ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 308, 2018-02-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"א בשבט התשע"ח, 6 בפברואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח עם נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חבר הכנסת מוסי רז יפתח את הנאומים, בבקשה, ואנחנו נמשיך.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קראנו היום על תקנון של עיריית ההתנחלות מודיעין עילית שלפיו בהסעות נשים תשבנה מאחור.

מוסי רז: מחזירים אותנו 60 שנה לעידנים במקומות אחרים שהם לא אנחנו – אצלנו אף פעם לא היה כך – שאנחנו לא רוצים לחזור אליהם.

מוסי רז: ואני רוצה לקרוא מפה קריאה מאוד פשוטה לרוזה פרקס חרדית, שתעז לשבת כאדם, שווה מול שווה, עם הגברים מקדימה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שלשום, ב-2 בפברואר, צוינו 21 שנים לאסון המסוקים, שקרה בליל 4 בפברואר 1997, בין שני מסוקים – אסון היסעורים.

אכרם חסון: כפי שכולם יודעים, אנחנו איבדנו את כל החיילים והקצינים והטייסים, 73, שהיו בשני המסוקים.

אכרם חסון: מסוק אחד נפל במושב שאר יישוב והשני – ליד קיבוץ דפנה.

אכרם חסון: בין הנספים היה בן בית ג'ן פאדי קזאמל.

אכרם חסון: כפי שידוע לך, בית ג'ן, הכפר הדרוזי, שכל הכי הרבה מבני העדה הדרוזית.

אכרם חסון: גם באסון צור הוא איבד הכי הרבה חללים.

אכרם חסון: בזמנו הוקמה אנדרטה בין בית ג'ן לחורפיש, והיו מחלוקות בין רשות הטבע והגנים וגם מינהל מקרקעי ישראל לבין מקימי האנדרטה.

אכרם חסון: אני מנצל את ההזדמנות להגיד שעם ישראל צריך לבוא לבית ג'ן, לתמוך בבית ג'ן, ביישוב הזה, שצריך עזרה וצריך פיתוח תמיד; שכל, כפי שאמרתי, הכי הרבה.

אכרם חסון: ואנחנו מצדיעים לכל המשפחות של החללים, וגם ליישוב בית ג'ן.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, המועצות האזוריות בארץ חולשות ושולטות במאות אלפי דונמים, ולרוב, לצערי, לא מתחשבות בצורכיהם של היישובים השכנים, במיוחד היישובים הערביים – כפרים וערים.

מסעוד גנאים: אני מהעיר סח'נין, וסביבנו יש את המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: בעיר שלי, סח'נין, החקלאים באזור הדרומי יישרו איזה כביש שהוא מתוכנן וחקלאי, וכיסו אותו בשכבת אספלט דקה כדי שלא ייסחף וייהרס בגלל הגשם.

מסעוד גנאים: ועדת התכנון של המועצה האזורית משגב הוציאה צו הריסה לכביש.

מסעוד גנאים: ואני שואל: האם זה כל כך קשה לבוא לקראת החקלאים, שאלה האדמות שלהם, מטעי הזית שלהם?

מסעוד גנאים: נכון, זה שטח שיפוט של המועצה האזורית משגב, אבל למה להקשות?

מסעוד גנאים: למה לא ללכת לקראת החקלאים האלה?

מסעוד גנאים: זו שכבת אספלט דקה.

מסעוד גנאים: במחוזות שלנו שם, השכנים שלנו במועצה האזורית מדברים על דו-קיום.

מסעוד גנאים: אני אומר: צריך בהתחלה קיום בכבוד ואחר כך את ה"דו".

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר החקלאות ופיתוח הכפר, חברי הכנסת, בסוף השבוע שעבר הלך לעולמו חיים גורי, חתן פרס ישראל.

איתן ברושי: זכיתי להכירו שנים רבות, מאז גדלתי בקיבוץ גשר, שם חברת הקיבוץ חנה גורי, אחותו, ותיקה מאוד, והיו הרבה הזדמנויות למפגשים והיכרות, וככה נשמר הקשר.

איתן ברושי: חיים גורי היה אדם וחבר, לוחם ובונה, משורר, סופר, אמן ויוצר; דמות מופת, ממעצבי דרכה ותרבותה של מדינת ישראל.

איתן ברושי: יהי זכרו ברוך.

איתן ברושי: את זה כתבתי דקות ספורות אחרי שהתפרסמה הידיעה הראשונה על מותו בשיבה טובה.

איתן ברושי: השבוע ביקרתי בבית משפחתו כאן, בירושלים, ושוחחתי עם הבנות ועם אשתו ועם האנשים שהצטופפו בבית הקטן בקומה השלישית, ואמרתי להם – עד כמה שמותר לומר – שהפעם לא יהיו צנועים כמו בחייהם.

איתן ברושי: משום שאני חושב שהצניעות מוכרת ומפורסמת, אבל דווקא בהנצחה ובזיכרון אולי נכון לחרוג, ואולי גם בכנסת, ולקראת שנת ה-70, משום שהוא היה איזה קונסנזוס רחב של הסכמה לאומית שיש מקום, בעיניי, לשמר אותה לטובת הדורות הבאים, לטובת הזיכרון והמורשת המשותפים של כולנו – זאת אישיות גדולה ודגולה; אני חושב שיש אפשרות ונכון יהיה למצוא את הדרך להנציח, מעבר לצניעות שמאפיינת את המשפחה.

איתן ברושי: עוד פעם, יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, היום צוין בכנסת יום הגליל, ותודה ליושב-ראש השדולה, שגם יושב כאן, חברי חבר הכנסת איתן כבל, ולחברים האחרים.

איתן ברושי: איתן ברושי.

לאה פדידה: סליחה.

לאה פדידה: איתן ברושי.

לאה פדידה: סליחה.

איתן ברושי: גם כבל פה.

ענת ברקו: אפשר לחבר אותך לכבל.

לאה פדידה: אני רוצה – – –

קריאה: – – –

לאה פדידה: אתם יודעים, טעות קורית, אבל המחשבה שלי כל כך רועשת וגועשת בעקבות מה ששמענו שם.

לאה פדידה: שמענו דוח שהתמותה של תינוקות גבוהה יותר בצפון; אנשים מתחת לקו העוני – מספרם גדול יותר בגליל; שמענו שבגליל אין שירותי רפואה, והלב כואב.

לאה פדידה: את רוב הדברים ששמענו – הפתרון של הממשלה זה לחבר את הגליל למרכז; תשתיות של תחבורה.

לאה פדידה: אני רוצה להציע לכם, חבריי וחברי הממשלה שם שיושבים וחברי הקואליציה: אל תחברו אותנו למרכז, תחברו את המרכז לגליל.

לאה פדידה: שיעמדו אנשים בתור.

לאה פדידה: אם רק תיתנו תשתיות, אם רק תיתנו תעסוקה, אם רק תיתנו את האמצעים, יבואו לגליל.

לאה פדידה: אין צורך לחבר אותנו.

לאה פדידה: יש מספיק בעיות דמוגרפיות במרכז.

לאה פדידה: בגליל יש פינות חמד, יש אוצרות טבע – תפתחו תיירות.

לאה פדידה: תחברו את המרכז לגליל ולא את הגליל למרכז.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני רוצה לנצל את המקום הזה ולקרוא לראש עיריית מודיעין עילית, שאומנם רוב האוכלוסייה אצלו חרדית, אבל משום מה הוא החליט שכנראה נשים שוות פחות.

מירב בן ארי: בתוך תקנון שחולק – הינה, תשמעי, כי שלחתי את זה אלייך.

מירב בן ארי: בתוך תקנון שחולק – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

מירב בן ארי: את מכירה את זה בעל פה.

מירב בן ארי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: – – – וכבר הגבתי – – –

מירב בן ארי: נכון, הגבת, יפה, אני שמחה.

מירב בן ארי: גם אני הגבתי וכתבתי לו מכתב, ואני גם מנצלת את המקום הזה כדי לומר לו שגברים ונשים עובדים ביחד, גם אם הם דתיים, ואפילו חרדים.

מירב בן ארי: הם יכולים לשבת יחד; הם יכולים להושיט אחד לשני חפצים בלי לחשוש; הם יכולים לשבת באוטובוס ביחד.

מירב בן ארי: הנשים לא ואסור שהן ישבו מאחור רק בגלל שהן נשים.

מירב בן ארי: זה פשוט משטר חשוך, בעיניי, שמזכיר לי נשכחות מההיסטוריה שאני מעדיפה לשכוח.

מירב בן ארי: אני בכוונה הבאתי את הדף, למרות שאני בדרך כלל לא מקריאה מדפים, אבל לבוא ולהגיד לאנשים לא לבוא עם בגדים מהודרים – תשמעי, ענת: לא לדבר דברי ליצנות או בדיחות; אפילו מהבעלים צריך לדרוש ולוודא קיום תקנות אלה אצל נשותיהם.

ענת ברקו: זאת הבדיחה.

מירב בן ארי: איזו בושה.

מירב בן ארי: בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במעבר חד, אני רוצה לדבר על הפיגוע שראינו אתמול, ובכלל לדבר על התופעה של צעירים שעושים הסבה מעבריינות לטרור כדי לקבל את ההכרה.

ענת ברקו: ראינו עוד איזה שקר של גיבורים גיבורים, מה שנקרא, אבל גנבים קטנים, פושעים קטנים, שהופכים להיות מחבלים כדי לזכות בהכרה.

ענת ברקו: גם הנער הזה, הבחור שרצח אתמול אדם שעמד לתומו – את איתמר בן גל, שעמד לתומו בתחנת אוטובוס – הוא רץ בריצת אמוק כדי לרצוח.

ענת ברקו: הוא חיפש יהודי כדי לרצוח אותו.

ענת ברקו: הוא טופל על ידי רשויות הרווחה, נתנו לו מחסה – כן, באמת בית בעייתי, קרע: אימא ישראלית, אבא גר בשכם, והוא נקרע בין המשפחה.

ענת ברקו: בטוח הוא רצה לרצות את אחד העולמות.

ענת ברקו: אבל זה מתקשר אצלי, אדוני היושב-ראש, גם לרצח של מיכל חלימי, שהייתה התעקשות של הרוצח, שאמר: אני רוצח לאומני.

ענת ברקו: אני רוצח על רקע לאומני.

ענת ברקו: הוא לא סתם רוצח קטן.

ענת ברקו: ההכרה שהוא יקבל כרוצח על רקע לאומני היא מה שייתן לו את הסטטוס בחברה הפלסטינית.

ענת ברקו: החברה הפלסטינית סופרת גולגולות – גולגולות של יהודים.

ענת ברקו: צר לי על כך, וחבל.

