ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 307, 2018-02-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ' בשבט התשע"ח, 5 בפברואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 55), התשע"ח–2018, והצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 56), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הבוררות (תיקון מס' 3) (ערעור לפני בורר), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ומרדכי יוגב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק שמספרה פ/5072/20 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/5105/20: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי לידה לעצמאיות – מתן זכות לעבודה חלקית), התשע''ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הרופאים הווטרינרים (תיקון – הכשרה מעשית בווטרינריה בימי המנוחה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, מירב בן ארי, יעקב מרגי, עליזה לביא, שולי מועלם-רפאלי, יוסי יונה, אורי מקלב, איציק שמולי, איילת נחמיאס ורבין, אלעזר שטרן, אכרם חסון, איל בן ראובן, מרדכי יוגב וניסן סלומינסקי; הצעת חוק לעידוד הקמת מרחבים מוגנים דירתיים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, אבי דיכטר, איציק שמולי, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, יעקב מרגי, דוד אמסלם, מכלוף מיקי זוהר, ענת ברקו, נאוה בוקר, אלי אלאלוף, אמיר אוחנה, טלי פלוסקוב, אורן אסף חזן, ישראל אייכלר, סאלח סעד, לאה פדידה, מיקי לוי, עליזה לביא, דב חנין, מסעוד גנאים, מרדכי יוגב, עודד פורר, מיכל רוזין, איל בן ראובן, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, אילן גילאון, סתיו שפיר, מיכל בירן, יעל כהן-פארן, שולי מועלם-רפאלי, ניסן סלומינסקי, סעיד אלחרומי, ג'מעה אזברגה, איימן עודה, יצחק הרצוג, מוסי רז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שינוי תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, יאיר לפיד, יעל גרמן, מיקי לוי, עפר שלח, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, חיים ילין, מאיר כהן, קארין אלהרר ויעקב פרי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – כשירות ראש הממשלה), מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק לתיקון פקודת המיסים (גבייה) (פיצוי עקב טעות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני, אורי מקלב, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ ורועי פולקמן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – התקנת מנגנון שבת למשאבות מים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן, איתן כבל, ישראל אייכלר, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, יעקב אשר, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, מרדכי יוגב,

ירדנה מלר-הורוביץ: דוד אמסלם, יהודה גליק, טלי פלוסקוב, אלי אלאלוף, איציק שמולי, נחמן שי, מירב בן ארי, אכרם חסון, אורן אסף חזן, מכלוף מיקי זוהר, דוד ביטן, אברהם נגוסה ויצחק וקנין; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – הגבלות על העברת ייצור מישראל), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מאיר כהן, איציק שמולי, יעל גרמן ועליזה לביא; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – צבירת יחידות של שירותי גלישה באינטרנט באמצעות רט"ן), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, איציק שמולי, אכרם חסון, יחיאל חיליק בר ומרב מיכאלי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – חייב משלם), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פטור מוסדות מהיטל השבחה), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – שירות מקוון ללקוח), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני, אורי מקלב, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן ומירב בן ארי; הצעת חוק להטבת נזקים והשבת עלויות טיפול רפואי בשל שימוש בטבק, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – הגבלת מעצר ללא צו לעבירות שעונשן מאסר מעל שבע שנים והרחבת סמכות העיכוב), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק לתיקון פקודת תעריף המכס והפטורים (העלאת רף הפטור ממכס על חפצים ל-500 דולר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, אלי אלאלוף, דוד אמסלם, יעקב מרגי, משה גפני, מיקי לוי, חיים ילין, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי וניסן סלומינסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת תעריף המכס והפטורים (העלאת רף הפטור ממכס על חפצים ל-400 דולר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, אלי אלאלוף, דוד אמסלם, יעקב מרגי, משה גפני, מיקי לוי, חיים ילין, טלי פלוסקוב,

ירדנה מלר-הורוביץ: מירב בן ארי וניסן סלומינסקי; הצעת חוק יום לציון פרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק העונשין (תיקון – הפסקת היריון מחמת בחירתה של האישה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, קסניה סבטלובה, עאידה תומא סלימאן, יעל גרמן, קארין אלהרר ומרב מיכאלי; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – שידור דיוני בית המשפט באפיק טלוויזיה ואתר אינטרנט ייעודיים), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – שלילת הזכות לשכר ביום הבחירות ממי שלא הצביע), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, מיקי לוי, עליזה לביא, יעל כהן-פארן, מאיר כהן, נחמן שי, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, איל בן ראובן, איתן ברושי, איתן כבל, יואל חסון ורויטל סויד; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – מידע הקשור לתיקי אימוץ הנוגעים לפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול הגבלת רישיון נהיגה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – נבחרת הדירקטורים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול הגבלת רישיון נהיגה) (הוראת שעה), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שיחה למוקדי חירום), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון – ביטול הגבלת ההוצאה התקציבית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, מיקי לוי, דב חנין, איילת נחמיאס ורבין ומיכל רוזין; הצעת חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות (תיקון – קביעת תאגיד שאינו מדווח או שותפות כחברת שכבה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, רועי פולקמן, יצחק וקנין, עמיר פרץ, נורית קורן, מיקי לוי, מיקי רוזנטל, דב חנין, מירב בן ארי, מיכל רוזין, עפר שלח, איימן עודה, יחיאל חיליק בר, תמר זנדברג, עיסאווי פריג', אילן גילאון, עאידה תומא סלימאן, עמר בר-לב, אלעזר שטרן,

ירדנה מלר-הורוביץ: עבד אל חכים חאג' יחיא, קארין אלהרר, יעל גרמן, יעקב פרי, אורלי לוי אבקסיס ומאיר כהן; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה בעבירות כנגד עובד חינוך), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יואל רזבוזוב, מאיר כהן, מיקי לוי, קארין אלהרר, עליזה לביא, יעקב פרי, יעל גרמן, חיים ילין ועפר שלח; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – תשלום רטרואקטיבי של גמלת הבטחת הכנסה למקבלי קצבת אזרח ותיק), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול מענק עבודה מועדפת), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק החלת הריבונות של מדינת ישראל בחבלי יהודה והשומרון, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ויואב קיש; הצעת חוק החלת הריבונות של מדינת ישראל בחבלי יהודה והשומרון, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואב קיש, בצלאל סמוטריץ, אמיר אוחנה, שרן השכל, נורית קורן, אורן אסף חזן, נאוה בוקר, מכלוף מיקי זוהר, יהודה גליק, אברהם נגוסה, מרדכי יוגב, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, יצחק וקנין, ניסן סלומינסקי ושולי מועלם-רפאלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג– 2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 10), התשע"ז–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, מירב בן ארי ומיקי מכלוף זוהר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הפסקת גבייה רטרואקטיבית של היטל העבודה למבקשי מקלט בעלי אישור שהייה זמני.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, טלב אבו עראר, יוסי יונה ואלי אלאלוף בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: משרד החינוך מונע מתלמידים בבתי הספר המקצועיים לגשת לבגרויות חורף.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של ארגנטינה בדבר סיוע הדדי בענייני מכס.

ירדנה מלר-הורוביץ: חברת הכנסת קסניה סבטלובה ביקשה להסיר את הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות (תיקון – פטור מהיטל), התשע״ח–2017, שמספרה פ/4802/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שחברי הכנסת יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, אנא פתח היום את הנאומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אתמול בשעה טובה הוצב מחדש חדר תפילה בתחנת הריענון בכביש 6 ליד מחלף באקה אל-גרבייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אותו חדר תפילה נגנב לפני שנתיים וחצי – דיברתי על זה בזמנו – ערב תשעה באב באותה שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שיש התקדמות ואני מקווה שגם בתחנות הריענון האחרות זה יתאפשר – כי זה מקום שאנשים נחים בו – ותתאפשר גם התפילה, כי עד היום אנשים התפללו על המדרכות וליד החניונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם התקדמות בכיוון הקמת חדרי תפילה בחלק מבתי החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהגיע הזמן שכל בתי החולים יהיו בהם גם חדרי תפילה, כי אנשים מתפללים שם על הדשא ובשבילים, או בפרוזדורים בתוך בתי החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקום האחרון שאני מבקש – וביקשתי מהשר ופניתי – זה נתב"ג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה נוסעים מגיעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה הם מתפללים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עברתי את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתוך פרוזדור, בתוך הדיוטי פרי או במעברים שם מתפללים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אפשרות להקים חדר במידות קטנות; לא חייב להיות מסגד גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהרבה שדות תעופה בעולם במדינות שהם לא מוסלמיות יש חדרי תפילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שעזרתך, כבוד היושב-ראש, תעזור בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על שטח קטן שיהיה טוב לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: פנית לרשות שדות התעופה עם העניין הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: פניתי, ופניתי לשר התחבורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברנו השר, בהתחלה תרשו לי לברך שני חברים יקרים שנמצאים כאן איתנו, אנשי עסקים, מהמובילים במגזר הערבי: אחד שיש לו דווקא עסק בעפולה, מוחמד משארקה, והשני – שיש לו עסק רציני מאוד בנצרת עילית פארוק חסן.

סאלח סעד: שניהם ערבים ישראלים שיש להם עסקים בערים מעורבות כמו בעפולה ובנצרת עילית.

סאלח סעד: זה אומר שאפשר במדינת ישראל שאנחנו נחיה בדו-קיום ונעסוק אחד עם השני גם במסחר, גם בתרבות, גם בחיים הדדיים, גם בשותפות אמת.

סאלח סעד: רק אתמול, אדוני היושב-ראש, חזרנו מסוף שבוע באירלנד, שם נפגשנו – כמובן במשלחת שארגן ארגון Forward Thinking – עם שרים פלסטינים ודיברנו שם על שלום אמיתי במזרח התיכון, על היחסים בין הפלסטינים לבין הישראלים ועל הדו-קיום בין הערבים הישראלים לבין היהודים.

סאלח סעד: אני אומר לכם, אפשר לעשות זאת, ואפשר לעשות את זה גם בגדול, כי המדיניות שלנו, יחד עם כל המזרח התיכון היום – גם ערביי ישראל וגם היהודים שיושבים במדינת ישראל – ללכת לכיוון השלום, להתקדם בשלום אמת.

סאלח סעד: עם כל הקושי שבדבר, נוכל להתדיין ולחזור למשא ומתן מהר ככל האפשר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אני, ברשותך, רוצה לפתוח בדבר מאוד משמח ומרנין את הלב.

מיכאל מלכיאלי: בסוף השבוע האחרון הייתי יחד עם עוד ארבעה חברי כנסת, חברות הכנסת לאה פדידה ונאוה בוקר וחברי הכנסת נחמן שי ואיציק שמולי, בסיור מטעם הסוכנות היהודית בצרפת, יחד עם מזכ"ל הסוכנות ג'וש שוורץ ונציג הסוכנות בצרפת דניאל בלחסן.

מיכאל מלכיאלי: מה שראינו שם – ראינו קהילות של אלפי בתי אב יהודיים, ציוניים, שרואים בארץ ישראל את הבית שלהם, כמקום שחשוב להם; רואים את דגל ישראל, רואים את תורת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: הסיום של המסע היה באירוע שנחרת בזיכרוני ואני חושב שילווה עוד הרבה שנים, של מסע של מאות בני נוער שמגיעים ליריד עם כ-40 שולחנות של ישיבות, של אוניברסיטאות, של מקומות בארץ.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שמגיע הרבה תודות לסוכנות היהודית, שעושה עבודה כל כך חשובה במקומות האלה, שרואים אותנו כבית שלהם.

מיכאל מלכיאלי: מגיע להם שאפו גדול על הדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אתמול החלו לחלק את המכתבים המודיעים למבקשי המקלט שעליהם לעזוב את הארץ בתוך חודשיים.

מוסי רז: בחרנו לנו את חג הפסח, חג החירות, כדי להתחיל בו את גירוש האנשים מהארץ.

מוסי רז: מכל הימים בשנה בחרנו בדיוק את היום הזה.

מוסי רז: ברצוני לקרוא עדות של מבקש מקלט, יוהנס, שמועמד לגירוש.

מוסי רז: הוא מספר: גויסתי לצבא בשנת 1999.

מוסי רז: חשבנו שאחרי שתיגמר המלחמה של אריתריאה ואתיופיה נוכל להשתחרר מהצבא, אבל באריתריאה זה לא כך.

מוסי רז: השירות הצבאי לא מוגבל בזמן.

מוסי רז: למעשה, עד שברחתי מאריתריאה, שנים רבות אחרי כן, לא שוחררתי.

מוסי רז: בכל הזמן הזה נאלצתי לשמור בסוד את הדת שלי.

מוסי רז: הייתי מתפלל בחשאי.

מוסי רז: בשנת 2006 עזבתי את הבסיס שבו שירתי בלי רשות כדי לבקר את דודתי, שגרה בעיר אסמרה.

מוסי רז: נתפסתי, לקחו אותי לכלא, ושם החזיקו אותי מתחת לאדמה.

מוסי רז: היו שם סוהרים שהיו מכים אותנו.

מוסי רז: היה מעט אוכל.

מוסי רז: היו לוקחים אותי לחקירות ומנסים להחתים אותי על מסמכים שאומרים שאני מודה שאני מתנגד למשטר ונושא באחריות.

מוסי רז: משם העבירו אותי עוד הרבה בתי כלא.

מוסי רז: עברתי במקומות קשים מאוד.

מוסי רז: למשל, בכלא אחד החזיקו אותי עם עוד 70 אסירים בקור אימים, ובכל פעם שהאסירים היו בוכים או צועקים, הסוהרים היו מכים אותם בחוזקה שוב ושוב.

מוסי רז: בכלא שליד העיר אקורדט היו לוקחים אותנו כמו עבדים מהכלא לעבוד בחקלאות.

מוסי רז: עבדנו שם שעות על גבי שעות, יחפים על אדמת טרשים.

מוסי רז: כשהצלחתי לברוח מהכלא, זה היה כשלקחו אותנו לעבוד וביקשנו מהשומר רגע לעצור, אז כשהוא אישר לנו ניצלנו את הרגע וברחנו.

מוסי רז: הוא ירה עלינו ורק במזל לא פגע בנו.

מוסי רז: חג חירות שמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום חמישי האחרון השתתפתי באזכרה לאסטרונאוט אילן רמון.

איתן ברושי: 15 שנה מאז התרסקותה של החללית.

איתן ברושי: אין אחד שלא זוכר איפה הוא היה באותה שעה.

איתן ברושי: אני בטוח שזאת חוויה שלא נשכח לעולם.

איתן ברושי: מאז, לצערנו, גם קבור לידו בנו, סרן אסף, שנפל בעת מילוי תפקידו כטייס בחיל האוויר.

איתן ברושי: שניהם קבורים בבית הקברות בנהלל, שצופה לעמק יזרעאל.

איתן ברושי: הייתי ראש המועצה האזורית בעת שהמשפחה פנתה, ומושב נהלל הסכים שהקבורה של אילן, האסטרונאוט הראשון, זיכרונו לברכה, תהיה בבית הקברות בנהלל, משום הקרבה והקשר בין הבסיס ברמת דוד לבין חיל האוויר, המושב נהלל וההתיישבות בעמק.

איתן ברושי: לאחר שעברנו את החוויה – ומאז אני משתתף בטקסים עם רונה והמשפחה והחברים ומפקדי חיל האוויר – נשאלתי לא פעם: מה זה עמק יזרעאל?

איתן ברושי: ואמרתי, כמי שמילא שם את התפקיד וגם חי ותושב האזור, שעמק יזרעאל זה הצירוף הזה מהשומר הראשון אלכסנדר זייד, שפסלו ניצב בשער העמק, עד האסטרונאוט הראשון אילן רמון, שקבור בנהלל וצופה לעמק.

איתן ברושי: זה אולי הצירוף ההיסטורי של ישראל בת 70: של השומר וגואל הקרקעות והחיבור של הדם והאדמה וראשית הציונות וההתיישבות, החקלאות וההתיישבות, עד החדשנות הכי גדולה – האסטרונאוט הראשון; אולי הצירוף הזה של רגליים באדמה והראש בשמיים ומעל העננים.

איתן ברושי: זו בעצם המהות של מה שאנחנו עושים.

איתן ברושי: נזכור את אילן רמון כפורץ דרך, כמי שהוכיח שאפשר יותר ממה שכל אחד חושב שאפשר, גם כשהיה טייס וגם כאסטרונאוט הראשון.

איתן ברושי: 15 שנה עברו.

איתן ברושי: נזכור אותו תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

סעיד אלחרומי: ביום חמישי האחרון נמנע אסון כבד ביישוב אום בטין בנגב.

סעיד אלחרומי: וליד אבו כף, אדם נכה שגר בשכונה מתוכננת בתוך הקו הכחול באום בטין – הגיעו אליו פקחי הוועדה המקומית אבו בסמה בליווי שוטרים.

סעיד אלחרומי: לטענתו, הם התנכלו לו, שברו לו את חלונות הבית, וכתוצאה מכך הוא שפך על עצמו בנזין ואיים לשרוף את עצמו.

סעיד אלחרומי: במאמצים גדולים של השכנים ושל אנשים בסביבה נמנע האסון.

סעיד אלחרומי: הנושא ייבדק, ואנחנו נעקוב אחרי הבדיקה של מה שקרה בדיוק, אבל הסיפור העצוב הוא, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה שאום בטין הוא יישוב מוכר, הוא חלק ממועצת אבו בסמה.

סעיד אלחרומי: יש קו כחול, יש תוכנית מתאר מאושרת, אבל אין אף היתר בנייה, אין חשמל, אין תשתיות, אין כבישים.

סעיד אלחרומי: בעצם אין כלום.

סעיד אלחרומי: זה המצב הקשה שבו חיים תושבי אום בטין ותושבי שתי המועצות נווה מדבר ואל-קסום בכלל.

סעיד אלחרומי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, גם אני מצטרף לעמיתי חבר הכנסת סאלח סעד ומברך את שני אנשי העסקים המצליחנים מהמיעוט הערבי הפלסטיני בישראל, מוחמד משארקה ומר פארוק חסן.

זוהיר בהלול: באיזה עולם אנחנו חיים?

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, לא ייאמן, 40,000 דולר זאת הכנסה פר נפש במדינת ישראל, וממש סנטימטרים ספורים ממחסום ארז אנשים גוועים ואנשים אינם מצליחים אפילו להביא את הלחם ואת החלב הביתה.

זוהיר בהלול: באיזה עולם אנחנו חיים?

זוהיר בהלול: כאשר בישראל מדברים על אי-אחריותה, חוסר אחריותה של ישראל למשבר והאסון ההומניטרי בעזה, כאילו שעזה הגיעה – אני מתחבר למילה "אסטרונאוט", כפי שחבר הכנסת, ידידי ועמיתי וגם שכני ברושי אמר, אז אני אומר שכאילו את רצועת עזה הביאו באמצעות חייזרים על ידי חללית שהגיעה לפתע פתאום ושקעה ושכנה שם באזור הזה.

זוהיר בהלול: הרי מדינת ישראל היא האחראית לעניין הזה.

זוהיר בהלול: קטונתי מכדי לדבר.

זוהיר בהלול: הרמטכ"ל של מדינת ישראל, מר גדי אייזנקוט, דיבר על האחריות של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ומה עושים השרים במדינת ישראל?

זוהיר בהלול: מתקוטטים אחד עם השני כאילו שמדובר בסוגיה פוליטית, רחמנא ליצלן.

זוהיר בהלול: עד כמה אנחנו מצליחים לגלוש במדרון התלול הזה שמביא את האסון הכבד הזה על שכנינו?

זוהיר בהלול: שומה עלינו, אדוני היושב-ראש, שנתעורר ונציל, כיאה לעם היהודי, שעבר לא מעט חוויות קשות, ממיתות, בהיסטוריה המודרנית.

זוהיר בהלול: נא להציל את רצועת עזה.

זוהיר בהלול: האחריות היא רק, ואך ורק, על מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: המינהל האזרחי הרס אתמול בבוקר שתי כיתות לימוד ששימשו את ילדי הכפר הבדואי אבו נאוור, באזור הסמוך למעלה אדומים.

טלב אבו עראר: תתפלא לשמוע, מכובדי היושב-ראש, זה בניגוד להחלטת בג"ץ.

טלב אבו עראר: בג"ץ החליט שלא להרוס את הכיתות האלה.

טלב אבו עראר: המינהל האזרחי עמד על שלו והרס.

טלב אבו עראר: החלטת בג"ץ, מכבדים אותה רק כשהיא נגד הערבים.

טלב אבו עראר: כשהיא עם הערבים לא מכבדים אותה.

טלב אבו עראר: הריסת מוסדות הלימוד, מכובדי היושב-ראש, פירושה הריסת דורות שלמים.

טלב אבו עראר: אנחנו בתקופה שהמדינה יודעת אך ורק להרוס.

טלב אבו עראר: לא חושבת על בנייה.

טלב אבו עראר: הדוגמה שהביא חברי חבר הכנסת סעיד אלחרומי לגבי התושב הבדואי ביישוב אום בטין היא שאין לאנשים שם ברירה.

טלב אבו עראר: הבן אדם הזה לא מצא ברירה אלא לשרוף את עצמו ולהתאבד, כשהוא רואה את הממשלה נחושה בדעתה רק להרוס, למרות שזה ביישוב מוכר.

טלב אבו עראר: לכן אני חושב שהממשלה הזאת, המדינה הזאת, היא שתישא באחריות לכל מעשיה, לכל המדיניות הזאת הננקטת בצורה מתמדת כלפי ערבים בארץ הזאת.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, הפרשה של תלמה ילין הביאה אותי לחשוב על המושג "אמת", או בעצם על המושג "חשיפת אמת".

לאה פדידה: האם פרשת הטרדות מיניות היינו צריכים להסתיר ולא לחשוף?

לאה פדידה: האם מורה שמקיים יחסים כאלה – אנחנו צריכים להאשים את הכתבת שפרסמה ועשתה?

לאה פדידה: בימים כאלה, שכולנו, נשים, יודעות – וגם אחרי הגל של MeToo, צריכה לדעת כל אישה שברגע שנעשה נגדה מעשה, יש לה למי לפנות והאמת היא מעל הכול.

לאה פדידה: את האמת צריך לחשוף ואת הקולות האלה שעכשיו קוראים:

לאה פדידה: אולי לא היה צריך לומר, אולי לא היה צריך להגיד – צריך להגיד בקול שכל אישה תדע שיש לה למי לפנות.

לאה פדידה: מי שחוטא חייב להבין שיש השלכות למעשיו גם אחרי זמן רב.

לאה פדידה: מורה ומחנך בישראל צריך על אחת כמה וכמה לדעת שהוא חייב במוסר ושלכל אישה ואישה יש כתובת.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להביע מפה צער וזעזוע על מעשה הרצח שהיה בעיר אריאל לפני כשעה, שעה וחצי; דקירה, אדם בן 40, עדיין השם לא פורסם.

נחמן שי: הרוצח נמלט.

נחמן שי: אני מקווה שיגיעו אליו, ויגיעו אליו מהר.

נחמן שי: הניסיון שלנו עם כוחות הביטחון, עם צה"ל, השב"כ ומשטרת ישראל, זה שהם פועלים מהר מאוד, בנחישות גדולה, והם מאתרים את הרוצחים.

נחמן שי: זה לא יחזיר אלינו את אותו אדם, וכל מי שפוגע ביהודי – בישראלי – חייב לדעת שמגיעים אליו ועושים כל מאמץ כדי שיבלה את שארית חייו בכלא.

נחמן שי: אני רוצה לומר משהו על מכתב שקיבלתי בשם איגוד העמותות לזקן בישראל, שמבטא תסכול גדול של עשרות רבות של עמותות שפועלות בכל הארץ ושמשמשות כלי מאוד מרכזי בהפגת הבדידות של אזרחים ותיקים, בדרך כלל מבוגרים, שבאים אליהם במשך היום, יוצאים מהבית ומקבלים תוכנית ומקבלים ארוחה, ואז הם חוזרים הביתה והיום התמלא תוכן.

נחמן שי: הם אומרים – אומר המנכ"ל שלהם ואומרות גם מנהלות ומנהלים של מרכזי יום כאלה שהם לא מסוגלים לעמוד בהוצאות הגדלות והולכות.

נחמן שי: הם מונים שורה ארוכה של נושאים.

נחמן שי: אני לא אפרט עכשיו, אבל אני אומר שזאת קריאת אזהרה, בגלל שיש צורך חיוני לאזרחים ותיקים במקומות האלה.

נחמן שי: זה באמת כלי שהשימוש בו הוא יומיומי, ומדינת ישראל חייבת – אני מקווה שמשרד הרווחה יתגייס ויסייע.

