום, רק למצבים מסוכנים: לכו למרפאות חירום.

ישראל אייכלר: רק עכשיו עשו את בית החולים והוא כבר מלא, הווי אומר שיש שם משבר קשה מאוד של מחסור במקומות, בעיקר במחלקות הפנימיות.

ישראל אייכלר: אני יודע על מקרים שאחרי 24 שעות בחדר מיון, אמרו הרופאים: יש לכם ברירה – או להיכנס למחלקת גריאטריה, שם התפנה מקום, או למחלקה פנימית.

ישראל אייכלר: המשפחה מאוד לא רצתה להכניס את האימא לגריאטריה, כי היא חשבה – משום מה, הסטיגמה כזאת – שבגריאטריה הטיפול הוא פחות, וזאת מעין תחנת מעבר לאיזשהו מקום, והם רצו שתהיה במחלקת הפנימית.

ישראל אייכלר: אני ייעצתי להם, כידיד: תכניסו אותה לשם, לפעמים, היום, במצב הזה, בחורף, עדיף שתהיה בגריאטריה, במקום שקט יותר, מאשר בפנימית, ששם זה לחץ אימים וזיהומים עד אין-סוף.

ישראל אייכלר: כך הם עשו, והם הודו לי על העצה הזאת.

ישראל אייכלר: אבל בגריאטריה עצמה לא היה מקום.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני, אני באמת מסיים, כי אני לא רוצה לקחת מזמנם של אחרים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, אדוני סגן השר, צריך להוסיף המון המון המון מיטות – אני מניח שאני לא מחדש לך – אבל בחדרי המיון זה SOS; חייבים לעשות סדר בחדרי המיון כדי שאנשים לא יהיו שם שמונה שעות, 10 שעות ו-24 שעות בגלל שאין מקומות במחלקה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, שגם הוא סגן יושב-ראש.

לאה פדידה: איזה כבוד יש לרפואה בארץ – כל סגני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, רבותיי וחבריי חברי הכנסת, אין ספק שמדובר בנושא חשוב.

אחמד טיבי: אני גם מברך את התלמידים שנמצאים ביציע.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן פיכום.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אני לא יודע בדיוק מאיזה בית ספר.

אחמד טיבי: ) אין ספק שנושא ההמתנה – – –

עיסאווי פריג': איזה בית ספר?

יצחק וקנין: הוא אמר שהוא לא יודע איזה בית ספר זה, מה בדיוק שם בית הספר.

אחמד טיבי: אבל נאזם יכול להגיד לנו.

לאה פדידה: מה, אתה מבין ערבית?

יצחק וקנין: למה לא?

אחמד טיבי: מבין, כן.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: תורים והמתנה בבתי חולים, לרבות תמונות ומחזות של זקנים וזקנות בפרוזדורים, זה דבר נורא; זה סימן לחולי של המערכת.

אחמד טיבי: אני בטוח שסגן השר היה מעדיף לא לראות אף לא תמונה אחת כזאת, בכל מערכת.

אחמד טיבי: בפינלנד אין תמונות כאלה; בנורבגיה אין תמונות כאלה.

אחמד טיבי: ולכן, יש צורך להגדיל את תקציב הבריאות ולהגדיל את מספר המיטות ואת מספר הרופאים, כדי שלא יצטרכו אנשים לסבול – לא להמתין בחדר מיון ולא להמתין במחלקות כדי שרופא יבדוק אותם, ולא להיות בפרוזדור במחלקה פנימית יום או יומיים או יותר, שזה מגדיל את התחלואה, מגדיל את הסבל של החולה ושל משפחתו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את מה שנשאר לי מהזמן כדי לדבר על חברי יוסף עטאונה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יוסף עטאונה נכנס לפני כארבעה חודשים לכנסת, והיום הוא הגיש את התפטרותו.

אחמד טיבי: אני מכיר את יוסף מלפני שהוא נכנס לכנסת – – –

יצחק וקנין: מה קרה?

יצחק וקנין: יש רוטציה?

אחמד טיבי: רוטציות, כן.

יצחק וקנין: חבר'ה, תנו לנו ליהנות מהם קצת.

אחמד טיבי: עוד רוטציה, ונשארה עוד רוטציה, והיא תקרֶה.

יצחק וקנין: עוד זה מדבר וזה בא, אה, דב?

אחמד טיבי: אני מכיר את יוסף לפני שנכנס לכנסת, והכרתי אותו יותר אחרי שהוא נכנס לכנסת.

אחמד טיבי: יוסף יודע שאני רוחש לו כבוד.

אחמד טיבי: הוא השקיע את כל זמנו כאן בכנסת כדי לעזור לאנשים ששלחו אותו לכנסת, לציבור שלו, לרבות תושבי הנגב.

אחמד טיבי: הוא היטיב להציג את הנושאים של הציבור הערבי ושל ציבור הנגב, ומגיעה לו הערכה רבה – הן על אישיותו בכנסת, הן על דרך הארץ שבה התנהל כאן בכנסת עם החברים ועם שאר החברים בכנסת.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני, מגיעה לו תודה רבה.

יצחק וקנין: וגם נעים הליכות.

אחמד טיבי: נעים הליכות.

יעקב מרגי: – – –

יצחק וקנין: חבל שאי-אפשר להשאיר אותו עוד כמה חודשים.

אלעזר שטרן: לא, הם צריכים לשבור שיא גינס בתחלופה.

אחמד טיבי: אנחנו נשבור.

אחמד טיבי: המשותפת תשבור שיא גינס ברוטציות, זה בטוח.

אלעזר שטרן: – – –

אחמד טיבי: כן, אבל זה מראה שיש רוח של נכונות להקריב.

אחמד טיבי: נכונות להקריב.

יעקב מרגי: תודה מיוחדת מוועדת החינוך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מרגי ביקש לשלוח תודה מיוחדת, כיושב-ראש ועדת החינוך, על תרומתו לדיון ועדת החינוך.

אחמד טיבי: משפט בערבית: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: חבר הכנסת יוסף עטאונה הוא חבר שלי עוד לפני שהתחיל לכהן כחבר הכנסת.

אחמד טיבי: לאחר שהתחיל לכהן כחבר הכנסת התחזק הקשר בינו לבין חברי הכנסת האחרים.

אחמד טיבי: התרגלנו אליך בכנסת; התרגלנו לחריצותך, לדרך שבה אתה מציג את הנושאים שהעלית לדיון ומקדם את עבודת הוועדות.

אחמד טיבי: ראיתי אותך רבות בישיבות הוועדות.

אחמד טיבי: הוועדות הן המקום החשוב ביותר בכנסת – שם דנים בדברים.

אחמד טיבי: אין ספק שחברי הכנסת, יהודים וערבים - ואתה היית עד לכך – מדברים על הליכותיך הטובות ועל הדרך שבה אתה מציג את הנושאים ומתפקד.

אחמד טיבי: לכן, אני רוצה להודות לך בשם כל חברי הכנסת שלנו ובשם הרשימה המשותפת על שאתה נמצא עימנו בחודשים האלה, על הנתינה שלך, על ההקרבה שלך, שמוערכת ושעל כולנו להעריך אותה.

אחמד טיבי: במערכה הזאת יש סיבובים שהסתיימו וסיבובים שיבואו, ועוד ניפגש.

אחמד טיבי: תודה רבה, יוסף.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תודה ליוסף עטאונה.

יצחק וקנין: מאחלים לך הרבה הצלחה בהמשך דרכך.

יצחק וקנין: סגן יושב-ראש הכנסת ידידנו עיסאווי פריג' יעלה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, גם אתה בנושא זמני המתנה בלתי סבירים.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, (אומר בערבית: תלמידי בית הספר, שִמעו אותנו קצת לפני שאתם יוצאים.

עיסאווי פריג': אני רוצה להעביר לכם מסר.

עיסאווי פריג': ) אדוני היושב-ראש, אני רציתי לדבר על נושא מאוד חשוב – התורים בבתי החולים והרפואה לעשירים – אבל ההתפתחות שקורית בשטח מאלצת אותך להתייחס לדברים אחרים.

עיסאווי פריג': חבריי, לפני כשעה, שעה וחצי, ביישוב ג'לג'וליה, נכנס רעול פנים והתחיל לירות בתוך החצר של בית הספר.

עיסאווי פריג': רעול פנים בג'לג'וליה, בבית ספר תיכון.

עיסאווי פריג': נפצע תלמיד בכיתה י"א, זה מה שפורסם; טראומה ובהלה בכל בית הספר.

עיסאווי פריג': זה מה שהיה לפני שעה בג'לג'וליה.

עיסאווי פריג': חברים, לפני יומיים היה יום הצדעה למשטרת ישראל בכנסת.

עיסאווי פריג': התייחסו למגזר הערבי, דיברו על התחנות שנפתחות ועל התקציבים ועל גיוס שוטרים לעניין הזה.

עיסאווי פריג': אבל האבסורד – משוואה מעניינת: כמה שאתה פותח תחנות, זה כמה שהפשע בחברה הערבית עולה.

עיסאווי פריג': מה אני צריך להבין מזה?

עיסאווי פריג': הפושעים בחברה הערבית יותר חזקים מהמשטרה ולא דופקים למשטרה חשבון.

עיסאווי פריג': זאת המציאות.

עיסאווי פריג': אם אני הייתי השר לביטחון פנים, חברים, כשבמדינת ישראל ב-2018 נכנסים לתיכון שהוא במרחק עשר דקות מתל אביב, נכנסים לתיכון, לחצר של התיכון, איך אני אשלים עם הדבר הזה?

עיסאווי פריג': אני צריך להתבייש.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם, חבריי היהודים, אם זה היה קורה בתיכון יהודי כל המדינה הייתה מתהפכת.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מצליחים.

עיסאווי פריג': שאלו את פרעה, מלך מצרים הקדום: למה אתה כל כך חזק על אנשים?

עיסאווי פריג': מה ענה פרעה?

עיסאווי פריג': אין מי שיעצור אותי.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: שאלו את פרעה: מדוע אתה מתנהג כפרעה?

עיסאווי פריג': אמר להם: אין אף אחד שיעצור אותי.

עיסאווי פריג': ) וככה הפשע בחברה הערבית – לא סופרים את המשטרה ממטר.

עיסאווי פריג': לא סופרים אתכם ממטר.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מצליחים.

עיסאווי פריג': כל הכלים שעומדים לרשותנו – חינוך, דיבור – אבל לא מצליחים.

עיסאווי פריג': האמת היא שהכלי היחיד – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': זה נושא כואב בדם.

טלי פלוסקוב: אני נותנת לך עוד חצי דקה, אבל – – –

עיסאווי פריג': אין ביטחון אישי.

עיסאווי פריג': הכלי היחידי שמסוגל לעצור את הפשע וההרג והנשק הבלתי-חוקי במגזר הערבי – רק המשטרה.

עיסאווי פריג': רק המשטרה, וכל דבר אחר לא בא בחשבון.

עיסאווי פריג': לא בא בחשבון.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': ואני מסיים: אתמול, אתמול, בכפר קאסם, ברחוב הראשי, נשק אוטומטי – שני פצועים.

עיסאווי פריג': ברחוב הראשי.

עיסאווי פריג': והפצועים, אין להם קשר למה שהיה; אחד בעל חנות פלאפל ואחד שנסע במקרה, ואף אחד לא יודע.

עיסאווי פריג': בלב היישוב.

טלי פלוסקוב: תודה, עיסאווי.

עיסאווי פריג': אנחנו קוראים לכם, חברים: החצר האחורית תהיה חצר קדמית.

עיסאווי פריג': אנחנו לא יכולים להציל את עצמנו מעצמנו.

עיסאווי פריג': אין לנו כלים.

עיסאווי פריג': אנשים זועקים.

עיסאווי פריג': אני מבקש מכם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': – – זה הרבה לפני התורים לבריאות.

עיסאווי פריג': אי-אפשר להמשיך ככה.

עיסאווי פריג': תודה וסליחה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני נתתי לך כי הבנתי שאתה מהלב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון – ישיב, בעצם, סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: חבל שכל מה שאתה אמרת עכשיו, עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': – – – בחצר ירו – – – עכשיו שעה וחצי כל ג'לג'וליה עומדת.

טלי פלוסקוב: עיסאווי, חבל שהתשובה כרגע תהיה משר הבריאות, בנושאים של המתנה בתור.

עיסאווי פריג': מה את רוצה?

עיסאווי פריג': עכשיו זה קרה.

עיסאווי פריג': יותר חשוב הביטחון האישי – – –

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני פשוט חושבת שכדאי להעלות את הנושא הזה שוב מול השר הרלוונטי.

סעיד אלחרומי: שאלנו את השר הרלוונטי לפני שעה.

סעיד אלחרומי: הוא ענה בכיוון אחר לגמרי.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, בבקשה – סגן השר.

טלי פלוסקוב: התרגלנו.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – הנושא של זמני המתנה בלתי סבירים.

יעקב ליצמן: אז קודם כול – כן.

יעקב ליצמן: למה לטאטא?

יעקב ליצמן: הדברים בלתי סבירים.

יעקב ליצמן: ואני אגיד כמה דברים שדווקא התחדשו לי בימים האחרונים – מה שאני רוצה לחדש – אבל קודם כול אני אתן את התשובה שהמשרד הכין ואחר כך אני אוסיף דברים שלי.

יעקב ליצמן: לקראת סוף שנת 2017 אישר משרד הבריאות את תוכניות הפעולה שהגישו קופות החולים לקיצור תורים לשנים 2017–2018 והקצה סכומים משמעותיים ליישומן.

יעקב ליצמן: תוכניות הפעולה הינן פועל יוצא של התוכניות הלאומיות לקיצור תורים שגיבשו משרד הבריאות והאוצר, שתכליתן חיזוק הרפואה הציבורית, הפחתת זמני המתנה לניתוחים והפחתת הוצאות משקי הבית.

יעקב ליצמן: היקף התוכנית בשנת 2017, שהחלה לפעול במתכונת מלאה בחודש נובמבר, עומד על כ-420 מיליון שקל, מתוכם 90 מיליון שקל עבור תוכניות פיתוח, הצטיידות והשארת כוח האדם של בתי החולים, וסכום של 330 מיליון שקל עבור גידול בהיקף הניתוחים במימון קופות החולים.

יעקב ליצמן: היקף התוכניות בשנת 2018 יעמוד על כמיליארד ו-13 מיליון שקל, מתוכם כ-180 מיליון עבור בתי החולים ו-833 מיליון שקל עבור הגידול בהיקף הניתוחים במימון קופות החולים.

יעקב ליצמן: עבור התוכניות לשנים 2017 ו-2018 כבר הועברו סכומי תמיכה בהיקף כולל של כ-594 מיליוני שקל, והיתרה תועבר במהלך שנת 2018 בהתאם להיקף הביצוע של התוכניות.

יעקב ליצמן: בנוסף, הושלמה העברת סכום של 253 מיליון שקל בגין קיצור התורים לשנת 2016.

יעקב ליצמן: על מנת לסייע לבתי החולים להגדיל את מספר הניתוחים המבוצעים במימון ציבורי, אנו פועלים להגביר את כושר הייצור של חדרי הניתוח בשעות הבוקר ואחר הצוהריים.

יעקב ליצמן: הגדלת כושר הייצור של חדרי הניתוח נעשית על ידי השתתפות בהוצאות רכש של ציוד קבוע ותשתיות לחדרי הניתוח, הגדרת פול טיימרים, שיעבדו מעבר לשעות העבודה במשרה מלאה, הכשרה של אחיות חדר ניתוח ותוספת תקנים של אחיות מומחיות בכירורגיה.