ענת ברקו: ביום שיכירו בזה שרצח הוא רצח הדבר ייראה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, בשנים האחרונות אנחנו רואים שיפור גדול בשירותי הדואר, אבל – ויש אבל גדול – ביישוב, שזה שני יישובים במועצה אחת, ג'דיידה-מכר, שמונים יותר מ-20,000 תושבים, משום מה הדואר אצלם סגור ולא מחלקים דואר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חושב שנושא כזה, כשאנחנו בעידן המאה ה-21, אסור שיקרה דבר כזה במדינה מתוקנת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו את התמונה של הדואר הסגור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השקים המלאים של מכתבים ושל דברי דואר מונחים בפתח של סוכנות הדואר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שנושא כזה – חבל שאנחנו מגיעים למצב שאנחנו דנים בו פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שירות מינימלי לכל אזרח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שיש דברים שהם כל כך חשובים – אולי תור לניתוח, אולי תור לרופא; דברים מאוד חשובים, שאם הם מתעכבים, אנשים ניזוקים הרבה מהעיכוב של הדואר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה מפה לשר התקשורת שידאג שהסוכנות הזאת תיפתח לאלתר ושהתושבים יקבלו את המכתבים שלהם ואת דברי הדואר שלהם מייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש צורך לתגבר בעובדים נוספים כדי לכסות את המחסור – שיעשה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בדרך כלל אנחנו מקדישים את הנאומים בני דקה לביקורת שיש לנו, לתסכול שיש לנו, לדאגות שיש לנו על מה שקורה במדינה.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שביום למוחרת הרצח המתועב של הרב איתמר בן גל, ובסך הכול שלושה שבועות אחרי הרצח של הרב רזיאל שבח, קשה לדבר על משהו טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה, ברשותכם, דווקא לומר שמאוד מאוד שמחתי שהשיר שנבחר ללוות את שנת ה-70 למדינה הוא השיר "הללויה".

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשבח, ולהודות לכותבת ולמשוררת שמרית אור ולמלחין קובי אושרת, וגם לומר מילה טובה לשרת התרבות על כך שהיא ביקשה שלא יהיה רק הללויה לעולם – והיום אירחנו כאן את העולם, אדוני היושב-ראש, את השגרירים בישראל – אלא גם ביקשה שיתווסף בית שעוסק בישראל, ולא רק בהללויה לעולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש בזה משהו מאוד מאוד מרגש.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקדישה, ברשותכם, את השיר הזה להולכים, לאלה שכבר לא יהיו איתנו בשנת ה-70 למדינה, ובתקווה מאוד מאוד גדולה לדורות הבאים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברת הכנסת מירב בן ארי, את האמת, אני כבר הגבתי, והזדעזעתי מהספרון הזה שמחלקים – ההוראות לנשים איפה לשבת ומה מותר ומה לא מותר.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו חייבים ללכת צעד אחד קדימה.

עאידה תומא סלימאן: זאת לא המועצה המקומית או הרשות המקומית הראשונה שעובדת בצורה מאוד ברורה להדרת נשים.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שמשרד הפנים ושר הפנים – תהיה להם אמירה ברורה בנושא הזה; אותו שר פנים שמתעקש עד היום שלא להפיץ את ההוראות בעניין הדרת נשים למועצות המקומיות.

עאידה תומא סלימאן: נושא אחר, שתכננתי לדבר עליו כשהשר אורי אריאל היה פה, כי זה היה בנושא המשרד שלו – – –

קריאה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אה, תודה.

עאידה תומא סלימאן: כבר כמה שבועות אני מקיימת דיונים רצופים בעניין תוכנית הפיתוח בנגב, ובמיוחד בנושא תעסוקת נשים ערביות בדואיות בנגב.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, החלטת הממשלה בעניין הזה לא כללה – כמו בתוכנית הקודמת, גילינו שהיא לא כללה אמירה ברורה על עידוד תעסוקת נשים ערביות בדואיות.

עאידה תומא סלימאן: המעקב שאני עושה על התוכנית מראה שבאמת לא הוקצו משאבים ולא הייתה חשיבה עד הסוף איך לעודד ולהעלות את אחוז ההשתתפות של הנשים הערביות הבדואיות בתעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח אם המשרד יגיע מוכן לישיבה הבאה, כדי שנוכל באמת להתקדם בנושא הזה ולקבל את ההמלצות של הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הגירוש של מבקשי המקלט נעשה בשמם של תושבי דרום תל אביב, אבל הינה, בדיוק בימים האלה, מאחורי הגב של כולנו ומאחורי הגב של תושבי דרום תל אביב, מקדמים את הארכת הזיכיון של קובי מימון למתחם המוזנח של התחנה המרכזית החדשה.

דב חנין: אני אומר מתחם מוזנח כי זה אזור של מפגעים ובעיות קשות ביותר.

דב חנין: יש שם בעיה סביבתית קשה של זיהום אוויר; יש שם בעיה חברתית איומה של מוקד סמים וסחר בנשים בסביבה.

דב חנין: אין שום היגיון תחבורתי במבנה הזה.

דב חנין: לא צריך בלב שכונת מגורים להקים את התחנה או לשמור על התחנה המרכזית במבנה הכי גדול בעולם כמעט.

דב חנין: צריך מתחם אחר, במקום אחר, ליד כבישים ראשיים, סמוך לתחנת רכבת.

דב חנין: יש תוכניות, יש עמדה של עיריית תל אביב, ובכל זאת מתקדמים בכיוון הלא-נכון.

דב חנין: איך אומרים אצלנו?

דב חנין: כשיש קשרים לא צריך פרוטקציה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, עכשיו סיימתי דיון מעקב על תוכנית החומש, בעצם תוכנית ארבע-שנתית של המגזר הדרוזי, לשנים 2016, 2017, 2018, 2019.

חמד עמאר: התברר לי בדיון בוועדת הכספים שחלק מהמשרדים עדיין לא העבירו אפילו את התקציב של 2016, ולא של 2017, ואין תוכנית להעביר את 2018.

חמד עמאר: אני אתן דוגמה: משרד התרבות והספורט עדיין לא ביצע שקל אחד מתוך 30 מיליון שהוקצו בתוך התוכנית.

חמד עמאר: משרדים אחרים טענו שהכסף מועבר אליהם מהאוצר בחודש נובמבר של שנת 2017.

חמד עמאר: איך יכולים לבצע את שנת 2017?

חמד עמאר: אני פניתי כאן, אדוני היושב-ראש, בשאילתה לשר האוצר, שענה עליה סגן שר האוצר, האם תוכנית החומש של המגזר הדרוזי היא מתוך בסיס התקציב של 2017, 2018.

חמד עמאר: נעניתי באופן ברור שכן בתוך התקציב.

חמד עמאר: היום קיבלתי תשובה ברורה מנציג האוצר בוועדה שבכלל אנחנו לא בבסיס התקציב.

חמד עמאר: האם סגן שר נותן לי תשובה לא נכונה ואנחנו לא בבסיס התקציב?

חמד עמאר: לכן, מה שאני מבקש, ואני אדרוש בתקציב של 2019, שלפחות תוכנית החומש תיכנס לבסיס התקציב, ושהתקציב לא יעבור בנובמבר וחלק מהמשרדים יחליטו שבכלל לא מבצעים את תוכנית החומש.

חמד עמאר: עוד התברר לי, אדוני היושב-ראש, שבתוך התוכנית שאתה רואה, 2.3 מיליארד שקלים, חלק גדול מהתקציב הולך לפיתוח אזורי ובכלל לא קשור למגזר הדרוזי – כמו משרד הכלכלה, שהחליט להשקיע 45 מיליון שקל בפיתוח אזור התעשייה של כברי, שבכלל לא קשור למגזר הדרוזי, ואפילו עובד אחד מהמגזר הדרוזי לא עובד שם, אבל הוא נכנס לתוך התוכנית של המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום זכויות בעלי החיים

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום זכויות בעלי החיים, מס' 9218, 9324, 9373, 9383 ו-9396.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הדיון לכבוד יום זכויות בעלי החיים שאנחנו מציינים היום בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: על זכויות בעלי החיים אין חולק, אבל בעיניי, חשוב שנמקד את הדיון בנושא מקביל – החובות שמוטלות עלינו, על בני האדם.

יולי יואל אדלשטיין: החובה הזאת מופיעה באחד הטקסטים החשובים ביותר של המסורת היהודית: קריאת שמע.

יולי יואל אדלשטיין: פעמיים בכל יום אנחנו קוראים את הפסוק מספר דברים: "ונתתי עשב בשדך לבהמתך ואכלת ושבעת".

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב לסדר הרגיש שבפסוק: קודם כול מוזכרת הבהמה ורק אז הבעלים שלה.

יולי יואל אדלשטיין: חכמי הגמרא הבחינו בכך והסיקו מן הסדר הזה מסקנה מעשית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטט מדבריהם במסכת ברכות: אסור לאדם שיאכל קודם שייתן מאכל לבהמתו.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט מאוד, לפני שאנחנו דואגים לעצמנו, מוטלת עלינו חובה בסיסית לדאוג לבעלי החיים.

יולי יואל אדלשטיין: אף אחד מהם לא נוצר כדי שנשעבד אותו, כדי שננצל אותו או כדי שנשתעשע בו.

יולי יואל אדלשטיין: מעל לכול יש לנו אחריות כלפיהם.

יולי יואל אדלשטיין: העיקרון הזה הוכר באופן רשמי במדינת ישראל בשנת 1994, כאשר הכנסת חוקקה את חוק צער בעלי חיים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק הזה דוגמה נפלאה לאימוץ של עקרונות מן המסורת היהודית אל ספר החוקים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: יש בחוק צער בעלי חיים סעיפים שנראים מובנים מאליהם, כמו האיסור לנטוש בעלי חיים או להתעלל בהם, אבל לצערי אנחנו שומעים מדי פעם על מקרים מזעזעים מן הסוג הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מוטלת עלינו אחריות עליונה, כיהודים וכבני אדם בכלל, להחמיר בענישה ולדאוג שהתופעות האלה ייעלמו באופן מוחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להודות ליוזמי הדיון הזה, ראשי השדולה למען בעלי חיים כאן בכנסת, שבכל שנה מזכירים לנו את החובה שלנו לדאוג לזכויות בעלי החיים.

יולי יואל אדלשטיין: אותם אנשים הם גם בין יוזמי הדיון שתכף נעבור אליו, ושר החקלאות ופיתוח הכפר, שנמצא איתנו, ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים, ראשון המציעים, יהיה חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אדוני, אני מרגיש חובה להודות לצוות הכנסת – למנכ"ל, לאגף טקסים ואירועים.