נחמן שי: זו מין הפרטה כזאת.

נחמן שי: הלוא הם עושים את זה בשביל המדינה, ואם הם עושים את זה בשביל המדינה, המדינה צריכה להבין שהדברים מתייקרים וחייבים לממן אותם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אתמול, במקביל לחלוקת הודעות הגירוש למבקשי המקלט, הממשלה החליטה לייבא עוד 6,000 עובדים זרים לעבודה בתשתיות.

דב חנין: אלה מתווספים ל-16,500 העובדים הזרים בבניין, לאלפי הפיליפינים שרוצים לייבא לעבוד במלונאות, לעוד אלפים שייבאו לעבוד במסעדנות ובניקיון.

דב חנין: איפה הם יגורו?

דב חנין: כמובן, בדרום תל אביב ובשכונות המוחלשות שכולם נשבעים בשמן.

דב חנין: למה לא לאפשר למבקשי המקלט לעבוד בתחומים האלה?

דב חנין: פשוט מאוד – כי על היבוא של העובדים הזרים יש מי שגוזר קופון שמן של דמי תיווך.

דב חנין: אני רוצה להביא את עדותו של אסיאס, מבקש מקלט שגורש לרואנדה.

דב חנין: הוא מספר שבשדה התעופה לקחו לו את כל המסמכים.

דב חנין: לאחר מכן שמו אותו במקום כליאה שקראו לו מלון; שומר שמר עליו שהוא לא יצא משם.

דב חנין: לאחר מכן אמרו לו – אחרי שלושה ימים – שהוא צריך לעזוב לאוגנדה.

דב חנין: באוגנדה, כשהוא הגיע, לקחו לו את הכסף ואמרו לו שהוא צריך לעבור לדרום סודאן ושעליו לשלם למבריחים שיעבירו אותו לדרום סודאן.

דב חנין: למזלו, הוא הצליח להגיע לאירופה.

דב חנין: זו, אדוני היושב-ראש, הדרך הצפויה להרבה מבקשי מקלט בעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני רוצה להמשיך, בהמשך למה שאמר כאן חבר הכנסת זוהיר בהלול לגבי עזה, ולחשוף את השקר הפלסטיני.

ענת ברקו: אי-אפשר להתעלם מזה שאומרים שיש קריסה, או לקראת קריסה הומניטרית בעזה, בזמן שאת המשאבים – כפי שאמר השליח המיוחד של טראמפ, גרינבלט – איראן נותנת לחמאס 100 מיליון דולר לשנה, והם מפיקים פיגועי טרור.

ענת ברקו: עם הכסף הזה אפשר לשקם את עזה.

ענת ברקו: במקום לחפור מנהרות, לייצר אמל"ח, להשקיע באיך להשמיד את ישראל – מה שלא יקרה אף פעם – ולהביא חורבן על עזה, הגיע הזמן שידאגו באמירות האסלאמית לאזרחים.

ענת ברקו: אגב, זה לא רק באמירות האסלאמית; אנחנו רואים את זה גם באיו"ש: קונים מטוסים פרטיים, וילות פאר, אחוזות מטורפות.

ענת ברקו: הכסף – שחיתות וטרור.

ענת ברקו: אז במקום שחיתות וטרור אפשר היה לדאוג שלאנשים יהיה מה לאכול ותהיה להם עבודה.

ענת ברקו: אבל זה לא קורה.

ענת ברקו: הצרכים של בני העם הפלסטיני הופכים להיות עניין של מישהו אחר – או המדינות התורמות או כל מיני מדינות אחרות שאפשר, או על הגב של ישראל.

ענת ברקו: אז באמת, המצב הוא כזה שממשיכים לחתור להשמדתה של ישראל – זה מה שחושבים – ובאותו זמן לקנא בישראל ולחשוב שישראל תפתור את כל הבעיות.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: זה לא קורה.

ענת ברקו: אני רוצה לחזק ביום הזה את כוחות הביטחון, לומר תודה למשטרת ישראל על העבודה המאומצת במשך כל השנה, לשוטרות ולשוטרים, ולהגיד שיש הרבה עבודה.

ענת ברקו: אנחנו ראינו שרק היום היה עוד פיגוע, רצח נורא, ואנחנו נשיג את הטרוריסטים הללו, נרדוף אחריהם ביום ובלילה.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת חיליק בר.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: חברי וחברות הכנסת, אני מאוד מתפתה לענות למה ששמעתי קודם על מערכת השקרים הפלסטינית, אבל כנראה מקשיבים רק לפלסטינים, לא מקשיבים לרמטכ"ל ולדברים שהוא אמר על עזה.

עאידה תומא סלימאן: היה כדאי מאוד להבין – או שלא מאמינים למה שאומר הרמטכ"ל, או שלא רוצים לשמוע את הקול הזה דווקא.

ענת ברקו: תאמיני לי שמקשיבים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת אני אתייחס לנושא אחר.

עאידה תומא סלימאן: זהו, אני עברתי לנושא אחר.

ענת ברקו: יש לך משהו להגיד לחמאס?

ענת ברקו: לחמאס יש לך משהו להגיד?

ענת ברקו: לחמאס, לחמאס.

עאידה תומא סלימאן: קפלון – שם בדוי – גורש מרצון לרואנדה אחרי חמש שנים וחצי בישראל ללא מעמד פליט.

עאידה תומא סלימאן: בחרטום תפסה אותי המשטרה: מאיפה אתם?

עאידה תומא סלימאן: אסור להגיד שבאנו מישראל, כי ירביצו לנו מכות.

עאידה תומא סלימאן: שאל: יש לכם ויזה?

עאידה תומא סלימאן: לא, אין לנו.

עאידה תומא סלימאן: לקח אותי לכלא.

עאידה תומא סלימאן: אמר: אתם – לחזור למדינה שלך, לאריתריאה.

עאידה תומא סלימאן: חבר שלי היה בישראל, והחזירו אותו מסודאן לאריתריאה ביחד עם האישה שלו.

עאידה תומא סלימאן: אז מה לעשות?

עאידה תומא סלימאן: החלטתי שאני הולך ללוב.

עאידה תומא סלימאן: מדבר, אין מים.

עאידה תומא סלימאן: מאוד מאוד חם.

עאידה תומא סלימאן: נגמר לנו האוכל.

עאידה תומא סלימאן: בחורה אחת ובחור אחד מתו.

עאידה תומא סלימאן: יש הרבה שמש, בגלל זה אנשים מתים.

עאידה תומא סלימאן: קברנו אותם בדרך.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לזכור את זה.

עאידה תומא סלימאן: קשה לחשוב על זה.

עאידה תומא סלימאן: בלילה זה בא לנו לראש שלנו, זה חוזר, זה מעיר אותי, מה שאני ראיתי.

עאידה תומא סלימאן: בלוב סוגרים אותנו במקום שלהם, כמו כלא.

עאידה תומא סלימאן: אם אתה משלם הרבה כסף, זה גדול; אם אתה לא משלם, זה קטן.

עאידה תומא סלימאן: לצערי, אני כנראה לא אצליח להקריא את כל העדות, אבל זה מתוך דוח העדויות של העוזבים לרואנדה ולאוגנדה.

עאידה תומא סלימאן: עדיף כלא בישראל מלמות בדרך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך באמת מכל הלב אורחים של המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, בוגרי קורס תור הזהב שהגיעו אלינו לכנסת.

יחיאל חיליק בר: כן, בהחלט.

יחיאל חיליק בר: תור הזהב זה קורס למנהיגות קהילת בני הגיל השלישי ביישובי הפריפריה החברתית.

יחיאל חיליק בר: הם נמצאים פה עם רינת גל-און, מנכ"לית "תרבות לישראל", 30 אורחים, כבוד היושב-ראש, ואורחות, מיישובי המגזר הערבי, המגזר החרדי והמגזר המעורב.

יחיאל חיליק בר: הפרויקט של תור הזהב, ראוי לציין, מנוהל על ידי חברת-הבת של ההסתדרות הציונית "תרבות לישראל" תחת המחלקה לחינוך בראשות סילביו חוסקוביץ הגדול והפעלתן שלנו.

יחיאל חיליק בר: זה כל כך חשוב מה שאתם עושים.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח גדול על פרויקט תור הזהב ובאהבה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני גם רוצה לברך, לא פחות חשוב, את ארגון חסדי לב בראשות זלמי ביסטריצקי, צפתי, שהיה לי הכבוד להכיר את אביו הרב ביסטריצקי, הרב הראשי של צפת, שאפילו עשה את הבר-מצווה שלי.

יחיאל חיליק בר: ארגון חסדי לב פועל ליצור חוסן כלכלי קהילתי בגליל, לא רק בצפת, ומפעיל תוכניות של הזדמנויות תעסוקה, שינוי כלכלי, יזמות וחינוך פיננסי.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח לשני הארגונים הכל-כך חשובים האלה.

יחיאל חיליק בר: בזכות הארגונים האלה החברה שלנו נראית הרבה יותר טוב, אז ברוכים וברוכות הבאות לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אחרון הדוברים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/692; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' כ"א, עמ' 21637; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 66), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תן לי לקחת אוויר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה בכושר דווקא.

איתן כבל: נראה שלא.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשמות פרלמנטריות, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 66), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: רק לא ביחד, זה יכול לגרום לחנק – גם מים, גם – – –

מיקי רוזנטל: אתה רוצה שאני אחזיק לך את היד?

איתן כבל: יש מישהו שישמח.

מיקי רוזנטל: – – – את היד.

עאידה תומא סלימאן: – – –

איתן כבל: מה?

עאידה תומא סלימאן: מיובש?

איתן כבל: לא, רצתי.

איתן כבל: הייתי באמצע פגישה והקפיצו אותי, מה שנקרא – (תיקון מס' 66), התשע"ח–2018, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת חוק זו היא מיזוג של שתי הצעות חוק פרטיות שיזמו חברי הכנסת אורי מקלב ושולי מועלם-רפאלי, וחתומים עליה חברי הכנסת משה גפני, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ ואנוכי.

איתן כבל: מטרת הצעת החוק היא לתקן את סעיף 30א לחוק התקשורת (בזק ושידורים), הידוע כ"חוק הספאם", האוסר על מפרסם לשלוח דבר פרסומת לנמען באחת הדרכים המנויות בסעיף בלי שהנמען נתן את הסכמתו המפורשת לכך.

איתן כבל: עם זאת, מפרסם רשאי לשלוח דבר פרסומת בהתקיים תנאים הקבועים בסעיף, ובכלל זה שהנמען מסר את פרטיו למפרסם במהלך רכישה או משא ומתן לרכישה של מוצר או שירות, והמפרסם נתן לנמען הזדמנות להודיע כי הוא מסרב לקבל ממנו דבר פרסומת, והנמען לא סירב כאמור.

איתן כבל: בכל מקרה, בהתאם לסעיף האמור, במקרים שבהם הנמען הסכים לקבל דבר פרסומת, הוא רשאי בכל עת לחזור בו מהסכמתו ולהודיע למפרסם שהוא מסרב לקבל דברי פרסומת.

איתן כבל: החוק מגדיר זאת כהודעת סירוב.

איתן כבל: בהתאם למוצע, יתוקן סעיף 30א האמור כך שבעסקה בין מפרסם ובין נמען לרכישת טובין או שירותים באופן מתמשך, עם סיום ההתקשרות, אם בשל כך שההתקשרות הגיעה לסיומה ואם הנמען הודיע כדין שהוא מבקש לסיימה, יראו את הנמען כמי שנתן הודעת סירוב.

איתן כבל: כך, למעשה, עם סיום ההתקשרות בין הנמען למפרסם, המפרסם יהיה מנוע מלהוסיף ולשלוח לנמען דברי פרסומת, בלי שהנמען ייאלץ לנקוט פעולה מסוימת.

איתן כבל: אני סבור שבהצעת חוק זו ישנה אמירה חשובה, שנועדה להגן על הצרכנים ולצמצם את הפעולות שהם נדרשים כיום לבצע כדי שיפסיקו להטרידם ולשלוח אליהם דברי פרסומת שאין להם עניין בהם.

איתן כבל: אציין שהצעת החוק אינה מתייחסת למצבים שבהם המפרסם מעוניין לפנות באופן אישי, בשיחת טלפון על ידי נציג אנושי מטעמו, כדי לקדם את עסקיו או מטרותיו של המפרסם, כך שגם אחרי כניסתו לתוקף של החוק לא תהיה מניעה למפרסם לפנות לנמען בדרך האמורה ולהציע לו לחזור ולהיות לקוח.

איתן כבל: אני מבקש לברך את היוזמים על הצעת החוק החשובה הזאת, שעניינה הגנה על הצרכנים.

איתן כבל: ברצוני להודות לעורכת הדין מירב תורג'מן מצוות הייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה, שעמלה על הכנת הצעת החוק.

איתן כבל: אני מבקש כמובן להודות לצוות הוועדה, ובראשו ללאה ורון, על העבודה באמת היוצאת מן הכלל שנעשית.

איתן כבל: חברות וחברי הכנסת, להצעת החוק הוגשו בקשות רשות דיבור בלבד ולא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: ואדוני היושב-ראש, רק מילה אחת: חבר הכנסת מקלב, באמת באמת ניסינו כאן ללכת בצורה מאוד מאוד זהירה, להוריד למינימום את הרגולציה על כל מיני עסקים, ואני חושב שהוצאנו תוצאה טובה מתחת ידינו.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בקשות דיבור – אין הסתייגויות, כפי שאמר יושב-ראש הוועדה – חבר הכנסת אורי מקלב, מעוניין?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אני אחבר גם את התודות וגם את רשות הדיבור ביחד, נחסוך זמן אחר כך.

אורי מקלב: אז ראשית אני אתחיל בתודות לך, יושב-ראש הוועדה, שאתה גם אחד מהמציעים, אבל היית צריך להכניס כאן – להפעיל גם את סמכותך וגם את חותמך, את החותמת שלך, בתוך הצעת החוק, אחרת היא לא הייתה מתקדמת.

אורי מקלב: הגעת באמת למערכת איזון שאני חושב שבסופו של דבר, בדיון האחרון, כבר לא היו מתנגדים, ודאי, וחלק שהסכימו, הסכימו, אמרו "רוצה אני", בגלל שידעו שאנחנו עשינו את המקסימום.

אורי מקלב: וכפי שאתה אמרת בדבריך, אדוני היושב-ראש, יש הצעות חוק שאתה מציע ואתה חושב שזה דבר מובן מאליו – שוודאי, אם אני מפסיק התקשרות, אז מה פתאום?

אורי מקלב: אני מפסיק את כל הקשר שלי עם אותו אחד שנתן לי את השירות או נתן לי את המוצר או סיפק לי ספק כזה או אחר.

אורי מקלב: והינה, התברר שיש כאלה שחושבים שזה לא ככה, והתברר כמה הצעת החוק הזאת באמת היה לה מקום.

אורי מקלב: בלי זה אנשים לא הבינו את המובן מאליו אלא חשבו שאומנם אני כבר לא לקוח שמקבל שירות, אבל אני עדיין במועדון הלקוחות שלהם, במועדון הלקוחות אני נשאר תמיד.

אורי מקלב: זה סוג של חתונה – לא יודע אם קתולית, אבל קשה לך להשתחרר.

אורי מקלב: אני כבר לא מספק לך אבל אתה עדיין חבר שלי, אתה עדיין במועדון שלי; אני עדיין שולח לך פרסומים שלי, אני שולח לך עוד כתבים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: ולאט-לאט, מהודעות לצרכן שמטרידות הן הופכות להיות משהו שהוא גם מחייב.

אורי מקלב: פתאום מתברר לך שלא רק שאתה מקבל פרסום – אתה גם התחייבת לדברים, אתה כבר מחויב, והינה, לא הרבה יותר מאוחר אתה גם מקבל חיובים כספיים; הינה, שלחנו לך, אתה לא אמרת לא, ועוד דברים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: הדברים האלה הרבה יותר עמוקים, מעבר רק למשלוח עצמו – שזה מטריד שאתה שולח, וחוסר המודעות שלך בעניין – אלא יש כאן משהו ערכי ומהותי יותר, וזו הייתה הבעיה.

אורי מקלב: אני מפסיק לקבל את השירות, אני באמת מנתק את הקשר בינינו.

אורי מקלב: אם אני ארצה להיות חבר במועדון שלך, אני ארצה לקבל ממך – זו התקשרות חדשה, מחודשת.

אורי מקלב: גם החששות של אחרים שהיו – והיו חששות לא מעטים, והיו לא מעט עיכובים; הצעת החוק הזו נסחבת כבר הרבה זמן – זה בסופו של דבר לעשות מערכת איזון בין כולם.

אורי מקלב: כיום אני חושב שכולם צריכים להיות מרוצים.

אורי מקלב: לכן אני ביקשתי לא רק לדבר אלא להודות באופן מיוחד, כפי שאמרתי, ליושב-ראש הוועדה, ליועצת המשפטית מירב תורג'מן, ובמקרה הזה גם לאתי בנדלר, מכיוון שלא פעם היא נאלצה להעלות מסמכותה, שוב, כדי להגיע למערכת נכונה ולחקיקה נכונה ומאוזנת, וכמובן למנהלת הוועדה לאה ורון.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רואה את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אז אין בקשות דיבור נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין, שישב.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 66), התשע"ח–2018, כאמור, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שנייה, 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 34 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 66), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית, 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 66), אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת למסור הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): חבריי חברי הכנסת, הודעה בשם ועדת הכנסת לכם, חברי הכנסת במליאה.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ז בתמוז התשע"ו, 2 באוגוסט 2016, להעביר את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 15) (סירוב לעבוד ביום המנוחה השבועי), התשע"ו–2016, לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): חברת הכנסת עליזה לביא פנתה לוועדת הכנסת בדבר עיכוב הדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ובהתאם לסעיף 117(ד) לתקנון הכנסת, ועדת הכנסת החליטה להעביר את הצעת החוק הנ"ל לדיון בוועדת הכספים לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעדכן את הכנסת שוועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראת שעה), התשע"ח–2018, מ/1193, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ג בשבט התשע"ח, 29 בינואר 2018, להעביר את הצעת חוק לשמירה על בטיחות מעליות, התשע"ח–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת הכנסת המליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בוועדת הכלכלה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): אשמח להצביע על הנושא.

יחיאל חיליק בר: על מה להצביע, אדוני?

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק המעליות מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: וזה להצבעה.

): כן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מעלים את הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת מיקי זוהר להצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכנסת – 29 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק שמירה על בטיחות מעליות, התשע"ח–2017, מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 29 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי מליאת הכנסת אישרה את הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/751; דברי הכנסת, חוב' י"ג, עמ' 26392; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018.

ניסן סלומינסקי: לפי סעיף 21(א) לחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב] וכו', ועדת הבחירות המרכזית היא שקובעת את הוועדות, את הרכב הוועדות, ומקפידה שבכל ועדה יהיו מיוצגות שלוש סיעות – שוב, כדי שהאחד ישמור על השני וטוהר הבחירות יישמר עוד יותר.

ניסן סלומינסקי: סעיף 21(א1) לחוק מאפשר לוועדת הבחירות האזורית באזור שלה לעשות שינויים בהרכבים, ובתנאי שזה יהיה בהסכמת הסיעות, והתנאי השני – שיישמר ההרכב ושבכל ועדה ישבו נציגי שלוש מפלגות, אבל רק באותו אזור.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת באה לומר שבנוסף – מאחר שעד עכשיו היה אפשר לשנות רק באותו אזור, אבל לא היה אפשר לשנות מאזור לאזור, הצעת החוק הזאת באה ואומרת שאפשר יהיה להסמיך את יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית לשנות את הרכב הסיעות של ועדות הקלפי ולהחליף בין נציגי הסיעות גם בין אזורי בחירות שונים.

ניסן סלומינסקי: הסמכות הזאת מותנית: א.

ניסן סלומינסקי: בכך שהיא תהיה בהסכמת הסיעות; ב.

ניסן סלומינסקי: בשמירת האיזון בין הסיעות המרכיבות את הקלפי; ג.

ניסן סלומינסקי: בכך שגם לאחר ההחלפות לא יפחת מספר הנציגים שקבעה ועדת הבחירות המרכזית.

ניסן סלומינסקי: כדי שלא יהיה תת-ייצוג במקומות בולטים, הוחלט שהשינוי של מספר הנציגים בכל הסיעות לא ישתנה ביותר מ-10% בנושא הזה, ולאחר ביצוע השינויים הטילו על יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית וגם יושבי-ראש ועדות אזוריות להפעיל את סמכותם ולבצע את השינויים ולהכין כללים לביצוע הסעיף עם כל מה שקשור בזה.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת הוגשה, אני חושב, על ידי נציגי כל הסיעות: חברי הכנסת משה גפני, דוד ביטן, רועי פולקמן, רוברט אילטוב, מיקי לוי, יואב בן צור, יואל חסון, שולי מועלם-רפאלי, עבד אל חכים חאג' יחיא; במילים פשוטות: נציגי כל המפלגות.

ניסן סלומינסקי: נציגי כל המפלגות או יושבי-ראש הסיעות חתמו על זה.

ניסן סלומינסקי: זו הצעת חוק פשוטה, ברורה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחבריי לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אין הסתייגויות, ואני חושב שאין גם בקשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אין הסתייגויות, אין בקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: על כן אני עובר להצבעה על הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ענת ברקו: אפשר להוסיף אותי?

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: יש קריאה שלישית, ענת.

יחיאל חיליק בר: 33 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו מייד עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: קריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 40 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 40 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: ואני קובע כי הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018, עברה בקריאה שנייה ושלישית ותיכנס לספר החוקים של ישראל.

יחיאל חיליק בר: האם חבר הכנסת גפני מעוניין לדבר על החוק?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, החוק עבר.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/728; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ו, עמ' 23563; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים לדון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 120), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה ובהצעת חוק עבודת נשים חברת הכנסת רחל עזריה.

יחיאל חיליק בר: רחל עזריה.

מירב בן ארי: היא לא כאן.

יחיאל חיליק בר: האם אפשר לקרוא לחברת הכנסת רחל עזריה?

רועי פולקמן: אפשר עוד 20 שניות?

יחיאל חיליק בר: 20 שניות אנחנו נמתין.

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: הינה, רחל עזריה הגיעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני אומר שוב, אנחנו דנים עכשיו בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 120), התשע"ח–2018.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה, דיור בהישג יד ובהצעת חוק עבודת נשים חברת הכנסת רחל עזריה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 120), התשע"ח–2018, זו הצעת חוק שיזמו חברי הכנסת רועי פולקמן, דוד אמסלם, יואב בן צור, משה גפני ואנוכי.

רחל עזריה: זו הצעת חוק שהיא בעיניי משמעותית, על גבול המהפכנית, כי היא בעצם – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, נא לשמור מעט על השקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: דברו חלש, כמו שאומרים.

יחיאל חיליק בר: חברים, תודה.

רחל עזריה: היא על גבול המהפכנית, כי זו הצעת חוק שמנסה בפעם הראשונה לייצר את ההזדמנות ואת האפשרות לדיור שייבנה מראש – לתת יותר אפשרות ליזמים לבנות, ובתמורה הם יעשו שכירות ארוכת טווח, שיש בה בעצם שני ממדים: ממד אחד זה שכירות ארוכת טווח, והדבר השני – שחלק מהשכירות ארוכת הטווח תיעשה במחיר מוזל.

רחל עזריה: אחד הדברים הכי מורכבים היום בתכנון ובנייה זה הפער בין הזכויות התכנוניות לבין הזכויות הקנייניות, והצעת החוק הזאת מתמודדת בדיוק עם הפער הזה.

רחל עזריה: לכן, אגב, עבדנו הרבה מאוד כדי להגיע להסכמות עם משרד המשפטים, עם משרד האוצר, עם מינהל התכנון, עם הרשויות המקומיות ועם כל חברי הוועדה.

רחל עזריה: יושב פה חבר הכנסת חיים ילין, שעשה עבודה רצינית מאוד ומקצועית כדי לאפשר לנו להצליח בתהליך הזה.

רחל עזריה: אני רוצה לפנות אליך, חבר הכנסת רועי פולקמן, שיזמת את הצעת החוק הזאת.

רחל עזריה: אני חושבת שזה היה סוג של זכות לקיים את הדיונים ולחפש את הדרך לאפשר את השלב הבא בבנייה במדינת ישראל, שהבנייה לא תהיה רק מבוססת קנייה.