יעקב ליצמן: כתוצאה מתוספת התקציב והגדלת כושר הייצור של חדרי הניתוח, אנו צופים שזמני ההמתנה לניתוחים יקוצרו באופן משמעותי במהלך שנת 2018.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להעיר כמה הערות.

יעקב ליצמן: הזכרנו כאן שאנחנו עושים עכשיו מבצע גדול על פול טיימרים.

יעקב ליצמן: מחלקים את זה לשלושה סוגי רופאים: הרופאים הכי בכירים – ויש לנו כבר הסכמה של הרופאים הכי בכירים בבתי חולים, שהסכימו כבר לעבוד כל היום בבית חולים ולא לקחת שר"פ, בתוך בתי החולים הציבוריים, זה ברכה.

יעקב ליצמן: אחר כך יש רופאים בכירים ורופאים סטנדרטיים, ועל זה יש גם רופאים שעוברים לפריפריה.

יעקב ליצמן: אלה הדברים שאנחנו עושים בהיקף גדול מאוד בימים האלה.

יעקב ליצמן: אבל מה שאני חידשתי זה שני דברים: א.

יעקב ליצמן: מה קורה היום?

יעקב ליצמן: היום, כשמישהו נרשם לניתוח, צריך לעבור ניתוח, ויש בבתי חולים תור, נניח שהוא מספר 8 בתור של אותו יום, ופתאום הגיעה איזו תאונת דרכים – שזה חשוב, שזה פיקוח נפש – הבן אדם צם כל היום, ואומרים לו: תבוא מחר.

יעקב ליצמן: למוחרת זה יכול לקרות שוב.

יעקב ליצמן: לאף אחד אין ביטוח על מה שיקרה.

יעקב ליצמן: הודעתי למשרד אתמול, למנכ"ל, שלשום כבר, שאני רוצה לבדוק אפשרות – אני אשלם את השעות הנוספות – שאין דחייה מהיום שקבעו; קבעו לך, צמת – היום, אין מצב אחר.

יעקב ליצמן: תחזיק את האחיות, תחזיק את הרופאים, לא יודע מה, מאיפה, לא משנה לי מה – חייבים לסיים את הניתוח שהבטיחו לו באותו היום.

יעקב ליצמן: זה דבר אחד.

יעקב ליצמן: דבר שני, יש הרבה ניתוחים קטנים: כפתורים לילדים – – –

לאה פדידה: גם בקע זה ניתוח קטן.

יעקב ליצמן: מה?

לאה פדידה: גם בקע זה ניתוח קטן.

לאה פדידה: בקע, ניתוח בקע.

יעקב ליצמן: גם בקע.

יעקב ליצמן: אני לא נכנסתי – אני נתתי דוגמה.

יעקב ליצמן: יש הרבה ניתוחים מסוג הניתוחים האלה.

יעקב ליצמן: מה שנאמר לי במשרד הוא שיש תוכניות של שנה, שנה ורבע.

יעקב ליצמן: זה אבסורד, אסור שזה יהיה.

יעקב ליצמן: הדרך לטפל בזה היא לעשות מבצע, כפי שעשינו עם MRI – לנקות שולחן, לנקות; כולם – נעשה שעתיים נוספות, לכל מי שנרשם לזה, לכל הניתוחים הקטנים האלה, הקלים יותר.

יעקב ליצמן: יש כמה סוגי ניתוחים.

יעקב ליצמן: אני לא מבין בזה, הרופאים יחליטו איזה; המשרד יחליט, כמובן, אבל זה קודם כול לצורך קיצור תורים.

יעקב ליצמן: עם ההצעות של המשרד, זה בהחלט יעזור.

יעקב ליצמן: אני מבין את כולם, וזה נושא חם וזה נושא שצריך טיפול, ואני מסכים לזה, ואני בהחלט מסכים שזה ימשיך לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

לאה פדידה: תודה רבה על התשובה.

טלי פלוסקוב: לוועדה, אני מבינה, או שמסתפקים בתשובתו של השר?

לאה פדידה: לא, לא.

לאה פדידה: לוועדה.

קריאות: לוועדה.

טלי פלוסקוב: יש אפשרות לוועדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי חברת הכנסת ענת ברקו, הבעת דעה.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להודות לסגן השר ליצמן, כי היום הוא גם עומד להיפגש עם נכי צה"ל.

ענת ברקו: אבל אני רוצה להביא כאן גם את הפן של נכי צה"ל.

ענת ברקו: נכי צה"ל – אין להם רופאים שיבדקו אותם.

ענת ברקו: אנחנו רואים שהיום שכר הטרחה של רופאים שמטפלים בנכי צה"ל נמוך בהרבה מאשר לביטוח לאומי, ולכן אי-אפשר לגייס רופאים; אין להם רופאים, והפערים הם אדירים.

ענת ברקו: הטיפול הוא – אם מדברים על אנשים שמחכים לתור לרופא מומחה כמה חודשים, תחשבו על קטועים, ותחשבו על פגועי נפש ותחשבו על אנשים שנפגעו בשירות המדינה בגוף ובנפש ואין להם טיפול רפואי ראוי.

ענת ברקו: ולכן, אני קודם כול רוצה להודות לסגן השר שאנחנו עכשיו ננסה למצוא דרך, ואולי גם באיזשהו מבצע מזורז נפתור את הבעיה של תורים שמתארכים, ומעבר לזה – לתת את הדעת שלנכה צה"ל בראש ובראשונה מגיע הטיפול הטוב ביותר.

ענת ברקו: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו נצביע על העברת המשך הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 15 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: הפרלמנט של פולין אישר חוק האוסר את הזכרת חלקה של פולין בשואה

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות הדחופות לסדר-היום מס' 9262, 9273, 9280, 9288, 9296 ו-9299: הפרלמנט של פולין אישר חוק האוסר את הזכרת חלקה של פולין בשואה.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: גברתי סגנית השר, עמיתיי חברי הכנסת, מה שקרה בפולין צריך להטריד ולהדאיג את כולנו.

דב חנין: הפרלמנט הפולני אישר בהליך מהיר – ועכשיו אישר גם הנשיא – חוק שבעצם אוסר להזכיר שגם פולנים שיתפו פעולה בשואה.

דב חנין: החוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, הוא חוק גורף, הוא חוק שפוגע בדיון ההיסטורי, אבל יותר חשוב מזה – הוא פוגע באמת ההיסטורית.

דב חנין: אבל צריך לומר מכאן בצורה ברורה: בשום מקום חוקים של הכחשת ההיסטוריה לא הצליחו לשנות את ההיסטוריה.

דב חנין: חוקים כאלה לא עבדו בעבר ולא יעבדו בעתיד.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני חושב שצריך היה לנקוט פעולה נחושה ונמרצת יותר מול ממשלת פולין.

דב חנין: אני חושב שראוי היה להחזיר את השגרירה להתייעצות.

דב חנין: אני חושב שאי-אפשר שמדינת ישראל תעבור לסדר-היום על חוק כזה, שפוגע בזיכרון השואה.

דב חנין: אבל מה שמדאיג לא פחות הוא העובדה שפולין איננה לבד.

דב חנין: באוקראינה מציבים היום פסלים של סטפן בנדרה, ששיתף פעולה עם הנאצים; בהונגריה הממשלה מפארת את זכרו של הדיקטטור מיקלוש הורטי, ששיתף פעולה עם הנאצים; במדינות הבלטיות אנשים שנלחמו בצד הוואפן אס.

דב חנין: אס.

דב חנין: , נגד הצבא האדום, זוכים היום לתהילה כגיבורים, כמשחררים.

דב חנין: איפה ממשלת ישראל בכל אלה?

דב חנין: איפה ההתנהלות הנמרצת שלנו מול מהלך גדול, רחב ומסוכן של שכתוב ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה?

דב חנין: זה נכון, עמיתיי חברי הכנסת, האמת היא שמלחמת העולם השנייה הייתה מלחמת אזרחים אדירה בקנה מידה אירופי.

דב חנין: היו פאשיסטים בכל העמים ששיתפו פעולה עם הנאצים ועם גרמניה הנאצית, ובכל העמים היו גם אנשים שהתייצבו נגד הפאשיזם, נלחמו, הקריבו.

דב חנין: את אלה אנחנו נזכור בלי קשר לשאלה לאיזה עם ולאיזו לאומיות הם שייכים.

דב חנין: אני רוצה להביע דאגה גם מהעובדה שיש אצלנו בפוליטיקה אנשים שמוצאים לעצמם ידידים חדשים בקרב האסלאמופובים באירופה, והם מוכנים לייצר קשרים גם עם היינץ כריסטיאן שטראכה, מנהיג מפלגת החירות הימנית-קיצונית באוסטריה, או עם נציגי החזית הלאומית הפרוטו-פאשיסטית בצרפת.

דב חנין: צריך להגיד בצורה ברורה: אצל האנטישמים אין גבולות.

דב חנין: אנטישמים שהם נגד ערבים יהיו גם נגד יהודים; אנטישמים שהם נגד מוסלמים יהיו גם בעתיד נגד אחרים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: ולכן, אני קורא לכל הזירה הפוליטית הישראלית לנתק את כל הקשרים עם הפאשיסטים, ממשיכיהם ומצדיקיהם באירופה ובארצות אחרות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני, בבקשה.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, עמיתיי חברי הכנסת, תראו, ההחלטה הזאת של ממשלת פולין, של נשיא פולין, אחרי שחתם על ההחלטה, מעוררת דיון.

אלעזר שטרן: היא לא בדיוק מביאה אותנו, או צריכה להביא אותנו, לחשוב אם אנחנו ממשיכים לנסוע לשם או לא, ודרך אגב, טוב שהחליט שר החינוך שהמסעות לפולין יימשכו.

אלעזר שטרן: דרך אגב, זה הזכיר לי – אתה שומע, סגן שר הביטחון, כשניסינו לתאם את המטס של חיל האוויר בפולין, אז קיבלנו תשובה מראש עיריית אושוויציזים שאסור – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: אושוויינצ'ים.

אלעזר שטרן: – – כלי מלחמה; באושוויץ, מאז מלחמת העולם השנייה אסור שיהיו כלי מלחמה, לא על הקרקע ולא באוויר.

אלעזר שטרן: אז אמרתי אז לשקדי: תגיד להם שהוא צודק, אבל F-15 של חיל האוויר הישראלי זה כלי שלום, זה לא כלי מלחמה.

אלעזר שטרן: הוא חזר אחרי כמה זמן, אומר לי: שטרן, לא יודע מה קרה, הפולנים לא קיבלו את ההסבר, אבל אנחנו ממשיכים לעבוד על זה.

אלעזר שטרן: אז שאלתי אותו: תגיד, אם אמיר אשל ירד שם עם ה-F-15, מישהו יתפוס אותו?

אלעזר שטרן: מה, יש להם מכ"מים, רדארים על אושוויץ?

אלעזר שטרן: בקיצור, ניסחנו יחד תשובה.

אלעזר שטרן: הוא אמר לי: אוקיי, אמיר יורד שם, ואם יתפסו אותנו נגיד להם שמאז מלחמת העולם השנייה אף אחד לא יגיד לנו מה לעשות באושוויץ.

אלעזר שטרן: ועל זה אני מדבר כאן:

אלעזר שטרן: אף אחד לא יגיד לנו מה אנחנו אומרים באושוויץ, ואני מברך את שר החינוך על ההחלטה, כיוון שאני רוצה לראות מישהו בממשלת פולין שיעז לבדוק את התכנים שאנחנו מעבירים במסעות האלה.

אלעזר שטרן: וזה לא קשור לשאלה מה היה התפקיד של גרמניה, ומה של פולין, וכמה חסידי אומות עולם היו מפולין – והיו הרבה; וגם אף אחד לא חושב שלוקחים את זה למקום העצוב הזה של לנסות להגיד שממשלת פולין או העם הפולני כולו אחראי לזה, ואני גם לא חושב שיש פה שאלה של תחרות בין אומות אירופה איך התנהגו ליהודים.

אלעזר שטרן: דרך אגב, האנטישמיות הרצחנית, אני אומר את זה, לא ההתבטאותית, הייתה נחלתם של עמים רבים באירופה.

אלעזר שטרן: יש כאלה שיגידו שגם ההונגרים היו יותר רעים מחלק גדול מהגרמנים.

אלעזר שטרן: כמובן שגם זה לא מכליל.

אלעזר שטרן: אחרי שאמרתי את כל מה שאמרתי כאן, אני חושב שממשלת ישראל – יושבת פה סגנית שר החוץ – כן צריכה לנקוט פעולה ברורה מאוד, לא רק התייעצויות.

אלעזר שטרן: ואנחנו לא בקטע של להאשים, כמו שראש ממשלת פולין מנסה לומר: האם היה אפשר למנוע את זה קודם אם הייתם מתערבים קודם.

אלעזר שטרן: אנחנו לא שם, זאת עובדה.

אלעזר שטרן: אבל אני חושב שצריך לנקוט פעולה, כמו, לדוגמה, החזרת השגרירה להתייעצות – לא בשבילנו; בשביל העם הפולני, שכל אלה שחושבים שאנחנו מסתובבים שם ונהנים מוורשה או נהנים מפולין ידעו שהדבר הזה אצלנו לא עובר לסדר-היום.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: אולי בכך לא תהיה תרומה לזיכרון השואה אלא לצמצום האנטישמיות בפולין, ואולי זה גם יביא אותנו לידי סוג של בקרה על גילויי אנטישמיות באירופה בכלל, ולאן זה הולך, ומה אנחנו יכולים לעשות, ואם לא למנוע אותה לפחות לצמצם אותה.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי סגנית שר החוץ, הייתי שמחה לראות קצת יותר שרים במליאה בעניין הזה, אדוני סגן שר הביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד לכם, אני מאוד מטולטלת מהעניין הזה עם פולין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו "מציינים" למעלה משבועיים וחצי שאנחנו מתמודדים עם מה שקרה, ואני מוכרחה להגיד לך, סגנית השר, ואמרתי לך את זה גם בשבוע שעבר, אני קראתי למשרד החוץ – לשר החוץ ודאי – להחזיר מייד את השגרירה אנה אזרי לישראל להתייעצויות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שקודם כול זה היה קובע את הטון של השיח.

איילת נחמיאס ורבין: כל הדיונים האלה על ועדות ועל פשרה, לטעמי נובעים מאינטרסים לא נכונים או מניהול אינטרסים של ישראל בצורה לא נכונה, ואמרתי לך את זה גם בשבוע שעבר.

איילת נחמיאס ורבין: ההישענות על הממשלה הזאת היא מאוד בעייתית בעיניי, משום שהיא ממשלת אלט-רייט קיצונית ובעייתית.

איילת נחמיאס ורבין: והעובדה שהיא נמנעה בהצבעה באו"ם בעניין של ירושלים – אני לא מזלזלת בזה, ואני אפילו לא מזלזלת בהישג המדיני הזה, אבל אני אומרת, עם כל הכבוד, שוב ושוב: אי-אפשר לתמוך בישראל ולהיות אנטישמי.

איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר.

איילת נחמיאס ורבין: גם במפגשים של ראש הממשלה עם אותם עיתונאים שהוזמנו אתה רואה שהם פשוט לא מבינים, סגנית השר, על מה אנחנו מדברים.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא מבינים למה אנחנו כל כך מטולטלים מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, גם היום צריך להחזיר את השגרירה אנה אזרי.

איילת נחמיאס ורבין: קראתי לפחות שלוש או ארבע פעמים בשבועיים האלה להחזיר אותה בכל נקודת זמן: כששני הבתים אישרו, לפני שהנשיא נתן את חתימת הקיום שלו לחוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן קיוויתי שהנשיא אולי יעצור את זה, אבל אנחנו רואים ששום ועדה ושום משא ומתן.