איציק שמולי: כדרכם בקודש, גם ביום המיוחד הזה הם סייעו לנו רבות.

איציק שמולי: אני בטוח שגם לך, אדוני היושב-ראש, יש חלק בהתנהלות הזאת של הכנסת, אז באמת תודה רבה.

איציק שמולי: קיבלנו כאן שיתוף פעולה מלא מלא.

איציק שמולי: אנחנו מציינים גם השנה, כבכל שנה, את יום הזכויות למען בעלי החיים, ואנחנו עושים את זה בגישה שהיא אמביוולנטית.

איציק שמולי: מצד אחד, בהחלט יש הישגים; יש התקדמות גדולה מאוד גם בכל מה שקשור ליכולת שלנו לעורר את המודעות – אנחנו רואים עוד ועוד, בעיקר אנשים צעירים, שלוקחים חלק משמעותי מאוד במאבק הזה.

איציק שמולי: מצד שני, עוד ארוכה הדרך עד שאנחנו נגיע למקום שבו גם העולם הזה וגם המדינה הזאת יהיו מקומות בטוחים לבעלי חיים.

איציק שמולי: גם בבוקר הזה פתחתי את היום בביקור בכלבייה, ואני מקפיד לעשות את זה לפחות אחת לכמה שבועות, כדי להסתכל לבעלי החיים בעיניים.

איציק שמולי: ככה אי-אפשר לבלבל אותך לא בעובדות ולא במספרים; ככה אתה מסתכל על המציאות כהווייתה.

איציק שמולי: והמציאות כהווייתה היא עדיין מאתגרת מאוד בכל מה שקשור לצורך שלנו להפסיק, לעצור, למגר, את ההתעללות בבעלי החיים ואת ההמתה של בעלי החיים.

איציק שמולי: אנחנו מסתכלים על התופעה הזאת של ההתעללות ואנחנו רואים תופעה שהיא באמת גדולה מאוד, גדולה מדי.

איציק שמולי: היא כבר לא קורית רק בסמטאות האחוריות של כל מיני ערי ספר; היא קורית בעיבורה של עיר, היא קורית בערים המרכזיות.

איציק שמולי: לפעמים זה כבר אפילו הפך להיות סוג של טרנד.

איציק שמולי: נגד התופעה המזעזעת הזאת אנחנו נאבקים, אבל בכל פעם שמגיע אירוע אחד – כפי שאתה היטבת לתאר, אדוני היושב-ראש – זה משהו שפשוט מרסק אותך.

איציק שמולי: אתה שואל את עצמך: איך בן אדם – איך החברה האנושית יכולה להתנהג כך, באופן הזה, כלפי יצורים שהם חסרי ישע.

איציק שמולי: הפרטים, ממקרה התעללות אחד למשנהו, תמיד משתנים.

איציק שמולי: מה שלא משתנה לעולם זה חוסר הצדק; מה שלא משתנה לעולם זה חוסר האונים.

איציק שמולי: וכפי שאמר לנו השופט חשין, זיכרונו לברכה: בעלי חיים הם כמו ילדים.

איציק שמולי: הם לא יודעים לזהות רוע, והם גם לא יודעים להתגונן מפניו.

איציק שמולי: וזה התפקיד שלנו – של הכנסת ושל הממשלה – להעמיד חומות גבוהות מאוד של הגנה, באמצעות אכיפה, באמצעות חקיקה, באמצעות אזרחות טובה של הרבה מאוד אזרחים במדינת ישראל שיגנו על בעלי החיים בסביבתם.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר, בשנה האחרונה יש שיתוף פעולה שהולך וגדל בין השדולה בכנסת לבין משרד החקלאות בראשותך, כבוד השר אורי אריאל.

איציק שמולי: הצלחנו להעביר, ביוזמה שלכם, וגם בחקיקה פרטית כאן, בכנסת, תקנות שנועדו להגן על בעלי החיים בכלביות.

איציק שמולי: יוצא עכשיו משרד החקלאות באמת בקמפיין ראוי להערכה של אימוץ בעלי חיים.

איציק שמולי: ומכאן, מהבמה הזאת, אנחנו אומרים לאזרחי מדינת ישראל: אמצו בעלי חיים, כי מי שמאמץ בעל חיים בסופו של דבר הופך להיות אדם טוב יותר.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, מי שכבר מקבל את ההחלטה הנעלה הזאת, אנו מבקשים ממנו שלא יקנה בעלי חיים, כי על כל בעל חיים שקונים ממיתים בעל חיים אחר בכלבייה.

איציק שמולי: אני יודע שמדינת ישראל היא מקום באמת מאתגר, עמוס בחדשות ובבעיות ובאתגרים.

איציק שמולי: בוודאי יש עכשיו צופים בבית שיושבים ואומרים להם: למי יש את הפריבילגיה להתעסק בבעלי החיים?

איציק שמולי: ואני אומר לכם: בסופו של דבר, חברה נמדדת במקומות האלה.

איציק שמולי: אני בטוח, אני משוכנע, אני יודע, וכמעט מכיר, את יכולתה של מדינת ישראל להתמודד עם כל אתגר חיצוני שמשחר לפתחה.

איציק שמולי: מה שמטריד אותי זה האובדן של הסולידריות; מה שמטריד אותי זה האובדן של החמלה.

איציק שמולי: אני רוצה לקוות ולהאמין שבזכות פעולות שנעשה כאן, בבית הזה, בזכות הפעילות הנמרצת של הארגונים למען בעלי החיים ובזכות הפעילות של האזרחים עצמם, אנחנו נוכל לברוא עולם טוב יותר.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד תודה רבה גם לעמיתיי להובלת השדולה: לחברת הכנסת גרמן, לחברת הכנסת כהן-פארן, לחברת הכנסת השכל – אנחנו משתפים פעולה במשך כל השנה ומקבלים תמיכה מכל מפלגות הבית – וגם לך, כבוד השר אורי אריאל, על האוזן הקשבת ועל שיתוף הפעולה.

איציק שמולי: יש לנו עוד הרבה אתגרים בדרך, אבל אי-אפשר להתעלם מהשיח הפרודוקטיבי שיש בינינו, בין השדולה לבין המשרד.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי, כאמור, גם על כל פעילות השדולה לאורך השנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: אדוני השר, חבריי לשדולה איציק ושרן ויעל, שכרגע נכנסה, וכל הנוכחים – –

יעל כהן-פארן: – – –

יעל גרמן: – – אני, כמסורת, התבקשתי גם על ידי חבריי – אני רוצה קודם כול להודות לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: ניכר בך שאתה באמת אוהב בעלי חיים, וגם הנאום שלך, וגם ההשתתפות שלך הייתה מאוד מאוד מכובדת; לשר, שהשתתף; ואני רוצה להודות, כרגיל, למי שעומד מאחורי הקלעים, אבל למעשה בזכותם היום הזה מתקיים, ואלה היועצים שלנו.

יעל גרמן: אני אתחיל דווקא מאביבה קוגוס, ומבר ומטלי אלבו; אה, גם ג'ודי, שתרמה מרחוק, למרות שהיא לומדת, יריב צור, צפריר גורדון, אילון, הילה וגל, ואם ישנם עוד כאלה שלא ציינתי, תאמינו לי, הם אלה שעושים לנו את היום.

יעל גרמן: תודה לכולם.

יעל גרמן: היום הזה ניכר באמת בכמה דיונים שאני חייבת לומר שאפילו אני השכלתי מהם.

יעל גרמן: באחד הדיונים דנו, דרך אגב, בנושא הכלביות, בנושא ההמתה בסטריכנין של בעלי חיים, בנושא סימון הגמלים.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לדבר בעיקר על הכלבים.

יעל גרמן: מסתבר שבמדינות כמו סרילנקה, בנגלדש, קניה, מקסיקו ואיטליה קיבלו החלטה שלא להמית כלבים, ובניגוד לכל הציפיות ולכל התחזיות – אני זוכרת שאנחנו, השדולה, באנו עם הרעיון לחוקק חוק של no kill, של לא להרוג, ואז באו והבהילו אותנו ואמרו: מה פתאום, זה יהיה אסון, מפני שהכלביות תתמלאנה בכלבים, ואז התנאים יהיו בלתי אפשריים, ובמקום להיטיב נימצא שאנחנו מזיקים.

יעל גרמן: הפלא ופלא, באותן מדינות שאני מציינת – ולא כולן באמת נחשבות למתקדמות – החליטו שלא הורגים את הכלבים, ומה שקרה זה שקודם כול מספר הכלבים פחת.

יעל גרמן: כמובן שבצד אי-המתת הכלבים היו עוד פעולות, כמו עיקור וסירוס.

יעל גרמן: בנוסף לזה, הם מיגרו לחלוטין את הכלבת.

יעל גרמן: בבנגלדש ובסרילנקה ובמקסיקו ובאיטליה ובקניה – אז לא בכולן מיגרו, יש מקומות שזה פחת בכמה אחוזים, אבל למשל בסרילנקה – 0% של כלבת.

יעל גרמן: פשוט מיגרו את התופעה.

יעל גרמן: זאת אומרת שלפעמים עושים דבר נכון שהוא לא רק צודק אלא הוא גם נכון מבחינה פרקטית.

יעל גרמן: אז אני קוראת לך, אדוני השר, לבחון.

יעל גרמן: אנחנו הקמנו איזשהו מעגל, איזשהו שולחן עגול, שלא כל כך מתקדם.

יעל גרמן: בואו נבחן מחדש קודם כול את מה שעשו המדינות.

אורי אריאל: למה הוא לא מתקדם?

יעל גרמן: אני לא יודעת.

יעל גרמן: היו לנו כמה פגישות.

יעל גרמן: אני לוקחת על עצמי לחדש אותן.

אורי אריאל: – – –

יעל גרמן: אני לוקחת על עצמי לחדש אותן, ובוא נבחן איך אנחנו באמת יכולים כן לחוקק את החוק, שאנחנו ראינו שבמדינות אחרות סייע לתופעה הזאת של – גם כלבת, אבל גם התרבות בלתי מבוקרת של כלבים, שכתוצאה ממנה כמובן רבים מהם מתים בצורה אכזרית מאוד.

יעל גרמן: אני רוצה לסיים את דבריי ולומר שבצד כל התודות – ואני שוב פונה אליך, השר – אני מתוסכלת.

יעל גרמן: אני מתוסכלת מפני ששנה אחר שנה כולנו, כל חברי השדולה, מעלים חוקים, והחוקים לא עוברים.

יעל גרמן: אני יודעת שבחוק שאני העליתי ביום ראשון, חוק סימון ביצים, אתה תמכת, ובכל זאת ועדת שרים הצביעה נגד; חוק שהוא כל כך הומני.