רחל עזריה: אם על פי שירה של נעמי שמר, "יקומו אלף שיכונים" – זאת אומרת, הנחת העבודה הייתה שבונים עבור מכירה – היום אנחנו מבינים שאנחנו צריכים גם מסלול לשכירות.

רחל עזריה: אני חושבת שזו הייתה החלטה מאוד מאוד חשובה.

רחל עזריה: ביצענו שינויים בהצעת החוק תוך כדי הדיון בוועדה, בין היתר כדי להגיע להסכמות בין הרשויות השונות.

רחל עזריה: הגדלנו קצת את האפשרות; נתנו קצת יותר מרחב תמרון לוועדות המקומיות ולוועדות המחוזיות ולרשויות המקומיות.

רחל עזריה: זו הצעת חוק שאני חושבת שכולכם תשמחו מאוד להצביע בעדה ולאפשר לנו להקל על הזוגות הצעירים והמשפחות הצעירות בנושא הזה של הדיור.

רחל עזריה: אני רוצה לומר תודות.

רחל עזריה: בעיניי, בעיקר תודה על האפשרות לייצר שיתופי פעולה כל כך רחבים בין כל כך הרבה משרדי ממשלה – משרד האוצר, משרד הפנים, משרד השיכון, משרד המשפטים, הרשויות המקומיות.

רחל עזריה: אני מבקשת שתצביעו בעד.

רחל עזריה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי, על הצגת החוק.

יחיאל חיליק בר: יש לנו בקשה אחת להסתייגות: הסתייגות לסעיף 6, של חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, אנא, תעלה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד חמש דקות להציג את ההסתייגות, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נצביע על ההסתייגות, ואז – על החוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול לפתוח בברכה לך, חבר הכנסת רועי פולקמן, היוזם של הצעת החוק החשובה הזאת, ולך, חברת הכנסת רחל עזריה, יושבת-ראש הוועדה, שבאמת בסבלנות ובתבונה רבה ניהלת את הדיונים בהצעת חוק שעושה שינוי משמעותי, ובאמת – כמו שבצדק אמרת – בפעם הראשונה מגדירה ושמה על השולחן באופן ברור וחד-משמעי את הרעיון החשוב הזה של דיור בר-השגה, שהוא חלק מרכזי מפתרון בעיית הדיור בישראל.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין, כדי לפתור את בעיית הדיור בישראל אנחנו צריכים קודם כול לחשוב לא רק במושגים של בניית דירות לקנייה ולרכישה אלא גם באמצעות יצירת עולם חדש לחלוטין של שכירות.

דב חנין: בגרמניה, למשל, מדינה שחיה ברמת חיים יותר גבוהה מאיתנו, חלק גדול מהאנשים – כולל אנשים מבוססים – חיים לאורך שנים בשכירות, ואין להם שום בעיה להמשיך לחיות בשכירות, כי השכירות הזאת מוגנת.

דב חנין: היא מוגנת לטווח ארוך והיא נותנת לאנשים פתרון אמיתי ומעשי של הצורך שלהם בדירה.

דב חנין: הצעת החוק הזאת עוסקת בחוליה מרכזית של הסדרת שוק השכירות, וזו הגדרה ויצירת מנגנונים של דיור בר-השגה, דיור בהישג יד.

דב חנין: המטרה היא לייצר מנגנונים שיאפשרו לאנשים ששכירות זו הדרך היחידה שבה הם יכולים להבטיח לעצמם דירה – לייצר את המנגנון שמאפשר להם להשיג את הדירה הזאת; לייצר פתרון שיהפוך דיור בר-השגה למשהו שיוכל להתקיים בעולם המציאות.

דב חנין: הצעת החוק גם מציעה מערכת של מנגנונים איך לקדם את העניין הזה, תמריצים.

דב חנין: אני מברך את כל אלה שעסקו במלאכה, בין היתר גם את מרכז הגר, שעושים עבודה מקצועית וחשובה במחשבה על שוק הדיור ועל איך משפרים אותו.

דב חנין: ההסתייגות שלי, עמיתיי חברי הכנסת, באה לחדד ולחזק עוד יותר את המערכת הזאת.

דב חנין: אני מציע שאנחנו נקבע באופן מאוד ברור שהמנגנון המרכזי שלפיו תיקבע הזכאות – מי זכאי לדיור בר-השגה – המנגנון המרכזי יהיה בחינת ההכנסה של אותו אדם ובחינת ההון העצמי שעומד לרשותו של אותו אדם.

דב חנין: הכנסה והון עצמי – אלה צריכים להיות הפרמטרים שלפיהם אנחנו נגדיר בסופו של דבר זכאות לדיור בר-השגה.

דב חנין: רק מערכת פשוטה, היגיון מאוד מאוד פשוט, כלכלי, שמדבר על הכנסה, ייצר לנו פתרון שהוא אוניברסלי מספיק, פשוט מספיק ונכון מספיק – וגם צודק – כדי שנוכל ליישם הלכה למעשה בעולם המציאות את הרעיון הזה של דיור בר-השגה.

דב חנין: אני קורא לכם, עמיתיי, חבריי באופוזיציה, וגם לכם, עמיתיי בקואליציה, להצביע בעד ההסתייגות הזאת.

דב חנין: מנגנון של בחינת הזכאות לפי ההכנסה ולפי ההון העצמי הוא הדרך הפשוטה, הנכונה והצודקת לקבוע מי צריך להיות זכאי לדיור בר-השגה בישראל.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לבקשות רשות דיבור.

חמד עמאר: חבר הכנסת רועי פולקמן.

חמד עמאר: בבקשה.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, כמובן, גם אני אפתח בתודות, כי באמת אני חולם על החוק הזה מ-2011, מתקופת המחאה.

רועי פולקמן: אנחנו עובדים עליו בוועדה, בוועדת הרפורמות, כבר תשעה חודשים.

רועי פולקמן: הרבה אנשים עבדו קשה כדי שהחוק הזה יקרה, בראשם כמובן אני רוצה להודות ליושבת-ראש ועדת הרפורמות רחל עזריה, באמת, על הרבה מאוד מוקשים שהיה צריך לנטרל כאן; לסגנית ראש מטה הדיור מירי כהן, שגם היא עבדה מאוד קשה כדי שזה יקרה; למנהלת הוועדה, כמובן, ולצוות המשפטי, לאריאלה מלכה ולתומר רוזנר ורוני טיסר ולירון; לצוות של מרכז הגר, לאורי וסבסטיאן; ליו"ר מרכז השלטון המקומי חיים ביבס, שהיינו צריכים להגיע איתו ללא מעט הסכמות, וכמובן לצוות שלו; לכל הצוותים של המשרדים המקצועיים המעולים, גם של משרד האוצר, גם המשפטים, גם מינהל התכנון, יובל טלר וארז קמיניץ וכרמית יוליס ואפרת ברנד, בני ארביב ונאוה אושר.

רועי פולקמן: הרבה מאוד אנשים היו צריכים לעבוד על החוק הזה.

רועי פולקמן: הדבר המרכזי שהוא עושה והוא חדש זה שאנחנו נותנים כלים לשלטון המקומי – לא כופים על השלטון המקומי – נותנים לו כלים בפעם הראשונה באמת לעשות השפעה אמיתית על קרקע פרטית.

רועי פולקמן: כי הקיבעון המחשבתי במדינת ישראל היה שבונים על קרקע ציבורית, אבל בערים הגדולות והיקרות של מדינת ישראל, כדי להוזיל דירות צריך לתת תמריצים ליזמים הפרטיים.

רועי פולקמן: ואיזה תמריצים יש לנו?

רועי פולקמן: זכויות בנייה, כי זכויות הבנייה שייכות לציבור.

רועי פולקמן: וכדי לתת זכויות בנייה אתה יכול להתנות אותן בדיור להשכרה ושכירות מוזלת.

רועי פולקמן: הערה על ההסתייגות של חבר הכנסת ידידי דב חנין: הסיפור של הזכאות אכן עלה לאורך כל הדיונים בחוק.

רועי פולקמן: החוק הזה הוא לא דיור ציבורי, וצריך להדגיש את זה.

רועי פולקמן: זה חוק לדיור מוזל למעמד הביניים, שמעורבים בו לא מעט אנשים שיושבים כאן, כמו חבר הכנסת חיים ילין, שמעורב בשורה ארוכה של חוקים בוועדת הרפורמות בנושא הזה.

רועי פולקמן: במקביל אנחנו מטפלים בדיור סוציאלי, בדיור ציבורי.

רועי פולקמן: כדי להביא דיור למעמד הביניים אנחנו צריכים באמת לאפשר לעשירונים 6–9, 6–10 לגור בדירות שיש בהן שכירות ארוכת טווח וגם שכירות מוזלת.

רועי פולקמן: נכון שאפשר לדייק את אופן הקצאת הדירות המוזלות.

רועי פולקמן: הגדרנו בחוק שזה ייעשה בתקנות, כיוון שלא היה אפשר להכניס את זה לחוק, מה גם שיש בעיה אמיתית במדינת ישראל לדעת מי יש לו ומי אין לו, ואם יש למישהו הורים שיכולים לעזור לו בהרבה כסף לקנות דירה אבל הוא מתפרנס יותר, אנחנו לא רוצים לפגוע ביכולת שלו לגור בעיר במרכז הארץ בשכירות הוגנת ובמחירים טובים.

רועי פולקמן: אמרה יושבת-ראש הוועדה: האתגר הגדול זה מוצר חדש בשוק השכירות בישראל – דירות בשכירות ארוכת טווח, שכירות מפוקחת; מוצר אחר, שיהווה אלטרנטיבה אמיתית לקניית דירה.

רועי פולקמן: החוק הזה הוא צעד חשוב בכיוון הזה.

רועי פולקמן: יש לנו עוד כמה בקנה.

רועי פולקמן: תודה רבה, ואני מבקש מכם לתמוך בחוק הזה.

רועי פולקמן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה שהחוק הזה, שרועי הביא אותו מתחילת הדרך, הוא חוק טוב.

חיים ילין: זה בדיוק מוכיח גם את ההתמקצעות של ועדת הרפורמות.

חיים ילין: אני אומר את הדברים האלה כי כשאני רואה היום – שלושתנו טירונים, בסדר?

חיים ילין: כשאנחנו רואים איך ועדת הכספים והכלכלה והעומס שיש על כולם – מי היה יכול להעביר את החוקים האלה?

חיים ילין: לא היה אף אחד שיכול להעביר את החוקים האלה בעומס שאנחנו נמצאים בו.

חיים ילין: לכן, טוב שהוקמה הוועדה הזאת, ומעל הכול – טוב שהגיעו החוקים האלה.

חיים ילין: אבל דודי, דודי, אני רוצה לומר מילה אחת:

חיים ילין: החוק הזה הוא טוב, נכון?

חיים ילין: הרי העברתם את זה בוועדה.

חיים ילין: יש לי חוק שהוא לא דומה – הוא משלים את החוק של פולקמן – שמדבר על מבנים נטושים, שהיום הם עול על העירייה, ואפשר להפוך אותם בשינוי ייעוד, והפלתם את זה, כי זה אופוזיציה, כי קצת התרגזת עליי – לא עליי באופן אישי, כי אני אוהב אותך, אתה יודע את זה, אלא על האופוזיציה.

חיים ילין: עכשיו, אני מוכן לעשות איתך עסקה: החוק הזה, כמו שהוא, יעבור לוועדת הרפורמות על שם מי שאתה רוצה.

חיים ילין: אתה רוצה את רחל?

חיים ילין: בבקשה.

חיים ילין: רחל עזריה תיקח את החוק הזה.

חיים ילין: הרי הם מאותה משפחה, החוקים האלה.

חיים ילין: הם חוקים שבגלל שאין אסטרטגיה ושנים לא הייתה אסטרטגיה לגבי הדיור, אז עכשיו בא כל אחד עם החוק.

חיים ילין: חבל.

חיים ילין: אני אומר לך את הדברים האלה כמו שהם.

חיים ילין: אתה מעניש את האופוזיציה?

חיים ילין: בסדר, אבל אתה מעניש את העם.

חיים ילין: אני יודע שזאת לא הכוונה שלך, אבל בסוף זה מה שיוצא.

חיים ילין: עכשיו, שים לב: אני אופוזיציה, ואני תומך בחוק הזה של פולקמן.

חיים ילין: ני איתו בישיבות, בסדר?

חיים ילין: אני מדבר איתך.

חיים ילין: אני יושב איתו בישיבות, אצלי ואצלו בלשכה, ומנסים לקדם, קואליציה ואופוזיציה.

חיים ילין: שימו לב לזה.

חיים ילין: לא הכול, תאמינו לי, לא הכול זה כזה.

חיים ילין: באמת, אני אומר לכם את זה.

חיים ילין: בסדר?

דוד אמסלם: – – –

חיים ילין: אני מודה לך מאוד, דודי.

חיים ילין: אני יודע שקשה לך, לא קל לך.

חיים ילין: אני יודע את זה.

חיים ילין: אני מחבק אותך ואני מאחל לך באמת רק טוב, אבל בוא, אל תוציא את הג'ננה עלינו, כי אנחנו לא אשמים במצב.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

חיים ילין: אני מציע לכולם לתמוך בחוק.

חיים ילין: ולדב – דב, ההסתייגות שלך היא הסתייגות שכבר דנו עליה כמה פעמים בכמה חוקים.

חיים ילין: אני חושב – רד ממנה, אין בה שום דבר.

חיים ילין: כאילו, בסוף, תאמין לי, ניסינו לתפור בין האוצר לבין כל מי שהיה בוועדות איזושהי נוסחה שיכולה באמת להביא את זה שהנזקקים ביותר יוכלו לקבל.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

חיים ילין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

חמד עמאר: חברי הכנסת, בואו, אני אבקש מכולם לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק התכנון – – –

רחל עזריה: – – –

חמד עמאר: בבקשה, חברת הכנסת רחל.

חמד עמאר: לא רשום לי שאת צריכה לדבר, אז – – –

רחל עזריה: אה.

רחל עזריה: אוקיי.

רחל עזריה: בסדר.

רחל עזריה: טוב.

רחל עזריה: אז כבוד היו"ר, תודה על הדיון.

רחל עזריה: כבוד השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני אמשיך לספר לכם עוד כמה דברים מעניינים על החוק הזה, כי נראה לי שזה מסוג החוקים שיהיה איזשהו רגע שאנשים יגידו: פה היה רגע שדברים קצת השתנו.

רחל עזריה: היו לנו הרבה מאוד אתגרים, כי במהלך העבודה על החוק – כי אחד הדברים שזה אִתגר זה את הסמכויות של מוסדות התכנון, כי בעצם לקחנו את המקום של הוועדות העצמאיות, וגם אפשר לעשות את השינוי דרך הוועדה המחוזית.

רחל עזריה: על כך היו דיונים ארוכים עם הרשויות המקומיות, אבל בסופו של דבר הגענו להסכמה.

רחל עזריה: מה שאנחנו עשינו זה שאפשר להוסיף 25% שטחי בנייה על אלה שכבר נקבעו בתוכנית שאושרה על ידי הוועדה, אבל מה שנבנה, מה שנוסף, צריך להיות לדיור בהישג יד.

רחל עזריה: עכשיו, מתוך זה יהיה שיעור מסוים שיוכל להיות – 25% שיהיה בכלל לשכירות ועוד 25% להישג יד.

רחל עזריה: השכרה במחיר מופחת – אנחנו מאוד התאמצנו להגיע לאיזושהי הסכמה, ולכן קבענו שזה יהיה 20% פחות ממחיר השוק, אבל בכל מקרה, אנחנו קבענו גם איזושהי תקרה, כדי לוודא שלא יקרה שיהיו דירות שיהיו לכאורה בהישג יד, אבל נניח, אם היינו מגדירים 6,000 שקל, פחדנו שכל הדיור – יגידו שכל מה שפחות מ-6,000 שקל זה בעצם דיור מסובסד, ולא רצינו להיכנס לפינה הזאת.

רחל עזריה: בעניין בחירת הזכאים, כדי למנוע מצבים שבאמצעות הגרלה ניתן יהיה למעשה להדיר אוכלוסיות מסוימות מהאפשרות לשכור דירה במחיר מופחת, אנחנו הצענו לקבוע שהיזם יחויב להשכיר את הדירות של הדיור לזכאי הראשון שעלה בגורל, אבל אנחנו כן הסכמנו שיהיו מקרים חריגים.

רחל עזריה: נגיד, כאשר ליזם יש יסוד להניח כי הזכאי שעלה בגורל לא יוכל לעמוד כראוי בתנאי הסכם השכירות ,יוכל היזם לפנות למנהל האחראי מטעם משרד האוצר לפיקוח על יישום הוראות החוק בבקשה מנומקת שלא להשכיר את הדירה לזכאי שעלה בגורל לגביה, והמנהל יכריע בעניין.

רחל עזריה: עשינו גם תיקון בתוספת השישית.

רחל עזריה: התוספת השישית לחוק התכנון והבנייה עוסקת בתנאים שיחולו בפועל על יחידות הדיור שנקבע בתוכנית שישמשו לדיור בהישג יד להשכרה לטווח ארוך או להשכרה במחיר מופחת.

רחל עזריה: עם תיקון התוספת השישית תוקן חוק הוותמ"ל, ונקבע בו כי על אותן יחידות דיור שיוקצו מכוחו לדיור בהישג יד בקרקעות שאינן מקרקעי ישראל יחולו הוראות התוספת השישית.

רחל עזריה: יחד עם זאת, היות שבמסגרת הוותמ"ל ניתנות זכויות בנייה להקמת יחידות דיור רבות, יש אפשרות מעשית לרכז את כל יחידות הדיור בהישג יד בבניין אחד, ועל כן נקבע כי במתחמים המועדפים תחול עדיין החובה לרכז את כל יחידות הדיור לדיור בהישג יד בבניין אחד או בכמה בניינים סמוכים.

רחל עזריה: אני רוצה לומר משהו: עד 2048 מדינת ישראל הולכת להיות המדינה הכי צפופה ב-OECD, וזה דורש מאיתנו לשנות לגמרי את כל האופן שבו אנחנו רואים את הערים בישראל, את כל האופן שבו אנחנו רואים את התכנון והבנייה בישראל.

רחל עזריה: זה נושא שאנחנו עוסקים בו הרבה מאוד בוועדת הרפורמות – איך אנחנו בעצם מקילים על פינוי-בינוי והתחדשות עירונית; איך אנחנו – במקום לצופף את העיר אנחנו קוראים לזה לכנס את העיר; לחפש את הדרך שבאמת יהיה אפשר לגור בערים, אבל בטוב.

רחל עזריה: זה דורש מאיתנו לחשוב מחדש על נושאים של תחבורה, זה דורש מאיתנו הרבה מאוד מחשבה, ואני חייבת לומר שאני מאוד גאה בעבודה הזאת, כי זו בעצם עבודה שמסתכלת על הדורות הבאים.

רחל עזריה: מה שחבר הכנסת פולקמן עשה פה זה שהוא הביא הצעת חוק שמתמודדת עם התפר שבין זכויות קנייניות לזכויות תכנוניות, אבל זה אחד התפרים שאנחנו נצטרך להתמודד איתם הרבה מאוד בשנים הקרובות, כשאנחנו בעצם מאותגרים בנושא של תכנון ובנייה.

רחל עזריה: זה מתווסף לסדרת חוקים וסדרת משימות גדולות שהיו גם בוועדת הרפורמות, גם בוועדת הכלכלה ואפילו בוועדת הכספים, חלק – ועדות שהתפקיד שלהן הוא בעצם לחוקק חוקים שמביא משרד האוצר או שמביאים חברי כנסת ברוח החוקים האלה.

רחל עזריה: בעצם, מה ששר האוצר משה כחלון אומר – הוא אומר:

רחל עזריה: בואו נראה איך אנחנו מאפשרים להעמיס עוד דירות ביישובים הקיימים כדי שלא ללכת ולבנות על שטחים פתוחים.

רחל עזריה: בעיניי זו משימה לאומית; זו משימה לאומית שאני חושבת שטוב שאנחנו נקיים אותה, וככה – דודי, דודי.

קריאה: – – –

רחל עזריה: זו משימה לאומית שטוב שנקיים אותה, כדי שנוכל לוודא שגם הדורות הבאים – –

איתן כבל: אנחנו בעד.

רחל עזריה: – – שגם הדורות הבאים יוכלו ליהנות משטחים פתוחים ומאורבניות ומעירוניות כפי שאנחנו נהנינו – –

חמד עמאר: היא מגיבה, אין לה הגבלת זמן.

חמד עמאר: היא יכולה להמשיך לדבר.

רחל עזריה: – – וכפי שהילדים שלנו נהנים, ואני מקווה שגם הנכדים והנינים שלנו ייהנו.

רחל עזריה: כי בכל זאת, יש לנו ארץ קטנה, ולשמחתי יש לנו משפחות ברוכות ילדים, אנחנו מדינה קולטת עלייה, ויש לנו גם תוחלת חיים ארוכה, ולכן יש הרבה מאוד סיבות שאנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מצופפים את הערים ומצליחים לאפשר גם לדורות הבאים ליהנות מהארץ הנהדרת שיש לנו, מהארץ הנפלאה שיש לנו.

רחל עזריה: אני מאוד אופטימית לגבי המשימה הזאת, כי אני רואה את המאמץ הגדול שיש פה של מגוון סיעות הבית לאפשר לנו לעשות את העבודה הזאת לטובת אזרחי מדינת ישראל.

רחל עזריה: אני אמשיך ואקריא לכם עוד דברים מעניינים על החוק.

מיקי רוזנטל: – – – מה קורה?

מיקי רוזנטל: לטובת מי הפיליבסטר הזה?

רחל עזריה: עוד דברים מעניינים על החוק – עוד תיקון שעשינו: עשינו תיקון לפקודת העיריות ולפקודת המועצות המקומיות.

רחל עזריה: אנחנו מציעים לתקן את פקודת העיריות ואת פקודת המועצות המקומיות כדי להבהיר בהן כי לרשות מקומית יש סמכות להקים, להפעיל ולנהל דיור בהישג יד במקרקעין שבבעלותה.

רחל עזריה: הוועדה שבראשותי קיימה דיונים רבים וארוכים בהצעת החוק.

רחל עזריה: אני חושבת שכמעט תשעה חודשים עבדנו על החוק הזה.

רחל עזריה: שמענו בקשב רב ובסבלנות אין-קץ – גם אתם יכולים לשמוע עכשיו בסבלנות; סתם – בסבלנות אין-קץ שמענו את כל הגורמים, לרבות את נציגי השלטון המקומי, שהעירו הערות חשובות ותרמו רבות למהלך הדיון.

רחל עזריה: נראה לי שאחרי כל ההסכמות שהגענו אליהן זה הזמן להסכים, קואליציה ואופוזיציה.

רחל עזריה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, לשבת במקומכם.

חמד עמאר: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 120), התשע"ח–2018.

חמד עמאר: לסעיפים 1–5 אין הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–5 – 80 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 80, אין מתנגדים ואין נמנעים.

חמד עמאר: סעיפים 1–5 התקבלו כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: לסעיף 6 יש הסתייגות אחת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות לסעיף 6.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת דב חנין לסעיף 6 לא נתקבלה.

חמד עמאר: 29 בעד, 50 נגד.

חמד עמאר: ההסתייגות לא התקבלה.

חמד עמאר: לסעיפים 6–13 אין הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע מסעיף 6 עד סעיף 13 כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 6–13, כהצעת הוועדה – 82 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 6–13, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 82, אין מתנגדים ואין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה לקריאה שלישית.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 81 נגד – אין נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 120), התשע"ח–2018, נתקבל.

חמד עמאר: 81 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא.

חמד עמאר: הערעור של חברת הכנסת סתיו שפיר נמשך, לכן אנחנו עוברים להודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה לקבוע כי ראש הממשלה בנימין נתניהו יכהן כשר הבריאות, נוסף על תפקידו כראש הממשלה וכשר החוץ.

חמד עמאר: ימסור את ההודעה השר המקשר בין הממשלה לכנסת, שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

אופיר אקוניס: לא, תיקון, אני אמסור, אבל בסדר.

אופיר אקוניס: אתה רוצה להציג אותי?

אופיר אקוניס: לא צריך.

אופיר אקוניס: משרד חשוב, משרד התיירות.

חמד עמאר: חבל מאוד שאתם לא מעדכנים את הכנסת לפני שמחליטים.

חמד עמאר: צריך לעדכן את המזכירות.

אופיר אקוניס: קיבלנו את הערתך הטובה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להודיע למליאת הכנסת שהממשלה החליטה אתמול, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לקבוע כי ראש הממשלה בנימין נתניהו יכהן כשר הבריאות בנוסף לתפקידיו כראש הממשלה וכשר החוץ, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק האמור.