איילת נחמיאס ורבין: והינה, אתמול הם מנעו משר החינוך להיכנס לפולין, להגיע לשם לביקור.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים פה על סיטואציה שבה אנחנו מנהלים דו-שיח של חירשים כמדיניות חוץ של מדינת ישראל בהקשר של השואה.

איילת נחמיאס ורבין: סיפרתי כבר למליאה בהתרגשות גדולה – חלקתי איתכם את העובדה שהייתי עם נשיא המדינה ביוון בשבוע שעבר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר טריוויאלי, צריך להבין, מנקודת מבטם של היוונים.

איילת נחמיאס ורבין: ליוונים לא היו מחנות ריכוז על האדמה – לא גרמניים ולא יווניים.

איילת נחמיאס ורבין: לא היו שם מחנות ריכוז.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, המראות הקשים שמאפיינים את פולין ומקומות אחרים במזרח אירופה לא היו שם.

איילת נחמיאס ורבין: "קל" היה להם, במירכאות, להתעלם מההיסטוריה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הם הבינו שהתעלמות מההיסטוריה האנטישמית של יוון מזיקה ליוון; היא בעצם חותכת חתיכה מאוד מאוד גדולה מההיסטוריה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: וממשלת סיריזה, שהיא ממשלת שמאל, לקחה על עצמה כמדיניות, צריך להגיד את זה, לדון בשואה, לדבר עליה, להזכיר אותה, על כל המורכבות שבה, כולל, אגב – ממש השנה אישה מדהימה, יוונייה מאוד מבוגרת, בת 95, קיבלה Righteous Among the Nations, אות חסידת אומות עולם.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר מאוד מאוד מרגש.

איילת נחמיאס ורבין: היינו השבוע בהתרגשות גדולה בטקס של הדיפלומטים חסידי אומות עולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רק לסכם ולומר: השגרירה הייתה צריכה להיות מזמן בארץ, סגנית השר חוטובלי, משום שהם לא מבינים שאנחנו מדברים על השואה ועל אנטישמיות.

איילת נחמיאס ורבין: הם פשוט לא מבינים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אסכם במשפט אחד: אי-אפשר לעמוד לצידה של ישראל ולהיות אנטישמים; אי-אפשר לאהוב יהודים ולא לעמוד לצידה של ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הולך ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

טלי פלוסקוב: נראה לי שיש פה הסכמה מלאה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני אפתח בהתנצלות שאנחנו בדיונים – את בטח יודעת – על הנכים כבר מ-11:00, ולכן אני אסיים ואני לא אישאר.

מירב בן ארי: את נותנת את התשובה, גברתי?

ציפי חוטובלי: – – –

מירב בן ארי: אז אני מתנצלת לפנייך.

מירב בן ארי: אני תמיד נשארת לשמוע, את יודעת.

ציפי חוטובלי: אני אשמח להעביר לך את התשובה.

מירב בן ארי: את נהדרת, אבל אני חייבת.

מירב בן ארי: אנחנו מ-11:00 שם, ובעזרת השם, היום אנחנו נגיע לפתרון.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת בן ארי, אני מצטערת שאני מפריעה דווקא לך, אבל למה אין שר במליאה, גברתי?

איילת נחמיאס ורבין: אני הצטערתי שלא הקשיבו לדבריי.

יעקב מרגי: אין חובה בהצעות לסדר-היום.

מירב בן ארי: אין חובה בהצעה לסדר-היום, אומר השר לשעבר.

טלי פלוסקוב: לא, לא, בדיון תמיד צריך להיות נציג של הממשלה.

טלי פלוסקוב: הוא לא חייב להשיב, אז מספיק שסגנית השר תשיב.

טלי פלוסקוב: אבל זה שהשר לא כאן – – –

מירב בן ארי: בינתיים, גם אין לי שעון, למרות שאני צריכה – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו בודקים.

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי, לפי הפרוטוקול את יכולה לדבר שעה.

מירב בן ארי: כמה שאני רוצה, אבל אנחנו בדיון על הנכים, אז זה קצת יותר – אני מודה שזה חשוב לי – – –

קריאה: – – –

מירב בן ארי: אין לי בעיה.

מירב בן ארי: בינתיים אני אדבר.

טלי פלוסקוב: אנחנו נדאג שהשר בינתיים ייכנס.

טלי פלוסקוב: אני עכשיו ראיתי בפלאפון שביקשו ממני עשר דקות הפסקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה לא בסדר שלא היה שר כשאני דיברתי.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להתנצל על זה שחבר הכנסת יעקב פרי הודיע שהוא מתפטר מהכנסת – – –

מרב מיכאלי: לא צריך להתנצל על זה.

מירב בן ארי: לא, כאילו זה מצער אותי.

טלי פלוסקוב: היא מצטערת.

מירב בן ארי: להצטער.

מירב בן ארי: תודה, מרב, על התיקון.

מירב בן ארי: זה מצער אותי, כי יעקב פרי הוא חבר כנסת מצוין, יש לי איתו קשרים מעולים.

מירב בן ארי: כן, אני גם חושבת שהוא הביא לכנסת הזאת רוח אחרת, ועם כמה שהוא היה על השב"כ והביטחון, הוא דווקא הביא לפה הרבה רוח מוזיקלית.

טלי פלוסקוב: נכון.

מירב בן ארי: וזה חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: וגם אחריות, של מבוגר אחראי.

מירב בן ארי: כן, זה קצת מצער אותי, אני מודה.

מירב בן ארי: ברשותכם, עכשיו אני אעבור לנושא, כי אני כן רוצה להתייחס.

מירב בן ארי: קודם כול, אני מסכימה עם מה שאמרה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מרב מיכאלי: נשארה לך דקה.

מירב בן ארי: אה, כן.

מירב בן ארי: את יכולה לעצור את השעון, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: זה בסדר, אני הבנתי.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר גם לחברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית שר החוץ, שאני מעריכה אותה מאוד – אני חושבת שאת עושה עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: אני גם שומעת אותך הרבה, את רהוטה וברורה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך: בסוף אני לא חושבת שהיה לנו אירוע כזה עם אף מדינה.

מירב בן ארי: אף מדינה לא לקחה חוק כזה.

מירב בן ארי: נכון, פולין הייתה המדינה הראשונה שנכבשה.

מירב בן ארי: הינה, יש כאן תלמידים, בטח למדתם שב-1 בספטמבר 1939 – אני יש לי 100 בהיסטוריה, אז אני זוכרת – פלשו הגרמנים לפולין.

מירב בן ארי: אני אדבר אליכם, וגם אלייך.

מירב בן ארי: אז זו המדינה הראשונה.

מירב בן ארי: אז נכון, פולין, אין תחרות, שם נרצחו הכי הרבה – חוץ מהיהודים, כמובן; העם הפולני ספג אבדות כבדות בנפש, גם ברכוש, חשוב לומר.

מירב בן ארי: אני זוכרת שבמסע שלי לפולין – אחד האתרים שמגיעים אליהם זה אותו בית בוורשה, בטח את מכירה, שכולו מופצץ.

מירב בן ארי: אני בטוחה שגם גברתי היושבת-ראש ראתה.

מירב בן ארי: כן – בנפש, בגוף וברכוש.

מירב בן ארי: אבל – ופה יש אבל אחד גדול: השואה הייתה שואה כנגד היהודים.

מירב בן ארי: לפעמים אנחנו עוסקים, וגם שומעים על שואת העם הארמני.

מירב בן ארי: ולמה אני תמיד מבדילה?

מירב בן ארי: כי בעיניי השואה הייתה אוניברסלית.

מירב בן ארי: זאת אומרת, מי שראה – אמרתי שאני טובה בהיסטוריה – את ועידת ואנזה, ראה שם את כל הגלובוס – עד אלבניה, שהיו שם 22 יהודים.

מירב בן ארי: למה אני אומרת שזה היה אוניברסלי?

מירב בן ארי: כי כל מה שעשו הגרמנים זה הלכו ובדקו איפה יש יהודים.

מירב בן ארי: אגב, סבי, אני תמיד מספרת עליו, היה בלוב, והסיבה היחידה שהוא ניצל מהמחנה בג'אדו זה רק כי הגנרל רומל נבלם בצפון אפריקה, ואת בטח מכירה את זה.

מירב בן ארי: זאת אומרת, בעיניי זה ההבדל המהותי.

מירב בן ארי: לכן הפולנים, שבאמת אין לי תחרות איתם – אגב, הייתי באושוויץ וראיתי את קיר המוות של הפולנים, אתם יודעים שהעמידו שם פולנים וירו בהם, והרגשתי באושוויץ שכל הזמן הפולנים באים ואומרים, המדריכה הפולנית: תראי, גם לנו זה קרה.

מירב בן ארי: נכון, גם לך זה קרה וגם לעם הפולני, אבל יש הבדל מהותי בעיניי, כשמשווים.

מירב בן ארי: פולני יכול היה לקום וללכת ואף אחד לא רדף אותו ואף אחד לא שם עליו טלאי צהוב או רצח אותו ובדק איפה סבא וסבתא שלו היו.

מירב בן ארי: ונגד הפולנים לא הייתה שואה.

מירב בן ארי: לבוא ולומר לנו שאי-אפשר לדבר על כך שפולין הייתה חלק מהשואה, להכחיש את העניין הזה, כשאנחנו יודעים במפורש שפולנים שיתפו פעולה עם הנאצים והסגירו משפחות וילדים קטנים – איך אפשר להסגיר ילדים?

מירב בן ארי: אני לא מבינה, הרי גם לא ראו את ההבדלים ביניהם בגיל הזה, וגם ברובם – חוץ מהפולנים החרדים היו גם הרבה מתבוללים, ידענו את זה.

מירב בן ארי: למרות זאת, הפולנים שיתפו פעולה עם הנאצים, ואי-אפשר לקחת את זה מהם.

מירב בן ארי: דרך אגב, היום שמעתי שאמרו שאי-אפשר לאכוף את החוק.

מירב בן ארי: בטח גם את שמעת את זה.

מירב בן ארי: את יודעת מה, להבדיל, אנחנו שומעים את זה על הרבה חוקים; זה לא תירוץ לחוקק.

מירב בן ארי: אין לזה הסבר.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו לתלמידים: כשאתם תהיו גדולים, כנראה ניצולי השואה כבר לא יהיו.

מירב בן ארי: כנראה, אני יכולה לנחש.

מירב בן ארי: יום-יום אנחנו מאבדים ניצולי שואה.

מירב בן ארי: אתם תהיו חייבים להמשיך את הסיפור לילדים שלכם.

מירב בן ארי: אתם תהיו אלה שחייבים לזכור שהשואה הייתה בפולין ושפולנים שיתפו פעולה עם הנאצים, וזה לא דבר של מה בכך.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד משהו, שגם כתבתי בטוויטר, דרך אגב.

מירב בן ארי: אמרתי שמאות אלפים נרצחו על אדמת פולין.

מירב בן ארי: אני אישית, אגיד לך את האמת:

מירב בן ארי: אף פעם לא התחברתי לטיולים של שופינג בוורשה.

מירב בן ארי: לא התחברתי לזה.

מירב בן ארי: אני אגיד לך את האמת.

מירב בן ארי: הגעתי לקרקוב, הכול שם היה אפור.

מירב בן ארי: יצאתי משם ברכבת, הכול שם עצים.

מירב בן ארי: ראיתי את העצים האלה וחשבתי על היער ליד העיירה לובלין.

מירב בן ארי: לא התחברתי, אני מודה, מותר לי.

מירב בן ארי: אני מעדיפה ללכת למדינה שדם יהודי לא נשפך שם.

מירב בן ארי: ולמה אני אומרת לך את זה?

מירב בן ארי: כי כתבתי בטוויטר על מאות אלפים, ואז מישהו תיקן אותי: לא, זה מיליונים.

מירב בן ארי: ואז אמרתי להם שבסוף גם האוסטרים שיתפו פעולה, וגם ההונגרים שיתפו פעולה, וגם הצרפתים בשלטון וישי.

מירב בן ארי: כמעט לא היה עם שלא שיתף פעולה עם הנאצים.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד לך מילה אחרונה לסיום – תודה, אני שמחה שהקשבתם גם.

מירב בן ארי: אתם נפלאים.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו אחד: אני מסכימה עם חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אבל אני גם סומכת עלייך, ואני יודעת שמשרד החוץ נמצא כאן בחזית וחייב כל הזמן לתת לאזרחי ישראל – ואת עושה את זה טוב, אבל אני רוצה כן לבוא ולומר לך: לתת לאזרחי ישראל את התחושה שמדינת ישראל מגיבה בנחרצות כנגד העמדה הזאת של פולין.

מירב בן ארי: אמרתי את זה בהתחלה, ואני מסיימת עם זה.

מירב בן ארי: לא הייתה אף מדינה – אגב, אנחנו יודעים שהיו עשרות מדינות שנכבשו על ידי הנאצים – שהעבירה חוק כזה בפרלמנט שלה.

מירב בן ארי: זו בושה גדולה לעם הפולני ולפרלמנט הפולני.

מירב בן ארי: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: חבל שהם לא מכירים את "חשומה".

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: עד שחבר הכנסת מרגי מגיע אני יכולה, ברשות המליאה, להתבדח על הפולנים, ושלא ייעלב ממני אף פולני.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי: אוכל גרוע ועיתוי גרוע.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, סגנית השר, אני לא צודקת?

איילת נחמיאס ורבין: או שאת לא מעיזה להתבדח על העם הפולני.

יעקב מרגי: נפגעתי מהאוכל.

טלי פלוסקוב: הבנתי שמנחם אליעזר מוזס לא נמצא באולם.

טלי פלוסקוב: אם הוא לא יגיע, אנחנו נשמע כמובן את תשובתה של סגנית השר.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי סגנית השר, ארצנו ומדינתנו רעשה געשה כשהפרלמנט הפולני – – –

קריאה: סליחה, לא נפריע – – –

יעקב מרגי: או שאני חלק מהדיון, או שאתם.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

מירב בן ארי: דנו ביש עתיד – – –

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת מרגי, אנחנו גם עצובות – – –

יעקב מרגי: אין לי בעיה שאני לא חלק מהדיון, הדציבלים היו גבוהים.

מירב בן ארי: דנו בתחלופה ביש עתיד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, ארצנו ומדינתנו רעשה וגעשה כשהפרלמנט הפולני אישר את החוק שאוסר לייחס את פשעי הנאצים לעם הפולני.

יעקב מרגי: חשבנו שהסנאט הפולני לא יאשר זאת, ואף הוא אישר זאת; תלינו את תקוותנו בנשיא פולין, והשבוע שוב התאכזבנו ונשיא פולין חתם על החוק; ועתה אנו מקווים שבית המשפט העליון לחוקה בפולין ידחה ויפסול את החוק.

יעקב מרגי: ואני שואל, לכאורה – שואל לכאורה – למה רעשה וגעשה הארץ?

יעקב מרגי: ומייד אני נזכר בכל הספרים שקראתי על אירועי השואה האיומה והארורה ועל חלקו של העם הפולני בפשעי הזוועה בשואה, יחד עם המשטר הנאצי.

יעקב מרגי: נכון, מחנות ההשמדה הם על אדמת פולין והם הוקמו והופעלו על ידי המשטר הנאצי של גרמניה.

יעקב מרגי: נכון שפולין הייתה תחת כיבוש של המשטר הנאצי של גרמניה, אך החוק כפי שהוגש הוא חוק מאוד רחב.

יעקב מרגי: אי-אפשר לחוקק חוק זה מבלי להזכיר את חלקו של העם הפולני, ששיתף פעולה ואף הוסיף פעולות שנאה ואיבה משלו.