יעל גרמן: אז לסיום אני פונה אליך ומבקשת, באמת, שהרצון הטוב שאנחנו רואים מצידך יתורגם גם למעשים, ושנצליח גם להעביר חוקים, כי בסופו של דבר זה תפקידנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי הוא המציע הבא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, ראשית אני אודה למציעי היום הזה על העלאת הנושא הכל-כך חשוב, ציון יום זכויות בעלי החיים.

מיכאל מלכיאלי: אני גם רוצה להודות – היום בכנסת הראו לנו חברי הכנסת מה עוברים בעלי החיים בסרטון.

מיכאל מלכיאלי: זה קצת מפחיד לראות מה עוברים בעלי החיים מהרגע שהם נולדים ועד הרגע שאנחנו רואים אותם בצלחת – כמה ייסורים, כמה סבל, כמה אנחנו מחויבים למנוע את הצער הגדול הזה.

מיכאל מלכיאלי: חשוב לציין – ואני פה רוצה לפתוח בפרשת השבוע, הפרשה שלנו, שהתורה מחייבת אותנו: "כי תראה חמור שנאך רבץ תחת משאו – – – עזב תעזב עמו".

מיכאל מלכיאלי: דווקא השונא, שקשה לנו לרדת מהאוטו ולעזור לו, דווקא אותו אדם שאני מחפש את העוינות כלפיו, דווקא הוא – התורה מצווה אותך ללכת ולעזור לו בפריקת החמור.

מיכאל מלכיאלי: ומכאן באמת התחיל כל הנושא ביהדות של צער בעלי חיים, החמלה.

מיכאל מלכיאלי: אבל חשוב לומר פה דבר נוסף:

מיכאל מלכיאלי: במשך שנים היהדות התמודדה עם השאלה של השחיטה היהודית: האם זו השחיטה הרצויה?

מיכאל מלכיאלי: האם זו השחיטה שמביאה למינימום את הסבל של אותם בעלי חיים?

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה לצטט דברים שלקחתי מהספר של הרב זמיר כהן מהידברות, שמביא סיפור, שנפגשו אגודות של צער בעלי חיים עם היהודים, עם רבנים יהודים, והביאו להם את – מצד אחד, התורה מעודדת אכילת בשר; יש מצווה לאכול בשר בשבת, בחגים.

מיכאל מלכיאלי: הקדוש ברוך הוא אמר לאדם הראשון: אני נותן לך את השליטה על בעלי החיים; מותר לך ללכת לשחוט.

מיכאל מלכיאלי: ומצד שני, התורה מלאה חמלה.

מיכאל מלכיאלי: כתוב: תחילתה חסד, סופה חסד.

מיכאל מלכיאלי: ואז מסופר שהוא הביא להם הוכחות כמה השחיטה היהודית – יש בה את המינימום של המינימום של הצער, ואני רוצה לצטט.

מיכאל מלכיאלי: בהלכה היהודית יש מצווה לשחוט בסכין החד ביותר שיש.

מיכאל מלכיאלי: כשזה נכנס בגוף של הבהמה, אין בכלל הרגשה.

מיכאל מלכיאלי: אבל אז הם באו בשאלה ואמרו – וזה הפלא הגדול – שרק בחיות המותרות להלכה על פי התורה מבנה הצוואר מאפשר שחיטה ללא כאב.

מיכאל מלכיאלי: סוס, גמל – לא תועיל להם שחיטה יהודית –אני לא רוצה להאריך – כי יש איזשהו עורק בצוואר, איפה שהיהודים לא שוחטים, ששם נגרם לבהמה הסבל הגדול.

מיכאל מלכיאלי: ואז באו בדבר מפתיע וגינו ואמרו – אני מקריא – קיבלו האגודה לצער בעלי חיים, בכמה מדינות בעולם, הפתיע אותנו שכל הדברים האלה הם נכונים לגבי כל היונקים מלבד הבהמות מעלות הגרה הכשרות לאכילה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רואים שהקדוש ברוך הוא, שהביא לנו את אותו היתר לאכול בשר, את אותו היתר ומצווה לאכול עופות ובשר, גם אמר איזה בהמות מותר לנו לאכול ואיזה בהמות אסור לנו לאכול.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רואים כמה שההתחשבות וההכרה בזכויות של אותם בעלי חיים, כמה זה מוטבע בדנ"א היהודי למנוע את מקסימום הצער והסבל.

מיכאל מלכיאלי: וכמובן, צריך להודות לך, אדוני השר, על המאמצים הגדולים שמשרדך ואתה עושים, אם זה בשינוע של אותם בעלי חיים ואם במהלך השחיטה עצמה, על מנת להקל את סבלם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: אני מודה לך באופן אישי על ציון יום כזה חשוב, לזכויות בעלי החיים.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, מכובדי השר, ברצוני להעלות נושא שעולה בקנה אחד עם יום בעלי החיים.

טלב אבו עראר: בעלי החיים בנגב סובלים מחקיקה מסיתה ומאי-הסדרת מרעה שהולם לכאורה את דרישותיהם הבסיסיות של המגדלים והחקלאים.

טלב אבו עראר: אני לא חושב שבעלי החיים אצל הבדואים שונים מאלה שאצל יהודים; הרי בעלי חיים זה בעלי חיים.

טלב אבו עראר: הובא היום לוועדת הכלכלה חוק סימון הגמלים, שבעיניי מהותו של החוק היא העלבת החי לפני הצומח על ידי שיבוב אוזני החיות, בעיקר הגמלים, שעל לא עוול בכפם לא רעו בשטחי מרעה שנגזלו מהם; והטענה היא הפחתת – או צמצום, לפחות – תאונות הדרכים שגורמים גמלים משוטטים.

טלב אבו עראר: ואני שואל את עצמי ושואל את המליאה כאן:

טלב אבו עראר: האם סימון הגמלים ימנע תאונות דרכים?

טלב אבו עראר: סימנו, בסדר, אבל יישארו הגמלים.

טלב אבו עראר: ואני מזכיר לך, מכובדי השר, שב-2009 הגשת הצעה להסדיר את ענף המרעה.

טלב אבו עראר: ולמה לחשוב על חקיקה שלא מועילה אלא במהותה חותרת למטרות אחרות?

טלב אבו עראר: הרי גם נציג עמותת תנו לחיות לחיות היום אמר שגם הגמל וגם בעלי החיים צריכים מרחב.

טלב אבו עראר: אי-אפשר – איך אומרים?

טלב אבו עראר: לעצור אותם או למנוע מהם.

טלב אבו עראר: ואני כאן אזכיר את האמירה של הנביא מוחמד, שאמר כך: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) אני אתרגם: אישה שאלוהים יכניס אותה לגיהינום על חתול, על חתול שהיא לא האכילה אותו ומנעה ממנו לצאת למרחב לאכול.

טלב אבו עראר: ואני לא מאחל לך, כבוד השר, גיהינום.

טלב אבו עראר: למה תמנע מהגמלים ומבעלי החיים במגזר הבדואי לאכול?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: אתה מצמצם את המרחב, רוצה לחנוק אותם.

טלב אבו עראר: ולכן, הפתרון, למנוע תאונת דרכים מגמלים משוטטים בנגב זה להקצות שטחי מרעה, לתחום את השטחים האלה ולהרחיק אותם מהכביש – פתרון שלא עולה למדינה.

טלב אבו עראר: למה להקצות, מכובדי היושב-ראש, מאות מיליוני שקלים לסימון בעלי החיים בזמן שיש לי הצעה שלא עולה כסף?

טלב אבו עראר: הרי יש לנו בנגב שטח ענק, ענק, ענק, כדי באמת למצוא פתרון.

טלב אבו עראר: לכן, אני פונה שוב ושוב לכבוד השר ביום זכויות בעלי החיים, באמת, לשמור על זכויותיהם של בעלי החיים בארץ בכלל, ובנגב בפרט.

טלב אבו עראר: אסור ואסור ואסור לחנוק את האנשים שם, למנוע מהם לשמור על מקורות פרנסה שלהם, שהם הכבשים, הגמלים.

טלב אבו עראר: הרי מי כמוך יודע, כבוד השר, שכאלה חייהם של הבדואים.

טלב אבו עראר: הגמל מסמל, סמל עיקרי לבדואים.

טלב אבו עראר: סמל.

טלב אבו עראר: לכן, כשאתה בא לסמן את הגמל שגורם לנזק, חראם.

טלב אבו עראר: חראם עליכ, יא זאלמה.

טלב אבו עראר: ואללה חראם.

טלב אבו עראר: כשאתה בא לסמן אותו, אתה פוגע בו, אתה גורם לו לנזק.

טלב אבו עראר: ולכן – לא.

טלב אבו עראר: תשאיר אותו ככה במרחב, שיחיה וירעה שם, ולא יגרום לתאונת דרכים.

טלב אבו עראר: ואנחנו כולנו מגויסים להביא למצב בלי תאונות דרכים, כדי לשמור על חיי אדם, על חיי כולנו בנגב, ובארץ בכלל.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל תהיה אחרונת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה נשמע את תשובת הממשלה מפי השר אורי אריאל.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני לא יודעת אם אני אספיק לדבר על כל מה שאני רוצה ככה, בחמש דקות, אחרי יום שבאמת היו כל כך הרבה דיונים, ובאמת היה גם מפגש של השדולה באמפי, שהיה ממש מרגש ונוגע ללב.

שרן השכל: ואני רוצה אולי קודם להתחיל בתודה: תודה לחבריי, יושבי-הראש השותפים לשדולה למען בעלי החיים – חברת הכנסת גרמן, חבר הכנסת שמולי וחברת הכנסת כהן-פארן – שבאמת, ביחד עשינו את היום הנהדר הזה למען לא רק בעלי החיים, אלא גם למען ארגונים, שזו באמת גם הזדמנות טובה לומר להם תודה, לארגונים שעושים יום ולילה עבודת קודש למען בעלי החיים, שבאו וליוו אותנו כאן לאורך כל היום.

שרן השכל: תודה רבה לשר אורי אריאל, שהגיע לכבד אותנו ושפועל לצידנו בנושא של בעלי החיים.

שרן השכל: תודה רבה לעוזרים הנהדרים שלנו, שבאמת ככה עבדו מאוד קשה מאחורי הקלעים כדי לקיים את היום הנהדר הזה.