אופיר אקוניס: נבקש אישורה של מליאת הכנסת להחלטה זו.

אופיר אקוניס: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: דובר ראשון – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון אישי עכשיו.

חמד עמאר: לכל חבר כנסת שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי חברי הכנסת, תראו, אני שמח בדיעבד על מה שקרה פה, שחברת הכנסת שפיר משכה את הערעור שלה בפני המליאה.

מיקי רוזנטל: אני חושב שהעונש שהושת על חברת הכנסת שפיר היה מוגזם – בגין הנסיבות – גם בגלל מה שהיא אמרה; לא מרחיקים חבר כנסת בגלל דעתו על חבר כנסת אחר.

מיקי רוזנטל: אלא שהסוגיה בכלל איננה חברת הכנסת שפיר אלא מעמדה של ועדת האתיקה בחיינו, חברי הכנסת.

מיקי רוזנטל: זה הדיון האמיתי היחידי החשוב פה.

מיקי רוזנטל: אם ההצעה הייתה עולה, אני הייתי מצביע נגד חברת הכנסת שפיר, כי כאמור, לא בגלל שאני חושב שהעונש שהושת עליה הוא מתאים אלא בגלל שאנחנו יכולים לחלוק על החלטות של מוסדות שלנו, אבל אנחנו לא נחריב אותם.

מיקי רוזנטל: העובדה שזדורוב למשל הורשע בבית משפט העליון, ויש רבים שחושבים שההכרעה הזאת הייתה הכרעה שגויה – אם אנחנו אחר כך היינו מעמידים את זה לטריבונל עממי ונגיד: טוב, אז נפזר את בית המשפט העליון – מה קורה פה?

מיקי רוזנטל: ובכן, ועדת האתיקה היא ועדה פוליטית, זה נכון, אבל היא מתנהגת מתוך אמון מוחלט של חברי הכנסת, ונהגה עד היום בכבוד רב בחברי הכנסת, בשיקול דעת ובזהירות.

מיקי רוזנטל: דווקא בגלל שהיא ועדה פוליטית, ודווקא בגלל האמון הרב שהיה לנו – ויש לנו – בחברי הכנסת בה, אנחנו צריכים לקבל את הכרעותיה בהכנעה.

מיקי רוזנטל: אני אתן דוגמה על עצמי, לא על אחרים: ועדת האתיקה נזפה בי לפני שנה בגין איזה תעלול שעשינו עם חדשות ערוץ 2.

מיקי רוזנטל: אני חשבתי שוועדת האתיקה טועה לחלוטין, ואמרתי את זה: לטעמי ועדת האתיקה טועה לחלוטין, אבל אני מכבד את החלטותיה ואני מוריד ראש בפני הכרעותיה.

מיקי רוזנטל: משום שאם אנחנו לא נקבל את ועדת האתיקה ואת הכרעותיה, אנחנו נעביר את זה למליאה, ומה שיקרה פה במליאה זה שהאופוזיציה תצביע כאופוזיציה, הקואליציה תצביע כקואליציה, וועדת האתיקה תלך פייפן.

מיקי רוזנטל: ועדת האתיקה היא המוסד ששומר ומרסן פה מפני התנהגויות חריגות של חברי כנסת, ואם אנחנו לא נגן עליה, אף אחד לא יגן עליה.

מיקי רוזנטל: ולכן, אני אומר, אני מודה לחברת הכנסת סתיו שפיר על שמשכה את ההצעה, מפני שאני חושב שרבים פה היו מצביעים נגדה, ולא בגלל שהעונש נגדה הוא מוצדק – העונש איננו מוצדק לטעמי – אלא מפני שאנחנו חייבים לכבד את ההכרעה של המוסדות שלנו, כמו שיש הרבה דברים שהממשלה מחליטה ואני לא אוהב אותם.

מיקי רוזנטל: אז מה, נפזר את הממשלה?

מיקי רוזנטל: מה נעשה?

מיקי רוזנטל: אנחנו יכולים לחלוק איש על רעהו, אנחנו יכולים לחלוק על ועדת האתיקה, וראוי שנחלוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אסור לנו לפזר אותה ולמעוך את כבודה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

חמד עמאר: עד שחבר הכנסת נחמן שי מגיע, אני מודיע שאני סוגר את רשימת הדוברים.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רוצה קודם כול לשלוח את תנחומיי למשפחתו של האזרח הישראלי שנרצח היום אחר הצוהריים באריאל.

נחמן שי: תמיד בבית הזה יש מחלוקות איפה ישראל ואיפה הישראלים צריכים להיות בעתיד הרחוק, אבל כיום אנחנו שם, ואריאל הוא באזור שנהיה בו גם בעתיד.

נחמן שי: אין שום צידוק בעולם, לא שם ולא בכלל, למעשי אלימות ולרצח.

נחמן שי: אני מחזק את ידי כוחות הביטחון.

נחמן שי: אני בטוח שהם ימצאו את הרוצח הזה ויתפסו אותו ויכלאו אותו ויעמידו אותו למשפט ואת שארית ימיו הוא ימלא בכלא.

נחמן שי: שמו גם ידוע, כך שהתהליך יהיה פשוט.

נחמן שי: לעניין ההצעה שעומדת לפנינו, אני חושב שאנחנו כבר נכנסנו לאבסורד מוחלט.

נחמן שי: מדוע אין במדינת ישראל שר בריאות במשרה מלאה?

נחמן שי: כבר עברנו בין בג"ץ לבין הכנסת, בין הכנסת לבין הבג"ץ, והבנו את העניין שהכול פוליטיקה.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת, לא יכול להיות ולא עולה על הדעת שתפקיד כל כך מרכזי כמו שר בריאות יעשה בכאילו – ראש הממשלה יהיה כאילו שר בריאות ומתחתיו יכהן סגן שר שיהיה השר בפועל.

נחמן שי: זה עיוות מוחלט.

נחמן שי: זה אותו פרינציפ ואותו עיקרון שלמדנו כולנו, שאין סמכות בלי אחריות ואין אחריות בלי סמכות.

נחמן שי: פה לקחו את הסמכות והטילו אותה על אדם אחד – אתה בטוח שאני לא מפריע לחברי הכנסת?

נחמן שי: אתה בטוח שאני לא מפריע להם קצת, בכל זאת?

חמד עמאר: אני חושב שהדובר קצת מפריע לכם, ולכן אני מבקש ממנו להנמיך את הקול כדי שנספיק לשמוע אתכם טוב.

נחמן שי: נכון, אולי אני אדבר בשקט, כי אין פה אחד שלא מדבר עם החברים שלו.

נחמן שי: זה דווקא נחמד.

חמד עמאר: חברים, בואו נכבד אחד את השני.

נחמן שי: לא, זה מראה שהאנשים – – –

חמד עמאר: כולנו עולים לדבר, ואז אנחנו רוצים שישמעו אותנו.

חמד עמאר: לפחות שנשמע את עצמנו כשאנחנו מדברים.

נחמן שי: נכון, אני גם את עצמי.

חמד עמאר: אני מוסיף לך דקה, אדוני.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני מודה לך.

נחמן שי: אני אומר שנוצר פה מצב אבסורדי בגלל שרצו להתחכם לבג"ץ.

נחמן שי: ובג"ץ אמר דבר מפורש: שר צריך להיות שר במשרה מלאה, ויהיה אחראי לפעילות משרדו.

נחמן שי: אבל הוא אמר: לא כדאי, כי אני לא יכול – כי החרדים לא מרשים להם, אז הוא יהיה סגן שר, אבל בעצם מעליו יהיה ראש הממשלה השר.

נחמן שי: אבל כמה יעסוק ראש הממשלה בענייני בריאות?

נחמן שי: אנחנו מדברים על מערכת שהיא מהחשובות והחיוניות ביותר.

נחמן שי: שירותי הבריאות של מדינת ישראל הולכים ומתרחקים מהציבור.

נחמן שי: הציבור גדל, הציבור מתפרס ברחבי הארץ – ואנחנו מעודדים אותו – ויחד עם זאת הבריאות נמצאת ברמה נמוכה.

נחמן שי: מי שגר בפריפריה יודע שלהשיג ביקור אצל רופא מקצועי לקיים בדיקה זה כמעט בלתי אפשרי; הכול הכול הכול מתרכז במרכז.

נחמן שי: ויש אמצעים, וצריך אדם בממשלה שישב ויעשה כל מה שהוא יכול כדי להעלות את רמת השירותים, שירותי הבריאות במדינת ישראל.

נחמן שי: מה שאנחנו מקבלים פה עכשיו זה חלטורה ישראלית טיפוסית.

נחמן שי: עכשיו, כל שלושה חודשים ההצעה הזאת תבוא על שולחננו, כל שלושה חודשים נבלה פה שעה-שעתיים בדיבורים על הנושא הזה, כל שלושה חודשים יחזרו על כך.

נחמן שי: אז אני מבקש שהמפלגות החרדיות סוף-סוף יבינו שאם הן רוצות לחיות – והם רוצים לחיות במדינת ישראל, והם חלק בלתי נפרד ממנה – אז יוותרו על האבסורד הזה שחבר כנסת שלהם לא יכול להיות שר אלא רק סגן שר, והאחריות כאילו נופלת.

נחמן שי: מספיק, מספיק, מספיק.

נחמן שי: בואו נכניס סדר והיגיון בזה.

נחמן שי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן.

חמד עמאר: אחריה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי וחברותיי, לפני קצת יותר משנתיים וחצי, משהו כזה, קבע השופט רובינשטיין בבג"ץ שאנחנו הגשנו נגד הישראבלוף של אז, וכך הוא אמר: "ניתן היה לומר, לכאורה, כי אם יכהן הרב ליצמן כסגן שר 'רגיל', אין בכך דופי.

יעל גרמן: אך באנו לכלל מסקנה ברורה כי יהא בכך משום 'ולפני עיוור לא תיתן מכשול', והגחכה מובהקת של הנושא".

יעל גרמן: רובינשטיין הסביר אז שבמצב הנוכחי, שבו ליצמן הוא הכתובת האמיתית במשרד הבריאות, הרי שאין קשר בין כוונת המחוקק במינוי סגני שרים למציאות במשרד הבריאות.

יעל גרמן: לפני שנתיים וחצי באנו ואמרנו שסגן שר במעמד שר, כאשר לכאורה ראש הממשלה הוא שר הבריאות אבל למעשה מי שהוא השר בפועל לכל דבר ועניין הוא השר ליצמן שהתואר שלו הוא סגן שר, זהו ישראבלוף.

יעל גרמן: זהו דבר שלא ייתכן.

יעל גרמן: אז מה עשתה הממשלה עכשיו, כשהיא רצתה להוציא את עצמה מהבוץ שאליו היא נכנסה בפרשת העבודות בשבת ברכבת?

יעל גרמן: היא באה ואמרה: בואו ניתן אפשרות להאציל סמכויות לסגן השר.

יעל גרמן: יופי.

יעל גרמן: אז ראש הממשלה, שהוא שר הבריאות, יאציל עכשיו סמכויות לסגן השר ליצמן, אבל מי שבפועל יפעל כשר זה השר ליצמן.

יעל גרמן: אז בשביל מה לרמות את כל העולם?

יעל גרמן: בשביל מה הישראבלוף הזה?

יעל גרמן: והשר וסגן השר ליצמן, שלא יושב כאן – אותו אני רוצה לשאול, לא באמת:

יעל גרמן: הרי אתה התפטרת מהממשלה כדי שלא לשאת באחריות לעבודות בשבת, כדי שלא לפגוע בשבת.

יעל גרמן: וכסגן שר אתה חושב שאין לך אחריות?

יעל גרמן: היועץ המשפטי כבר קבע שגם לסגני שר יש אחריות קולקטיבית לכל החלטות הממשלה, אז אתה לא תתחמק מן האחריות בזה שאתה תכנה את עצמך סגן שר.

יעל גרמן: אתה תהיה אחראי לכל החלטות הממשלה.

יעל גרמן: והשבת, השבת – כבודה לא יפחת כשאתה סגן שר.

יעל גרמן: אם יש לה כבוד ואתה רוצה לשמור על כבודה, אתה יכול לשמור על כבודה כשר וכסגן שר.

יעל גרמן: כל המניפולציה הזאת, כל המשחקים האלה זה לזרות חול בעיניים, זה להמשיך ולרמות את העם, זה להמשיך ולשחק איתנו, כאשר המטרה היחידה היא הישרדות פוליטית.

יעל גרמן: שוב, פעם נוספת הממשלה הזאת לא בוחרת באינטרסים של העם, לא חושבת שלציבור מגיע שר בריאות במשרה מלאה, אלא חושבת מה טוב לה, מה טוב לפוליטיקה.

יעל גרמן: שוב, פוליטיקה קטנה מול אינטרס הציבור.

יעל גרמן: אז אנחנו מסירים את המסווה ואת המסכה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יעל גרמן: – – מעל שר הבריאות, שלמעשה איננו שר אלא סגן שר – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יעל גרמן: – – ואנחנו נגד ההחלטה הזאת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת קארין אלהרר.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אני כמובן מצטרפת למתנגדים לקומבינה – כי אי-אפשר לקרוא לזה משהו אחר – לקומבינה הפוליטית הזאת, כל משחקי הכיסאות – סגן שר, שר.

קארין אלהרר: מה שאותי באמת מטריד בעניין הזה, שלא ישב בישיבות הממשלה, במיוחד בישיבות התקציב שמגיעות לפתחנו, שר שדואג יומם וליל לתקציבים של המשרד שלו, ויש לנו גם דוגמאות קונקרטיות.

קארין אלהרר: אני רוצה להביא בפניכם, חברי הכנסת, דוגמה קונקרטית: מכונים להתפתחות הילד.

קארין אלהרר: מכונים להתפתחות הילד הם מקומות שבהם נותנים טיפולים פארה-רפואיים לילדים שמתקשים; לא בהכרח ילדים עם מוגבלות – ילדים שמתקשים בכל מיני נושאים: בדיבור, במוטוריקה עדינה.

קארין אלהרר: הילדים האלה לא יקבלו טיפול אם לא יהיה מענה במכונים להתפתחות הילד, ואם לא יהיה שר שידע לצבוע את התקציב הזה וידע להילחם על התקציב הזה, זה לא יקרה.

קארין אלהרר: עכשיו, יבוא חבר הכנסת או האדם ויגיד: מה הבעיה?

קארין אלהרר: ראש הממשלה הוא השר.

קארין אלהרר: אז אני רוצה לספר לכם שבדיון שקיימנו בוועדה לביקורת המדינה לפני למעלה משנה, כשבדקנו אם שר החוץ ראש הממשלה בנימין נתניהו דאג להגדלת תקציבים למשרד החוץ – שאלנו את אגף תקציבים: האם שר החוץ המכהן ביקש הגדלה תקציבית?

קארין אלהרר: התשובה הייתה: לא.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: כנראה הוא היה עסוק בלהיות ראש ממשלה.

קארין אלהרר: זה כשלעצמו עיסוק גדול ורחב היקף.

קארין אלהרר: אז אני לא מבינה, איך הוא מעז לזלזל בבריאות?

קארין אלהרר: איך הוא מעז לזלזל במשרד החשוב הזה?

קארין אלהרר: ואני קוראת לכם, חברי הכנסת, לחשוב על האזרחים לפני שאתם חושבים על הפוליטיקה.

קארין אלהרר: וב-20 השניות שנותרו לי, ראיתי שהשר כץ, השר חיים כץ נמצא באולם, ואני רוצה לפנות אליו, ולפנות ליושב-ראש ועדת הרווחה חבר הכנסת אלי אלאלוף, ולפנות לשר האוצר, כדי לסיים במהרה את נושא קצבאות הנכים, כי הגיע הזמן, ולכלול תנאים שיאפשרו לאנשים לצאת לשוק התעסוקה.

קארין אלהרר: הדבר הזה הוא חובה שלנו כחברה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: למדינת ישראל דווקא יש שר בריאות שמבצע את תפקידו, קוראים לו חבר הכנסת ליצמן, ואני לא לגמרי מבין למה ראש הממשלה צריך להמשיך ולכהן בתפקיד הזה של שר הבריאות, אם כי הדבר הזה, אדוני השר לביטחון פנים, לפעמים מוביל אותנו למצבים משעשעים.

דב חנין: למשל, אני קורא השבוע ששר הבריאות, הלוא הוא חבר הכנסת בנימין נתניהו, הגיש ערר נגד ההחלטה הפוגענית שפוגעת בבריאות ובחיים של תושבי ערד והסביבה עם הקמת מכרה הפוספטים שדה בריר.

דב חנין: זה ערר מצוין.

דב חנין: זה ערר שחובתו של כל שר בריאות להגיש אותו, והוא הגיש את הערר הזה, מכיוון שכך המליץ בפניו הדרג המקצועי במשרד הבריאות, וכך המליץ בפניו גם סגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן.

דב חנין: הם אמרו: מכרה הפוספטים בשדה בריר יהרוג בני אדם, ולכן משרד הבריאות מתנגד לו, ולכן שר הבריאות צריך להתנגד לו, ולכן שר הבריאות צריך להגיש ערר על ההחלטה לקדם את מכרה הפוספטים בשדה בריר.

דב חנין: אז מיהו הרע שמקדם את מכרה הפוספטים בשדה בריר?

דב חנין: נגד מי מוגש הערר הזה?

דב חנין: מה האדם שעשה את הכול כדי לקדם בשנים האחרונות את הקמת מכרה הפוספטים בשדה בריר?

דב חנין: אני אגלה אלך סוד שהוא לא כל כך סודי: ראש הממשלה בנימין נתניהו.

דב חנין: ראש הממשלה בנימין נתניהו היה האיש שהוביל את לשכתו לפעול כדי לדרוס את ההחלטות המקצועיות של משרד הבריאות.

דב חנין: כאשר משרד הבריאות הגיע לפני כמה שנים למסקנה שמכרה הפוספטים בשדה בריר מסכן חיים, ראש הממשלה ולשכתו הפעילו לחץ להזמין מומחה מחוץ לארץ, כדי שהמומחה הזה מחוץ לארץ יקבל אולי חוות דעת אחרת.

דב חנין: מי הוביל את המהלך הזה?

דב חנין: ראש הממשלה בנימין נתניהו.

דב חנין: זה נכון אומנם שאותו מומחה שהוזמן מחוץ לארץ קבע בסופו של דבר אחרי כל הבדיקה שמכרה הפוספטים בשדה בריר מסכן חיים של בני אדם ולכן אסור שהוא יוקם, אבל ראש הממשלה בנימין נתניהו היה האיש שיותר מכל אדם אחר בממשלה פעל כדי לקדם את מכרה הפוספטים בשדה בריר.

דב חנין: אז למי אנחנו צריכים להאמין, אדוני היושב-ראש, ליד אחת, של שר הבריאות בנימין נתניהו שאומר לנו: מכרה הפוספטים בשדה בריר מסכן חיים ואסור שיוקם, או ליד שנייה, של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שעושה את הכול כדי שמכרה הפוספטים הזה יוקם?

דב חנין: כך נראה פיצול אישיות בממשלה שאין בה סדר ואין בה חלוקת תפקידים ראויה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, ראשית, אני רוצה להשתתף בצער משפחת הרב איתמר בן גל, זיכרונו לברכה, על הרצח הנורא, ואני בטוח שכוחות צה"ל והשב"כ יעשו את עבודתם ויביאו את הרוצחים לאן שמגיע להם להגיע.

איל בן ראובן: ההחלטה למנות את ראש הממשלה גם לשר הבריאות היא בעיניי עוד החלטה אומללה – החלטה שמנוגדת לאינטרס הציבורי, החלטה שתפגע בתפקוד הממשלה, בתפקוד משרד הבריאות, והיא תפגע באמון הציבור במוסד שנקרא ממשלת ישראל.

איל בן ראובן: שיטת הממשל שלנו בנויה על מנהיגות ואחריות קולקטיבית.

איל בן ראובן: כל שר בממשלת ישראל אמון בפני הציבור גם על משרדו וגם על מדיניותה של הממשלה כולה.

איל בן ראובן: "אחריות מיניסטריאלית" קוראים לזה.

איל בן ראובן: בהחלטה הרעה הזאת הממשלה בעצם תאפשר את כהונתו של סגן שר שיהיה בעל סמכויות של שר, למעט דבר אחד מאוד מרכזי: הדרישה לשאת באחריות כלפי הציבור שבחר בו.

איל בן ראובן: בפסק הדין על העתירה כנגד מצב שכזה אמר השופט רובינשטיין בעבר: לראש הממשלה יש את איראן, ביטחון, חוץ, שלא לדבר על תקשורת, וצריך גם בעל בית.

איל בן ראובן: מי בעל הבית?

איל בן ראובן: ואני שואל את ממשלת ישראל: מה התשובה של הממשלה על שאלת השופט רובינשטיין?

איל בן ראובן: מי בעל הבית של משרד הבריאות?

איל בן ראובן: משרד הבריאות הוא אחד מן המשרדים החשובים בממשלת ישראל.

איל בן ראובן: זה אחד מהמשרדים שבהם תלוי כל אזרח ואזרח כמעט על בסיס יומי, עם תקציב שהוא השלישי בגודלו: 40 מיליארד שקל.

איל בן ראובן: אנחנו עדים למצב החמור שמתחולל במשרד החוץ באין שר חוץ כבר לאורך זמן.

איל בן ראובן: במסגרת תפקידי כחבר ועדת חוץ וביטחון אני פוגש את אנשי הסגל הדיפלומטי, אני שומע מהם על מצבם האישי, התקציבי, החמור.

איל בן ראובן: קורס צוערים ריק.

איל בן ראובן: האם כעת זהו הגורל שנגזר גם על הרופאים והאחיות באין שר?

איל בן ראובן: אני חושב שהיום – אני פונה פה לסגן השר ליצמן.

איל בן ראובן: יש לי הערכה גדולה אל תפקידך, אל תפקידו, בהיותו שר הבריאות, ולכן אני פונה אליו ואני אומר: אז תהיה שר.

איל בן ראובן: אי-אפשר לשחק במשחקים בדברים האלה.

איל בן ראובן: מה שקורה כאן – המניפולציה הזאת היא בעצם משחק לא ראוי בציבור הישראלי והוא משחק לא ראוי בבריאות הציבור הישראלי.

איל בן ראובן: חבל מאוד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: בימים האחרונים שמענו, בעיקר מראש הממשלה ומכמה שרים וחברי כנסת בקואליציה, טענות על כך שיש גורמים עלומים שמממנים את הקמפיין, לטענתם, שמתנגד לגירוש פליטים ומבקשי מקלט אל מותם.

תמר זנדברג: שמענו על ג'ורג' סורוס.

תמר זנדברג: לצערנו הרב, ראש הממשלה הצטרף בעניין הזה לקמפיין אנטישמי שמובל נגד סורוס בהונגריה; שמענו על הקרן החדשה לישראל, גורמים שבעצמם אמרו שהם אכן מתנגדים לגירוש, אבל לא מימנו את הפעולות נגד הגירוש.

תמר זנדברג: לעומת זאת, מה שלא ידענו זה שיש ארגונים כאן במדינת ישראל, חוץ-פרלמנטריים, שפעילים בעד הגירוש; שרוצים לראות בני אדם מבקשי מקלט, אנשים שנמלטו מגורל אכזר במדינותיהם – ארגונים שפעילים בעד הגירוש והם ממומנים, חברות וחברים, בכבדות בכסף זר, ולא רק שהם ממומנים בכבדות מכסף זר, אלא המממנים אותם הם תורמים או חברים קרובים או פטרונים של ראש הממשלה נתניהו ושל גורמים בכירים בליכוד.

תמר זנדברג: אני רוצה לתת דוגמה.

תמר זנדברג: עמותת העיר העברית פעילה מאוד בעד הגירוש, בעברית, באנגלית, בכל מיני דרכים.

תמר זנדברג: כמעט בחדווה שולחת אנשים אל מותם.

תמר זנדברג: רוב המימון של העמותה הזאת מגיע מכסף זר, מקרן שנקראת "הקרן לעצמאות ישראל", שהעומד בראשה הוא לא אחר מאשר יושב-ראש ידידי הליכוד ותורם של ראש הממשלה נתניהו ששמו קנט אברמוביץ'.

תמר זנדברג: עמותה נוספת שפעילה מאוד בעד הגירוש, אם תרצו, ממומנת באופן משמעותי על ידי הקרן המרכזית לישראל, שאחד התורמים המשמעותיים שלה – אולי שמעתם את שמו: שלדון אדלסון.