יעקב מרגי: הטבח, הפוגרום, הבזיזה, ההשפלה, ההתעללות לא היו מעשי יחידים, ואת זאת צריך לזכור ולהזכיר.

יעקב מרגי: כן, מנגד אין לי בעיה שיזכירו, וצריך שיזכירו, את מעשי היחידים של אותם מלאכים, אותם בני אנוש מקרב העם הפולני שהצילו יהודים אותם חסידי אומות העולם.

יעקב מרגי: מקוממת אותי החוצפה של ממשלת פולין לבוא ולטעון שמחאתנו היא התערבות בענייניה הפנימיים של פולין.

יעקב מרגי: אמירה זו, כמו החוק עצמו, כולו, מבטאת קהות חושים של ממשלת פולין כלפי כל מה שקרה במלחמת העולם השנייה על אדמת פולין וגודל הטרגדיה של העם היהודי במלחמת העולם השנייה בשואה הארורה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, לסיכום: אני, כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט – זה לא סוד, דעתי גלויה: יש ערך מוסף במסעות לפולין, אבל הוא לא היחידי.

יעקב מרגי: אני קראתי לא אחת: אם זו משימה חשובה, חלק מתוכנית הלימודים של מדינת ישראל, שמדינת ישראל תספק את החוויה החינוכית הזאת לכל תלמידי ישראל והיא לא תהיה נחלתם של 30% מהתלמידים.

יעקב מרגי: זה עסק לא זול.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה, טוב שיצאה לי המילה "עסק", כי זה באמת עסק לאלה שמפעילים זאת.

טלי פלוסקוב: נכון.

יעקב מרגי: אף אחד לא מקל ראש או מוריד בערך המסע.

יעקב מרגי: המסע הוא חשוב, אך מי קבע שזה צריך להיות בגיל הזה ודווקא מנת חלקם של חלק מתלמידי ישראל?

יעקב מרגי: אבל יש כאן עיתוי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שכשלפני שנתיים קראתי להפסיק את המסעות כל עוד זה לא חל על כל התלמידים, גברתי סגנית השר, את יודעת מי ביקש אצלי פגישה– ותהיתי, שכחתי את ההכרזה שלי בוועדה שצריך להפסיק; שגריר פולין בישראל הגיע אליי.

יעקב מרגי: תהיתי, ואחר כך הוא אומר לי: באתי בעקבות הקריאה שלך להפסיק את המסעות.

יעקב מרגי: אני אגזול 30 שניות ולא יותר.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אתה יכול, כי השר לא נמצא.

יעקב מרגי: אמרתי לו, לכאורה: למה?

יעקב מרגי: הוא אומר לי: זה עסק כלכלי מאוד, מעבר לחשיבות שאנחנו רואים.

יעקב מרגי: הרבה גופים תלויים כלכלית במסעות.

יעקב מרגי: אני קורא: אם בשעה כזו – בקטע הזה אני חלוק על שר החינוך.

יעקב מרגי: אני לא פסלתי את התרומה של המסע, ואמרתי זאת בפתח דבריי.

יעקב מרגי: אבל זה היה העיתוי, זה היה העיתוי לבוא לעם הפולני ולומר לו: תדע לך, אם יש לך – ממשלת פולין – קהות חושים כזו, לא ראוי שתלמידי ישראל יבקרו במדינה שעדיין סובלת מקהות חושים כלפי הטרגדיה של העם היהודי בפולין, בשואה בכלל ובפולין.

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: מילים קשות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: תשיב לנו סגנית שר החוץ, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי בקשות להבעת דעה, אם נחליט שנעביר את הדיון לוועדה כלשהי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, זיכרון השואה הוא ערך חשוב ואנו פועלים לאורו.

ציפי חוטובלי: ראש הממשלה הביע פומבית את התנגדותו התקיפה לחוק שהעביר הבית התחתון של הפרלמנט הפולני ב-26 בינואר.

ציפי חוטובלי: בהנחיית ראש ממשלת ישראל, שהוא גם שר החוץ, שגרירת ישראל בפולין שוחחה בנושא עם ראש ממשלת פולין במהלך טקס הזיכרון של יום השואה הבין-לאומי שהתקיים באושוויץ ב-27 בינואר השנה.

ציפי חוטובלי: השגרירה הביעה בפניו את עמדותינו.

ציפי חוטובלי: כמו כן, הממונה בשגרירות פולין בישראל זומן לשיחה במשרד החוץ ושמע דברים דומים.

ציפי חוטובלי: בהמשך לכך, ב-28 בינואר ראש הממשלה שוחח בנושא זה עם ראש ממשלת פולין.

ציפי חוטובלי: בעקבות שיחה זו, הוחלט להקים צוות משותף אשר ידון בנושא עם שלטונות פולין.

ציפי חוטובלי: בראש הצוות הישראלי עומד מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם.

ציפי חוטובלי: חשוב להדגיש כי תהליך החקיקה עדיין לא הסתיים בפולין, ואנו נמצאים בדיאלוג עם ממשלת פולין בסוגיה זו ובנושאים הקשורים לזיכרון ההיסטוריה.

ציפי חוטובלי: הנושא נמצא כעת בראש סדר-יומה של שגרירות ישראל בוורשה, ואנו מייחסים לו חשיבות גדולה.

ציפי חוטובלי: בהזדמנות הזאת, אני מבקשת להבהיר: ישראל מסכימה שהשימוש במונח "מחנות השמדה פולניים" הוא אכן שגוי.

ציפי חוטובלי: את מחנות ההשמדה הקימה גרמניה הנאצית על אדמתה הכבושה של פולין, ואת זה חשוב להגיד.

ציפי חוטובלי: אבל אין הדבר פוטר את חלקם של הפולנים שהשתתפו ברצח יהודים.

ציפי חוטובלי: לכן אנו מסתייגים מהחקיקה המוצעת, והבענו עמדה זו באופן ברור בפני ממשלת פולין, מכיוון שאנו סבורים שהיא לא תסייע להמשך חשיפתה של האמת ההיסטורית, ואנו חוששים שהצעת החוק עלולה למנוע דיון במסר ההיסטורי הנובע מהשואה.

איילת נחמיאס ורבין: סגנית השר – – –

ציפי חוטובלי: ברגע הזה אני אגיד: בין ישראל לפולין מתקיימים קשרים מצוינים.

ציפי חוטובלי: ברוח קשרים אלו, אנו נמשיך את הדיאלוג עם ממשלת פולין גם בנושאים שלגביהם יש חילוקי דעות, ואני מאוד מקווה שיימצא פתרון.

ציפי חוטובלי: לאור הדיאלוג – – –

איילת נחמיאס ורבין: סגנית השר – –

ציפי חוטובלי: רגע.

ציפי חוטובלי: אני לא סיימתי.

ציפי חוטובלי: לא סיימתי.

איילת נחמיאס ורבין: – – למרות הוועדה המשותפת, הם המשיכו להעביר את החקיקה.

ציפי חוטובלי: לאור הדיאלוג הדיפלומטי שנמשך והעובדה שהחוק טרם נכנס לתוקף, ממשלת ישראל – – –

איילת נחמיאס ורבין: הנשיא חתם.

ציפי חוטובלי: החוק טרם נכנס לתוקף, כי יש את בית הדין לחוקה הפולני, ואת יודעת שזה צריך לעבור אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל את זוכרת מה אמרתי לך בבוקר.

ציפי חוטובלי: לכן הממשלה מבקשת להסיר את ההצעה מסדר-יומה של הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי השרה.

ציפי חוטובלי: אפשר לרדת?

איילת נחמיאס ורבין: אפשר הצעה מהצד?

טלי פלוסקוב: אני הבנתי – חברי הכנסת, קצת תשומת לב – שמה שקרה פה הוא שגברתי ביקשה להסתפק בתשובתה של הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש מתנגדת.

איילת נחמיאס ורבין: ועדת החוץ והביטחון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין רוצה להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון.

ציפי חוטובלי: זה ממש לא מתאים לדיון בוועדת חוץ וביטחון.

טלי פלוסקוב: אין דעות נוספות, אני יודעת.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותיי, אנחנו ניאלץ פה להצביע, ונעשה ככה – – –

יעקב מרגי: ועדת החינוך יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה צריך להיות בוועדת חוץ וביטחון, משום שזו מערכת היחסים הדיפלומטיים – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: לגבי איזו ועדה – זה דיון נוסף.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, בסדר.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו צריכים להצביע בכלל על ההחלטה אם להעביר הדיון לוועדה או להסתפק בתשובתה של סגנית השר.

אלעזר שטרן: – – – הוא פה – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה חוץ וביטחון פר-אקסלנס.

איילת נחמיאס ורבין: מה קורה לכם?

יעקב מרגי: תעבירי – – –

איילת נחמיאס ורבין: טוב, טוב, בסדר, מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה משנה?

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי בקשות להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להביע דעה, כי לא היה פה שר.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ביקשת?

טלב אבו עראר: מה?

טלי פלוסקוב: הבעת דעה.

אלעזר שטרן: על פולין.

טלב אבו עראר: לא.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אז כנראה לא.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה, וההצבעה תפעל כך: מי שבעד – זה בעד להסתפק בתשובתה של השרה, כי השרה ביקשה להסתפק.

טלי פלוסקוב: מי שנגד – זה אומר שהוא מבקש להעביר את הדיון לוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

טלי פלוסקוב: איזו ועדה – אנחנו מדברים אחר כך.

טלי פלוסקוב: אלא מה?

אלעזר שטרן: למה לך?

טלי פלוסקוב: לא, הם מבקשים.

טלי פלוסקוב: השרה ביקשה.

אלעזר שטרן: אז שלא תבקש.

טלי פלוסקוב: השרה ביקשה להסתפק בתשובתה.

טלי פלוסקוב: בוודאי.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אנחנו – – –

טלי פלוסקוב: יש.

טלי פלוסקוב: מה זה?

טלי פלוסקוב: כולם מבקשים ועדה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: רגע, יש שתי אפשרויות: או להעביר את זה – – –

אלעזר שטרן: לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע, רגע.

איילת נחמיאס ורבין: מיקי, שנייה.

טלי פלוסקוב: יש מישהו מחברי הכנסת שיכול לחזק אותם ולבקש להעביר לוועדה?

אלעזר שטרן: אנחנו בעד.

טלי פלוסקוב: מיקי לוי, מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: הינה, מיקי לוי רוצה להגיד.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: בוודאי, בוודאי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבינים.

טלי פלוסקוב: כן.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

מיקי לוי: גברתי סגנית השר, אנחנו מאוד מאוד מעריכים אותך ואת עמדתך ואת העשייה החלקית, לטעמנו, של ממשלת ישראל בנושא הזה.

מיקי לוי: הנושא הזה יותר כבד מכדי שחברי הכנסת יסתפקו בהודעתך, הגם שהייתה באמת רחבה.

מיקי לוי: על כן, אני חושב שדרישת חברי הכנסת להעביר את זה לוועדת החינוך – –

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא משנה, לא משנה.

טלי פלוסקוב: אתה מבקש להעביר את זה לוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: מינימלי ממש.

מיקי לוי: – – או לכל ועדה אחרת היא דרישה אלמנטרית כדי שנוכל לדון בנושא הזה בכובד ראש.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אז, בעצם, שוב, יש לנו כאן – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מרגישה – – –

ציפי חוטובלי: אני אמרתי לכם את דעתי, אבל לא שאני – – –

טלי פלוסקוב: אני חייבת פה להעביר את זה בהצבעה.

טלי פלוסקוב: שוב, מי שמצביע בעד – הוא מצביע בעד הצעתה של השרה להסתפק בתשובתה של הממשלה.

טלי פלוסקוב: מי שמצביע נגד – מבקש להעביר את הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שני חברי כנסת בעד, שישה מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שהנושא עובר לוועדה.

טלי פלוסקוב: עכשיו אתם יכולים להגיד לי לאיזו ועדה אנחנו מעבירים.

אלעזר שטרן: – – – בכל מקרה – – –

טלי פלוסקוב: יש הסכמה או לא?

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: חוץ וביטחון.

טלי פלוסקוב: חוץ וביטחון מקובל על כולם?

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותיי.

איילת נחמיאס ורבין: קודם הדיון אצל מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: זה ברור.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך הדיון בוועדת חוץ וביטחון.

אלעזר שטרן: את רואה?

אלעזר שטרן: תעלומת מאות המיליארדים בביטוח לאומי מעודפים והחזרתם לאוצר ולממשלה

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום: תעלומת מאות המיליארדים בביטוח לאומי מעודפים והחזרתם לאוצר ולממשלה – הצעות מס' 9356, 9364, 9379 ו-9390.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב, ואני רואה שהוא נמצא כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, בימים כה קריטיים לרבים מהאזרחים המוחלשים במדינה, אנו נוכחים לשמוע כי בביטוח הלאומי – לכאורה הצד האמון על חיזוק רבים מבני קבוצות האוכלוסייה החלשות – ישנם עודפים הנאמדים במאות מיליארדים שנשפכים לקופת האוצר ולממשלה באופן פורמלי ובדרכי נועם – כל זאת, מחשיפה מיוחדת במהדורה עם אושרת קוטלר.

טלב אבו עראר: עודפים אלו, ניתן יהיה לבנות בהם דורות על גבי דורות, וכנ"ל תוספות הכנסה לרבים מדורשיה ובצדק, ובטח לנכים הדורשים העלאות שכר.

טלב אבו עראר: הסימוכין למידע שאני מזכיר כאן הינם מפי אנשי המוסד עצמו, שמותירים מעט ספק בדבר אמינות ומהימנות המידע המפורסם.

טלב אבו עראר: יושבת-ראש ועדת הביקורת של הביטוח הלאומי חושפת ללא מפריע את כל הנתונים הכואבים ביותר.

טלב אבו עראר: לאן נעלמו המיליארדים של המוסד לביטוח לאומי?

טלב אבו עראר: מדובר ב-224 מיליארד שקל.

טלב אבו עראר: זהו סכום העודפים העצום שנכנס לקופת הביטוח הלאומי נכון לסוף שנת 2017.

טלב אבו עראר: הכספים הללו לא נשארים במוסד וחוזרים למבוטחים, אלא עוברים למשרד האוצר שמשתמש בהם לצרכיו השונים, על פי שיקוליו.

טלב אבו עראר: יושב-ראש ועדת הכספים של הביטוח הלאומי טוען כי המדינה הייתה יכולה להשתמש בכסף כדי לפתור בעיות שהיום נמנעים מלפתור אותן.

טלב אבו עראר: למשל, חולים וזקנים לא נשארים בגוף שאמור לסייע להם בזמנם הקשה.

טלב אבו עראר: יושבת-ראש ועדת הביקורת של הביטוח הלאומי אף ציינה כי זו ההונאה הכי גדולה של החיים שלנו כאן.

טלב אבו עראר: כל זאת, מכוח הזכות: האוצר החתים את הביטוח הלאומי על הסכם בסוף שנות ה-70 של המאה הקודמת שבו נקבע כי כספי העודפים של המוסד עוברים לממשלה.

טלב אבו עראר: לכאורה, מדינת ישראל הפכה את הביטוח הלאומי לחצר האחורית שלה.

טלב אבו עראר: מיליארדי השקלים שמועברים לאוצר הם התסמין לבעיה רחבה הרבה יותר.

טלב אבו עראר: מי שמשמש כאן בפועל היועץ החברתי של מקבלי ההחלטות הוא לא הגוף שאמור לדאוג לעתידם של האזרחים.

טלב אבו עראר: ההסכם שנחתם עם האוצר פגע משמעותית ביכולתו של הביטוח הלאומי לדאוג למבוטחיו.