שרן השכל: אבל אני רוצה אולי להתחיל גם באכזבה לא קטנה, שבאמת – ביום ראשון העליתי הצעת חוק חשובה למען בעלי חיים, שקשורה לפיקוח ולאכיפה של חוק צער בעלי חיים, ואורי אריאל תמך בהצעת החוק וסייע לקדם אותה, כדי שסוף-סוף תהיה אכיפה נאותה של חוק צער בעלי חיים: לא רק יחידת פיצו"ח, גם המשטרה, גם פקחים עירוניים, גם המשטרה הירוקה – באמת, לבוא ולהרחיב אותה למקום ששם היא צריכה להיות, שאזרח יודע שלא משנה לאן הוא יתקשר, הוא יודע שהמקרה של צער בעלי חיים יטופל; נושא של אכיפה.

שרן השכל: לצערי הרב, הממשלה החליטה לדחות את הצעת החוק הזאת, שוב.

שרן השכל: הדיונים היום היו חשובים – הדיונים בכלביות – וכמובן שחשוב לראות איך אנחנו מתקצבים את הארגונים ואת הכלביות יותר, וגורמים להם להיות מקום יותר נעים לבעלי החיים.

שרן השכל: היום בעלי הכלבים והחתולים פוחדים לשים את בעלי החיים שלהם בתוך הכלביות העירוניות.

שרן השכל: חלקן נהדרות, באמת, אני לא אומרת; תל אביב ובאר שבע הן פשוט מודל ודוגמה, אבל כלביות אחרות שאני ביקרתי בהן – אני לא הייתי רוצה לעולם לשים שם בעל החיים שלי.

שרן השכל: ושמענו סיפורי זוועות, אפילו על כלבים שנעלמו, כלבים שמתו, כלבים שעברו התעללות – וגם שם צריך לשים את הדגש.

שרן השכל: דנו גם בנושא של הגמלים, ועלה לפה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

שרן השכל: טלב, סליחה, הגמל לא פשע בכך שהוא הסתובב וחיפש מקום ופתאום הייתה תאונת דרכים.

שרן השכל: אנשים נהרגים כתוצאה מהמחדל הזה.

שרן השכל: האחריות היא לא על בעל החיים, היא לא על הגמל, אלא על הבעלים שלו, והבעלים נכשל כשל חמור והפקיר חיי אדם, הפקיר את בעל החיים שלו, ולכן דרוש הסימון הזה.

שרן השכל: אתה אומר שאורי אריאל בא לפגוע בבעל החיים בסימון?

שרן השכל: מה עם בני האדם שנפגעו כתוצאה מחוסר האחריות של הבעלים הללו?

שרן השכל: הם הביאו אותנו למצב שבו אנחנו חייבים לקחת את זה לידיים ולחוקק את החוק הזה.

טלב אבו עראר: – – – קטן.

שרן השכל: תראו, הנושא של אלימות והתעללות בבעלי החיים – לא מדובר פה רק על חיות מחמד ומה שקורה בבתים, והתעללות, וחיות שלוקחים אותן לקרבות ודברים כאלה.

שרן השכל: אנחנו מדברים גם על חיות משק, חיות שאנחנו שומעים – אם זה בלולים, אם זה פרות, ובאמת – חיות משק שלפעמים יש מין דיסוננס כזה: בגלל שאנשים כל כך רגילים לעבוד איתן הם כבר מתעלמים מהמצב הזה, שבו הם כבר פוגעים בהן; זה נראה להם כאילו זה חפץ, כאילו זה משהו שהוא מותר.

שרן השכל: זה קורה לא רק במשק, זה קורה גם בקרב חיות הבר – אם זה ציד בלתי חוקי, אם זה פיזור של רעלים, אם זה חקלאים, שבלי לשים לב מפזרים רעלים כאלה ואחרים ופוגעים בחיות הבר.

שרן השכל: אלה דברים שאנחנו חייבים לבוא ולראות איך אנחנו מתקנים, איך אנחנו משפרים את זה.

שרן השכל: חבר הכנסת מלכיאלי, דיברת על כשרות, על כך שחיות לא סובלות.

שרן השכל: אמר הרב אמנון יצחק לפני בערך חודש: אין כזה דבר בשר כשר.

שרן השכל: אם אתה תיכנס איתי עכשיו למשחטה ותראה לי חיה אחת שלא סובלת בתהליך הזה, אני אומרת לך – אני אבוא ואולי אני אחשוב אפילו על לבוא ולגעת בבשר, אבל אם אני אבוא איתך ואתה תראה – –

אורי אריאל: – – – לאכול איתו.

שרן השכל: – – ואתה תראה את החיות שסובלות שם סבל נוראי, החיות הללו לא כשרות.

שרן השכל: אז בוא תגיד גם אתה שאתה תפסיק לאכול את המצרך האיום הזה, שגורם להם לכל כך הרבה סבל וכאב.

שרן השכל: אתה ראית אותם מונחים ככה, נשחטים, וכשהם נשחטים והדם מדמם הם עדיין זזים, הם עדיין חשים.

שרן השכל: לא עשו את זה בצורה נכונה.

שרן השכל: את זה אתה רוצה לתת למאכל?

שרן השכל: זה לא כשר.

שרן השכל: עכשיו, תראו – אני חוזרת בי, אני לא מסוגלת לדמיין לשים בשר בפה, ואני פשוט יודעת מה קורה בתוך בית המטבחיים, שזה פשוט כואב, אז אני מוכנה כבר לשים את זה על הכף, אבל יש שני דברים חשובים שפנינו מועדות אליהם ואורי, זה משהו שאנחנו חייבים לראות איך אנחנו מתקנים ואיך אנחנו מסייעים.

שרן השכל: הדבר הראשון זה הכלובים לעופות.

שרן השכל: אם הממשלה באה ומשקיעה מיליונים של שקלים בכלובים לעופות, אנחנו צריכים לבוא ועם הכסף הזה להגיד: אוקיי, אבל בתנאים מסוימים, לא בתנאים של התעללות.

שרן השכל: יש סטנדרט מסוים שאנחנו רוצים לבוא ולדחוף אליו; להגיד: אפס תקציב ממשלתי למי שבונה בצורה הישנה, ויקבלו כמה תקציבים שניתן לתת לאלה שבונים בדרך החדשה.

שרן השכל: ממלוא – נדמה לי שזה 350 מיליון שקלים שהאוצר מוכן לייעד לכך.

שרן השכל: הדבר השני שאנחנו צריכים לשים עליו את הדגש הוא מקרה שקראתי – ואני מתנצלת, ככה עוד באמת רק דקה – קרה בשבוע שעבר: השמדה המונית במשק לביצי חופש Organic Green.

שרן השכל: אני בטוחה שקראת על הנושא.

אורי אריאל: לא.

שרן השכל: אז בוא אני אספר לך: משק Organic Green לקח אליו, בתקופה שלא היו מכסות – היו יומיים, והוא לקח 500 עופות להטלה.

שרן השכל: המשק הזה הוא דוגמה מופת לביצי חופש.

שרן השכל: אני מבינה את הבעייתיות – – –

אורי אריאל: תקשיבי, אני מכיר ואנחנו תומכים.

אורי אריאל: מבחינתנו לא ישמידו.

שרן השכל: אני שמחה לשמוע, כי כשאני שמעתי ש-500 עופות, בצורה נקמנית, רוצים פשוט להשמיד, בצורה כזאת, המדינה.

שרן השכל: אני פשוט נחרדתי, ואני שמחה לשמוע שאתה מגבה את החקלאי הזה, וביחד נראה באמת איך ניתן לקדם את זה.

שרן השכל: יום נהדר לכולנו, היום למען בעלי חיים.

שרן השכל: תודה רבה לכולם ותודה רבה לפעילים הנהדרים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל להשיב לבעלי ההצעות.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, תודה לראשי השדולה, חבר הכנסת שמולי, חברת הכנסת גרמן, יעל כהן-פארן, שרן השכל.

אורי אריאל: אלה האנשים.

אורי אריאל: אני מודה לכל חברי הכנסת שנמצאים פה איתנו ותומכים, משתתפים בדיון החשוב הזה.

אורי אריאל: אני באמת שמח על זה.

אורי אריאל: יצא גם טוב, אדוני היושב-ראש, שאין פה לחץ של 700 חוקים או איזשהו עניין כזה שמצריך לצמצם.

אורי אריאל: אז ברשותכם, אני אתייחס קודם כול לדברים שאתם אמרתם, ממש אישית, לפי הדברים שהעליתם, כדי שמי שרוצה או רוצָה לצאת, יוכלו.

אורי אריאל: אחרי זה אני מתכוון להרחיב.

אורי אריאל: מי שרוצה – יישאר.

אורי אריאל: זאת הזדמנות טובה להגיד למי שהגיע פה לכנסת לשמוע, לצופינו בבית, ולהבין קצת יותר טוב את הבעיות, את הנושאים, את האתגרים וגם את ההתמודדות, ובעיקר בעיקר – מה עוד צריך לעשות קדימה.

אורי אריאל: אני מסכים איתכם.

אורי אריאל: אני לא מתכוון לעשות היסטוריה של כל מה שעושים.

אורי אריאל: אז אני מבקש להתחיל עם חבר הכנסת שמולי ולומר: ראשית, זה נכון.

אורי אריאל: לפחות מבחינתי, הרגשתי, יש שיתוף פעולה טוב.

אורי אריאל: זה לא אומר שיש הסכמות; זה אומר שמדברים, מדברים מהר.

אורי אריאל: מדברים על צפוף – לא ידעתי שיש פה איזושהי בעיה בהתנהלות של השולחן העגול.

אורי אריאל: מבחינתי הוא הכרחי; אנחנו הקמנו אותו בשביל זה, כדי שהוא יעבוד.

אורי אריאל: אז אם יש איזשהו רפיון, אנחנו בוודאי נחזק אותו, חברת הכנסת גרמן.

אורי אריאל: אנחנו מתרכזים היום בעיקר בחיות המחמד, אבל בהמשך אני אתייחס גם לחיות בר, שהן חלק מעולמנו, וגם כמובן לחיות משק, שבמספרים, בעניין של רווחת בעלי חיים, זה באמת המאסה העיקרית.

אורי אריאל: הן לא אצלנו בבית, אבל אנחנו בוודאי נתייחס אליהן.

אורי אריאל: אני מודה לחבר הכנסת שמולי על כל העבודה במשך כל אורך התקופה, שזה עיקר העניין.

אורי אריאל: זה אומנם היום, זה היום שבו מנקזים את זה, אבל יש לנו עבודה שוטפת ממש – אני אגיד בזהירות, שבועית, אבל זה גם יותר מזה; ברמה יומיומית אני קשוב לעניין, ורוצה – לא מוכן, אני רוצה – לעסוק בזה יותר, ואני עוסק בזה יותר מקודמי, לפי מה שבדקתי, וגם התקציבים הם יותר מאשר היו בשנים קודמות.