תמר זנדברג: כלומר עמותת אם תרצו, מהכסף שלה שידוע – כי יש הרבה כסף שזורם לעמותה הזאת שהוא חסוי – ממומנת על ידי הקרן המרכזית לישראל והקרן לעצמאות ישראל, שתי קרנות שממומנות ממימון זר, אמריקני, ברובו מתורמי ראש הממשלה נתניהו.

תמר זנדברג: כך שבפעם הבאה שאומרים לכם שקרנות וגופים ואנשים וארגונים שפועלים למען צדק, שוויון וזכויות, ומנסים להפחיד אותנו מהגופים האלה, כדאי שנזכור לאן באמת זורם הכסף הזר במדינת ישראל ולאלו מטרות אכזריות ומפוקפקות הוא מופנה ומי עומד בראש המטרות האלה.

תמר זנדברג: שמו בנימין נתניהו, הוא עומד בראש ממשלת ישראל והוא מתמחה בשנים האחרונות בקמפיינים להסתה, פילוג ושנאה מהחריפים ומהגדולים שידע הציבור הישראלי אי-פעם.

תמר זנדברג: ייקח לנו, הציבור הישראלי, שנים ארוכות להשתקם ממסעות השנאה וההסתה האלה.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, עד שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, מאחר שהדיון כאן הוא על מינויו של נתניהו לשר בריאות, אז אני רוצה לפנות אליו – למרות שאני לא חושבת שהוא צריך להתמנות גם לשר כזה; יש לו מספיק תיקים על השולחן – אבל להעלות בפניו נושא שעומד היום לפתחה של מערכת הבריאות שהוא מאוד מאוד בוער וממש מחריד.

יעל כהן-פארן: בבית חולים שער מנשה נמצאת מטופלת.

יעל כהן-פארן: היא מאושפזת כבר 30 שנה במחלקה סגורה כמי שלוקה בנפשה, למרות שהיא לא לוקה בנפשה.

יעל כהן-פארן: היא לוקה בדברים אחרים: היא לוקה בחירשות והיא לוקה בעיוורון.

יעל כהן-פארן: תחשבו, שני אלה – אתה לא רואה, אתה לא שומע – מנתקים אותה מהעולם.

יעל כהן-פארן: אבל שורה של החלטות לא ברורות ותמוהות הובילו לכך שהיא עדיין כלואה במחלקה סגורה בשער מנשה.

יעל כהן-פארן: למרות שרופאים – מנהלי המחלקה שהיא הייתה בה לפני כמה שנים – אמרו שהיא לא סובלת ממחלת נפש, והעובדת הסוציאלית של המחלקה שלה, וועדה בין-משרדית המליצו להוציא אותה מהמסגרת הזאת, למצוא לה מסגרת חליפית, עדיין האישה האומללה, לא נמצאה לה שום מסגרת חליפית, וזה 30 שנה שהיא כבר מאושפזת בשער מנשה, כלואה בגופה.

יעל כהן-פארן: וזה הדבר המדהים ביותר – ללא שום תקשורת הולמת עם הסביבה.

יעל כהן-פארן: התקשורת שמתקיימת איתה היא מינימלית; היא ברמת ההישרדות; היא ברמת האוכל והצרכים הבסיסיים.

יעל כהן-פארן: אין אף אחד – 30 שנה – שמתקשר איתה בשפת סימנים שמוכרת לה, שאולי יכולה להיות מוכרת לה – כי כך מתקשרים אנשים שלוקים בחירשות ועיוורון, שפת סימנים מיוחדת.

יעל כהן-פארן: זה כל כך כל כך נורא בעיניי.

יעל כהן-פארן: קודם כול, שהדבר הזה בכלל יכול לקרות במדינת ישראל בשנת 2018, ואף אחד לא יודע.

יעל כהן-פארן: מערכת המשפט לא מעורבת, מערכת הבריאות פשוט מחליקה את זה.

יעל כהן-פארן: אף רופא מחוץ לשער מנשה לא מעריך את מצבה, אף פסיכיאטר חיצוני.

יעל כהן-פארן: שום ועדה פסיכיאטרית לא נדרשת לתת את דעתה מה קורה עם האישה האומללה.

יעל כהן-פארן: תגידו, מה קרה לנו?

יעל כהן-פארן: איך אנחנו מתייחסים לחלשים ביותר בחברה, לחלשים ביותר בינינו?

יעל כהן-פארן: איך אנחנו לא מוצאים פתרון למי שלוקה בחירשות ועיוורון, וזורקים אותו למחלקה סגורה בבריאות הנפש לעשרות שנים?

יעל כהן-פארן: איך זה יכול להיות?

חמד עמאר: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אז אני קוראת מכאן, כשיתמנה נתניהו להיות שר הבריאות – בעוד דקות או שעות ספורות – לטפל בסוגיה הבוערת הזאת.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יצא כרגע חבר הכנסת ליצמן.

איתן ברושי: אני באמת רוצה לברך אותו.

איתן ברושי: הוא בכל מקרה, גם בתקופה קצרה, הטביע את חותמו כשר בריאות שנחשב שר בריאות של כולם, עם הרבה יוזמות, אם כי בסופו של דבר הבריאות בישראל סובלת מחוסר סדר עדיפויות ומפערים גדולים בין הצפון והדרום למרכז הארץ.

איתן ברושי: לא רק אנחנו מצפים שאנשים יגורו במקומות הרחוקים – הם מצפים להתייחסות אחרת של הממשלה.

איתן ברושי: בתחום הבריאות יש אפליה לרעה.

איתן ברושי: לפני שבוע היה כאן יום הבריאות, וראינו את אזור אילת והערבה המרכזית והדרומית.

איתן ברושי: אין ספק שבמקומות הרחוקים אנשים משלמים יותר ומקבלים פחות, וגם תוחלת החיים היא יותר נמוכה.

איתן ברושי: גם במחלות כמו פרקינסון, או בטיפול בקשישים וצרות אחרות שיש, הפריפריה מקופחת.

איתן ברושי: ויושב פה חברי אלי אלאלוף, הוא ניהל חלק מהדיונים.

איתן ברושי: אין לזה הצדקה.

איתן ברושי: בדיון שהתקיים על החוק – ואין ספק שראש הממשלה הוא האיש העסוק ביותר במדינה.

איתן ברושי: אין תפקיד יותר קשה מאשר להיות ראש ממשלה בישראל בכלל, ובתקופה הזאת בפרט, בלי קשר לשאלות האחרות – חקירות וכו'.

איתן ברושי: נשאלת השאלה איך באמת ראש ממשלה יהיה גם שר החוץ – ואת זה הוא עושה בהקפדה יתרה – וגם שר הבריאות.

איתן ברושי: והיה דיון עם גורמי המשפט, היה דיון שהשתתפתי בו, ואני הצעתי הצעה.

איתן ברושי: מייד קפצו משפטנים ואחרים ואמרו: זה לא בדיוק נחוץ.

איתן ברושי: אני הצעתי, אדוני היושב-ראש, שבמקומות שסגן שר הבריאות לא משתתף אבל דנים בשאלות בריאות, תהיה חובה להזמין אותו.

איתן ברושי: אמרו לי: זה אפשרי.

איתן ברושי: אמרתי: חובה.

איתן ברושי: למשל, אם יש דיון בוועדת שרים לחקיקה ודנים בחוקי בריאות, הוא לא מוזמן – הוא משתתף, גם אם הוא לא יכול להצביע; אם יש דיון בממשלה שעוסק בענייני בריאות, והוא לא שר בריאות, הוא אולי יוזמן ואולי לא, לפי מצב הרוח של מישהו, או משיקולי מזכיר הממשלה – הוא ישתתף בישיבה, וכך גם בקבינטים או בפורומים אחרים.

איתן ברושי: זאת אומרת, האילוץ שאין שר בריאות – תראו, היו הרבה ממשלות בישראל שאף אחד בהן לא רצה להיות שר בריאות.

איתן ברושי: זה היה נשאר בסוף, התיק הזה, למי שלא היה כבר מה לחלק לו, כמו עם הדייסה של הבובה זהבה.

איתן ברושי: אני חושב שליצמן – ומברך אותו – רוצה להיות שר הבריאות, אבל במעמד של סגן שהוא אילוץ, יש לו מגבלות שצריך להתגבר עליהן בנוכחות שלו במקומות שמתקבלות ההחלטות.

איתן ברושי: זה לא הגיוני.

איתן ברושי: והינה, הממשלה לא מסוגלת, אפילו כשהיא כל כך רוצה לשמור על הקואליציה, ומוכנה להתפשר עם עוד עיקרון ועוד עיקרון, עוד חוק הזוי ועוד חוק הזוי; בשביל הקואליציה היא אפילו מוכנה להסדיר את חוות גלעד, מקום שאסור היה להסדיר אותו.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן ברושי: לכן אני חושב – אני מסיים – שהיה צריך להוסיף לחוק עוד פסקה אחת – שבמקומות שמתקיים דיון שקשור לבריאות, סגן השר יוזמן באופן ודאי, ולא על פי שיקול דעת של גורם זה או אחר.

איתן ברושי: ליצמן, בהצלחה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אני מבקש שתקשיב רגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר גלעד ארדן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שומע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, כבוד השר, אני רוצה שתשמע אותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברגע הזה יש שרפה במבנה של שש קומות בטייבה, במרכז האישה של קופת חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יותר מחצי שעה עד שהגיע מכבי אש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חולצו משם שלושה נפגעים משאיפת עשן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האזרחים באו כדי לעזור בכיבוי השרפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברנו על זה כמה וכמה פעמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האזור של העיר טייבה, טירה וקלנסווה – שלושה יישובים שאין בהם מכבי אש – צריכים לקבל את העזרה מכפר סבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשעה זו, אני אומר לך, עכשיו השרפה מתקיימת, עוד לא כיבו אותה סופית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד שמגיעים בשעה זו, עם הפקקים, ייקח שעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב כזה לא יכול להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטירה הייתה לפני כמה חודשים שרפה במסעדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכבי אש לכאורה היה בטירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שהתברר, שיש את האוטו – הרכב נמצא, רכב הכיבוי – אבל אין מי שיפעיל אותו; אין אנשים מיומנים, אין לו צוות שיוכל להפעיל אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא נשאר במקום, וביקשו עזרה ממקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, המבנה הזה בתוך שכונה מאוכלסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה הוא בידיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה צריך לעשות משהו בנדון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של קביעת המקומות של התחנות לכיבוי אש, ולקחת את המרחקים בין תחנה לתחנה אחרת – זה לא יכול לפעול במקומות אם אתה לא לוקח בחשבון את עומסי התנועה והאפשרות להגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לבדוק זמן הגעה, ולא רק מרחק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המרחק מכפר סבא לטייבה זה 20 קילומטר, אבל 20 קילומטר בשעות האלה יכולים להיות עד שעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מבקש – ואני פונה אליך ישירות, כי אתה אחראי לכיבוי אש – לטפל בזה ולתת תשובות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני פה, לפני כל האזרחים, אני פונה אליך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, בקשר לחוק, או לכוונה לאישור שראש הממשלה יהיה שר הבריאות – הכוונה היא אך ורק עקיפת בג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רואים שהממשלה הזאת מחוקקת חוקים, משנה אותם, בודקת אותם ותופרת אותם למידות שלה, ולא לטובת האזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה אינו סופרמן, והוא לא יכול להיות גם שר חוץ, גם ראש ממשלה וגם שר בריאות – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – וגם בנוסף להרבה משרדים, או כמה משרדים, שיש בהם שרים שהם רק לכאורה שרים – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – והוא שקובע באותם משרדים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן – איננה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני חייב בבהילות מורה נבוכים, כדי שאני אבין בדיוק כיצד הממשלה הזאת מלהקת את עצמה לדעת.

זוהיר בהלול: אם סגן השר הוא שר בפועל, מה עושה שר שאינו בפועל כדי לאפשר לסגן השר בפועל להיות שר בפועל?

זוהיר בהלול: באמת, מה החידה הזאת?

זוהיר בהלול: אינני מוצא פתרונות לחידה הזאת.

זוהיר בהלול: וגם נדמה לי שהממשלה הזאת שוברת את שיאיה, מכיוון שלבנימין נתניהו יש גחמה.

זוהיר בהלול: הגחמה היא להצטרף לדוד המלך, לשלמה המלך, לרחבעם המלך וליותם המלך ולהיות מלך ישראל.

זוהיר בהלול: תנו לי שם עלי אדמות בגלקסיה הזאת, בפלנטה הזאת, שבה ראש ממשלה מלוהק בכמה וכמה תפקידים, ועדיין הקדנציה לא תמה לה.

זוהיר בהלול: שימו לב, הוא היה ראש ממשלה ועדיין ראש ממשלה; הוא שר חוץ – האיש הגדול, המלך, מלך ישראל; הוא גם שר הבריאות לשעבר, שר התקשורת, שר הכלכלה והשר לפיתוח אזורי.

זוהיר בהלול: תגיד לי, אדוני היושב-ראש, האם אין כאן תרבות של חלטורה?

זוהיר בהלול: האם אנחנו לא מדברים על פולחן אישיות?

זוהיר בהלול: איננו מדברים על שגעון גדלות?

זוהיר בהלול: האם מדובר על קיסרות, או שמא מלכות?

זוהיר בהלול: באמת, יש גבול כמה הממשלה הזאת בראשותו של בנימין נתניהו יכולה לתעתע פעם אחר פעם באזרחי ישראל.

זוהיר בהלול: אם עכשיו תלך במחנה יהודה, אדוני היושב-ראש, ככה, תשייט לך במחנה יהודה ותשאל את האנשים מי היה בתפקידים האלה, הם לא ידעו.

זוהיר בהלול: האנשים כבר מבולבלים.

זוהיר בהלול: הם ממש משוועים למורה נבוכים.

זוהיר בהלול: הממשלה הזאת בעצם מכניסה אותנו לטירוף מערכות.

זוהיר בהלול: אני חושב שאחרי שדיברנו על תרבות המסחרה, צריך לדבר על משפט ששאוב מעולמי האהוב, מעולם הכדורגל: הוא חושב שהוא יכול להיות all-around player.

זוהיר בהלול: בכדורגל, או בענפי ספורט אחרים, זה ספורטאי טאלנט, גברתי חברת הכנסת, ידידתי יעל גרמן, טאלנט שיכול לתפקד בו בזמן בכמה וכמה תפקידים.

זוהיר בהלול: אז הוא לא רק all-around player – זהו ראש ממשלה כול-יכול; זהו ראש ממשלה שיכול לקחת את הממשלה בכיס שלו וללכת לכל כיוון אפשרי כדי לשטות בעם וכדי להטריף את כל המערכות.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לדבר על נושא הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: אני הבאתי הצעת חוק של מענק 100,000 שקל לדירת יד שנייה.

מנחם אליעזר מוזס: התועלת שבחוק היא שלא יהיו צריכים להמתין ארבע וחמש שנים למפתח של הדירה, לאחר שמישהו מתמזל לו המזל וזכה בדירת מחיר למשתכן.

מנחם אליעזר מוזס: למעלה מ-117,000 נרשמו במחיר למשתכן להגרלות האלה וזכו 42,000, אבל כמה יש להם בפועל חוזה ביד?

מנחם אליעזר מוזס: כמה חתמו בפועל על חוזה?

מנחם אליעזר מוזס: סך הכול 5,700.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, התוכנית הזאת מקרטעת; התוכנית הזאת, שהיא חזות הכול של שר האוצר ומובילי הדיור, מקרטעת.

מנחם אליעזר מוזס: אשר על כן, באתי והצעתי הצעה שאחרי שגם 25% מהזוכים הלכו וחזרו בהם – זכו בדירות וחזרו בהם, האחד בגלל שהאזור לא מתאים, השני בגלל שהוא רואה שהוא לא יוכל לעמוד במשכנתה, מכל מיני סיבות – באתי והצעתי הצעה: היות שיש כל כך הרבה דירות יד שנייה – ויש לי נתון, כל אחד יכול לראות את זה: כ-14,000 יחידות דיור יד שנייה יש היום למכירה.

מנחם אליעזר מוזס: תחמתי את זה ב-800,000 שקל, ואני מדבר על 14,000 דירות שעומדות להשכרה במחירים של פחות מ-800,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: ברגע שתחמתי את זה שזה לא יעלה יותר מ-800,000 שקל, אין מה לחשוש שהמחירים יעלו, מה עוד שיש כזה שפע של דירות.

מנחם אליעזר מוזס: הרי כל התייקרות באה כתוצאה מהיצע וביקוש.

מנחם אליעזר מוזס: ברגע שגם במקרה הזה יש כל כך הרבה דירות, אז יש היצע מספיק לבוא ולשכור דירה; לקבל 100,000 שקל כדי לשפץ את הדירה ולקבל משכנתה ראויה.

מנחם אליעזר מוזס: על זה הגשתי הצעת חוק, ואני מבקש משר האוצר שיחשוב עוד פעם, לחשוב על הדבר הזה בכובד ראש, כי הדבר הזה בנפשנו.

מנחם אליעזר מוזס: נושא הדיור – זה בנפשנו, הדבר הזה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, עד שלוש דקות, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: הן כרופא והן חבר כנסת אני חושב שמשרד הבריאות הוא אחד המשרדים החשובים ביותר מבחינה חברתית.

אחמד טיבי: הוא נוגע לכל אחד מאיתנו, לכלל האזרחים.

אחמד טיבי: לכן, חשוב שיהיה שר במשרה מלאה.

אחמד טיבי: כשהיה השר ליצמן במשרד כשר הבריאות אמרתי שהוא אחד השרים הטובים שהיו במשרד הזה, ונעשית עבודה מערכתית.

אחמד טיבי: אבל להוריד את המיניסטריון הזה לרמה של סגן שר ולמנות אדם שפוגע בבריאות של הציבור כשר בריאות – הרי הוא ראש הממשלה – זה לא לכבד את המשרד, את הנושא, את כלל האזרחים.

אחמד טיבי: מה מבין נתניהו בבריאות?

אחמד טיבי: הוא פוגע בבריאות.

אחמד טיבי: תראה איך הוא מנהל את משרד החוץ.

אחמד טיבי: שמעתי את אנשי הקואליציה והאופוזיציה.

אחמד טיבי: משרד הבריאות גם – הוא לא מתאים.

אחמד טיבי: למה אני אומר את הדברים האלה?

אחמד טיבי: כי רק לפני כמה ימים היה יום הבריאות; לפני כמה שבועות היה יום הסוכרת; אנחנו מדברים על המשבר של שיעור מיטות קטן בישראל ל-1,000 איש לעומת מדינות ה-OECD – אנחנו בתחתית הרשימה.

אחמד טיבי: לכן, הדבר מחייב הקצאת משאבים.

אחמד טיבי: אם יגידו לי שמינוי נתניהו לשר בריאות יביא להכפלת תקציב הבריאות, אני אגיד: מה טוב.

אחמד טיבי: אבל לא זה המצב.

אחמד טיבי: שירותי הרפואה בארץ מחייבים שדרוג, כדי שזה יעבור את הממוצע של OECD; לא לרדת.

אחמד טיבי: יש רופאים מעולים בארץ, ויש גם מכשור טוב.

אחמד טיבי: יש צפיפות, רמת הזיהומים גבוהה בחלק מחדרי המיון – הרשימה התפרסמה, למרות שיש השגות של חלק מבתי החולים.

אחמד טיבי: ואני חוזר ומדבר, אדוני היושב-ראש, על החשיבות והצורך להקים בית חולים ביישוב ערבי; בית חולים בנצרת, למשל, ממשלתי.

אחמד טיבי: למה שלא יקום?

אחמד טיבי: יש שם בית חולים אנגלי, בית חולים צרפתי ובית חולים איטלקי.

אחמד טיבי: אין בית חולים – – –

עאידה תומא סלימאן: אפשר לחזק את הקיים.

אחמד טיבי: נוסף על לחזק את הקיים; לא במקום, לצד – לחזק את הקיים ולהקים בית חולים; כמו להקים אוניברסיטה; כמו להקים עיר ערבית חדשה – עיר, בית חולים, אוניברסיטה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, עד שלוש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מודה שקצת נמאס לי לדבר על משחקי הלגו של הממשלה הזאת, אז אני ברשות

איילת נחמיאס ורבין: כם אוותר ואחסוך לכם את מה שאני חושבת על כל המהלכים הפוליטיים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: את השר ליצמן אני מעריכה, ולכן אני מעדיפה להתייחס למשהו שכרגע, בעת הזאת, הוא הרבה יותר בעייתי בעיניי.

איילת נחמיאס ורבין: היום הייתי בטקס מאוד מאוד חשוב ויפה במשרד החוץ שבו הנציחו את זכרם של דיפלומטים שסייעו בשואה ליהודים והצילו יהודים – 36 דיפלומטים, אדוני היושב-ראש, מכל העולם, מכל מדינות אירופה.

איילת נחמיאס ורבין: הרוב, אגב, שוודים.

איילת נחמיאס ורבין: זה מעניין – חמישה או שישה מתוכם הם שוודים.

איילת נחמיאס ורבין: הם הלאום שהכי סייע לאסיר היהודי מבין הדיפלומטים, וזה בכל מיני מקומות בעולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שכבר שלושה שבועות כולנו ככה בתוך העניין הזה של יום השואה הבין-לאומי, בעיקר על הרקע של מה שקרה עם פולין.

איילת נחמיאס ורבין: ואז באמת התברר ששגרירות פולין שלחה לטקס הזה מישהו בדרג מאוד נמוך – לא שגריר ולא סגן שגריר.

איילת נחמיאס ורבין: ואני קראתי – כבר ביום הראשון שזה קרה – לראש הממשלה ושר החוץ לקרוא לשגרירה חזרה להתייעצויות.

איילת נחמיאס ורבין: משום שכל המשחקים האלה וכל התמרונים האלה – אנחנו ראינו: הוכח שהם לא שווים שום דבר, לא ועדה ולא נעליים.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא מעוניינים לדבר על זה.

איילת נחמיאס ורבין: זו ממשלה ימנית קיצונית, אלט-רייט – צריך להגיד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: וצריך להבין שחלק ניכר ממדיניות החוץ שלנו נשען על ממשלות אלט-רייט, לא רק בפולין – גם במקומות אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: ואין דבר כזה לעמוד לצידה של ישראל – כמו שלכאורה פולין עמדה לצידה של ישראל בהצבעה באו"ם בנושא ירושלים כשהיא נמנעה – ולשנוא יהודים.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא קיים, וצריך להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר זכיתי לסגירת מעגל מאוד מרגשת.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי עם נשיא המדינה באתונה ובסלוניקי, ושם נשיא המדינה הניח את אבן הפינה למוזיאון השואה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה אירוע מאוד מאוד מרגש בשבילי.

איילת נחמיאס ורבין: אני עמדתי שם במקום שבו נשלחו למעלה מ-100 בני משפחתי לאושוויץ.

איילת נחמיאס ורבין: עמדתי שם, בכינו, התייפחנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, סגנית שר החוץ – אני שמחה שנכנסת עכשיו – עם פולין אי-אפשר כרגע להידבר בדרכים דיפלומטיות רגילות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לקרוא להם חזרה.

איילת נחמיאס ורבין: מי ששמע אתמול או שלשום את השר לשעבר רפי איתן מבין שבגרותו מביישת את בחרותו, עת הוא נתן תמיכה למפלגת אלט-רייט בגרמניה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין את המשמעויות.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חוזרת במיוחד על משפט בשבילך: אין דבר כזה, גם אם נדמה לנו, שעומדים לצד ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה לעמוד לצידה של ישראל ולשנוא יהודים.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: שלא לדבר כמובן על אנטישמיות – שאנטישמיות מופנית יותר מאשר כלפי היהודים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מוכרחים להבין את זה, ואסור להשאיר את הדברים כך.

איילת נחמיאס ורבין: את יודעת גם ששגרירות פולין לא שלחה היום נציג.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה ערה לזה.

איילת נחמיאס ורבין: אין עם מי לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להיות ה-beacon, המגדלור של מניעת הכחשת השואה והשכחת השואה – אני מייד מסיימת.

איילת נחמיאס ורבין: זה תפקיד מאוד – – –

ציפי חוטובלי: – – – הדלת פתוחה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מנהלים את המאבק הזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל אי-אפשר, צריך לדעת עם מי מנהלים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לומר משפט אחד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: שתביני שאת המדיניות ביוון של מניעת השכחת השואה מובילה מפלגת סיריזה, מפלגת שמאל – כנגד כל מה שאנחנו פעם היינו חושבים, שממשלות שמאל יגנו אוטומטית על הפלסטינים – לא.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו צריכים לבדוק את עצמנו טוב-טוב במדיניות החוץ, שלא תקרוס לנו לנגד העיניים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק.