טלב אבו עראר: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני מסכם במשפט אחד: הביטוח הלאומי וכל התקציב בביטוח הלאומי בא לשרת את האוכלוסייה החלשה, את הנכים, ובעיקר הנכים שכל יום אנחנו רואים את ההפגנות שלהם והתלונות שלהם.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שנטפל בבעיות שלהם, לא להחזיר את הכסף לקופת המדינה אלא להשתמש בכסף הזה לטובת האזרחים החלשים במדינה.

טלב אבו עראר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: איך זכית להיות בשתי הצעות?

איילת נחמיאס ורבין: כי אחת נדחתה מהשבוע שעבר – –

טלי פלוסקוב: אה, מהשבוע שעבר.

איילת נחמיאס ורבין: – – כי הייתי שנייה, והייתה לי שאילתה שהומרה להצעה לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אין לי שום פרוטקציות, הכול בסדר.

יחיאל חיליק בר: לא, יש לה, אבל לא – – –

טלי פלוסקוב: לכן אולי שאלתי.

יחיאל חיליק בר: יש לה, אבל היא לא מממשת בעניין הזה.

טלי פלוסקוב: היא לא מממשת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להסיר דאגה מליבך.

טלי פלוסקוב: הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: השר כבר באולם, לכן אני מבקשת לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: עד רגע זה לא הגבלתי את חברי הכנסת, כי ברגע שהשר לא נמצא, חברי הכנסת יכולים לדבר ללא הגבלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שוב אני מאפסת, שלוש דקות.

אורי מקלב: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, האמת היא, בהצעות לסדר-היום כאלה, במיוחד כשמדובר על תשובות שנקראות – ואני מבין שהשר שמקריא הוא ממלא מקום של השר שממונה על הביטוח הלאומי – היה תמיד אולי כדאי לשנות את הסדר.

אורי מקלב: קודם כול, שיגידו את התשובה, ואחרי כן אנחנו נוכל להגיב; כי אנחנו מגיבים על משהו, מדברים על משהו, ובסופו של דבר התשובה הנקראת היא לא ממין הדברים שלנו.

טלי פלוסקוב: אני גם לא בטוחה שיש לנו תשובה של הממשלה.

אורי מקלב: אה, גם אין תשובה של הממשלה?

טלי פלוסקוב: עד כמה שאני מבינה.

טלי פלוסקוב: הינה, מזכירת הכנסת בודקת.

טלי פלוסקוב: לפי מה שאני מבינה, נכון להרגע, אין לנו תשובה של הממשלה.

אורי מקלב: אז זה רק שר שהוא תורן.

אורי מקלב: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הסכומים שאומרים שהביטוח הלאומי מחזיר לקופת האוצר הם סכומים בלתי נתפסים: 200 מיליון, 250 מיליון – 200 מיליארד, 250 מיליארד; לא 200 מיליון – 200 מיליארד, 250, 240 ו-237 מיליארד.

אורי מקלב: אלה סכומים אדירים שאנחנו מדברים עליהם.

אורי מקלב: ומי זה שמחזיר?

אורי מקלב: מי שמחזיר זה הביטוח הלאומי.

אורי מקלב: לא מדובר כאן באיזה קרן מניבה רווחים, איזה קרן השקעות של המדינה, או תמלוגי הגז או תמלוגים אחרים, ממשרד שמייצר רווחים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הביטוח הלאומי.

אורי מקלב: הביטוח הלאומי, עד היום אני מבין – וכפי שאני מבין רבים מהתושבים ואזרחי המדינה מבינים – שביטוח לאומי זה הביטוח שמכריחים אותנו לעשות, אבל זה עבורנו.

אורי מקלב: את זה אנחנו מפרישים כל חודש, למידה שאנחנו ניזקק.

אורי מקלב: מתי אנחנו נזדקק?

אורי מקלב: במקרה הטוב, באמת הראוי והמכובד, כשנהיה קשישים, כשנהיה זקנים יותר, כשלא נוכל להעסיק את עצמנו, לא תהיה לנו הכנסה, אז הביטוח הלאומי נותן.

אורי מקלב: אנחנו מבטחים את עצמנו כדי שלעת זקנה נוכל לקבל.

אורי מקלב: ואם חס וחלילה מישהו נפגע בעבודה, יש לנו ביטוח לאומי שהוא יכול לקבל.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שאם קורה שיש ילד, או אנשים מוגבלים, הם מקבלים תמיכה או עזרה והרבה יותר מכך מהביטוח הלאומי.

אורי מקלב: נכים, אנחנו ודאי יודעים; יתומים, אלמנות – זה הביטוח הלאומי, שנעשה מתוכנו.

אורי מקלב: מה מתברר?

אורי מקלב: הביטוח הלאומי הוא בעצם איזה קופה שנותנת, קופת הכנסות של המדינה, איזו קרן השקעות, שהיא זאת שמממנת הרבה הוצאות שיש למדינה.

אורי מקלב: איך זה יכול להיות?

אורי מקלב: זה הרי ביטוח, ביטוח שלנו, כספים שלנו.

אורי מקלב: זה לא יכול להיות למטרות אחרות.

אורי מקלב: וכל התירוצים וכל התשובות שב-2050 המדינה, הביטוח הלאומי יהיה רווחי, יהיה גירעוני – זה לא מה שמדבר אל מי שחסך וצריך לקבל את הכסף שלו.

אורי מקלב: אף אחד לא אומר מה יהיה בעוד 50 שנה, מה יקרה.

אורי מקלב: אדם שחסך, קשיש שחסך, רוצה לחיות בכבוד, במינימום.

אורי מקלב: אנחנו יודעים – וגברתי היושבת-ראש, כמה את מעלה את זה לסדר-היום, אתמול אני חושב שזה היה גם באופן מיוחד.

אורי מקלב: אנחנו שומעים, אנחנו מלווים את זה, ומי כמוך יודע מה זה קשיש.

אורי מקלב: האם קשיש צריך לחיות באופן לא ראוי, לא מכבד, לא כפי שהוא ודאי השקיע, וכמה שהוא השקיע, כשהוא מקבל?

אורי מקלב: קשיש – סבא וסבתא צריכים לתת, לא צריכים להיות נתמכים.

אורי מקלב: לעת זקנה הם צריכים להיות נתמכים על ידי הילדים ועל ידי הנכדים?

אורי מקלב: איפה נשמע דבר כזה?

אורי מקלב: ומעבר לכך, לא יכול להיות שאנחנו לוקחים את הכספים האלה, שכל כך חשובים, שאנשים מחכים להם, מצפים.

אורי מקלב: אז אם המצב היה שמי שהיה מבוטח – ולא משנה, כל מי שאנחנו הזכרנו קודם, בין אם זה קשישים, בין אם זה נפגעי עבודה, בין אם זה נכים, בין אם זה ילדים מוגבלים – אם הם היו מקבלים את מה שהם צריכים, היינו אומרים: יש עודפים, יכול להיות, זה יכול לקרות.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים מתחת לסף הראוי, בלשון המעטה, הרבה פחות מאשר צריך להיות, הרבה פחות מהמינימום.

אורי מקלב: ואנחנו היום לוקחים את הכספים האלה ומחזירים?

אורי מקלב: מה זה משנה לנו היום שהיו הסכמים בעבר, לפני 30–40 שנה?

אורי מקלב: צריך לפתוח את זה, צריך לעשות מחדש, צריך להגיע לתכלית של החוק.

אורי מקלב: אנחנו מחויבים לדברים האלה – זה לא אקסטרות.

אורי מקלב: זה לא נקרא ביטוח לאומי, זה נקרא עושק לאומי, שאנחנו לוקחים את הכספים שלנו ונותנים את זה; זה נקרא עושק לאומי ולא ביטוח לאומי.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, אין שר.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב, אין שר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יכול להיות – – –

טלי פלוסקוב: עוד פעם השר יצא?

איילת נחמיאס ורבין: אני אתחיל לדבר, אבל אני לא מוכנה.

איילת נחמיאס ורבין: לא היה פה שר – סליחה, גברתי חברת הכנסת, גברתי היושבת-ראש, לא היה פה שר לאורך כל הדיון.

טלי פלוסקוב: הינה, השר פה, השר פה.

טלי פלוסקוב: הוא יצא לדבר בטלפון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, אנחנו לא – – –

טלי פלוסקוב: אני מסכימה איתך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שהשר יקשיב לדבריי.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אנחנו מבקשים מאוד לכבד אותנו בנוכחותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני אחכה עד שהשר יתפנה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

טלי פלוסקוב: לא, אני לא יכולה ככה.

טלי פלוסקוב: הוא כבר לא חייב.

טלי פלוסקוב: אני מפעילה את השעון – – –

אלי כהן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – את לא צריכה להפעיל את הזמן עד שהוא יבוא.

טלי פלוסקוב: השר נמצא באולם.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, אני חברת הכנסת נחמיאס ורבין בדיוק כמו שאתה השר אלי כהן, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה לא עושה לי, עם כל הכבוד, אתה לא עושה לי טובה.

אלי כהן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש פה הצעה לסדר-היום מאוד חשובה.

איילת נחמיאס ורבין: ראוי ששר מהממשלה, שמחויב להיות במליאה, יקשיב להצעה לסדר-היום, זה הכול.

איילת נחמיאס ורבין: זה נושא הביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא נוגע לך, הוא נוגע – –

אלי כהן: מקשיב לך.

אלי כהן: איילת – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – לכל מי שבחוץ, מה הבעיה עם זה.

טלי פלוסקוב: גברתי, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מפעילה את השעון.

איילת נחמיאס ורבין: איזה בושה.

טלי פלוסקוב: התקנון אומר דבר כזה: השר חייב להיות באולם – –

איילת נחמיאס ורבין: ברור, אני מבינה.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אדבר, אין בעיה.

טלי פלוסקוב: – – לא מעבר לזה.

איילת נחמיאס ורבין: יחס גורר יחס, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: זה שהשר יושב בספסל שם – – –

איילת נחמיאס ורבין: בסדר גמור, אני הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מחויב, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי את גישתך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: גישה מאוד מאוד בריאה, כבוד גדול לכנסת שאתה חלק ממנה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, ותודה גם על הפגיעה האישית בי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אלי כהן: חס וחלילה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על ביטוח לאומי, שלשמו אני ביקשתי שאילתה, והיא הומרה להצעה לסדר-היום, זה בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: לפני כמעט חצי שנה פניתי לשר הרווחה ולשר האוצר וטענתי שהם צריכים לעשות תהליך מסובך, ביקשתי תהליך מסובך.

איילת נחמיאס ורבין: התהליך הזה נקרא התהליך של סולבנסי.

איילת נחמיאס ורבין: זה תהליך בחברות ביטוח פרטיות, כלומר חברות ציבוריות אבל שבהן כולנו מבוטחים בביטוח חיים, בביטוח רכבים – נצטרך לעשות את אותו דבר בחברת הביטוח הלאומית.

איילת נחמיאס ורבין: מהו התהליך הזה?

איילת נחמיאס ורבין: התהליך הזה נועד לבדוק שעתודות ההון שיש לנו מספיקות לא רק לנו, עם כל הכבוד, אלא גם לילדינו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה לשתף אותך, גברתי היושבת-ראש, בכך שהילדים שלך מממנים את קצבאות הזקנה של היום; הילדים של מי מהאנשים שיושבים כאן שכבר עובדים ומשלמים ביטוח לאומי, כאיזה עניין טכני.

איילת נחמיאס ורבין: כי מי שלא עצמאי לא מרגיש; זה פשוט יורד לו בתלוש השכר.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים משלמים את הביטוח הלאומי – הם לא מרגישים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: רק אם אתה עצמאי אתה יודע שמגיע ה-15, ובכל חודשיים אתה דרוך, בדרך כלל זה עד ה-21.

איילת נחמיאס ורבין: אתה דרוך – אני יודעת את זה, אני הייתי עצמאית, ואתה יודע שאתה תצטרך לשלם הרבה כסף לביטוח לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו – הדור שלי, בוודאי, נכון להיום, אבל גם אנשים צעירים ממני, בוודאי – משלמים את קצבאות הזקנה, את קצבאות הנכים ואת כל מה שהביטוח הלאומי נדרש לו.

איילת נחמיאס ורבין: ומה הדבר המדהים?

איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי וביקשתי שייעשה תהליך של בדיקת העתודות לאור האקטואריה; לאור סוגיות של גיל פרישה לנשים; לאור סוגיות מקרו מהותיות נוספות – הנושא של העלייה בתוחלת החיים, האם הייתה טעות אקטוארית, כלומר, האם חישבו לא נכון את תוחלת החיים לפני 20 שנה וכתוצאה מזה הגענו לגירעון כזה בביטוח הלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: והינה, לפני שבועיים פתאום מתעוררים בדירקטוריון הביטוח הלאומי – לשמחתי, אגב, אני שמחה שהם עשו זאת – ומספרים לנו סיפור קטן:

איילת נחמיאס ורבין: 200 מיליארד שקלים מכספי כולנו נלקחו על ידי הממשלה כקופה קטנה לאורך שנים – אגב, על פי הסכם; הכול מוסדר, הכול מעוגן, הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: לוקחים את הכסף הזה, והממשלה משתמשת בו כקופה קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: 200 מיליארד שקל.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת מי מכם יודע לספור עד הסכום הזה.

אורי מקלב: זו קופה גדולה, לא קופה קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, חבר הכנסת מקלב, אתה כל כך צודק.

איילת נחמיאס ורבין: קופה גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: 200 מיליארד שקלים מהכספים של כולנו נלקחים באופן שערורייתי לאורך שנים.

איילת נחמיאס ורבין: מה הפלא שאי-אפשר לעשות מתווה עם הנכים.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, את עומדת בראש שדולת נשים בעסקים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגלה לך סוד: אישה או גבר שהם עצמאים ומרוויחים מעל 5,000 שקלים לא זכאים לקבל קצבת זקנה לפני שהם בני 70.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת מה איתך – אותי זה פשוט מרתיח.

איילת נחמיאס ורבין: אלה דברים שערורייתיים.

איילת נחמיאס ורבין: זה הרי לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הביטוח הלאומי, גבירותיי ורבותיי, ואדוני השר – אני מתנצלת שהתפרצתי עליך ככה, אבל זה בנשמתי, ואני באמת מבקשת ממך, אני צריכה את עזרתך, משום שאתה שר הכלכלה – – –

אלי כהן: חברת הכנסת ורבין, חשוב לי להבהיר: אני שר תורן, לא שר משיב.

טלי פלוסקוב: רגע, אדוני השר – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, זה לא משנה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתה שר בממשלה, ואתה שר שמבין בכלכלה – –

אלי כהן: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – ועל כן נוכחותך הייתה חשובה בעיניי יותר מאשר של כל שר אחר – –

אלי כהן: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – ולכן רציתי שתקשיב לי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לסיים בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תבינו משהו, אנחנו לא מדברים פה על משבר קטן – אדוני השר, אתה יושב בממשלה – אנחנו לא מדברים פה על משבר קטן.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אם היינו בעידן אחר, גברתי היושבת-ראש, הייתי קוראת למרי אזרחי נגד הביטוח הלאומי – להפסיק לשלם.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נפסיק עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו משלמים?

איילת נחמיאס ורבין: הרי בעת צרה לא יהיה לנו על מי להישען.

איילת נחמיאס ורבין: משענת קנה רצוץ, גבירותיי ורבותיי.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה חייבת להידרש לסוגיה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא עמדה באף החלטה שלה בנושא בשנים האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: כאמור, אין לנו תשובה של הממשלה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אין תשובה של הממשלה?

דב חנין: אני מבקש הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: יש הצעות לגבי המשך הדיון?