אורי אריאל: יחד עם זאת, זה לא אומר שזה מספיק.

אורי אריאל: אני אומר שזה לא מספיק; צריך יותר.

אורי אריאל: לחברת הכנסת יעל גרמן, ראשית, אני מבקש להשתמש גם בבימה הזאת, אדוני היושב-ראש, לומר בצורה חד-משמעית: אין שימוש בסטריכנין מאז שהדבר הובא לידיעתי לפני כמה חודשים; אני לא זוכר את התאריך המדויק.

אורי אריאל: אין שום היתר, לא ניתן לאף אחד היתר.

אורי אריאל: אם מישהו עושה את זה – ולמיטב ידיעתי לא – אז הוא עושה דבר שהוא מנוגד לחוק באופן ברור, ודינו אחד: ללכת לבית משפט, ובית המשפט יחליט.

אורי אריאל: שלא יהיו אי-הבנות.

אורי אריאל: יש שימוש בחיצי הרדמה עם חומר מסובך כזה, שם אשכנזי ארוך, שאני מתקשה להגיד, לא משנה; זה לא סטריכנין, זה דבר אחר לגמרי, וגם זה במידה, ברישיון מיוחד; עולם אחר לגמרי.

אורי אריאל: אנחנו במקום שלא היינו בו מעולם, כי היה שימוש בסטריכנין בוואדי עארה, בכל מיני מקומות נתנו היתרים.

אורי אריאל: אני הפסקתי את זה לחלוטין – לחלוטין זה בדיוק כך, לא שום דבר אחר.

אורי אריאל: עלה עניין סימון הגמלים היום – יעל העלתה את זה מהצד של הדיון בוועדה, חבר הכנסת אבו עראר העלה את זה מצד הבדואים בנגב.

אורי אריאל: תראו, העניין הוא לא בבית ספרנו, לכאורה, קרי, של משרד החקלאות, כי אנחנו יודעים לטפל בחיות בית, כמו בחיות מחמד, כמו בחיות משק – וגמל הוא חיית משק.

אורי אריאל: כן, הוא בהחלט סמל, אני מסכים.

אורי אריאל: טלב, אני מסכים, הוא חיה שמסמלת משהו יותר מדברים אחרים.

אורי אריאל: בסדר.

אורי אריאל: ואנחנו מבקשים למנוע תאונות דרכים שעולות בחיי אדם.

אורי אריאל: אין הבדל, דרך אגב, מי נהרג בכביש, אף אחד לא חושב ככה; זה יכול להיות פעם יהודי ופעם בדואי ופעם כזה ופעם אחר.

אורי אריאל: אללה ירחמו.

אורי אריאל: כולנו מגויסים למנוע את זה.

אורי אריאל: אלא מה, יש סימון.

אורי אריאל: תדעו, הסימון על האוזן של הגמל, פה, יש לו מין אטב כזה, כאילו שיש לו מספר סימון, ואתה יכול לדעת – – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: רגע, שנייה.

טלב אבו עראר: לא, תענה לי.

אורי אריאל: טלב, אני מוכן לענות אחרי זה, ברשות היושב-ראש, על שאלות, ככל שאני אדע.

טלב אבו עראר: תענה לי.

אורי אריאל: אני לא שמעתי את השאלה.

טלב אבו עראר: לשמור על הגוף שלו?

טלב אבו עראר: מה, התייעצת איתו, שאלת אותו?

אחמד טיבי: אני, אם הגמל מסכים.

אורי אריאל: אני אמנה אותך, חבר הכנסת אבו עראר, לבדוק עם כל הגורמים ולחזור אליי עם תשובה ממצה על הסוגיה הזאת.

טלב אבו עראר: איפה השמירה על זכותו?

אורי אריאל: טוב, ברשותך, טלב, תן לי – טוב, אני רואה שיש פה רגע שיח של הח"כים בינם לבין עצמם – טלב, תן לי רגע, קולך הוא רועם.

אורי אריאל: אני לא רוצה להפריע לך, זה לא איזה ויכוח אחר.

אורי אריאל: בכל אופן, יש סימון, והסימון הוא על האוזן.

אורי אריאל: עכשיו, מה קורה כשיש תאונת דרכים?

אורי אריאל: אני אומר לכם על עשרות מקרים בשנים הרבות, לא עכשיו.

אורי אריאל: יש תאונה, מגיע מישהו, בדרך כלל זה כנראה בדואי, עם מספריים, גוזר את האוזן ומסלק את הראיה, ואז אנחנו לא יודעים להגיע לבעלים ולתבוע אותו.

אורי אריאל: אין הרתעה.

אורי אריאל: הבעיה היא הרתעה.

אורי אריאל: זה לא תפקידנו.

אורי אריאל: עכשיו, הגענו לדיונים רבים והגענו למסקנה שיש דרך יותר טובה לסמן כך שאי-אפשר להשמיד את הראיות, ועל ידי כך נוכל להגיע לבעלים.

אורי אריאל: כל מה שאנחנו רוצים לדעת – מי הבעלים.

אורי אריאל: אם הוא הבעלים, ניקח אותו לבית משפט על זה שהוא גרם תאונה.

טלב אבו עראר: נו, אז מה עשית?

אורי אריאל: ולכן, החוק הזה, שיזם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, כמו שאומרים בצבא, נקנה בדם, ממש – הרוגים ופצועים רבים מאוד.

אורי אריאל: אנחנו רואים הרבה סרטים.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: תן לי לסיים.

אורי אריאל: אני מזמין אותך אליי לפגישה, מה שאתה רוצה, אין בעיה.

אורי אריאל: בכל אופן, היום אני מבין שעבר, אחרי הרבה חודשים, החוק של חבר הכנסת סמוטריץ ועוד כמה חברי כנסת.

אורי אריאל: הוא יעלה להצבעה לקריאה שנייה ושלישית ואני מקווה שהוא יאושר – הוא יאושר, כנראה – וייכנס לתוקף.

אורי אריאל: המתת כלבים: כפי שציינו – אני לא רוצה לחזור על זה – גם היושב-ראש, גם חבר הכנסת מלכיאלי, תורתנו – ממש בשבועות האלה קוראים את זה בתורה – מלאה, הרבה – לא מצווה אחת, לא שתיים; הרבה מצוות שנוגעות ממש לצער בעלי חיים.

אורי אריאל: היו ציטוטים פה, ואני לא רוצה לחזור עליהם.

אורי אריאל: ואנחנו מצווים על זה, ואנחנו מאמינים בזה גם בלי הציווי.

אורי אריאל: בסדר.

אורי אריאל: מי שלא קורא את זה – דווקא בפרשת משפטים, או במקום אחר.

אורי אריאל: אנחנו עושים מאמצים להוריד את המתת הכלבים.

אורי אריאל: אני אבדוק את הצעת החוק שאמרת שהתקבלה.

אורי אריאל: אני מבקש, אם את יכולה לקצר את הזמן ולהעביר לי את החומר שאת כבר אספת, זה ייכנס אצלנו לדסק הזה שעוסק בעניין, בצער בעלי חיים, בלשכה המשפטית, ונראה את זה ביחד, ונראה לאן אנחנו יכולים להגיע.

אורי אריאל: אני לא שולל את זה.

אורי אריאל: אני לא יכול להגיד יותר מזה, כי אני לא מכיר מספיק טוב את החומר, אבל אני נכון לבחון את זה.

אורי אריאל: שיהיה ברור, אנחנו נגד המתת כלבים, ככל שזה אפשרי.

אורי אריאל: עכשיו פה באמת יש שינוי – ציין אותו חבר הכנסת שמולי, תודה.

אורי אריאל: אנחנו הולכים לקמפיין גדול, 1.5 מיליון שקל באוויר – בעיקר לילדים, דרך אגב, שאנחנו רואים בהם את סוכני השינוי, את הפרזנטורים, בלעז, שיכולים להביא, ולשכנע את ההורים לאמץ כלבים.

אורי אריאל: כמו שסיפר היושב-ראש היום באודיטוריום, איך הוא הצליח לשכנע את הוריו, וילדיו שכנעו גם אותו – זה עובר אחרי זה, זה לא נגמר בפעם אחת.

אורי אריאל: ואנחנו רוצים להביא למציאות שרואים בזה ערך גדול, ויותר ויותר משפחות ואנשים רואים בעניין הזה של לאמץ כלב עניין רצוי, ראוי, חשוב – כל המילים נכונות.

אורי אריאל: אנחנו, חוץ מהקמפיין – אני מודיע פה, וזה יבוא לידיעת הציבור, כמובן – אנחנו נוריד את כל העלויות של אימוץ כלב.

אורי אריאל: זה עולה, לאמץ כלב, לקחת אותו מכלבייה או מאחת העמותות, כמה מאות שקלים.

אורי אריאל: זה יכול לנוע בין 400 ל-700, 800 – תלוי; לא ניכנס לזה.

אורי אריאל: זה עוצר קצת את האנשים, בולם אותם: מה, אני צריך גם לשלם?

אורי אריאל: אני גם לוקח אותו וגם משלם בשביל זה?

אורי אריאל: איך אומרים אצלנו?

אורי אריאל: "מויחל טויבס" – עזבו אותי, מה אתם מבלבלים.

אורי אריאל: אנחנו רוצים להוריד את זה וגם לפשט את הביורוקרטיה, כדי שנהיה ידידותיים למאמצים.

אורי אריאל: יש לנו עניין גדול בזה, אז את הכסף – שריינו תקציב אצלנו לשלם את הדברים לכלביות ולעמותות, ועל ידי זה נקל את כל העניין הזה ונביא את זה למקום יותר טוב.

אורי אריאל: סימון ביצים, כפי שאמרת – אני לא נגד.

אורי אריאל: אני אגיד לך גם בדיוק למה אני לא נגד:

אורי אריאל: כי אחרי שהבטחתי שלוש פעמים שאנחנו נעשה את זה בתקנות, שזה הדבר הראוי, ולא עשינו – –

יעל גרמן: – – –

אורי אריאל: רגע.

אורי אריאל: – – ולא עשינו – הינה, אני אומר פה – אני הודעתי לאנשי משרדי שאני אאשר את זה בטרומית, בהסכמה בינינו, שזה יתקדם בהסכמה.

יעל גרמן: – – –

אורי אריאל: שנייה.

אורי אריאל: אני לא יכולתי להיות בוועדה, ואמרו לי שממילא את הכול דוחים בגלל ענייני קואליציה–אופוזיציה, לכן לא ראיתי צורך להיות שם אישית.

אורי אריאל: מסתבר שזה לא נדחה אלא הייתה התנגדות.

אורי אריאל: אמרתי לך, ואני חוזר ואומר: אני בודק ופועל כדי למצוא את הדרך שנוכל לקדם את זה.