איילת נחמיאס ורבין: יהודה, אל תסכים לפגוש את שטראכה.

יהודה גליק: אני הולך לפגוש את חברי ישראל תומכי היהודים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה, יהודה.

יהודה גליק: אני תמיד בעד אנשי – – – ואת לא תעלילי עלילה על אדם כשאין לך שום הוכחה.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה, יהודה.

איילת נחמיאס ורבין: אין דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא צריכה שום הוכחה – – –

יהודה גליק: אל תעלילי על אנשים שאת לא מכירה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: אני מפעיל את השעון, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: יש תקריות אנטישמיות של שטראכה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת "לא תעלילי עליו עלילה"?

איילת נחמיאס ורבין: לא, רק על היהודים מותר להעליל.

יהודה גליק: חבל שהפעלת את השעון, אבל זכותך.

חמד עמאר: אני אוסיף לך עשר שניות, זה לא נורא.

יהודה גליק: אין בעיה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת המתוקים והאהובים והיקרים, בזמנו, ראש הממשלה יצחק רבין המנוח, בחר לשמש כראש ממשלה ושר הביטחון, כי הוא חשב שהביטחון עומד בראש המשימות של מדינת ישראל.

יהודה גליק: ראש הממשלה אהוד ברק, יזכה לאריכות ימים, עמד בראשות הממשלה כשר הביטחון, כי הוא חשב שהביטחון בראש מעייניו.

יהודה גליק: היום ממשלת ישראל מודיעה על החלטתה שראש הממשלה יעמוד כשר בריאות.

יהודה גליק: אני רוצה להבין מכך שראש הממשלה רואה בבריאות תפקיד ממדרגה ראשונה.

יהודה גליק: אם ראש הממשלה הוא שר הבריאות, זאת אומרת שהוא אחראי לשמירה על חייהם של אזרחי המדינה.

יהודה גליק: אני מצטער שאני משעמם אתכם, אבל העישון הוא סיבת המוות המרכזית בישראל.

יהודה גליק: מתים ממנו מדי שנה אלפי אנשים.

יהודה גליק: במסגרת אישור תקציב המדינה בשנת 2013, ושוב ב-2014, הוחלט להשוות את המס על טבק לגלגול למס על סיגריות, כדי לצמצם משמעותית את העישון בישראל.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, ארגון הבריאות העולמי אומר:

יהודה גליק: מיסוי מוצרי העישון הוא הצעד המרכזי ככלי לצמצום העישון.

יהודה גליק: הקואליציה העולמית של ארגוני המלחמה בסרטן קובעת, קוראת לממשלות העולם להעלות את המיסים ככלי אפקטיבי ביותר לצמצום העישון.

יהודה גליק: שר הבריאות לשעבר, שהוא היום סגן שר הבריאות, כתב מכתב לשר האוצר וקבע: מדיניות המיסוי של מוצרי טבק היא האמצעי היעיל ביותר לצמצום העישון בקרב בני נוער ומבוגרים.

יהודה גליק: הפער הקיים במיסוי לטובת הטבק לגלגול פוגע קשות בחיי אדם.

יהודה גליק: המשנה למנכ"ל רשות המיסים קבע: הרשות בחנה את המשמעות של העלאת מס הקנייה על מוצרי הטבק וקבעה והמליצה לשר האוצר להעלות את המס על טבק לגלגול.

יהודה גליק: מירי זיו, מנהלת האגודה למלחמה בסרטן, קובעת: מחיר הסיגריות הוא הגורם המשמעותי ביותר להחלטת בני הנוער, לנטייה להתחיל לעשן וכו' וכו'.

יהודה גליק: רבותיי, תקשיבו טוב לנתון המטורף הזה: ב-2012 היבוא לישראל של טבק לגלגול היה 60 טון; ב-2017 היה 760 טון – פי 13.

יהודה גליק: אני קורא לראש הממשלה, שיהיה שר הבריאות, לקרוא לסדר את שר האוצר, שאחראי מדי יום להריגתם של עשרות אנשים במדינה הזאת.

יהודה גליק: אני מתנצל, אבל זה חיי אדם.

יהודה גליק: ראש הממשלה ושר הבריאות, תטיל את כל כובד משקלך ותגן על חייהם של תושבי ישראל.

יהודה גליק: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: לא יכולתי להפסיק אותך.

לאה פדידה: אני מציעה להרחיב את מתחמי העישון בכנסת.

לאה פדידה: להרחיב את מתמחי העישון בכנסת.

חמד עמאר: מה את מציעה, חברת הכנסת פדידה?

לאה פדידה: להרחיב את מתחמי העישון בכנסת.

חמד עמאר: חבל מאוד.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, עצם העובדה שנוצר מצב שבמדינת היהודים יהודי שומר תורה ומצוות, שומר שבת, כמו הרב יעקב ליצמן, לא יכול להיות שר בגלל חילולי השבת ובגלל המרד בכל מצוות התורה של הממשלה, של המשטר החילוני בארץ ישראל, הוא דבר עצוב ביותר.

ישראל אייכלר: במצב שנוצר אין לו ברירה אלא לכהן כסגן שר ולנהל את משרד הבריאות – – –

מרב מיכאלי: אין ברירה, אין ברירה.

מרב מיכאלי: לוחות הברית, אין ברירה.

ישראל אייכלר: אין ברירה, כי צריך לדאוג לבריאותו של העם, גם אם המשטר הוא משטר אנטי-דתי.

ישראל אייכלר: ולכן, טוב שראש הממשלה יכול להיות שר הבריאות והוא יכול להאציל את הסמכויות שלו.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לגעת בנקודה שמדינת ישראל, אם היא לא מדינה יהודית על פי התורה, על פי היהדות, לפחות היא צריכה להיות מדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: שמעתי וראיתי קטעים מריאיון של הדיקטטור אהרן ברק, שחולל הפיכה לפני 20 שנה, שמדבר על הסכנה לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: אילולא הייתי קורא בילדותי על הדמוקרטיה העממית הסובייטית, שקראה לעצמה דמוקרטיה, לא הייתי מאמין שאדם שמרכז את כל הכוח השלטוני בידי שופטים שלא נבחרו על ידי העם, ושולל את זכותם של חברי כנסת ושרים נבחרים לשלוט במדינה, מדבר על סכנה לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: זה דבר שרק מי שקרא על המשטר הסובייטי יכול להבין.

ישראל אייכלר: אני ביקשתי מיושב-ראש ועדת הכנסת לעשות דיון על תופעה חדשה: חברי כנסת שמשתתפים במשחק החוקי הזה, אם הם מצליחים להעביר חוקים שכופים על העם כולו דברים בכל התחומים, זה בסדר; אם הם נכשלים, הם אומרים: אנחנו נלך לבג"ץ, לגורם השלטוני הזר, שיבוא לשלוט במקום הכנסת והממשלה.

ישראל אייכלר: זו פגיעה חמורה בתקנון הכנסת.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בתקנון הכנסת כתוב שתפקידו של חבר הכנסת לשמור על כבוד הכנסת וכבוד חבריה, יהיה מסור למילוי תפקידיו בכנסת, ינהג בדרך ההולמת את מעמדו כחבר כנסת ויעשה לטיפוח אמון הציבור בכנסת.

ישראל אייכלר: אין לך פעולה הפוגעת באמון הציבור והכנסת מאשר עתירה של חברי כנסת לבית המשפט נגד חוק שהתקבל על ידי הכנסת.

ישראל אייכלר: אני מבין אזרח שפונה לבג"ץ ואומר: אני לא יכולתי להיות שותף לדיונים – אני פונה לבג"ץ, אני רוצה סעד.

ישראל אייכלר: אבל חבר כנסת שהשתתף בדיונים, הפעיל את כוחו, עמד פה ימים ולילות ודיבר, ואומר: אני הולך לבג"ץ – אני הולך לקרמלין, שיבטל את ההחלטה של הדומא, של הפרלמנט הישראלי – לאן הגענו?

ישראל אייכלר: לכן, אני מקווה שוועדת הכנסת תטיל על ועדת האתיקה להפעיל את סמכותה, וכל חבר כנסת שיגיש עתירה לבג"ץ נגד חוקים שהתקבלו בכנסת יעמוד בפני ועדת האתיקה, והיא תחליט מה לעשות עם זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: ואם אזרח יגיש?

ישראל אייכלר: אזרח – אין לו ברירה.

ישראל אייכלר: לא, חבר כנסת השתתף בדיונים, אלא אם כן הוא לא משתתף.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: אחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: אני מפעיל את השעון.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: מאוד גבוה, חבר הכנסת אייכלר.

מרב מיכאלי: מאוד גבוה.

מרב מיכאלי: חבריי, חברותיי חברות הכנסת, אי-אפשר לספור כמה פעמים עמדנו כאן לדבר על העברת סמכויות משר לשר, ממשרד למשרד, מסגן שר לשר, מסגן שר לסגן שר, משר לסגן שר וחוזר חלילה, במהלך הכנסת הזאת.

מרב מיכאלי: אי-אפשר לתאר כמה זמן בזבזה הכנסת על משחקי הכיסאות הנלעגים.

מרב מיכאלי: אין לזה מילה אחרת, חבריי וחברותיי – משחקי כסאות נלעגים ושערורייתיים של ממשלת נתניהו.

מרב מיכאלי: עכשיו ראש הממשלה נתניהו עומד להיות לא רק ראש הממשלה ושר החוץ כי אם גם שר הבריאות.

מרב מיכאלי: אז בואו נסת

מרב מיכאלי: כל רגע על פועלו המזהיר כשר החוץ – איך הוא קידם את משרד החוץ, את המשרד שהוא ממונה עליו ועומד בראשו בתקופה שהוא שר חוץ: הוא סגר בשנה שעברה שבע נציגויות; השנה הוא עומד לסגור עוד שבע נציגויות; הוא צמצם, הולך ומצמצם, את מספר העובדות והעובדים של משרד החוץ, אבל חשוב מזה – הוא מצמצם את האחריות ואת האפשרות של משרד החוץ לעשות את תפקידו: את ה-BDS הוא העביר לגלעד ארדן, השר שיושב פה מולי ואחראי בעיקרון לביטחון פנים, אבל גם ה-BDS הוא בתחום אחריותו עכשיו; את יהדות התפוצות הוא העביר לשר החינוך מר בנט, שבעיקרון החינוך בתחום מדינת ישראל הוא באחריותו, אבל הוא ממונה גם על יהדות התפוצות.

מרב מיכאלי: שר החינוך בנט נוסע עכשיו, באמצע המשבר הדיפלומטי הדרמטי שיש לנו עם פולין, לפגוש את ראש הממשלה ועוד כל מיני אנשי מפתח בפולין – אבל אופס, מי לא יודע על הנסיעה הזאת ופרטיה?

מרב מיכאלי: משרד החוץ, שעכשיו עומד בראשו ראש הממשלה נתניהו.

מוסי רז: – – –

מרב מיכאלי: בדיוק.

מרב מיכאלי: אז מה – אני רוצה להגיד שעד כדי כך – – –

מיקי רוזנטל: – – – החוליה המצומצמת לשעת חירום במשרד החוץ.

מרב מיכאלי: אז עד כדי כך הידרדר מעמדו ועד כדי כך הידרדרה יוקרתו של משרד החוץ, שהתפקיד הכל-כך נחשק של צוערות וצוערים – שהיה קשה, באמת היה תור ארוך – עכשיו מתוך 20 תקנים שיש לצוערות וצוערים חדשים, בקושי מילאו 12, מרוב שכולם כבר יודעות ויודעים שמשרד החוץ זה ממש לא.

מרב מיכאלי: כל מה שנתניהו עושה כשר חוץ זה דואג ליוקרה שלו עצמו.

מרב מיכאלי: הוא מארגן לעצמו ביקורים זוהרים חגיגיים, הוא הופך את עצמו לשועה.

מרב מיכאלי: זה לא מביא למדינת ישראל תמיכה באו"ם; זה לא מביא למדינת ישראל פריחה כלכלית; זה לא מביא למדינת ישראל את התמיכה שהיא כל כך זקוקה לה, לביטחון הלאומי שלה, ביחסים המדיניים שלה עם העולם.

מרב מיכאלי: זה מביא יוקרה לבנימין נתניהו.

מרב מיכאלי: מעניין, רק מעניין לדעת, איך זה יעבוד במשרד הבריאות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, עד שלוש דקות, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: בחודש האחרון, לצערי הרב, ביליתי הרבה זמן בבית חולים מלב"ן בנהריה.

עאידה תומא סלימאן: האמת, התבקשתי על ידי האחים והאחיות וצוות הרופאים שם – אמרו לי: תביאי את צעקתנו לכנסת; תעבירי את מה שעובר עלינו פה ביום-יום, בעבודה היומיומית שלנו, כדי שיבינו שאי-אפשר להמשיך ככה במערכת הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אתמול התפרסם שבאותו בית חולים הגיעה התפוסה ל-220% מהתפוסה הרגילה.

עאידה תומא סלימאן: אתם מתארים לעצמכם?

עאידה תומא סלימאן: באותה מחלקה, איפה ששהתה חמותי, זיכרונה לברכה, כל המסדרון – במסדרונות היו מיטות, וגם חדר האוכל של המחלקה הפך לחדר עמוס במיטות, עמוס בחולים, והאחים והאחיות היו צריכים להתרוצץ, ולנסות – ואני חייבת להגיד, כל הכבוד להם על העשייה שלהם, אבל אי-אפשר להמשיך ככה.

עאידה תומא סלימאן: במיון כרמל אתמול התפוסה הייתה 180%; ברמב"ם ובבני ציון – בין 180% ל-120%.

עאידה תומא סלימאן: ואפשר לחשוב – גם כן, אם מנסים להבין – ב-1990 היו 2,531 מיטות האשפוז ל-100,000 נפש במדינת ישראל; ב-2016 לא רק שלא עלו אלא להפך – ירד מספר המיטות ל-100,000 נפש ל-1,803 מיטות.

עאידה תומא סלימאן: ישראל היא במקום ה-24 מבין מדינות ה-OECD בעניין הבריאות והתפוסה בבתי החולים, ואחת מ-11 מקומות מתחת לממוצע הקיים ב-OECD.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב במצב כזה, היה אפשר להבין שראש ממשלה נקרא לדגל, נבהל מהמציאות הזאת, ואומר: אני לוקח על עצמי את האחריות.

עאידה תומא סלימאן: אני משנה את מצב הבריאות במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני רוצה להיות שר ולשאת באחריות למצב הקיים ולתקן אותו.

עאידה תומא סלימאן: האם זה המצב שאנחנו מדברים עליו במקרה הזה?

עאידה תומא סלימאן: זה מה שדוחף את מר ביבי נתניהו לקבל על עצמו את האחריות של להיות גם שר לבריאות?

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת ככה, וכולנו יודעים שזה לא המצב.

עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים שזה ניסיון לפתור בעיה שבעיניי תמשיך להתקיים, כי ברגע – וכולנו אוהבים את השר ליצמן ומכבדים אותו, אבל ברגע שאתה חלק מהממשלה, ברגע שאתה סגן שר, מה שיהיה – אתה תישא באחריות, אתה חלק מהאחריות הזאת – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: – – רק אל תפריט מהידיים שלך את האחריות למשרד הבריאות, כי בעיניי מר ביבי נתניהו נכנס למקום מסוים, הוא יעשה מה שבא לו, והוא יאמין באמת שהוא שר הבריאות, בסוף.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, היום בישיבת הממשלה הרמטכ"ל הזהיר ממצב של קריסה הומניטרית בעזה.

עיסאווי פריג': שר הביטחון לא חיכה הרבה.

עיסאווי פריג': היום בישיבת הסיעה אצלו קרא לזה – ב-2018 – דיס-אינפורמציה.

עיסאווי פריג': המצב בעזה מצוין.

עיסאווי פריג': טוב.

עיסאווי פריג': אותו שר ביטחון הזהיר ב-2016, לפני שהיה שר ביטחון, ממצב הומניטרי.

עיסאווי פריג': עכשיו, כשהוא שר ביטחון – דיס-אינפורמציה.

עיסאווי פריג': זה – 1.

עיסאווי פריג': תראו, חבריי היהודים, תראו לאן אנחנו מגיעים, מדינת ישראל, שעל סדר-יומה נמצא איך לגרש פליטים בזמן שדואגת להביא 5,000, 6,000 אישורי עבודה לסינים בארץ; יש לה בין הידיים עובדים זרים שיכולים להיות אחלה.

עיסאווי פריג': המצב שאליו הגענו, שהמוסר היהודי שאתם מחנכים את הילדים שלכם בבית הספר עליו, הוא מוכן לחיות – לגרש פליטים למדינות שלא יודעים מה מחכה להם, מוסר יהודי שמוכן להשלים, וכאילו לא קרה כלום; שמחלקות ילדים נסגרות במדינה בישות השכנה – לא מפריע.

עיסאווי פריג': מה לגבי אור לגויים?

עיסאווי פריג': אור לגויים – בתנאי שהם לא ערבים.

עיסאווי פריג': תראה מה הכנסתם למודעות.

עיסאווי פריג': בכל המצב הזה, אדון ראש הממשלה, יש לו תמיד את האשם.

עיסאווי פריג': עכשיו האשם הוא יהודי עוכר ישראל, להגדרתם, ג'ורג' סורוס.

עיסאווי פריג': הרי המחאה והאנטי של האזרחים היהודים של מדינת ישראל שמוחים נגד הגירוש – הם מופעלים על ידי תורם יהודי אנטי-ישראלי בשם ג'ורג' סורוס.

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': הוא לא אומר – אני מסיים, אדוני – שאזרחי המדינה שנשארו להם המוסריות והמצפון – אפילו את זה לא רוצה לתת להם.

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה, שלוש דקות.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברות הכנסת, לקראת העלייה שלי לכאן נזכרתי בשיר שאנחנו אומרים בהגדת פסח, "דיינו".

לאה פדידה: חשבתי לעצמי, אילו היו בתי חולים ולא היו תורים בלתי נסבלים, היינו אומרים: דיינו; אילו היו מרכזי התפתחות הילד ולא היו בקריסה ולא נסגרים, היינו אומרים: דיינו; אילו שירותי הרפואה בצפון, בדרום ובמרכז היו שווים, גם היינו אומרים: דיינו; אילו בצפון לא היו חולים או פחות משלמים מס בריאות, אז מה נשאר לנו להגיד חוץ מדיינו, אלא די די די.

לאה פדידה: הרי מצב הבריאות כל כך לא זוהר.

לאה פדידה: במהלך שלושה שבועות בכנסת הזאת בכמה ועדות דנים על אספקטים שונים של מחדלים שקורים בבריאות: מספרים שאין שום מרכז שיקום לילדים בצפון; מדברים על כך שעשרות מרכזי התפתחות הילד נסגרים; מספרים על מחדלים ותורים בלתי נסבלים לרפואה מצילת חיים.

לאה פדידה: אז לא מגיע לתושבי ותושבות מדינת ישראל שיהיה שר בריאות?

לאה פדידה: לאיפה תפנה אותה אישה שצר לה ולא מקבלת את שירותי הרפואה?

לאה פדידה: מי יהיה אחראי?

לאה פדידה: האם ראש הממשלה, שר החוץ, השר הזה והשר לענייני בריאות?

לאה פדידה: או כבודו ליצמן?

לאה פדידה: הנושא הזה, חברים וחברות, חשוב מדי, בוער בעצמותינו.

לאה פדידה: אי-אפשר ככה לשחק בבריאות של בני אדם.

לאה פדידה: ראינו כמה דוחות שהונחו על שולחן הכנסת הזאת, ואנחנו מתעלמים.

לאה פדידה: אנחנו אומרים: דיינו.

לאה פדידה: אולי תפילה תעזור?

לאה פדידה: אלא שבימים כאלה אנחנו צריכים באמת להסתכל בעיניים ולהגיד: שר בריאות הוא שר שצריך להיות במשרה מלאה שר בריאות, בטח לא ראש ממשלה ולא שייפלו בין הכיסאות, כי בריאות מגיע לכל אדם, לא משנה איפה הוא גר ואיפה הוא נולד.

לאה פדידה: זה מה שאתם עושים עכשיו – אתם גורמים לנו לתת שירות פחות טוב לאנשים בצפון ובדרום.

לאה פדידה: תסתכלו על עצמכם, ותסתכלו טוב-טוב.

לאה פדידה: צריך לתקן את זה ולא להנציח את זה.

לאה פדידה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא, עד שלוש דקות, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, אני חושבת על ארבעת הילדים היתומים של משפחת בן גל, על האב איתמר, שהשאיר אחריו משפחה; נרצח על ידי רוצח נתעב.

עליזה לביא: חייבים להחזיר את השקט.

עליזה לביא: אני רוצה לשלוח מכאן תנחומים למשפחה.

עליזה לביא: אם נכונה השמועה שמסתובבת, שראש הממשלה פתח את ישיבת הסיעה בידיעה על מותו של הפצוע טרם שההודעה הועברה למשפחה, ראוי שדבר ראשון ראש הממשלה ירים טלפון למשפחה וייסע לבקר ויתנצל.

עליזה לביא: אני לא מבינה איך הדבר הזה חוזר ונשנה, ואיך יכול להיות שמשפחה צריכה לשמוע על הרצח ועל מות יקירה, אב המשפחה, אבא לילדים – ארבעה ילדים – דרך "פושים" בתקשורת של ההודעה שמוסר ראש הממשלה בפתח ישיבת הסיעה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים עכשיו על שר הבריאות, שמוצא דרך אחרת והגדרה אחרת, אבל אתה יודע, אני רוצה לדבר איתך על בריאות.

עליזה לביא: המציאות בישראל היא מציאות מאוד קשה ומאוד מורכבת.

עליזה לביא: אין פה שום תפיסה עתידית לאן אנחנו הולכים ומה קורה בבתי החולים שקורסים; בעיקר שחיקה, שחיקה גדולה מאוד של צוותים רפואיים, אחיות, רופאים, אנשים שנותנים סיוע ומענה, שבחרו במקצוע הזה כדי להציל חיים, כדי לתרום מהידע הרב שהם רכשו במשך שנים רבות כדי לסייע, לעזור, לעטוף, לחמול, אבל המערכת מציבה בפניהם כאלה קשיים, היא מתעמרת בהם.

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: אני דווקא רוצה לשתף אותך, אדוני היושב-ראש, ברגע משמח, שליוויתי את בתי בחדר הלידה.

עליזה לביא: אבל איך שהסתיימה הלידה, אמרו לה: צאי החוצה, אין מקום.

עליזה לביא: עברי למסדרון, כי יש עוד לידות שצריכות להיכנס, ואין לנו חדרים ואין צוותים.

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: אז מה?

עליזה לביא: אז אנחנו רואים שבמקום הזה שנקרא משרד הבריאות אנחנו הולכים לעשות עכשיו כל מיני סלטות באוויר כדי לשנות הגדרות, כל מיני חישובים פוליטיים כאלה ואחרים, במקום לבוא ולראות איך אחינו החרדים אולי כן באים ומשתתפים בחיים הישראליים, במרחב המשותף שלנו כאן, על החובות, על הזכויות ועל האחריות ועל החלטות שמתקבלות בממשלה.

עליזה לביא: השינוי המזערי הזה של סגן שר לכאורה – אתה חושב שהם ישנו משהו?

עליזה לביא: הם רק ייקחו את האחריות למערכת הראשונה שצריכה להיות מתוקנת במדינת ישראל.

עליזה לביא: היום זה אתה, מחר זה אני.

עליזה לביא: לכולנו יש הורים מבוגרים ויש אנשים חולים סביבנו, ואנחנו יודעים בדיוק מה המציאות.

חמד עמאר: תודה רבה.

עליזה לביא: אני מקבלת פנייה מרופאות, רופאות צעירות, שמבקשות מענה.

עליזה לביא: אני מנסה לקדם את חוק בנק הזרע – הם כבר שנתיים מעכבים את זה.

עליזה לביא: אדוני, במדינת ישראל צריך שר במשרה מלאה, שר בריאות במשרה מלאה, וטובה שעה אחת קודם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם בקושי מאוד רציני שהעיר שלי, אום אל-פחם, מתמודדת איתו.

יוסף ג'בארין: אני מנסה לפעול בכלים הפרלמנטריים שיש לי, ואולי אצטרך גם לכלים משפטיים כדי לפתור את הקושי הזה.

יוסף ג'בארין: תחשבו על יישוב של יותר מ-55,000 תושבים שבתחילת המאה ה-21 הרחובות בו עדיין בלי שמות; הרחובות בלי שמות ולכן גם אין מספרים לבתים, אין מספור.