איילת נחמיאס ורבין: למה אין תשובה של הממשלה?

טלי פלוסקוב: אין תשובה.

טלי פלוסקוב: אני אמרתי לך, אין תשובה.

איילת נחמיאס ורבין: לא הבנתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, גברתי היושבת-ראש, לא קראתי את זה.

טלי פלוסקוב: שר הכלכלה לא יכול להשיב לנו בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: לפי התקנון – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, תסתכלי בבקשה עליי ותקשיבי.

טלי פלוסקוב: בהצעות לסדר-היום מי שיכול להשיב זה אך ורק השר הרלוונטי.

טלי פלוסקוב: במקרים חריגים צריך לקבל אישור של יושב-ראש הכנסת להשיב בנושא שהוא לא שייך.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני מבינה.

איילת נחמיאס ורבין: לא הבנתי.

טלי פלוסקוב: לכן, כרגע אין לנו תשובה של הממשלה.

טלי פלוסקוב: נכון, אני לגמרי מסכימה איתך שזה לא בסדר, אבל זאת העובדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, הבעת דעה – חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: ראשית, אני רוצה לחזק את ידי יושב-ראש הכנסת בכך שהוא עומד על זה שמי שישיב לנו על הצעות לסדר-היום יהיה השר הרלוונטי, כי אחרת זה הופך להיות לטקס שמגיע שר ומקריא טקסט ולפעמים הוא אפילו לא יודע במה מדובר.

דב חנין: זה לא לכבוד הכנסת, זה לא לכבוד השר, ולכן, טוב עושה יושב-ראש הכנסת שהוא עומד על כך שישיב השר הרלוונטי.

דב חנין: עם זאת, גברתי היושבת-ראש, אני מצטער על כך שנושא כל כך חשוב, עם השלכות כל כך משמעותיות לחברה הישראלית ולעתידה – ואת, גברתי, כמי שמנהלת ועדה שעוסקת בשאלת המבוגרים, העתיד, פיתוח אסטרטגיה – זו שאלה בעלת חשיבות ממדרגה ראשונה; אני חושב שזה היה הנושא הראשון, ואולי אפילו ראש הממשלה בעצמו היה צריך לבוא לכאן ולהגיד מה אנחנו מתכוונים לעשות עם הביטוח הלאומי.

דב חנין: הביטוח הלאומי זה ביטוח של כולנו, ואם חסרים מיליארדים בביטוח הלאומי.

דב חנין: כולנו בבעיה אמיתית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: רבותיי, לא שמעתי הצעות.

טלי פלוסקוב: יש הצעות?

דב חנין: הוועדה של חברת הכנסת פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה על הכבוד.

טלי פלוסקוב: כן, חיליק.

איילת נחמיאס ורבין: ועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: חיליק, מה הצעת?

אורי מקלב: כספים.

יחיאל חיליק בר: כספים.

טלי פלוסקוב: יש הסכמה על כספים?

יחיאל חיליק בר: יש הסכמה על כספים.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותיי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על העברת המשך הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שזו תהיה ועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שמונה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך דיון בוועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 20), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חברת החשמל מקשה על חיבור עמדות טעינה לאוטובוסים חשמליים ועשרות מהם עומדים ללא שימוש

טלי פלוסקוב: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 9314, 9318 ו-9336, בנושא: חברת החשמל מקשה על חיבור עמדות טעינה לאוטובוסים חשמליים ועשרות מהם עומדים ללא שימוש.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יעל כהן-פארן: גם כאן אין שר?

טלי פלוסקוב: גם כאן אין לנו תשובה של הממשלה.

יעל כהן-פארן: באמת, כל כך רציתי לשמוע את שטייניץ.

טלי פלוסקוב: לצערי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, זה שאין לנו תשובת ממשלה – בסדר, התרגלנו.

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך להתרגל לזה אני לא יודעת, אבל אני יודעת שהיושב-ראש מאוד מוטרד מזה.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: אנחנו נפנה את זה – יכול להיות שנעשה דיונים מהירים, נלך ליושב-ראש.

מיקי לוי: אני לא יודע מה הפתרונות, איזה ארגז כלים עומד לרשותנו, אבל בסדר.

מיקי לוי: אני רוצה, גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, לנצל את שתי הדקות.

מיקי לוי: חבל שכמה קציני משטרה שהיו ביציע הלכו ונשאר רק נציג אחד, אבל השבוע קיימנו יום מיוחד שבו הכנסת הצדיעה למשטרת ישראל, הוקירה את העשייה שלה.

מיקי לוי: זו אותה משטרה שנלחמת בטרור; זו אותה משטרה שנלחמת בשחיתות הציבורית; זו אותה משטרה שנלחמת בפשיעה ובמשפחות הפשע.

מיקי לוי: שבעה או שמונה חודשים אנחנו עמלים על התערוכה ועל קיום היום הזה, שהיה בהחלט יום מופלא.

מיקי לוי: נציגים של אותם שוטרים שעמלו על היום הזה נמצאים פה ביציעים השונים, ואני רוצה להודות לכם על כך, על העשייה.

מיקי לוי: אני רוצה להודות בכלל למשטרת ישראל על הנשיאה בעול.

מיקי לוי: זוהי משטרה קטנה מדי למטלות כבדות מדי במדינת ישראל, ועל כך, כאחד שמזדהה איתכם יום-יום, יישר כוח ותודה רבה על כל העשייה.

מיקי לוי: בהזדמנות הזאת, אם אני כבר מדבר על משטרת ישראל – משטרת ישראל מושכת תביעה משפטית כנגד מדינת ישראל על השוואה – כמגיע לה – כמו בצה"ל בדיוק.

מיקי לוי: הייתה החלטת ממשלה בעניין הזה, ובמסגרת הזאת מגיע לאותם שוטרים הסעיף של היעדר ביטחון תעסוקתי.

מיקי לוי: זה הרבה מאוד כסף שמגיע לשוטרים ולגמלאים של משטרת ישראל.

מיקי לוי: מדינת ישראל התעלמה מכך, ונציגי הגמלאים של משטרת ישראל הלכו לבית המשפט, ואחרי התדיינות ארוכת שנים זכו בדין ובאו לתבוע את המגיע להם ואת עלבונם.

מיקי לוי: והינה, מדינת ישראל הלכה והגישה ערעור על הזכייה של השוטרים.

מיקי לוי: היה ראוי שמדינת ישראל, ממשלת ישראל, תוקיר את השוטרים ותחזיר את מה שמגיע להם.

מיקי לוי: בכלל, לפני כמה שבועות תפסתי את שר האוצר כאן במליאה והצעתי לו: בוא קודם כול שלם את המגיע להם בשוטף, מחר בבוקר, בתלושי השכר שלהם – גם לגמלאים וגם למשרתים.

מיקי לוי: ובואו נקים שולחן עגול ונלך ונדון בחובות העבר; נחלק את זה לכך וכך חלקים, לכך וכך שנים.

מיקי לוי: אני מבין שזה כבד מדי, זה כסף גדול, משמעותי – אני אומר לכם את זה עקב תפקידי הקודם.

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

מיקי לוי: אבל כן אפשר – אני מסיים, גברתי – אנחנו יכולים לפתור את זה, אדוני שר האוצר.

מיקי לוי: עשית דברים יפים, בוא תעשה גם את הדבר הזה ותשלם לשוטרי משטרת ישראל ולגמלאים את המגיע להם.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

מיקי לוי: אתה רוצה את הנאום שלי על האוטובוסים?

דב חנין: יש לי נאום משלי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מיקי לוי: מדינת ישראל רכשה 25 אוטובוסים חשמליים – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – אני שואלת למה לא נאמת עליו.

מיקי לוי: כי אין שר.

מיקי לוי: מה זה שווה כשאין שר.

טלי פלוסקוב: כי הוא מצא לנכון להגיד דברים נכונים, אולי.

טלי פלוסקוב: עכשיו דב חנין ישתף אותנו.

מיקי לוי: השוטרים יותר חשובים לי, אני מודה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: למרבית הצער, עמיתיי חברי הכנסת, אין ממשלה בישראל.

דב חנין: בכל הנושאים החשובים לציבור הישראלי הממשלה לא מתייצבת.

דב חנין: היא לא מתייצבת ומסבירה, והאמת היא שכאן, במקרה הזה, יש הרבה מה לנסות ולהסביר, כי הם צריכים לתת לנו הסבר.

דב חנין: לציבור הרחב אני רוצה לומר בצורה ברורה; לציבור הרחב שצופה בנו עכשיו בערוץ 99, אני רוצה להודיע הודעה פשוטה וברורה: חלם זה כאן.

דב חנין: חלם זה כאן.

דב חנין: מדינת ישראל קיבלה לפני שנים החלטה אסטרטגית מוטעית להשתית את התחבורה הציבורית שלנו, את האוטובוסים שלנו, על הדלק המזהם ביותר – דיזל.

דב חנין: וכמה שמספרים לנו על יורו 4, יורו 5, יורו 6 – זה עדיין דיזל, זה עדיין סוג הדלק המזוהם ביותר.

דב חנין: ויש חלופות.

דב חנין: יש לנו, למרבית השמחה, גז שנמצא ליד חופי ישראל.

אלי בן-דהן: גז טבעי.

דב חנין: גז טבעי, והוא הרבה פחות מזהם מדיזל.

דב חנין: ובעולם משתמשים באוטובוסים מונעי גז טבעי כדי לצמצם בזיהום האוויר.

דב חנין: ואפשר גם להשתמש באוטובוסים חשמליים, כי היום משק החשמל שלנו הולך ומתבסס גם הוא על גז טבעי, ואז אנחנו מייצרים מערכת הנעה בתחבורה הציבורית שהיא נקייה יותר.

דב חנין: ושום דבר אמיתי לא קורה בכיוון הזה, וכאשר כבר מתחילים איזשהו מהלך של מעבר לאוטובוסים חשמליים, ואפילו המשרד להגנת הסביבה העמיד 20 מיליון שקל וקרא לחברות התחבורה לקנות רכבים שמונעים על חשמל בלבד, עם בטרייה נטענת במהירות, תוך שתיים-שלוש דקות – גם זה לא קורה, כי יד ימין לא יודעת ממה שיד שמאל עושה.

דב חנין: המשרד להגנת הסביבה משקיע כסף; משרד התשתיות לא מוודא שחברת החשמל תחבר את חברות ההיסעים לחשמל, מתוך טענה שיש צורך בהיתרי בנייה; העיריות אומרות שלא צריך בכלל היתר בנייה כי זה לא מתקן שצריך היתר בנייה, זה מתקן שדומה לרמזור וצריך להתייחס אליו כמתקן דרך.

דב חנין: ובין לבין, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו תקועים במקום.

דב חנין: ובמקום שתהיה פה מהפכה של אוטובוסים חשמליים ואוטובוסים נקיים, אנחנו ממשיכים להתבסס על אוטובוסים מונעים דיזל.

דב חנין: אני אומר: גם אוטובוסים מונעי דיזל יותר טובים מאשר רכב פרטי, אבל למה?

דב חנין: למה גם היום אנחנו צריכים לקנות אוטובוסים מונעי דיזל ולא לבצע כאן מהפכה של אוטובוסים נקיים, חשמליים, מונעים בגז, כמו שיש במקומות אחרים בעולם וכמו שיכולים להיות כאן, גם בארץ?

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, מכיוון שהממשלה לא התייצבה לדיון הזה, אני חושב שאנחנו נצטרך לחזור ולהמשיך אותו בוועדת הכלכלה ולנסות להבין למה הממשלה באמת מתעלמת מהצורך של כולנו לשדרג את התחבורה הציבורית וגם לנשום אוויר יותר נקי.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אלו מכם שעוד כאן, כמו שאמר קודמי, חבר הכנסת דב חנין, אנחנו נתקלים שוב ושוב – זה כבר לא אוזלת ידה של הממשלה, זה פשוט חוסר רצון מוחלט לפעול באיזשהו כיוון חיובי, שהוא טוב לאזרחים, לעולם, לכדור הארץ.

יעל כהן-פארן: מה יותר נכון מלעבור מתחבורה מזהמת לתחבורה נקייה ומאנרגיה מזהמת לאנרגיה נקייה?

יעל כהן-פארן: אין דבר יותר נכון מזה, זה גם לא יותר יקר, ואם יש הבדל במחיר הוא בשוליים שבשוליים, ובוודאי שאם מכלילים את העלויות הבריאותיות, הסביבתיות, זה זניח אם לא לא קיים.

יעל כהן-פארן: אפילו השר בחר שלא להגיע לפה היום ולייצג את עמדת הממשלה.

יעל כהן-פארן: לא יודעת, אולי פשוט אין להם עמדה, כי הם לא עושים בזה שום דבר.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים עכשיו בצורה הכי ברורה שבמדינת חלם קנינו בכספי משלם המיסים – הוצאנו עשרות מיליוני שקלים על עשרות אוטובוסים שעומדים בחניה בגלל שבצד השני של אותה עיר לא מסכימים שהם בכלל יטעינו את אותם אוטובוסים.

יעל כהן-פארן: אוטובוסים חשמליים, נקיים, אפס זיהום אוויר שהילדים שלנו ואנחנו נושמים יום-יום בתל אביב, לצורך העניין כאן – העיר עם הזיהום התחבורתי הכי גבוה בישראל.

יעל כהן-פארן: ובאמת אתה שואל את עצמך למה, ואתה נתקל בתשובות הזויות מכאן ומכאן, ובסוף בסוף בסוף זה נופל בחוסר עשייה וחוסר רצון, ואין מי שיכוון ואין מי שידחוף.

יעל כהן-פארן: אני מבינה שיש כאן איזשהו לופ כזה, שהעירייה רוצה, חברת דן רוצה, חברת החשמל – לא ברור למה היא לא רוצה, הרי יקנו ממנה חשמל – ושאלות משפטיות ביורוקרטיות שפשוט נמרחות כמו מסטיק, שזה לא ייתכן, פשוט: במקום ללכת ולקדם ולא להיות רופסים ואחרונים בעולם בלקדם תחבורה נקייה אלא להיות ראשונים שמקדמים אותה, כי אנחנו אחת המדינות הצפופות בעולם – לא ב-OECD, בעולם.

יעל כהן-פארן: זיהום האוויר שלנו הוא בין הגרועים ב-OECD, אנחנו מנצחים בכל התחרויות שם.

יעל כהן-פארן: אולי מקסיקו והעיר מקסיקו סיטי מנצחים אותנו ספציפית בעיר, אבל ערי ישראל תמיד מקבלות מקומות אחרונים בדירוגים שונים של ה-OECD.

יעל כהן-פארן: אז מדוע לא לעבור ולעשות את השינוי הזה?

יעל כהן-פארן: מבחינתי, צריכה להיות תוכנית שכל האוטובוסים ורכבי הדיזל הכבדים עוברים בתוך עשר שנים להנעה בחשמל או בגז.

יעל כהן-פארן: עקרונית, הממשלה הסכימה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יעל כהן-פארן: אני מסיימת.

יעל כהן-פארן: עקרונית, יש החלטת ממשלה בעניין, אבל אפס יישום.

יעל כהן-פארן: אפס.

יעל כהן-פארן: אני גם מבקשת שהנושא יעבור לוועדת הכלכלה, וזאת בושה לממשלה שלא שלחה לכאן מענה.

יעל כהן-פארן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: כאמור, אין לנו תשובתה של הממשלה.

טלי פלוסקוב: יש לנו פה הצעה להעביר את הדיון לוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: שמעתי את זה מחברי הכנסת?

טלי פלוסקוב: רבותיי, אז אנחנו נצביע על העברת הנושא להמשך הדיון בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שמונה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: העברת הנושא לוועדת הכלכלה אושרה.