אורי אריאל: זה אצלי, ואני מתכוון לעשות את זה.

אורי אריאל: לגבי דבריו של טלב אבו עראר, אנחנו מקצים שטחים למרעה, ואנחנו מוכנים להקצות ככל שצריך.

אורי אריאל: יש לנו עניין ברעייה הזאת – מצד אחד לספק את המרעה, את האוכל שהגמלים צריכים, ומצד שני זה עוזר לנו למנוע שרפות וכל מיני דברים אחרים טובים.

אורי אריאל: ואנחנו נמשיך כך, וכל מי שמנהל את העדר שלו לפי החוק יקבל מאיתנו סיוע.

אורי אריאל: כל מה שמגיע לכל אזרח יקבלו כמובן גם בנגב, גם הבדואים, ואנחנו נמשיך עם הדבר הזה.

טלב אבו עראר: אפשר שאלה קטנה – – –

אורי אריאל: אני לא אענה לך.

אורי אריאל: אני לא אענה לך.

אורי אריאל: תן לי לסיים.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: תן לי לסיים.

אורי אריאל: לא, יש גם סדר.

אורי אריאל: אני לא הפרעתי לך, סליחה.

טלב אבו עראר: לגבי הגמל, לגבי הגמל.

אורי אריאל: לשרן – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, ששש.

טלב אבו עראר: אל תענה לי, אין בעיה.

אורי אריאל: לחברת הכנסת שרן השכל, חוק הפקחים – כן, אמרתי לך ואני חוזר גם פה: אני בעד.

אורי אריאל: יש היגיון להשתמש בפקחים ממשרדים שונים שיכולים לעשות עוד עבודה בדרך, כמו שהפקחים שלנו יעשו עבורם; זה לא רק לזה.

אורי אריאל: אני חושב ככה שנים.

אורי אריאל: אני מוכרח לומר שאנחנו לא מצליחים, והסיבה העיקרית שאין רצון בסוף – כי הפקח שמגיש את התלונה, זה לוקח לו שעה.

אורי אריאל: נניח שהוא ראה משהו, הוא עצר באמצע היום, עשה את זה.

אורי אריאל: עכשיו אומרים לו: טוב, תבוא למשפט.

אורי אריאל: מתנהל משפט.

אורי אריאל: עכשיו הוא מתחיל לשרוף ימים, כי לבוא למשפט זה באים בבוקר ולא יודעים מתי יוצאים; המשפט נדחה לעוד שנה ולעוד שנה, וכך הבוסים של הפקחים אומרים: אנחנו מאבדים את הפקחים שלנו.

אורי אריאל: מה שהם עושים זה מבלים בבתי משפט, ולא על דברים שאנחנו אחראים להם אלא על דברים נוספים, שאוקיי, נתנו להם את הסמכות, אבל הם צריכים להיות פקחי בנייה, ושלא יתעסקו לנו עכשיו עם צער בעלי חיים.

אורי אריאל: יש פקחים בצער בעלי חיים.

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: רגע, אני לא אומר, אני הרי הסכמתי איתך.

אורי אריאל: זאת דעתם, וצריכים לעבוד, להמשיך לעבוד ולשכנע אותם להביא את זה למקום יותר טוב, או שצריך לעשות איזה מגבלות, איזה גידור של העניין, אבל אני חושב שאפשר להתקדם בזה.

אורי אריאל: אני אעזור בזה.

אורי אריאל: הנושא של כלובים לעופות עלה גם על ידי קודמייך.

אורי אריאל: אנחנו בעד.

אורי אריאל: העניין הוא עניין תקציבי.

אורי אריאל: תראו, משרד האוצר הגיעו איתנו – אנחנו הגענו איתו לסדר גודל של 350, 400 מיליון שקל בכמה שנים, לא רק בשנה אחת.

אורי אריאל: בסוף מישהו צריך להגיד: בסדר, נניח שכלובי חופש – על זה אתם מדברים או – – –

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: סליחה, ביצי חופש, לולי חופש, לולי מעוף, כל אחד בשמו – אין בעיה.

אורי אריאל: מי משלם את זה?

אורי אריאל: בסוף לוקחים את זה מאיפה?

אורי אריאל: אין למדינה את כל האפשרויות ואת כל התקציבים.

אורי אריאל: יש סדר עדיפויות, זה הכול.

אורי אריאל: אצלך – – –

שרן השכל: לא, אבל במקום להשקיע עכשיו בלולים הרגילים, שהם לולי כלובים – –

אורי אריאל: לא, אנחנו לא משקיעים בלולי – – –

שרן השכל: – – שנותנים איזה סכום מסוים, אז לבוא ולהגיד: כל הסכום הזה ילך אך ורק לכלובי מעוף.

יעל כהן-פארן: כלובים מאובזרים – – – אבל זה לא מספיק.

אורי אריאל: לא, לא, שיהיה ברור, אנחנו לא משקיעים בלולים רגילים ולא בלולים לפי תקן מלפני 100 שנה.

אורי אריאל: יש תקן חדש.

אורי אריאל: שמעתי את חברת הכנסת יעל כהן-פארן אומרת: זה לא מספק.

אורי אריאל: היא אמרה את זה יותר חריף, אני לא – נסתפק בזה.

אורי אריאל: לא מספק.

אורי אריאל: אנחנו לא רוצים עוד 20 סנטימטר, זה כלום בעינינו, בעיניי, בעיניה, ואנחנו רוצים לולי חופש, לולי מעוף.

אורי אריאל: אין בעיה, אני בעד.

אורי אריאל: רק צריך להביא את המסארי – בסדר?

אורי אריאל: עניין קטן – כי זה בהיקפים הרבה יותר גדולים מ-350 מיליון.

אורי אריאל: אם תראו לי אחרת זה יקל עלינו.

אורי אריאל: בבקשה.

אורי אריאל: עוד פעם, אנחנו פתוחים, באמת מתוך רצון, לא מוכנים – אני כל הזמן מדגיש שאנחנו רוצים ללמוד.

אורי אריאל: תלמדו אותנו שאפשר אחרת – אנחנו נעשה את זה.

אורי אריאל: אני מבקש רגע לעבור, ברשותכם, לחיות משק.

אורי אריאל: דיברנו רגע על תרנגולות.

אורי אריאל: תראו, עד שאנחנו מדברים על זה ועל זה, אנחנו בישראל משמידים סדר גודל של 15 מיליון אפרוחים – אתם יודעים למה – –

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: – – כי הם זכרים.

אורי אריאל: כל הזמן מדברים על זה שהזכרים, הגברים פה עושים דברים – יש הרחקה; הדתה והרחקה.

אורי אריאל: במקרה הזה זה תרנגולים, כי הם לא מטילים.

אורי אריאל: מה לעשות, זכר ונקבה ברא אותם.

אורי אריאל: הזכרים לא יודעים להטיל, אז למה צריך אותם?

אורי אריאל: מדברים על הטלה.

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: ואז אנחנו משמידים כל שנה – תקשיבו למספר, זה מספר מזעזע ממש – 15 מיליון אפרוחים.

אורי אריאל: אני הנחיתי, וניתן סכום גדול מאוד לשני מחקרים שינסו לזהות את מין העובר עוד בביצה, ואז, כשאתה מזהה שזה זכר, אתה לא מדגיר אותו, והוא לא בוקע, ואתה לא משמיד אותו, כמובן.

בצלאל סמוטריץ': למה הם לא לוקחים אותם למאכל?

אורי אריאל: הם לא מתאימים, אלה זנים שונים לגמרי.

שרן השכל: זנים שונים.

בצלאל סמוטריץ': למה לא מגדלים אותם?

אורי אריאל: זנים שונים לגמרי.

אורי אריאל: שום לולן לא ייקח אפרוח נקבה שמטילה – –

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, זנים שונים.

בצלאל סמוטריץ': הבנתי.

אורי אריאל: – – הוא לא ייקח לגידול, כי הוא יפסיד כסף.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא טעים.

אורי אריאל: ואז, אנחנו מקווים לזהות את מין העובר בביצה.

אורי אריאל: זה מחקר גדול מאוד, משמעותי מאוד.

אורי אריאל: דרך אגב, יש בעולם הרבה מחקרים כאלה; כל העולם עסוק בזה.

אורי אריאל: זה מאוד מטריד.

אורי אריאל: אלו היקפים של מאות מיליוני אפרוחים כל שנה בעולם, אולי יותר.

אורי אריאל: ונתתי את זה כדוגמה, כי אנחנו לא נעבור עכשיו על כל חיות המשק, אבל אנחנו עושים בפרות לחלב ופרות לבשר, ואנחנו מנסים כל הזמן להנחות.

אורי אריאל: אני הנחיתי את כל הענפים האלה להקים ועדה לצער בעלי חיים – דבר שלא היה.

אורי אריאל: אנחנו נעקוב אחרי זה לראות שכמו שיש להם ועדות לדברים שונים – מחקר ופיתוח וכן הלאה – יהיה להם גם לצער בעלי חיים.

אורי אריאל: בנושא חיות הבר, אנחנו עושים מאמץ גדול מאוד שלא לפגוע בחיות בר כשלא צריך, קרי, אין הרעלות – אמרתי את זה קודם – אבל לא רק בסטריכנין.

אורי אריאל: אין הרעלות.

אורי אריאל: אנחנו לא מרעילים, כי הרעלות זה דבר פרוע, זה לא דבר נקודתי שאתה יכול לשלוט בו, ואנחנו רוצים לשמור גם על חיות הבר, ככל שהן לא מזיקות לאנשים ולחקלאות.

אורי אריאל: יש לנו, למשל, עכשיו, אירוע שאנחנו מדללים תנים בגלל הכלבת, אבל זה צורך בריאותי ממש מדרגה עליונה, ולכן אנחנו עושים את זה, ואנחנו מביאים את זה למקום יותר טוב.

אורי אריאל: אנחנו יוצאים במבצע הזה של אמץ כלב, ואני קורא, מבקש, פונה אל מי שרואה אותנו, שומע אותנו: חברים, תבואו, תאמצו כלב.

אורי אריאל: אנחנו נעזור לכם בצד הכספי, ונעשה את זה יותר טוב.

אורי אריאל: אנחנו תומכים בהקמת כלביות חדשות כל שנה, כמה כלביות חדשות, כדי להגדיל את מספר התאים וגם להעלות את הסטנדרט שלהם, להתאים אותם לסטנדרט של היום.

אורי אריאל: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, גמרנו לעשות ולאשר סטנדרט חדש, מודרני, הכי מודרני שיש, והכלביות מכאן ואילך יוקמו באמת על הצד היותר-טוב והיותר-נכון לטובת הכלבים.