יוסף ג'בארין: תחשבו על כך שאני מדבר על יישוב שמורכב בעיקר מארבע שכונות, או חמולות, או משפחות גדולות, ולכן יש גם הרבה דמיון בין השמות.

יוסף ג'בארין: ככה, למשל, חברי חבר הכנסת זוהיר בהלול, אם אתה שולח מכתב ליוסף ג'בארין באום אל-פחם – אולי יש יותר מ-100 אנשים בשם הזה; ואם אתה שולח לאחמד מחמיד – אולי זה יש יותר מ-2,000 אנשים בעיר בשם הזה.

יוסף ג'בארין: זה שאתה תכתוב שהכתובת היא מחמיד או שהכתובת היא ג'בארין זה לא יעזור, כי כולם אותו דבר, כולם באותו אזור.

עאידה תומא סלימאן: תחליפו שמות.

עאידה תומא סלימאן: תחליפו שמות.

יוסף ג'בארין: העירייה מנסה בשנים האחרונות לקדם את הנושא הזה, ופשוט קבעה שמות והציגה את השמות האלה למשרד הפנים.

יוסף ג'בארין: עד היום, חברי חבר הכנסת טיבי, עד היום, זה חמש שנים כמעט, המשרד נוקט סחבת ולא מאשרים את השמות שהוצעו על ידי העירייה, יותר מ-300 שמות.

יוסף ג'בארין: הופתענו לפני כחודשיים שמשרד הפנים אישר באופן חלקי, חלק מהשמות, כ-250 שמות, ועוד לפחות 40–50 שמות כנראה המשרד עדיין לא מאשר.

יוסף ג'בארין: אגב, חלק מהשמות שהמשרד לא מאשר הם שמות של ראשי מועצה מקומית לשעבר; חלקם זה של יישובים פלסטיניים מלפני 48' שחלק מתושבי אום אל-פחם הגיעו מהם.

יוסף ג'בארין: יש גם שמות כמו יאסר ערפאת, מחמוד דרוויש, שהם שמות מההיסטוריה ומהנרטיב הערבי הפלסטיני, וזה מאוד מתבקש שיישוב כמו אום אל-פחם ינציח שמות שהם מההיסטוריה שלו, גיבורי תרבות וגיבורי לאומיות אצלו.

יוסף ג'בארין: רק שהתהליך הזה בינתיים לא מתקדם, כבוד היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: עדיין אנחנו נתקלים בסחבת.

יוסף ג'בארין: אני אומר שבתחילת המאה ה-21 הגיע הזמן לפתור את הבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

זוהיר בהלול: חיים, אחרי שהוא חימם אותך, יש לי ציפיות ממך.

חיים ילין: ציפיות זה המחלה של שנת 2000, אתה יודע?

חיים ילין: כולם מצפים, ובסוף כולם נופלים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבולבל, אני מודה.

חיים ילין: מבולבל.

חיים ילין: הצבענו על חוק – אתה היית חלק מהחוק בקואליציה – על סגן שר שהולך להיות שר.

חיים ילין: עכשיו אנחנו צריכים להצביע על ראש הממשלה שיהיה שר.

חיים ילין: כמה שרי בריאות צריך?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: המציאו חוק שסגן שר יוכל לקבל את האחריות והסמכות של שר אבל הוא לא שר.

חיים ילין: חבר'ה, תקשיבו לי טוב.

חיים ילין: יש משהו שמאחד קואליציה ואופוזיציה, וזה נושא הבריאות.

חיים ילין: הרי מהיום שאנחנו נולדים סבתא אומרת: העיקר הבריאות, העיקר הבריאות.

חיים ילין: גם הסבתא הפולנייה, גם המרוקאית, גם הטוניסאית – כולם אומרים את זה; קואליציה, אופוזיציה, ערבים, מוסלמים, צ'רקסים, דרוזים ויהודים – כולם אומרים את זה.

חיים ילין: רק במקום אחד לא מעניינת הבריאות, כנראה, וזה בממשלת ישראל.

חיים ילין: אני לא יכול להבין את זה.

חיים ילין: אצל מי האחריות ואצל מי הסמכות של משרד הבריאות?

חיים ילין: מישהו יכול לענות לי על זה?

חיים ילין: יש מישהו פה שיכול?

חיים ילין: כבוד השר קרא, אתה יודע לענות לי אצל מי האחריות ואצל מי הסמכות של משרד הבריאות אחרי שאנחנו נצביע עכשיו?

איוב קרא: אני אשיב.

חיים ילין: לא לא, אני שואל אותך.

חמד עמאר: השר ישיב בשם הממשלה.

חיים ילין: לא, לא, ארדן, עדיין אתה לא שר הבריאות.

חיים ילין: אומנם כשאתה פועל אז בדרך כלל הדופק שלנו עולה, אבל זה בדרך כלל כתוצאה מדברים אחרים.

חיים ילין: אבל פה זה מי אחראי לבריאות.

חיים ילין: השאלה הזאת כנראה תמשיך להיות לאורך כל הקדנציה הזאת.

חיים ילין: אז אני מקווה, כבוד השר, שאנחנו נקבל את התשובות.

חיים ילין: נשארה לי דקה אחת.

חיים ילין: כל היום מדברים על עזה; כל היום מדברים על דרום תל אביב.

חיים ילין: אז אני אומר, כמה אנשים פה גרים בדרום תל אביב ומכירים את המציאות?

חיים ילין: אין, אבל כולם מדברים על דרום תל אביב ואומרים לנו: אתה לא גר שם, אתה לא יודע מה המציאות.

חיים ילין: אז אני שואל: כמה אנשים גרים בעוטף עזה שאתם מכירים, כולכם, את המציאות, שכל אחד יכול לדבר על עוטף עזה בלי להבין מה קורה בעזה ובעוטף עזה?

חיים ילין: כמה יש כאלה?

חיים ילין: אז אחד יושב פה, ועומד פה עכשיו ומנסה להסביר שאכן יש מצוקה ברצועת עזה, והמצוקה הזאת היא יחסית למצוקה שהייתה לפני צוק איתן, ולא בהשוואה לשום מדינה אפריקאית – אוגנדה, או לא משנה איזו מדינה שאתם רוצים של עולם שלישי, ששם באמת אין אפילו מים ואין ביוב.

חיים ילין: זה לא המצב בעזה, אלא מה?

חיים ילין: אם זה יימשך ככה זה יעבור אלינו.

חיים ילין: מה המשמעות של "יעבור אלינו"?

חיים ילין: זה מתחבר גם לשר הבריאות שלך, השר קרא.

חיים ילין: לווירוס אין גבולות.

חיים ילין: אם בעזה יהיו מחלות והביוב יעבור אלינו, פה וטלפיים יעברו אלינו, פרה משוגעת תבוא אלינו, שפעת העופות תעבור אלינו – לא יעזור לך לא כיפת ברזל ולא שום מיגון ולא יעזור לך כלום; רק הבריאות.

חיים ילין: הינה, ראה עכשיו, איך אני שואל, כבוד היושב-ראש, מי אחראי לבריאות, למי יש את הסמכות על הבריאות ומי בסופו של דבר יבנה אסטרטגיה לטווח ארוך בעזה בלי שאחד ינגח את השני?

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: היום שמעתי את השר ישראל כץ השר מנגח את שר הביטחון.

חיים ילין: ברגע שמתחילים לירות בתוך הנגמ"ש, אני כבר מבין שהמצב לא טוב.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אחרון הדוברים.

חמד עמאר: יסכם את הדיון שר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, לא יודע מה אמרת, יסכם את הדיון מי?

חמד עמאר: שר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא.

אלעזר שטרן: טוב, אני חושב שאני אסכם את הדיון.

אלעזר שטרן: כן, הפעם אני מסכם את הדיון.

חמד עמאר: אבל חבר הכנסת, השר מסכם בשם הממשלה ואתה מסכם בשם עצמך.

אלעזר שטרן: השר איוב קרא?

אלעזר שטרן: השר, תקשיב לי, אולי תגיד שבאמת אני סיכמתי את הדיון.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אמסלם, מה אתה אומר?

אלעזר שטרן: דודי, תקשיב גם אתה.

דוד אמסלם: אני מקשיב.

אלעזר שטרן: אתה היית בבית הכנסת השבת; לא בכותל, ברחבה ההיא.

אלעזר שטרן: שמעת את מה שחותן יתרו אומר למשה: "לא טוב הדבר אשר אתה עשה" – אי-אפשר לבד, בן אדם.

אלעזר שטרן: "נבֹל תִבֹּל גם אתה גם העם הזה אשר עמך כי כבד ממך הדבר לא תוכל עשהו לבדך".

אלעזר שטרן: בסוף גם משה רבנו לא יכול היה לעשות הכול לבד.

אלעזר שטרן: בא אליו יתרו ונתן לו עצה.

אלעזר שטרן: השר קרא, אנחנו מכירים את נבי שועייב; חוכמה יש גם בגויים.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד משהו.

אלעזר שטרן: הרי זה כאילו; המשחק פה הוא בכאילו.

אלעזר שטרן: מה זה "בכאילו"?

אלעזר שטרן: אומרים: השר ליצמן ינהל את המשרד.

אלעזר שטרן: אז למה השר ליצמן לא שר?

אלעזר שטרן: בגלל שהם לא מאמינים במדינה; הם לא חושבים שצריך לנהל מדינה, הם חושבים שאפשר רק לקחת מהמדינה.

אלעזר שטרן: אבל אם המדינה צריכה לקבל החלטות?

אלעזר שטרן: דרך אגב, זה לא רק על שבת, זה גם החלטות על יציאה למלחמה – אז הם לא בממשלה.

אלעזר שטרן: אבל יש כאלה שכן בממשלה; אלה הגויים של שבת: הבית החרד"לי, המחנה הציוני, הליכוד, ישראל ביתנו.

אלעזר שטרן: אלה לא יהודים, אלה גויים של שבת.

אלעזר שטרן: השר פרץ, היית שר ביטחון – גם אתה גם גוי של שבת.

עמיר פרץ: בטוח?

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד לך מה הבעיה הזאת – –

עמיר פרץ: אתה בטוח?

אלעזר שטרן: – – אליבא דמה שהם אומרים.

עמיר פרץ: כי גוי של שבת – – –

מיקי רוזנטל: הוא יהודי של יום ראשון.

אלעזר שטרן: אבל ראש הממשלה הזה הרגיל אותם שיש גויים של שבת שיחליטו מי עובד בשבת; יש לוחמים של שבת שגם יחליטו מי נלחם להם בשבת; ויש גם נופלים של שבת.

אלעזר שטרן: כן, יש נופלים של שבת.

אלעזר שטרן: וקו ישיר עובר בין מי שלא יקבל החלטה על הפעלת המדינה בשבת לבין מי שלא ישרת עם המדינה הזאת לבין מי שלא יהיה מוכן להקריב חיים על המדינה הזאת.

חמד עמאר: נא לסכם, בבקשה.

אלעזר שטרן: ובשורה התחתונה, כנראה שראש הממשלה חושב שמותר שבמדינת ישראל הממשלה תהיה גויים של שבת, הלוחמים יהיו לוחמים של שבת והנופלים יהיו נופלים של שבת.

אלעזר שטרן: העיקר שהקואליציה שלו תמשיך לשרוד.

אלעזר שטרן: עצוב.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון – – –

אלעזר שטרן: אדוני, אני סיכמתי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון שר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

חיים ילין: אצל מי האחריות ואצל מי הסמכות?

חיים ילין: רק תענה על זה ואני אוכל ללכת לישון בשקט היום.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שקואליציה כל כך מוצלחת, כל כך מביאה הישגים למדינת ישראל, העם כל כך מגבה אותה, לפי כל סקר – – –

חיים ילין: אצל מי האחריות והסמכות של משרד הבריאות?

איוב קרא: – – איך אפשר שלא תימצא כל דרך להמשיך להוביל את המדינה הקטנה-הגדולה הזאת עד הבחירות במועדן?

איוב קרא: ולכן, זה שנותנים לשר הבריאות להיות סגן במעמד שר זה דבר מתבקש, זה דבר טבעי, כי בשבתות – מה לעשות?

איוב קרא: יש אנשים עם אמונה מסוימת, יותר אדוקים, שיש להם בעיה עם דברים קטנטנים, וצריך שמישהו אחר יעשה אותם.

איוב קרא: זה דבר טבעי, זה לא דבר חדש, ואני חושב שצריך לשלב כל מי שיכול להיות חלק מהממשלה.

איוב קרא: ואני מזמין אתכם להיות חלק מהקואליציה הזאת.

איוב קרא: יש לה עוד שנתיים, ואנחנו נשמח שתהיו חלק ממנה.

חיים ילין: כבוד השר, אצל מי האחריות והסמכות במשרד הבריאות?

איוב קרא: אבל בשביל קוסמטיקה – הרי אתם יודעים שליצמן הוביל את המשרד הזה, וליצמן שר בריאות, היה ונשאר, מצוין.

איוב קרא: אין, לא היה שר בריאות יותר טוב ממנו.

חיים ילין: אז למה אנחנו מצביעים עכשיו אם הוא שר הבריאות?

איוב קרא: היה שר בריאות מצוין.

חיים ילין: אה, היה.

איוב קרא: לפי כל אמת מידה, לפי כל סקר, עשה עבודה מצוינת.

איוב קרא: ראש הממשלה לא מוותר עליו ועשה הכול כדי להשאיר אותו בקואליציה, ואני חושב שזה דבר חשוב, מאוד מתבקש.

איוב קרא: ואנחנו, בעצם – הקואליציה הזאת מתחזקת, מתחסנת, ותמשיך להוביל, גם בנושא המדיני, ואתם רואים איך שראש הממשלה בתפקידו כראש ממשלה וגם כשר חוץ עושה עבודה שלא היה לה אח ורע עם ראשי ממשלות.

חיים ילין: השר קרא, לא מתאים לך.

חיים ילין: אמרת שתיתן תשובה.

חיים ילין: שאלתי שאלה.

איוב קרא: ואמרתי, אמרתי.

חיים ילין: של מי האחריות והסמכות של משרד הבריאות?

איוב קרא: אמרתי שהאחריות היא של ראש הממשלה, כי הוא השר.

איוב קרא: מי שינהל בפועל את המשרד זה סגן השר ליצמן.

חיים ילין: אה, הוא מנכ"ל.

איוב קרא: לא, הוא מנהל לכל דבר.

איוב קרא: הוא שר.

חיים ילין: יש שר ויש מנכ"ל.

חיים ילין: לא הבנתי.

איוב קרא: יש דברים שהאחריות נופלת על השר, כמו שאתה יודע.

איוב קרא: ולכן, הממשלה רצתה שראש הממשלה יחזיק בתיק הזה, ומי שינהל אותו בפועל – זה חוק שחוקק כאן, בכנסת המכובדת הזאת, ואין שום בעיה עם זה.

איוב קרא: יש לגיטימציה לכך.

איוב קרא: אין מחלוקת.

איוב קרא: היה רוב כאן, היה הליך תקין לחקיקה הזאת, וככה ה-process, ככה ההליך מתבקש.

איוב קרא: בעצם, בפועל שר הבריאות הוא ליצמן; שר הבריאות שהיה כל כך טוב ימשיך להוביל את מערכת הבריאות לתפארת עם ישראל.

חיים ילין: כבוד השר, יהיו שני שרים?

חיים ילין: שני שרים יהיו?

איוב קרא: סליחה?

חיים ילין: ראש הממשלה שר וליצמן שר?

חיים ילין: שני שרים יהיו?

איוב קרא: לא.

איוב קרא: בפועל מי שינהל את התיק יהיה השר הכי חשוב שהיה לבריאות בישראל, השר ליצמן, בתואר סגן שר, על פי החוק שעבר בכנסת.

חיים ילין: אז למה אנחנו מצביעים היום?

חיים ילין: למה אנחנו מצביעים עכשיו?

חיים ילין: למה מצביעים עכשיו?

איוב קרא: מפני שראש הממשלה לפעמים צריך לחתום על דברים, והוא צריך לעשות את זה.

איוב קרא: זה על פי החוק שעבר כאן.

חיים ילין: לא צריך.

חיים ילין: הוא יכול לחתום על מה שהוא רוצה, הוא ראש ממשלה.

איוב קרא: הוא יכול.

איוב קרא: זה חוק שאתה התנגדת לו; עבר כאן והכול בסדר.

איוב קרא: לא היה שום פגם בהליך החקיקה, כי אחרת הייתם רצים לבית המשפט העליון לפסול את החוק הזה.

איוב קרא: לכן, אני לא חושב שיש כאן מחלוקת באשר לאיוש התפקידים.

איוב קרא: הוא מתבקש על פי החוק, ואני חושב שכולכם צריכים לברך את השר ליצמן על זה שהוא חזר להוביל מערכת כל כך חשובה, כל כך נחוצה, כל כך רגישה, ועשה את זה, בעצם – אזרחי ישראל נתנו לו לא פעם את השר המצטיין בממשלה.

חיים ילין: כבוד השר, כבוד השר, אני מסכים איתך.

חיים ילין: אני שואל איך יהיו שני שרים על משרד אחד.

חיים ילין: איך?

איוב קרא: לכן אני מתפלא על האנטיות הזאת, כל הזמן ללכת שלילי, בכיוון חשיבה שלילי.

איוב קרא: יש הרב ליצמן, שהוא חבר כנסת, שהוא סגן שר, שהוא מנהל את המשרד, ויש ראש ממשלה.

איוב קרא: לכן, כמו שראש הממשלה מגבה הרבה נושאים בתוך מערכת הממשלה, כולל כל השרים, בהרבה דברים, הוא גם מגבה את סגן השר ליצמן, שהוא במעמד שר על פי החוק, בתוך ממשלת ישראל.

איוב קרא: ואנחנו נמשיך גם בנושאים הכלכליים, שהם חלק מההצלחה של הממשלה הנוכחית.

איוב קרא: יש מעל 4% צמיחה כלכלית, ויש הצלחה מדינית שאף אחד – לא זכורה בישראל.

איוב קרא: אנשים באים מכל מקום; נשיאים, ראשי מדינות מגיעים כדי לפגוש את ראש הממשלה.

איוב קרא: הוא מסתובב בכל מקום, כל כך מבוקש בכל המדינות, בכל האזורים, ואתם רואים את זה כל שבוע – מבוקש להרצאות מטעם הממשלה, למפגשים מטעם הממשלה, ובעצם, נשארים רק דברים הזויים לפגוע בממשלה ובקואליציה.

איוב קרא: אבל הציבור לא טיפש.

איוב קרא: הציבור חכם.

איוב קרא: הציבור אומר את דברו בכל סקר, שבעצם יש אמון מוחלט בקואליציה, בראש הממשלה.

איוב קרא: גם בסקר על ראשות הממשלה יש פער עצום בין ראש הממשלה למי שמתיימרים להחליפו, וגם במנדטים.

איוב קרא: הקואליציה הזאת, אפילו אם יהיו בחירות, תזכה באמון מוחלט, ולכן אין לנו בעיה.

איוב קרא: אנחנו הולכים בתוך תקופה גם לתקציב חדש, שמבשר בשורות טובות בהרבה תחומים.

איוב קרא: ואני אומר לכם שגם בתחום שאני אמון עליו, בתחום התקשורת, אנחנו הולכים לרפורמה – "רפורמת קרא" להורדת הרגולציה בכל התחומים.

איוב קרא: אנחנו פותחים את שוק התקשורת, פותחים את כל נושא התחרות בערוצים המסחריים.

איוב קרא: אנחנו בעצם פותחים את השוק, מה שאף אחד לא עשה אחרי שפיצלנו את ערוץ 2 לערוץ 12, 13, 14, והתאגיד נמצא במקום 11.

איוב קרא: יהיו גם 15 ו-16 ועוד ערוצים, ותהיה תחרות בין הערוצים המסחריים.

איוב קרא: אנחנו נשאף שיהיו כמה שיותר ערוצים בשוק, כדי שתהיה תחרות הוגנת, כדי להביא למצב שהתחרות הזאת תהיה אינטרס ציבורי – שהציבור ייהנה מכל תחרות כזאת.

איוב קרא: אנחנו מביאים בכך בשורה: כל מי שרוצה לעסוק בתחום התקשורת יכול, חוץ מהגבלות שייקבעו בוועדת קיש ובחוק ההסדרים ובחוק נוסף שאנחנו כנראה נריץ כדי שתהיה השגחה על סלקום ופרטנר.

איוב קרא: בכלל, כל שוק האינטרנט – שאנחנו רוצים להכניס אותו לרגולציה מינימלית, כמו שעושים בכל התחומים – אנחנו גם כאן רוצים לעשות כך שיהיה פיקוח על סלקום, פרטנר והשוק הזה.

איוב קרא: אני חושב שזה דבר מאוד חשוב.

איוב קרא: הדבר הנוסף, אדוני היושב-ראש, שאנחנו עושים בדרך – שהוא דבר חשוב ובשורה למדינת ישראל – זה שאלה שמייבאים היום מכל העולם ציוד תקשורת היו לפעמים מחכים שבוע וחודש ולפעמים חודשים כדי לקבל אישור ממשרד התקשורת.

איוב קרא: אנחנו הולכים להפרטת השוק הזה.

איוב קרא: מי שרוצה לייבא ציוד תקשורת מכל התחומים, בעיקר טלקום – אנחנו נאפשר כניסת ציוד – – –

קריאה: – – –

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כמה מילים.

איוב קרא: אנחנו נאפשר ייבוא ציוד תקשורת, כך שבעצם מי שירצה – ייבא את הציוד.

איוב קרא: יהיו תקנות, יהיו הוראות, והוא יכניס את זה; לא יחכה לאישור, רק יעבוד על פי מה שמשרד התקשורת הנחה, ויהיו מפקחים שיישמו ויפקחו על יישום הדברים הללו.

איוב קרא: לכן, חברים, כל מה שקורה כאן, והאמון בראש הממשלה – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: השר לא מוגבל בזמן.

איוב קרא: – – ובתפקידו כשר הבריאות מחייב אותנו, כי צריך לתת גיבוי לממשלה כל כך מוצלחת, לממשלה שכל כך מובילה את עם ישראל לחוף מבטחים.

איוב קרא: אני מבקש מכולם לתמוך בהצעת החוק הזאת.

איוב קרא: תודה.

חמד עמאר: בהודעת הממשלה, אדוני השר, לא בהצעת חוק.

איוב קרא: מצטער.

איוב קרא: בהודעת הממשלה ובהחלטת הממשלה.

איוב קרא: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה לקבוע כי ראש הממשלה בנימין נתניהו יכהן כשר הבריאות בנוסף לתפקידו כראש הממשלה וכשר החוץ.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הממשלה – 48 נגד – 36 נמנעים – אין הודעת הממשלה על שינוי בחלוקת התפקידים בממשלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 48, נגד – 36, אין נמנעים.

חמד עמאר: הודעת הממשלה אושרה.

יחיאל חיליק בר: הצבענו בטעות בעד – – –

חמד עמאר: לפרוטוקול: חבר הכנסת חיליק בר וחבר הכנסת עמר בר-לב הצביעו בטעות בעד.

חמד עמאר: הם רצו להצביע נגד.

חמד עמאר: לפרוטוקול.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/755); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 84) (שינוי פרטי ההודעה על סגירת תיק לעניין עילת הסגירה), התשע"ח–2018.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד אמסלם.

חמד עמאר: בבקשה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להביא בפניכם את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 84) (שינוי פרטי ההודעה על סגירת תיק לעניין עילת הסגירה), התשע"ח–2018.

דוד אמסלם: גם מיקי לוי הגיש את אותה הצעה.

דוד אמסלם: בסך הכול אנחנו הגשנו הצעות זהות בעניין.

דוד אמסלם: הרעיון הוא כזה: היום, כשמחליטים לסגור את התיק של בן אדם שנחקר, אז יש כמה עילות לסגירת התיק.

דוד אמסלם: אחת העילות זה חוסר אשמה.

דוד אמסלם: כמובן, מבחינת אותו אדם זה הדבר שהכי משמח אותו – כמובן בנסיבות העניין הזה, מה שיכול לשמח בעניינים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: יש עילה של סגירת התיק מחוסר עניין לציבור, ובעצם רוב התיקים נסגרים היום מחוסר ראיות.

דוד אמסלם: לכאורה, אומרים לבן אדם: תקשיב, מה זה חוסר ראיות?

דוד אמסלם: אתה בעצם כמעט עבריין.

דוד אמסלם: יש לנו הרבה מאוד ראיות, אבל היה חסר לנו עוד איזה משהו קטן, ואז בעצם היינו מעמידים אותך לדין.

דוד אמסלם: עם זה הבן אדם יוצא החוצה, עם אות הקין הזאות בעצם הוא מסתובב.