טלי פלוסקוב: החלטת הממשלה להסדיר את מעמדה של ההתנחלות חוות גלעד

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: החלטת הממשלה להסדיר את מעמדה של ההתנחלות חוות גלעד, מס' 9370 ו-9391.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, ואחריו, אם יגיע – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: וכאן אכן יש לנו תשובה של הממשלה.

טלי פלוסקוב: סגן שר הביטחון ממתין וישיב לנו להצעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, סגן השר, שני מעשי רצח אירעו לאחרונה: הרצח של עזריאל שבח, הרב, תושב חוות גלעד, הביא להחלטת ממשלה להכשיר את המאחז הזה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר.

טלי פלוסקוב: חיליק.

נחמן שי: ואני מבקש להבדיל הבדלה ברורה בין הפעולה של כוחות הביטחון, שבאה מייד אחר כך ושכתוצאה ממנה, כצפוי, חוסלה אותה יחידה של רוצחים, פושעים, שכל מילה שאנחנו נשתמש בה מעכשיו תהיה כנראה תקינה, וכל אחד, אני חושב, ואני בראש, מסתייג לחלוטין מהמעשה הזה, גם אם אני לא מסכים פוליטית עם דבר כזה או אחר.

נחמן שי: לא יהיה ולא יקום שיהודים יירצחו במדינת ישראל.

נחמן שי: אבל התגובה של הממשלה במקרה הזה הייתה מעוותת.

נחמן שי: התשובה הציונית, כמו שפעם חשבו, לא תופסת יותר.

נחמן שי: יש לנו מדינה, יש לנו מוסדות, יש לנו חוקים, יש לנו גם מדיניות.

נחמן שי: והמדיניות שלנו, למיטב הבנתי, היא שיום אחד נחיה יחד עם הפלסטינים, אני מקווה, בשלום וביחסי שכנות טובים, גם אם מתוכם באו הרוצחים האלה, אלה ואחרים.

נחמן שי: אבל לא יכול להיות שהמעשה שעשתה הממשלה, בסופו של דבר הוא מנוגד לאינטרסים של מדינת ישראל ביצירת אותה תשתית של חיים משותפים עתידיים.

נחמן שי: זה לא עכשיו, אני יודע שלא, ואני מחכה ליום שיתחילו שוב לדבר, ונתחיל שוב לחפש פתרון משותף, אבל ברור לכול שהקמת התנחלות חדשה באותו אזור או בסמוך לו היא מנוגדת למדיניות של ישראל ולחזון של מקימיה ומייסדיה, שרצו שתהיה פה מדינה יהודית ודמוקרטית.

נחמן שי: ואם אנחנו נמשיך לחבק את שטחי יהודה ושומרון, בסוף הם יחבקו אותנו.

נחמן שי: לא נוכל לחמוק מחיבוק הדוב הזה.

נחמן שי: ולכן צריך להתמקד, כפי שאמרנו וכפי שהקהילה הבין-לאומית קיבלה, באותם שטחים שבהם מרוכזת רוב האוכלוסייה היהודית, בגושים, ואת היתר להשאיר, כדי שנוכל לדבר עליהם ביום מן הימים.

נחמן שי: אבל במעשה הזה נסגרת האופציה הזאת להסדר.

נחמן שי: זה לא רק יישוב כזה או אחר.

נחמן שי: הכאב והצער, אסור להם שיטעו אותנו ויובילו אותנו למקומות אסורים.

נחמן שי: ולכן הממשלה שגתה.

נחמן שי: ואני שוב אומר: לכל הרוצחים האלה יש רק מקום אחד: הכלא הישראלי, עד יומם האחרון.

נחמן שי: ואנחנו צריכים להמשיך ולחפש פתרון של שלום בינינו לבין שכנינו.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – הוא הגיע בדיוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': חברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, חבריי חברי הכנסת, תראו, אני בדילמה.

בצלאל סמוטריץ': מצד אחד, אנחנו רגילים למונח השגור על לשוננו בתגובה לאירועים קשים כאלה: תשובה ציונית הולמת, ואומר לך בדמייך חיי, בבניין הארץ ננוחם.

בצלאל סמוטריץ': יש משהו אמיתי בזה שאם שונאינו ואויבינו הרשעים מבקשים להחליש את אחיזתנו בארץ ישראל באמצעות הטרור, אז הם צריכים להבין שההפך הגמור הוא מה שיקרה, וכל פיגוע כזה, חלילה, לא רק שהוא לא מקרב אותם אל עבר היעדים שהם מבקשים לממש באמצעותו אלא הוא מרחיק אותם, ואנחנו רק מעמיקים שורש ומחזקים את האחיזה שלנו בחבלי המולדת.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, בהקשר הזה ודאי שההסדרה של חוות גלעד היא המינימום שבמינימום שבמינימום.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אני גם לא מתלהב כל כך מהעניין הזה שהתשובה הציונית ההולמת שלנו זה הכרה ביישוב קיים.

בצלאל סמוטריץ': האמת שהיה צריך לקבל החלטה על הקמת יישוב נוסף.

בצלאל סמוטריץ': הרי חוות גלעד כבר קיימת; ייתנו לה חותמת, לא ייתנו לה חותמת – אדוני סגן השר יודע מצוין: היא קיימת, חיה, בועטת, וכמוה עוד רבות רבות.

נחמן שי: למה לא בגושים?

בצלאל סמוטריץ': מה זה למה לא בגושים?

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שאויבינו, נחמן – – –

נחמן שי: תוסיף לאריאל.

בצלאל סמוטריץ': נחמן, אויבינו רוצים להחליש את אחיזתנו גם בגושים וגם מחוץ להם.

בצלאל סמוטריץ': ובוודאי מחוץ להם, מכיוון שהם יודעים – יש להם עניין לנצח אותנו בחוליה החלשה ביותר, ולכן דווקא שם.

בצלאל סמוטריץ': אבל רק תן לי רגע להשלים את ההיגד, את המשפט.

בצלאל סמוטריץ': אז אני אומר: יש כמובן היגיון גדול בלומר: רצחתם לנו יהודי, אנחנו מעמיקים שורש.

בצלאל סמוטריץ': אבל מצד שני, יש טעם לפגם בעובדה שאנחנו צריכים פיגועים כדי לפתח את ההתיישבות ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': ופה, נחמן, אנחנו כמובן חלוקים.

בצלאל סמוטריץ': אני הקטן מאמין שארץ ישראל כולה שייכת לעם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני מאמין בזה בהקשר הערכי, ציוני, יהודי, דתי.

בצלאל סמוטריץ': אני גם מאמין בזה בהיבט הפרקטי.

בצלאל סמוטריץ': אני – וגם בזה אתה מכיר את עמדתי – חושב שהפנטזיה, האשליה הזאת, שיש איזושהי היתכנות לדור ביחד, ששתי השאיפות הלאומיות הללו יכולות לדור בכפיפה אחת בשלום, בשקט ובדו-קיום, היא פנטזיה שמעולם לא הייתה ריאלית.

בצלאל סמוטריץ': המציאות מלמדת שלאורך כל שנות ההיסטוריה אנחנו תמיד היינו נכונים לפשרות.

בצלאל סמוטריץ': הצד השני תמיד דחה אותן כשהגיע לרגע האמת, מתוכנית החלוקה, עובר באוסלו, קמפ-דייוויד, ואולמרט ומה שאתם לא רוצים.

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר אין לדבר הזה שום סיכוי.

בצלאל סמוטריץ': אז גם ברמה הערכית, האמיתית, המהותית, וגם ברמה הפרקטית, בסוף לא יהיה מנוס מלהחיל את הריבונות הישראלית על מרחבי ארץ ישראל כולם, מלהעמיק את האחיזה והשורש שלנו בכל מרחבי ההתיישבות.

בצלאל סמוטריץ': וכאן אני אומר, הרב אלי, אתה נכחת בטקס מביש, בעיניי – מחילה, אני לא רוצה חלילה לפגוע – שהיה בשבוע שעבר.

בצלאל סמוטריץ': ראש הממשלה הגיע בכבודו ובעצמו לחנוך איזה 2.5 ק"מ מצ'וקמקים של כביש עוקף נבי אליאס.

בצלאל סמוטריץ': תראה לאיזו תחתית הגענו, שאנחנו מתלהבים ועושים כזה כבוד מלכים לראש הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': הרי כבישים כאלה סוללים כל יום כל יום בכל מקום בארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': רק ביהודה ושומרון 20 שנה לא סללו כביש, אוכלוסייה של חצי מיליון יהודים, ואני כבר לא מדבר על איזה כמות גדולה של ערבים שנוסעת על הצירים, ואנחנו רואים את התוצאות, לצערנו, מעת לעת.

בצלאל סמוטריץ': תשתית כבישים תת-רמה, מתחת לכל ביקורת – ביטחונית, בטיחותית, תאורה, צפיפות.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאין כבישים בארץ שיש בהם היקף נסועה – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': אני כבר מסיים, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': אין כבישים שיש בהם בארץ – –

יחיאל חיליק בר: בצלאל, למה שמנו את הימין בשלטון?

בצלאל סמוטריץ': – – היקף נסועה כל כך גדול כפי שיש היום.

בצלאל סמוטריץ': אגב, גם בגושים, איפה נחמן, גם בגושים: סעו עכשיו מפה לגוש עציון, תראו כמה שעות זה לוקח, כביש מצ'וקמק של כמה קילומטרים.

יחיאל חיליק בר: אז למה הימין בשלטון?

יחיאל חיליק בר: לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא חושב שאנחנו צריכים לתת לראש הממשלה כבוד על העניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': חיליק בר, אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: האם נכונה הטענה שבתקופת מפלגת העבודה ההתנחלויות פותחו יותר?

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, ודאי.

בצלאל סמוטריץ': ודאי.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': ואת הכבוד הזה אי-אפשר לקחת לכם.

בצלאל סמוטריץ': ואני בהחלט תובע מן הממשלה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע יפה מאוד שבפוליטיקה – וכבר אני מסיים, גברתי היושבת-ראש – אנחנו חיים במציאות של אומנות האפשר.

בצלאל סמוטריץ': אז אני לא מכיר היום אלטרנטיבה טובה יותר להרכב הממשלתי הנוכחי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מאוהב בה.

טלי פלוסקוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שההתנהלות שלנו ביהודה ושומרון היא לא טובה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שצריך לבנות לא כתגובה לפיגועים אלא באופן אמיתי, להעמיק שורש.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שצריך לפתח היום תשתיות של כבישים ופיתוח אזורי תעשייה בצורה שהיא הרבה מעבר.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': ואני באמת אומר: לא מגיע שום כבוד, שום חגיגה ושום גזירת סרט ל-2.5 ק"מ מצ'וקמקים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: עד שהוא מחמיא למפלגת העבודה, תני לו עוד דקה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: לא, אני כבר נתתי דקה בגלל השיח שלכם.

יחיאל חיליק בר: אבל עד שהוא מחמיא לנו, תני לו.

טלי פלוסקוב: אתם יכולים להמשיך.

טלי פלוסקוב: אני אבקש מסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבריי חברי הכנסת, אני אומר דברים ברורים: מדיניות ממשלת ישראל היא לפתח את ההתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון, בלי בושה, הן על ידי תוספת אוכלוסין ליישובים קיימים, וגם באמצעות הקמת יישובים חדשים.

אלי בן-דהן: זאת מדיניותה של הממשלה הזאת, זאת מדיניותה של הממשלה הזאת.

נחמן שי: אלה קווי היסוד?

אלי בן-דהן: ולכן נבחרנו – בוודאי, אלה ההסכמים הקואליציוניים שקיימים.

אלי בן-דהן: ואני רוצה רק לומר כמה מילים לפחות לגבי היישוב חוות גלעד וחשיבותו.

אלי בן-דהן: ראשית, צריך לדעת, היישוב חוות גלעד, שממשלת ישראל החליטה להסדיר אותו – היא מסדירה אותו על שטחים שהם פרטיים, נרכשו על ידי יהודים לפני עשרות שנים.

אלי בן-דהן: רק בשנים האחרונות לקח כמעט 20 שנה עד שהצליחו לרשום את הקרקעות הללו על שם היהודים שרכשו את הקרקע.

אלי בן-דהן: בנוסף, יש גם אדמות מדינה, כך שיש מספיק חטיבת קרקע גדולה כדי להקים יישוב.

אלי בן-דהן: היישוב הזה נמצא על ציר 60, הציר המרכזי, ציר האורך המרכזי של יהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: ולכן הוא נקודה אסטרטגית חשובה ביותר.

אלי בן-דהן: ועל כן יש חשיבות רבה להקמתו של היישוב הזה, הוא לא איזושהי פינה נידחת.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר עוד כמה דברים בעניין הזה.

אלי בן-דהן: תראו, האמת היא שאני חשבתי לתומי שאחרי מה שקרה בשנים האחרונות התפכחנו מהאשליה הזאת שאולי או-טו-טו אנחנו מגיעים להסדר שלום עם הערבים.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת שי, לפחות – נחמן, לפחות תקשיב לשתי מילים.

אלי בן-דהן: גם את יכולה להקשיב.

נחמן שי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא רק שאני יכולה, אני גם מקשיבה.

אלי בן-דהן: אני אומר – באמת, אני חשבתי שאולי התפכחנו מהאשליות הללו, אבל אני רואה שאנחנו לא מתפכחים מהאשליות.

אלי בן-דהן: תראו, רבותיי, רק לאחרונה פורסם מחקר של שני דוקטורים, נדמה לי מהאוניברסיטה העברית.

אלי בן-דהן: הם עברו על 202 ספרי לימוד של הרשות הפלסטינית.

אלי בן-דהן: בכל הספרים הללו אין אזכור של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: כל מה שמוזכר ביחס לעם ישראל ומדינת ישראל זה יחס של שלילת קיומה של המדינה.

אלי בן-דהן: אין בכלל לעם היהודי זכות קיום בארץ ישראל, ואתם יודעים היטב שמבחינת ה"פרטנר", במירכאות – מבחינתו אין הבדל: לא בין חוות גלעד ולא אלון מורה, וגם לא באר שבע וגם לא תל אביב.

אלי בן-דהן: לכן, לבוא ולחשוב שאנחנו צריכים לשמור לעצמנו עתודה ולשמור יישובים שאולי בהסדר עתידי אנחנו נחזיר אותם – רבותיי, הגיע הזמן שנתפכח מהאשליה הזאת.

אלי בן-דהן: אני חייב לומר עוד משפט שאני אומר אותו כבר כמה פעמים בכנסת הזאת, ואני אומר אותו שוב – בשנת 2013 ממשלת ישראל הקודמת העמידה את השרה ציפי לבני – לא בנט, לא אלי בן-דהן; השרה ציפי לבני עמדה בראשות הוועדה למשא ומתן בין מדינת ישראל לבין הרשות הפלסטינית.

אלי בן-דהן: עברה שנה שלמה ולא קרה כלום.

אלי בן-דהן: כלום.

אלי בן-דהן: אני אגיד לכם מה כן קרה – שוחררו קרוב ל-100 מחבלים רוצחים, כי על כל פעם היה צריך עוד פעימה של שחרור רוצחים – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם בזה ציפי לבני אשמה?

אלי בן-דהן: כן, זה הדרישה – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא ראש הממשלה או ממשלת ישראל – – –

אלי בן-דהן: עד לרגע שבו היה צריך לשחרר גם מחבלים רוצחים אזרחי ישראל, וכאן אנחנו אמרנו: די.

אלי בן-דהן: עד כאן הגיע, זה קו אדום ואנחנו לא מוכנים לו, ולכן הופסקה השיטה הזו, לשחרר מחבלים – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך, אבל זה לא בגלל ציפי לבני.