אורי אריאל: אנחנו עושים קולות קוראים בעניין החתולים.

אורי אריאל: עשינו גם בשנת 2018 קול קורא, והרשויות יכולות להתקשר.

אורי אריאל: חשוב לנו מאוד להגיע לחינוך לילדים, לנוער, להסביר להם את העניין של רווחת בעלי החיים ואת הצורך לטפל בבעלי החיים לסוגיהם ולמיניהם.

אורי אריאל: אני מדלג פה על דברים שונים.

אורי אריאל: יש סעיף קטן – אזכיר אותו רק ככה, בחטף – סעיף קטן: חילוץ סוסים.

אורי אריאל: יש לנו עסק עם עשרות סוסים כל שנה.

אורי אריאל: לחלץ סוס זה סיפור של בין אלפי שקלים לעשרות אלפי שקלים.

אורי אריאל: לחילוץ עצמו צריך מנוף וכו', ואחרי זה גם צריך להאכיל אותו, לטפל בו, וטרינריה.

אורי אריאל: הקצינו לזה כמיליון שקל, ואנחנו רוצים גם בהם לטפל, ולא לראות סוסים כחושים כאלה כמו גפרורים שמתים בכל מיני מקומות שלא נזכיר אותם עכשיו.

אורי אריאל: סך הכול אנחנו באמת עושים מכל הדברים האלה יותר, ואני רוצה להודות לחברי השדולה על כל העבודה שלהם כל השנה, וגם על היום הזה.

אורי אריאל: אני לפחות מקווה ואפעל ששיתוף הפעולה ילך ויגבר.

שרן השכל: מה בקשר לביצים של ה-500 – – –

אורי אריאל: אה, סליחה, נכון.

אורי אריאל: סליחה, סליחה, ברח לי.

אורי אריאל: תראו, מה זה 500 המטילות האלה?

אורי אריאל: הייתה לנו לקונה, עד שאישרנו תקנות בנושא הלולים; זה היה ב-4 בינואר, זאת אומרת, בין 1 בינואר ל-4 בינואר לא היו תקנות.

אורי אריאל: הלך לולן אחד – זה בתום לב, אני חושב, אבל לא משנה – הלך, קנה 500 מטילות בארבעת הימים האלה.

אורי אריאל: באה מועצת הלול – מועצת הלול זה לא מדינת ישראל, עם כל הכבוד, בסדר?

אורי אריאל: ויש לי כבוד – – –

שרן השכל: – – –

אורי אריאל: לא, לא, לא.

אורי אריאל: תכף תביני, אני אסביר.

אורי אריאל: באה מועצת הלול, אמרה: תשמיד.

אורי אריאל: אין לך אישור, זה בניגוד לחוק – תשמיד את המטילות.

אורי אריאל: אנחנו הוצאנו מכתב למגדל – שמעתי אותו במקרה ברדיו, נסעתי ושמעתי אותו מדבר.

אורי אריאל: הוא אומר, בסך הכול הוא נוהג כשורה, הוא לא דורש ממני כלום, והוא אומר – אני צודק, כי קניתי אותם בארבעת הימים האלה שלא היה חוק, ואי-אפשר לחייב אותי עכשיו להרוג אותן.

אורי אריאל: ואנחנו נותנים לו את הגיבוי, ואני מקווה מאוד שגם מועצת הלול – שפנינו אליה בעניין – תעצור.

אורי אריאל: לא על זה תהיה תפארתה, בסדר?

אורי אריאל: 500 מטילות לא שוברות את שוק ההטלה במדינת ישראל.

אורי אריאל: עכשיו, לא צריך דרכו לעשות את ה"למען יראו וייראו".

אורי אריאל: בסדר, שמענו, ראינו – זהו.

אורי אריאל: אפשר למשוך את התלונה, לעזוב את זה.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שזה יסתדר.

אורי אריאל: אנחנו מכירים ופועלים בעניין הזה.

אורי אריאל: אני מודה לכם.

אורי אריאל: אני מבקש רגע, ברשות היושב-ראש, להגיד דבר מסוג אחר לגמרי.

אורי אריאל: לא רציתי לומר אותו בהתחלה.

אורי אריאל: אני מבקש לשלוח מפה, מהכנסת, נדמה לי בשם כולנו, את תנחומינו למשפחת בן גל, שנרצח בה אבי המשפחה איתמר, השם ייקום דמו.

אורי אריאל: תנחומינו למרים האלמנה ולילדים אביטל, דניאל, רוני ואברהם.

אורי אריאל: הלוואי שכולנו לא נדע יותר צער וישכון שלום בארץ.

אורי אריאל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

בצלאל סמוטריץ': להסתפק בדברים?

אחמד טיבי: להסתפק.

אורי אריאל: להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': מסתפקים?

אורי אריאל: כן, תודה.

בצלאל סמוטריץ': טוב, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תעסוקת ערבים ושוויון חברתי

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, לסעיף הבא שעל סדר-היום, הצעה לסדר-היום בנושא: תעסוקת ערבים ושוויון חברתי, מס' 9384, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעל כהן-פארן: יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: יש לי דעה מהצד.

בצלאל סמוטריץ': אבל כשמסתפקים בדברים של השר אז אין זכות לדעה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אם יש הצבעה על העברה לוועדה או משהו – אז.

בצלאל סמוטריץ': אתה מוותר על זכותך?

בצלאל סמוטריץ': אני אעבור לנושא הבא.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זה יהיה פחות.

אחמד טיבי: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אין ספק ששוויון חברתי הוא ערך חשוב בחברה שהיא חברה רב-תרבותית – בין מרכז לפריפריה, שוויון מגדרי, צעירים, אזרחים ותיקים, מיעוטים וכדומה.

אחמד טיבי: נושא התעסוקה, לרבות תעסוקת נשים, הוא נושא שאמור לעניין את כל חברי הבית, והוא אכן מעניין את כל חברי הבית.

אחמד טיבי: עסקתי רבות בנושא הזה של תעסוקת ערבים, אקדמאים ערבים – שירות ציבורי, חברות ממשלתיות.

אחמד טיבי: בזמנו הקמנו ועדת חקירה, והיא עבדה יותר מכנסת אחת והגישה דוח ביניים בנושא.

אחמד טיבי: כיום אנחנו מהווים כ-20% מהאוכלוסייה, אבל רק כ-10% מהמועסקים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: נשים – השיעור שלהן נמוך עוד הרבה יותר.

אחמד טיבי: בשלושת הדרגים הבכירים של השירות הציבורי כמעט אין אזרחים ערבים.

אחמד טיבי: זה מעגל קסמים.

אחמד טיבי: נציבות שירות המדינה מנסה, עושה מאמץ לפעמים לעשות מכרזים ייעודיים, שיהיו מיועדים לאוכלוסייה הערבית, כמו שלאחרונה היה חוק על חרדים, של העדפה מתקנת – ייצוג הולם, סליחה; ייצוג הולם, לא העדפה מתקנת.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הפער בין 20% ל-10% הוא פער גדול.

אחמד טיבי: הממשלה שמה לה לפני שנים רבות יעד של 10%, והיעד התקבל, הושג רק לאחרונה, ולכן צריך לשנות את החלטת הממשלה – לקבל החלטת ממשלה על יעד אחר, כדי להתקרב ל-20% ולאמץ שיטה, חברי כנסת יקרים, שיטה של העדפה מתקנת, Affirmative Action, בעיקר בנושא תעסוקת נשים.

אחמד טיבי: תעסוקת נשים מחייבת – כמו תעסוקת ערבים באופן כללי – יצירת מקומות עבודה ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: אי-אפשר שהיישוב הערבי יהיה רק בית מלון ושהם ייסעו ליישוב היהודי השכן.

אחמד טיבי: צריך תחבורה ציבורית, כדי שהאישה תוכל, גני ילדים, אבל בעיקר צריך אזורי תעשייה – זה הדבר החשוב ביותר; שהתעסוקה תהיה תעסוקה במקום ומקומות העבודה יהיו זמינים.

אחמד טיבי: צריך שאקדמאים ערבים, מרצים, יהיו חברים בסגל יותר.

אחמד טיבי: שיעור הערבים בסגל האוניברסיטאי הוא 2% בלבד, ובעובדי המינהלה הוא קטן אף יותר.

אחמד טיבי: כך גם בבזק וכך גם בחברת החשמל.

אחמד טיבי: יש מקומות שאין בהם מועסקים ערבים.

אחמד טיבי: זה מצב לא סביר, ולכן, רבותיי חברי הכנסת – הבנתי שהממשלה תסתפק בדברים שלי, היא לא תענה.

אחמד טיבי: דעתי היא שצריך להקים ועדה משותפת בנושא הזה כדי להמשיך ולדון, ולכן אני מבקש מכם לתמוך בהצעה ולהעביר אותה לוועדת הכנסת, והיא תכריע.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': כסגן יושב-ראש אדוני בוודאי יודע – –

אחמד טיבי: יודע, יודע.

בצלאל סמוטריץ': – – שאדוני לא יכול להציע להעביר לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': הדבר היחיד שאדוני יכול להציע, בהיעדר תשובת ממשלה, זה להעביר את זה לדיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אני אעשה לך שירות טוב ואני אומר לך שחבר כנסת אחר יכול להציע דיון בוועדה.

אחמד טיבי: לוועדה.

אחמד טיבי: הוא יציע.

בצלאל סמוטריץ': מה אתם מציעים?

מסעוד גנאים: ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': להעביר לוועדת הכנסת?

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז יש הצעה להעביר לוועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על ההצעה להעביר את הדיון בהצעה הזאת לסדר-היום לוועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': רגע, שוועדת הכנסת – מה תעשה, תכריע לאיזו ועדה זה הולך?

אחמד טיבי: נראה מה היא תדון.

בצלאל סמוטריץ': אה, אולי היא תקים ועדה.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

אחמד טיבי: אולי היא תקים ועדה.

אחמד טיבי: קרוב לוודאי שהיא תקים ועדה.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, אל תלכו.

בצלאל סמוטריץ': יש הודעה מאוד חשובה לסגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': נשארתם כבר, אז כדאי לכם.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה לסדר-היום תועבר להמשך דיון בוועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הודעה, אדוני סגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו אתמול, יום שני, כ' בשבט התשע"ח, 5 בפברואר 2018, על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן ויעל כהן-פארן בנושא: עבודות כריתת היער ובניית מכל המים של מקורות ליד היישוב הר אדר.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוסי יונה, מאיר כהן ועיסאווי פריג' בנושא: הקמת מכללה אקדמית למגזר הבדואי בנגב.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, חברים, תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, כ"ב בשבט התשע"ח, 7 בפברואר 2018, בשעה 11:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.