אלי בן-דהן: – – אבל נתנו את האפשרות.

אלי בן-דהן: ציפי לבני, שנה שלמה, ואפילו מילימטר אחד היא לא הצליחה להתקדם עם הרשות הפלסטינית.

אלי בן-דהן: אני לא אספר לכם מה אהוד ברק הציע ומה אהוד אולמרט הציע לערבים, ולא קרה כלום, הם אפילו לא מוכנים לשמוע.

אלי בן-דהן: אז רבותיי, הגיע הזמן – בואו נפסיק עם האשליות הללו.

אלי בן-דהן: לא יהיה שלום פה, בארץ הזאת.

אלי בן-דהן: לא יהיה שלום עם הערבים הללו, בוודאי לא בדורות הקרובים.

אלי בן-דהן: וכיוון שכך, אני הרי בוודאי מאמין בצורה שלמה וברורה שכל ארץ ישראל שייכת לעם ישראל.

אלי בן-דהן: אני בעד להחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון כולו, והגיע הזמן לחבר אותו חיבור אמיתי לארץ ישראל.

אלי בן-דהן: תודה.

טלי פלוסקוב: מה אתה מציע, אדוני סגן השר?

אלי בן-דהן: רוצים דיון בוועדה?

טלי פלוסקוב: להסתפק בתשובתה של הממשלה?

אלי בן-דהן: מבחינתי – כן.

נחמן שי: – – – חוץ וביטחון.

נחמן שי: לא, בצלאל?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים חוץ וביטחון.

אלי בן-דהן: אין לי בעיה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותיי, אנחנו – אין לנו פה בקשות – אה, כן.

טלי פלוסקוב: איילת ביקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: זכרתי שמישהו ביקש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: בשבילך – דקה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת סמוטריץ, לא לקחתי את המשקפיים, אז אני לא אוכל לשמוע ממש מה שאתה אומר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: הזמן, הזמן.

טלי פלוסקוב: איילת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד בהומור שזו ההוכחה שאנחנו באמת אומה יהודית אחת, כיוון שבצלאל ואני בני דודים שלישיים.

איילת נחמיאס ורבין: זו ההוכחה המדעית לעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר, בנושא הסדרת חוות גלעד: אני, השבוע, התראיינתי בגלי ישראל מייד אחרי האלמנה יעל שבח.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה משחק ברור ומובהק כי מאוד קשה להתראיין אחריה, היא גם אישה מיוחדת וכמובן שמכאן אנחנו שולחים את תנחומינו למשפחת בן גל, לאלמנה וליתומים.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת מאוד מאוד עצוב, אבל הפתרון של ממשלת ישראל הוא פתרון של זריית חול בעיניים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שההחלטה הזאת לא תבוצע, אין בה לא לוחות זמנים ולא תקציב, והממשלה הזאת, במקום לבוא ולהחיל ריבונות או לספח את שטחי C, עושה כל פעם איזשהו משחק, מצילה משהו מפה, מצילה משהו משם.

איילת נחמיאס ורבין: שר הביטחון לא רוצה לא לעמוד בהתחייבויות שלו, אז מעבירים לו את חוק עונש מוות למחבלים.

איילת נחמיאס ורבין: בואו, חברים וחברות, צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: גם ממשלת ימין בסוף תצטרך לנהל איזשהו משא ומתן עם פרטנר, שגם בעיניי הוא לא תמיד מוצא חן – הייתי אומרת שהוא לעיתים רחוקות מוצא חן בעיניי, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: הקמתי כאן כוח משימה שעוסק במימון הטרור, עם חברי כנסת מכל הבית.

איילת נחמיאס ורבין: לכן לא צריך להטיף לנו כל כך מהר.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה שלכם היא זו שעושה את הדברים האלה, והיא זו שלא יודעת לבצע את מה שצריך, על פי המדיניות שאתה טוען שיש לכם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אנחנו כעת נצביע על העברת המשך הדיון בהצעה לוועדת החוץ והביטחון, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שמונה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא עובר להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום, ואני מדברת על שאילתות שעליהן ישיב לנו שר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, אני מזמינה אותך לכאן, ואני מזמינה את חבר הכנסת מיקי לוי להציג את שאילתה מס' 1003 – הצפת השוק הישראלי בתוצרת טורקית.

טלי פלוסקוב: לשם הבהרה, רק לחבר הכנסת מיקי לוי תהיה אפשרות לשאלה נוספת.

מיקי לוי: תודה רבה לגברתי.

מיקי לוי: האמת היא שהשאילתה היא כבר מלפני חמישה חודשים, ובחמשת החודשים האלה השר אלי כהן פעל רבות ואף הגיע פעמיים לוועדת הכספים באופן אישי לתת תשובות, ואני ביקשתי למשוך אותה.

מיקי לוי: אני מיודד היטב עם השר אלי כהן, מכיר את היכולות האישיות שלו, את המקצוענות שלו – רואה חשבון בהשכלתו, מבין עניין של מספרים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, שאילתה זה שאילתה.

מיקי לוי: אני חייב.

מיקי לוי: אני רציתי למשוך את השאילתה, רק השר אלי כהן ביקש להשיב עליה.

מיקי לוי: בגדול מדובר על הצפת השוק הישראלי בסחורות מיובאות מטורקיה, הן בנושא כבלי חשמל והן בנושא מחזור בקבוקים, והוא עשה רבות, כרגע, עם היטל הצפה כדי למנוע יבוא זכוכית זולה למדינת ישראל.

מיקי לוי: אני רק יכול להגיד שפה הוא התעקש לעלות ולהגיב אז אני מצאתי לנכון לפרגן, כי השאילתה הפכה לישנה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חבר הכנסת מיקי לוי, השאילתה הזאת היא נכונה ובמקום, וזה באמת המקום לבוא ולציין גם את הפעילות שלך בוועדת הכספים בסוגיות שונות שנמצאות בנושא הזה לטובת התעשייה בכלל, לטובת מפעלים במצוקה בפרט.

אלי כהן: חשוב שנאמר את ההתייחסות לנושא הזה, וזה נושא חשוב, גם מעל בימת הכנסת, מכיוון שהתעשייה חשובה לנו והתעשייה מתמודדת עם ניסיונות של גורמים ומפעלים בטורקיה לבוא ולפעול בהיצף, אולי על רקע הקרבה הגיאוגרפית, על רקע עודף היצע במשק הטורקי, ולשמחתנו – על רקע עודף ביקוש במשק הישראלי.

אלי כהן: אנחנו אומרים בצורה ברורה: בכל המקומות שיהיה היצף, אנחנו נפעל.

אלי כהן: היית שותף יחד עם חברי ועדת הכספים להיצף שהוטל בגין פניציה בצפון, וכאמור גם עשינו שם עוד תיקונים כאלה ואחרים, גם ביטלנו את החרגת הג'מבו – שוב, מתוך מטרה לשמור על הנושא של התעשייה הישראלית.

אלי כהן: כיום נמצאת על שולחננו גם הסוגיה של היצף, שמטפלת בסוגיות של עוד מפעל נוסף שתוך פחות מחודש אנחנו נגיע להתייחסות גם אליו, ואני רוצה לנצל את בימת הכנסת, שידעו התעשיינים במדינת ישראל שגם במשרד הכלכלה, גם לחבר הכנסת מיקי לוי, גם לחברי ועדת הכספים – לכולם כאחד אכפת מהתעשייה הישראלית.

אלי כהן: ואם אתם רואים שיש ניסיונות להיצף, כלומר, היצף – במקרה שבו מנסים להביא סחורה למשק הישראלי במחירים שהם נמוכים יותר מהמחירים שנמכרים בטורקיה או במקומות אחרים, תביאו את זה אלינו.

אלי כהן: אני מבטיח לכם שניתן לזה מענה.

אלי כהן: אנחנו – ואני שר הכלכלה והתעשייה של מדינת ישראל, ואכפת לי מהתעשייה בישראל ומהעובדים הישראלים.

אלי כהן: לכן חשוב שהצפנו את זה, ותודה, חבר הכנסת לוי.

אלי כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת – מותר; חוץ מפרגונים, למרות שאני מצטרפת לכולם.

מיקי לוי: עכשיו אני אנצל באמת את נוכחותו של השר לעבודה.

מיקי לוי: ביקשתי לקיים דיון דחוף בוועדת הכספים והתכוונתי להעביר לך מכתב, אבל אני מנצל את זה.

מיקי לוי: לפני כשבועיים וחצי ביקרתי במפעלי המתכת יהודה באשדוד: כִּבשנים ענקיים, והם עומדים לפני הרחבה של הכבשן מ-30 טון ל-90 טון.

מיקי לוי: זה אותו מפעל שמספק את הברזל לבניין במדינת ישראל; זה אותו מפעל שמספק את הברזל למכשול הקרקעי שאנחנו בונים אל מול רצועת עזה.

מיקי לוי: במדינת ישראל, כידוע לך, אדוני השר, אין מחצבי ברזל, ומה שאנחנו עושים – אנחנו אוספים את הברזל מן השטח ומביאים אותו להיתוך, והברזל הזה חוזר חזרה לשוק בדמות ברזל לבניין.

מיקי לוי: במדינת ישראל אוספים 800,000 טון ברזל; במפעלי יהודה מתיכים רק 400,000.

מיקי לוי: ראה זה פלא, הוא מסוגל להתיך אף מיליון טון, אבל אנחנו, בעוונותינו כי רבים, אוספים את המתכות ומעבירים אותן כלאחר כבוד לטורקיה – 400,000 טון – וקונים מטורקיה את הברזל מוכן.

מיקי לוי: גונבים מטרות של טנקים, חותכים אותן, וכשמביאים אותם למפעלי יהודה, הוא אומר: אני לא יכול לקבל כי זה טנקים – ואז מעבירים אותם ישירות לנמל, אל תוך בטן האונייה; אותו הדבר ג'יפים, אותו הדבר מנועים של מטוסים.

מיקי לוי: אדוני, תעצור בבקשה את משלוח גרוטאות הברזל לטורקיה.

מיקי לוי: אנחנו יכולים לעשות את זה כאן ואף להוסיף 400 עובדים במפעלי יהודה.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת לוי, שר האוצר כחלון היה, לדעתי, בחניכת המפעל החדש לפני כמה חודשים באשדוד, מפעל שכמובן – כולנו נרצה שכל המפעלים, לרבות מפעל יהודה, ילכו ויגדלו.

אלי כהן: אני אשמח לשמוע ממנו איזה חסמים או איזה כלים צריכים על מנת שיגדל בתפוקה.

אלי כהן: לכן, אפשר לקיים דיון בוועדת הכספים, אפשר גם להגיע אלינו, ולבד, יחד איתך, תגידו לנו מה החסמים ואנחנו נבדוק, בחיוב, לשחרר אותם.

אלי כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: שאילתה נוספת, מס' 1068, של חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני – אזור תעשייה בתל שבע.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושבת-ראש.

סעיד אלחרומי: אדוני השר, אזור התעשייה בתל שבע הוסב לשכונת מגורים לפני כמה שנים, וזאת ללא מציאת פתרון חלופי ליזמים המקומיים.

סעיד אלחרומי: חלק מהיזמים עובדים ביישוב באופן בלתי מוסדר וחשופים לתביעות פינוי וסילוק.

סעיד אלחרומי: רצוני לשאול: 1.

סעיד אלחרומי: האם יש פתרון ליזמים ביישוב תל-שבע?

סעיד אלחרומי: 2.

סעיד אלחרומי: אם כן – מהו? 3.

סעיד אלחרומי: האם יש תוכנית לאזור תעשיה חלופי?

סעיד אלחרומי: 4.

סעיד אלחרומי: אם כן – מהי?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, תשובתך.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת אלחרומי, אכן, ציינת את הפרטים, וחשוב שנתעכב עליהם לדקה.

אלי כהן: מי שביקש להסב את השטח היה הרשות המקומית, בניגוד לעמדתנו.

אלי כהן: בסוף היום המשרד שלי אמון על פיתוח התעשייה, והמגורים הם בהחלט סוגיה חשובה; לכן, הדבר הזה לא נעשה על דעת משרד הכלכלה והתעשייה, הדבר הזה נעשה על ידי הרשות המקומית, ולכן, חשוב לבוא ולציין את הנקודה הזאת, ואני חושב שגם אתה אמרת אותה.

אלי כהן: נכון לעכשיו, ליישוב תל שבע יש 200 דונם זמינים לפיתוח, וצריך לבוא ולראות שהתב"ע שם תהיה מאושרת ותסתיים.

אלי כהן: אני מזמין אותך להעביר לנו, אחרי שהתב"ע תהיה זמינה ומוכנה, כדי לראות איך אנחנו מחדשים את המקור התקציבי לטובת הפיתוח.

אלי כהן: ככלל, גם במסגרת ועדת השרים בקבינט שהתייחסה לנושא של המגזר הבדואי – הנושא של פיתוח אזורי תעשייה במגזר חשוב לנו, מתוך מטרה להעלות את שיעור ההשתתפות שלהם בעבודה בכלל ושל נשים בפרט.

אלי כהן: נשים במגזר עובדות בשיעור של 22% בלבד, ולכן ברגע שיהיו אזורי תעשייה צמודי גדר, אנחנו נוכל להעלות את הנושא הזה.

אלי כהן: אגב, אנחנו נותנים מספר גדול של כלים ביישובים הבדואיים.

אלי כהן: היישובים האלה נכללים במסגרת אזורי עדיפות לאומית א', והמשמעות היא קרקע ופטור ממכרז, סבסוד עלות הפיתוח, מתן מענקים למי שיעסיק חמישה עובדים בדואים ומעלה ויקלוט.

אלי כהן: כל ההטבות האלה הן הטבות מצטברות.

אלי כהן: לכן, אנחנו בהחלט נרצה לקבל עדכון שאזור התעשייה של 200 הדונם מוכן וערוך ולחפש את אותם מקורות.

אלי כהן: כאן חשוב שהרשות המקומית לא תעשה כפי שעשתה בעבר ותיקח שטח לתעשייה ותייעד אותו למגורים.

אלי כהן: זה חשוב לכלכלה וחשוב ליישוב.

אלי כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שאלה נוספת לחבר הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: תודה כבוד השר.

סעיד אלחרומי: אנחנו מעריכים את פועלך בנושא הכלכלה, בעיקר באזורי התעשייה בדרום.

סעיד אלחרומי: ברצוני לשאול: האם יש לוח זמנים לאישור התב"ע?

סעיד אלחרומי: מה התקציב המיועד לפיתוח 200 הדונם האלה?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: אז ככה.

אלי כהן: הליכי תכנון – אנחנו סיכמנו עם מינהל התכנון שברגע שהוועדה המקומית המרחבית מגישה לוועדה המחוזית, זה יהיה במתכונת ותמ"ל, כלומר עד 12 חודשים.

אלי כהן: זה הסיכום שלנו איתה, מכיוון שאזורי תעשייה זה אינטרס מאוד גדול של המדינה.

אלי כהן: עלות פיתוח היא בממוצע 300,000 שקל לדונם; כלומר, ל-200 דונם סך העלות היא 60 מיליון שקלים בממוצע.

אלי כהן: לרוב אנחנו עושים את זה בחלקים, על רקע מגבלות תקציב, אז מתחילים מקסימום ב-50 דונם, שזה עולה 15 מיליון שקלים.

אלי כהן: זה לרוב השטח שאנחנו מתחילים אתו.

אלי כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: בכך סיימנו את סדר-היום של היום, ואני יכולה להגיד שתם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום ראשון, כ"ו בשבט התשע"ח, 11 בפברואר, בשעה 12:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.