דוד אמסלם: מבחינתי, דרך אגב, יש או כתב אישום או אין כלום.

דוד אמסלם: זה לא יכול להיות.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא החלטה שיפוטית; זו החלטה שאותו אחד שבעצם פותח את התיק ומנהל את החקירה, ויכול להיות שזה גם הפרקליטות לאחר מכן – הם מקבלים את ההחלטה בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני חושב שאנחנו רוצים כאן למנוע עוול מהרבה מאוד אנשים, הרבה עוגמת נפש.

דוד אמסלם: יש עשרות אלפי אנשים כאלה במדינת ישראל כמעט כל שנה.

דוד אמסלם: לכן, אנחנו בעצם הצענו שברגע שהמשטרה או הפרקליטות מחליטים לסגור את התיק, הם מודיעים לבן אדם שנסגר התיק.

דוד אמסלם: ירצה אותו אחד לדעת מה בעצם הסיבה לסגירת התיק – יפנה הוא עצמו; ירצה המתלונן או המתלוננת – גם הם יפנו ויקבלו את האינפורמציה הנדרשת.

דוד אמסלם: אני חושב שבסופו של דבר, לא באופן אוטומטי מודיעים לבן אדם או לאותו אזרח מה עילת סגירת התיק.

דוד אמסלם: הרבה פעמים זה גם רשום בעיתונים, וקשה מאוד לאותו אזרח, הרבה פעמים, אפילו להתנהל במקום עבודתו.

דוד אמסלם: הוא מרגיש תחושה מאוד קשה בעניין הזה.

דוד אמסלם: איך אמרתי פעם?

דוד אמסלם: עבריין מקצועי, זה בכלל לא מעניין אותו מה סגרו, מה עילת סגירת התיק.

דוד אמסלם: זה בכלל לא חשוב לו, אבל בן אדם נורמטיבי, זה חשוב לו מאוד.

דוד אמסלם: הרבה פעמים זה פוגע אפילו בבריאותם של האנשים, העניין הזה, והם מרגישים שהם כבולים.

דוד אמסלם: הם יכולים כמובן לערער לאותה פרקליטות, ואז הם מקבלים לרוב את אותה תשובה.

דוד אמסלם: לכן, זאת ההצעה שלנו.

דוד אמסלם: אני חושב שזו הצעה טובה.

דוד אמסלם: אני חושב שהיא בסופו של דבר שומרת גם על זכויות האזרחים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, הרבה פעמים אזרח במדינת ישראל, יש לו זכויות סוד – אפילו לא כאזרח; כאדם – וזה חלק מהזכויות האלה.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: כמובן, זה בקריאה ראשונה.

דוד אמסלם: לאחר מכן זה יבוא שוב לוועדה ושם נעבד את זה.

דוד אמסלם: תודה גם למיקי לוי, שהיה שותף שלנו בכיר בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני מבקש מכולם באמת להצביע עבור הצעת החוק.

דוד אמסלם: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: הדובר הראשון – חבר הכנסת סאלח סעד.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, היום כנסת ישראל ציינה יום חשוב, בעיניי: יום הצדעה למשטרת ישראל.

סאלח סעד: ודווקא ביום הזה אני רוצה – היום נערך בכנסת ישראל יום הצדעה למשטרת ישראל וללוחמי מג"ב, ואני שואל מהי ההוקרה שכנסת ישראל היום העניקה למשטרת ישראל.

סאלח סעד: האם זה לצייץ בטוויטר אחרי כל פיגוע "כל הכבוד לגיבורינו האמיצים"?

סאלח סעד: מה זו הוקרה – להצטלם איתם בבתי חולים אחרי שנפצעו בפעולה מבצעית ולהעלות לפייסבוק שלכם?

סאלח סעד: מה זו הוקרה – לייקים?

סאלח סעד: רייטינג?

סאלח סעד: מה זה בשבילכם מדים כחולים?

סאלח סעד: אני אגיד לכם מה זה בשבילי: עבודה קשה, מרדפים, לילות ללא שינה, שבועות ללא משפחה, סכנות, פצועים, אתגרים.

סאלח סעד: אני רואה את הכחול ואני יודע להעריך את הלוחמים שמהווים את חומת המגן שלנו; רודפי צדק שלא חוששים מדבר ונלחמים ברע בשביל כולנו.

סאלח סעד: מה שמעציב אותי זה חוסר ההערכה המוחלט של הממשלה כלפי השוטרים.

סאלח סעד: תקראו לזה סגירת חשבונות, או בתירוץ הקבוע: חוסר תקציב, כמו שאתם אומרים כל הזמן.

סאלח סעד: איך שלא תגידו את זה, אין פה הערכה וגם לא הוקרה.

סאלח סעד: 11 שנים שהשוטרים ממתינים להוקרה האמיתית מצידכם בנושא תשלום תוספת בשל היעדר ביטחון תעסוקתי.

סאלח סעד: שר האוצר משה כחלון, אין שום סיבה לסחבת הזאת.

סאלח סעד: צריך להגיד את האמת בפרצוף: ממשלת ישראל לא מעריכה את משטרת ישראל ומקיימת ימי הוקרה עם בורקסים, תמונות וחיוכים, אך בפועל מזלזלת ולא מעבירה תקציבים לטובת השוטרים.

סאלח סעד: ואני שואל: למה הם עדיין מחכים?

סאלח סעד: דווקא הם, השוטרים, שאין להם ועד ואין להם יכולת והם לא יכולים לצאת ולהפגין, להתראיין או לצעוק.

סאלח סעד: כמה תמשכו את זה?

סאלח סעד: יום הצדעה אמיתי למשטרת ישראל יתקיים ביום שבאמת תעניקו להם את מה שמגיע להם.

סאלח סעד: אני מתחייב להמשיך ולהזכיר לך, אדוני שר האוצר, את המאבק השקט של השוטרים לתוספת שכר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

סאלח סעד: אני מסיים, אדוני.

סאלח סעד: והגיע הזמן, אדוני השר, שר האוצר כחלון, שתצדיע להם ובאמת תשלם להם את מה שמגיע להם.

סאלח סעד: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: עבד אל חכים חאג' יחיא, תפדל.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: אדוני היושב-ראש,) חבריי חברי הכנסת, הגשתי לנשיאות הצעה לסדר-היום בנושא ההבטחה של הממשלה לתמוך בעמדת רואנדה בנושא רצח העם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש החלטות באו"ם על רצח העם ברואנדה, ומדינת ישראל רוצה לתמוך בהכחשת רצח העם שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אדבר על רואנדה יותר מדי, אבל מה הקשר בינינו לבין רואנדה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רואנדה זו המדינה הקטנה שמעצימים אותה גם צבאית, והיא זו שצריכה לקלוט את מבקשי המקלט האפריקנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשם מדינת ישראל מגרשת את אותם מבקשי מקלט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי מדינת ישראל חתמה על האמנות הבין-לאומיות בקשר לקליטת פליטים, אבל איזה פלא: היא רוצה להעביר אותם; מפליטים שהגיעו לישראל לפליטים ברואנדה; ממקום למקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה שזה תחביב של מדינת ישראל לייצר פליטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מספיק הפליטים הפלסטינים שיצאו מפה – מעבירים אותם לרואנדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צועקים, ובצדק, כנגד כל מכחישי השואה, אבל נכחיש גם רצח עם ברואנדה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יתקבל דבר כזה, כבוד היושב-ראש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בלתי סביר.

יהודה גליק: אולי לתת עבודה לפלסטינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר שאי-אפשר לדבר על דמוקרטיה, על זכויות אדם, על אנושיות, ולזרוק את אותם אנשים שאמרו במפורש: אנחנו מעדיפים כלא על זה שנקבל 3,500 דולר ולהגיע לרואנדה, כי משם יעבירו אותנו למדינות המוצא שלנו, ואנחנו חוששים לחיינו, ואנשים הלכו ונהרגו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אסור בכל רמה של איסור, באיסור מוחלט, להסכים להכחשת רצח העם ברואנדה ולהעביר את הפליטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באותה הזדמנות שמוציאים את המכתבים על הגירוש, חותמים על הבאת 6,000 עובדים סינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האנשים האלה נמצאים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם עובדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה צריך לגרש אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא להסדיר את המצב שלהם אפילו זמנית, לשנתיים, לשלוש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב ישתפר במדינת המוצא שלהם – תחזיר אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שיש גזענות ויש צבע שחור של אותם אנשים – אותם צריכים לזרוק, והנושא הזה הוא נגד האנושות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המשך לאותן רציחות עם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני א-נאאב עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: א-נאאב עיסאווי פריג', אבן מדינת כפר קאסם – מיש מווג'וד; נאאבה מיכל רוזין – לא נמצאת; חברת הכנסת מירב לייבזון – בן ארי, יעני – מיש מווג'ודה; אורלי לוי אבקסיס – מיש מווג'ודה; חברת הכנסת עליזה לביא – לא פה; איציק שמולי; מוסי רז – מוותר; תמר זנדברג – מיש מווג'ודה; זוהיר בהלול – מתנאזל.

אחמד טיבי: יהודה גליק.

יהודה גליק: כן.

אחמד טיבי: תפדל.

יהודה גליק: אני בא.

יהודה גליק: שוכרן.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אחמד טיבי, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חבריי, אני רוצה להעלות סוגיה לא פשוטה, סוגיה שמעוררת דילמה, אבל מחייבת אותנו לשאול את עצמנו איפה אנחנו עומדים.

יהודה גליק: בשנה האחרונה הובילה התקשורת בעולם, והתקשורת הישראלית הצטרפה, מאבק חשוב מאין כמותו תחת הכותרת MeToo, מאבק שנועד לבוא ולדפוק על השולחן ולומר: נשים משתלבות בחברה בכל תחומי התעסוקה, אבל גופן לא יכול להיות מוחפץ.

יהודה גליק: התקשורת לקחה תפקיד חשוב מאוד במאבק הזה, בקמפיין הזה.

יהודה גליק: בשבוע שעבר נפל דבר.

יהודה גליק: אומן מוערך, בועז ארד, התאבד בגלל תחקיר כזה.

יהודה גליק: הכתבת יאנה בשן עשתה את מלאכתה נאמנה.

יהודה גליק: עשתה תחקיר – עשתה מלאכתה נאמנה: כשהיא שמעה ממנו שהוא רוצה להתאבד, היא הזעיקה את המשטרה; עשתה כל אשר לאל ידה ומגיעות לה כל המחמאות.

יהודה גליק: ואף על פי כן, הדבר עלה בחיי אדם.

יהודה גליק: אנחנו מחויבים לשאול את עצמנו אם ההפסד כנגד השכר.

יהודה גליק: אין ספק, הוא אשם במעשיו.

יהודה גליק: הוא ניהל יחסים אסורים עם תלמידות לפני שנים.

יהודה גליק: אגב, אף תחקיר לא דיבר על אונס או על מעשים מגונים; דובר על רומן עם תלמידות, שזה נוגד את החוק.

יהודה גליק: האם כל דבר?

יהודה גליק: האם כל עיתונאי לפני שהוא מפרסם ידיעה שואל את עצמו: האם אני גוזר את גזר דינו של אדם?

יהודה גליק: האם זה דבר נכון לחברה?

יהודה גליק: האם זה דבר נכון ומחייב?

יהודה גליק: אין ספק, התקשורת החופשית חייבת לדון ולשפוט ולהוביל ולחשוף; אוי ואבוי לנו אם לא תהיה לנו תקשורת.

יהודה גליק: אבל כמו הדיין, כמו השופט, שלפי התורה מצווה לנו שלפני שהוא הולך לשפוט הוא טובל במקווה והוא מתפלל: ריבונו של עולם, תעזור לי שמה שיצא תחת ידי יהיה לטובה, יהיה לשיפור החברה, וחלילה לא יהיה בו נזק – כך עיתונאי צריך להקפיד שידו לא תהיה קלה על ההדק; שיבין שהוא עוסק בחיי אדם – כן, גם בחייהן של אותן בנות שנפגעו, ולהגן על אותן בנות שעלולות להיפגע.

יהודה גליק: ולכן אין ספק שהקמפיין הזה היה ראוי, וטוב שהוא נעשה, ואני מגבה את כל אותן בנות – הנשים – שתפסו אומץ לחשוף.

יהודה גליק: ואף על פי כן אני חוזר ואומר: אין לי פטנט, אבל ידע כל עיתונאי שהוא עוסק בחיי אדם, בחיי נפש, והוא עלול לסכן, וגם אם אדם לא מתאבד, הוא פוגע בנפשו של אדם, ויבחן וישאל את עצמו אלף פעמים לפני מה שהוא עושה אם הדבר הזה יקדם או אם הדבר הזה נובע מאיזה יצר רכילותי.

יהודה גליק: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ג'מאל זחאלקה – מיש מווג'וד; א-נאאב טלב אבו עראר, א-נאאב טלב אבו עראר – מתנאזל.

אחמד טיבי: נחמן שי.

אחמד טיבי: אורי מקלב.

נחמן שי: אני פה, אני פה.

אחמד טיבי: נחמן שי, תפדל.

ג'מאל זחאלקה: גם אני הייתי פה.

נחמן שי: אה, אוקיי.

נחמן שי: אז תאזין לי שלוש דקות.

נחמן שי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לפנות לממשלה ולבקש – –

אחמד טיבי: אל תפריע, עיסאווי.

נחמן שי: – – שיעכבו את הליך הגירוש של העובדים הזרים, מבקשי המקלט, המהגרים, המסתננים – לא אכפת לי איך קוראים להם, אבל יש 36,000 איש עדיין במדינת ישראל שטרם עזבו וטרם הועזבו, וראוי ונכון שיישארו עכשיו בארץ.

נחמן שי: שני דברים אנחנו לומדים בימים האחרונים: האחד – שאותן מדינות שלישיות שאליהן הם אמורים לצאת הן לא מדינות בטוחות.

נחמן שי: למרות שההוראות של החוק הבין-לאומי אומרות שאי-אפשר להוציא אדם למדינה לא בטוחה, מתברר כי המדינות האלה אינן בטוחות.

נחמן שי: אני לא יודע אם שולחים אותם אל גורלם, למות, חלילה, או לשקוע שוב בחיי דלות שקשה להעלות על הדעת כשמדובר באפריקה.

נחמן שי: זה כיוון אחד שאנחנו לומדים עליו יותר ויותר.

נחמן שי: הכיוון השני הוא תנועה פנימית מרהיבה, הייתי אומר, ומעודדת, של חוגים שונים וקבוצות שונות באוכלוסייה הישראלית – רופאים, אנשי רוח, מרצים באוניברסיטאות וניצולי שואה ועוד ועוד; כל יום אנחנו קוראים על קבוצה כזאת, קבוצה אחרת.

נחמן שי: אני חושב שזה מוכיח שהמצפון של החברה הישראלית עדיין חי וקיים; זה מוכיח שלהיות יהודי במדינת ישראל, יש בזה מחויבות עמוקה לחיי אדם, לגורלם של אנשים; זה מוכיח שגם אם אותם אנשים שכתבו, חתמו על כל הפטיציות האלה לא עברו את השואה ולא חצו נהרות וימים כדי להגיע הנה, עדיין פה, בתוך מדינת ישראל, המדינה הבטוחה, הם מבינים שלמדינה הזאת יש אחריות – כן, לפליטים – ושהיא איננה צריכה ואיננה יכולה לגרש אותם.

נחמן שי: במציאות שאנחנו חיים בה לא ישתנה דבר אם אותם אנשים יישארו או יעזבו, אבל אנחנו נציל 36,000 איש.

נחמן שי: וכאשר נתייצב בבוא בזמן במקום שבאים אליו, נוכל להגיד שגם היד שלנו הייתה שם כדי להציל אותם.

נחמן שי: ואני חושב שזאת תהיה זכות גדולה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אורי מקלב – מיש מווג'וד.

אחמד טיבי: אייכלר, אתה תדבר אחרי ג'מאל זחאלקה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

אחמד טיבי: אני שומע טלפון פתוח באולם?

מכלוף מיקי זוהר: לא שלי.

אחמד טיבי: שמעתי.

אחמד טיבי: בבקשה, א-נאאב ג'מאל זחאלקה, איבן מדינת כפר קרע.

ג'מאל זחאלקה: גבירותיי ורבותיי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, הצעת החוק הזאת היא הצעה טובה, והיא נגזרת מהתפיסה הבסיסית שאדם לא אשם אלא אם כן הוא הורשע בבית משפט.

ג'מאל זחאלקה: חזקת החפות עומדת לאדם עד שהוא יורשע, ממש עד לרגע שהוא יורשע, אבל היישום של העיקרון הזה לוקה בחסר והוא בעייתי.

ג'מאל זחאלקה: כאשר המשטרה סוגרת תיק מטעמים שאין עניין לציבור, מטעמים של אין אשמה, אין מספיק הוכחות, זה רמז שהאדם אשם במשהו, וכאן הופכת המשטרה, חבר הכנסת אמסלם, למעין ערכאה משפטית, שהיא – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: משחררת אדם, סוגרת תיק עם קריצת עין: הוא לא בדיוק חף מפשע, כשזה לא התברר אצל שום גורם, וזה נתון לגחמת הלב של הקצין.

ג'מאל זחאלקה: אם יש למשטרה ספק והיא לא יכולה להוכיח, היא צריכה להרים ידיים ולתת לאדם ליהנות מהספק.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, זו אחת ההנאות היחידות שנשארו.

ג'מאל זחאלקה: לא נשארו הרבה הנאות בחיים במדינה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אחת מהן – איך אומרים, עם הרבה בעיות – ההנאה מן הספק, ואסור לה למשטרה לשלול מאדם את ההנאה מן הספק.

ג'מאל זחאלקה: אם יש ספק – אין האשמה.

ג'מאל זחאלקה: אם בית משפט לא יכול להרשיע, המשטרה לא יכולה להרשיע, ולכן אנחנו תומכים בחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, גם חוק ההמלצות – – –

דוד אמסלם: למה התנגדתם לחוק ההמלצות?

ג'מאל זחאלקה: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: תסביר.

ג'מאל זחאלקה: ידעתי שזה יבוא.

ג'מאל זחאלקה: אם חוק ההמלצות היה אוניברסלי, לכלל האזרחים – – –

דוד אמסלם: זה לכלל האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: זה לכלל האזרחים.

דוד אמסלם: לא, גם חוק ההמלצות.

ג'מאל זחאלקה: לא, אם יש ליווי של פרקליט.

דוד אמסלם: לא לא, אתה אפילו עד היום לא יודע את החוק.

ג'מאל זחאלקה: טוב.

ג'מאל זחאלקה: חוק ההמלצות היה תפור.

ג'מאל זחאלקה: היה תפור.

ג'מאל זחאלקה: היה תפור.

דוד אמסלם: לא חשוב, בוא נתקדם.

ג'מאל זחאלקה: הוא בא – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: על פי העיקרון, כמעט כל החוקים שנופלים בקטגוריה של hard cases make bad laws, אני מצביע נגדם, וכל החקיקה הפרסונלית – אנחנו מצביעים נגדה, כי יש לנו בעיה עם תהליך החקיקה, ולפעמים לא עם החוק עצמו.

אחמד טיבי: והתזמון.

ג'מאל זחאלקה: אבל בחוק הזה – זה העניין – –

אחמד טיבי: התזמון.

ג'מאל זחאלקה: – – זה פרסונלי, וזה לפתור בעיה בעייתית: הקואליציה בבעיה, אז מחוקקים חוק, ואנחנו צריכים להתנגד לצורה זו של חקיקה.

ג'מאל זחאלקה: באופן כללי, צריך להקפיד על חפותו של אדם עד שהוא יורשע בבית המשפט.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אחמד טיבי: שוכרן, א-נאאב ג'מאל זחאלקה, אבן בלדת כפר קרע.

אחמד טיבי: ישראל אייכלר, תפדל, אבן בלדת בני ברק – מאיפה הוא, אייכלר?

אחמד טיבי: אל-קודס?

אחמד טיבי: מדינת אל-קודס?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אי-אפשר בערב כזה לדון בגופו של חוק בלי לדבר על הדם הזועק מן האדמה של איתמר בן גל, השם ייקום דמו, שנרצח בכניסה לאריאל על לא עוול בכפו.

ישראל אייכלר: אבא לארבעה ילדים, מחנך, אדם זהב – אנשים שהכירו אותו מעידים בפנינו – ואני לא צריך להכיר אותו בשביל לדעת שהוא נרצח אך ורק בגלל שהוא יהודי.

ישראל אייכלר: אם הוא לא היה יהודי הוא לא היה נרצח.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים היום הרבה על האנטישמיות באירופה ובכל מיני מקומות.

ישראל אייכלר: איפה יש מקום שרוצחים יהודי בגלל שהוא יהודי?

ישראל אייכלר: זה לא יאומן כי יסופר.

ישראל אייכלר: ועוד אומרים שאי-אפשר למנוע דבר כזה.

ישראל אייכלר: אפשר לשים שומר על כל אדם?

ישראל אייכלר: בוודאי שלא.

ישראל אייכלר: אבל בכל העולם כולו יש הרתעה.

ישראל אייכלר: למה אנשים לא רוצחים אנשים ברוסיה, באירופה, באמריקה, חוץ מאיזה מטורף שמקבל איזה טירוף?

ישראל אייכלר: אבל בכוונה תחילה לבוא, להרוג בן אדם רק בגלל שהוא שייך לעם שאיננו העם שלי?

ישראל אייכלר: ריבונו של עולם, לא יכול להיות דבר כזה.

ישראל אייכלר: לא ייתכן.

ישראל אייכלר: יש פה אימא, אישה וילדים, והאבא לא בא הביתה – בלי שום דבר.

ישראל אייכלר: אפילו באזורים מטורפים כמו בעיראק, בסוריה, אנחנו שומעים שאנשים הורגים אנשים שיש להם איתם מלחמה בכוונה תחילה.

ישראל אייכלר: גם זו זוועת עולם שהעולם צריך להפסיק אותה, אבל לבוא להרוג אנשים על בליינד?

ישראל אייכלר: הוא לא מכיר אותו בכלל משום מקום; לא איזו נקמה של מישהו על מישהו.

ישראל אייכלר: הוא הורג אחד בגלל שהוא רוצה לפגוע בעם שלם, ודווקא משום כך אני חושב שגם אם לא הייתה ליהודים מדינה, ובפרט היום, אסור להשלים עם דבר כזה.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לשלוח תנחומים למשפחה, לאישה, לילדים ולכל המשפחה ולמשפחת הר ברכה על הירצחו של איתמר בן גל, השם ייקום דמו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: איל בן ראובן – מתנאזל; איתן ברושי.

אחמד טיבי: דב חנין, אני אפילו לא שואל אם אתה מוותר או לא.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, חבר הכנסת זחאלקה היטיב לתמצת מדוע אנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת.

דב חנין: הצעת החוק הזאת היא אוניברסלית.

דב חנין: היא יוצאת מתוך ההנחה הנכונה שלכל בני האדם יש חזקת חפות והיא מגינה על חזקת החפות הזאת בכך שאם כבר נסגר תיק החקירה נגד האדם, צריך לתת לו את המעטפת הראויה כדי לאפשר לסגירה הזאת להיות מתאימה לנתונים ולצרכים שלו.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הדקות שיש לי כדי לדבר על הצד השני של בעיית מבקשי המקלט בדרום תל אביב, והיא סוגיית דרום תל אביב.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מגיע לדבר על דרום תל אביב ממקום של קרבה גדולה מאוד.

דב חנין: אימא שלי, היא גדלה כילדה בשכונת כרם התימנים בתל אביב.

דב חנין: במשך שנים רבות היא הייתה גננת בגן ילדים בשכונת התקווה בתל אביב.

דב חנין: אני מכיר היטב את השכונות של דרום תל אביב, מסתובב בהן הרבה.

דב חנין: הילדים שלי, הבנים שלי חיו בשכונות האלה לאורך שנים.

דב חנין: אני אוהב את השכונות האלה ואני מכיר היטב ומקרוב את הקשיים ואת הבעיות שיש בשכונות האלה.

דב חנין: אלה שכונות שיש בהן ציבור נהדר, נפלא, אבל גם הרבה בעיות חברתיות, הרבה קשיים חברתיים והרבה הזנחה ארוכת שנים, גם של הממשלה וגם של עיריית תל אביב-יפו.

דב חנין: ולמקומות האלה, לשכונות המוחלשות האלה, הממשלה בחרה להטיל את הציבור המוחלש של מבקשי המקלט, את אותם אנשים שחצו את הגבול ממצרים.

דב חנין: הממשלה בחרה להעביר באוטובוסים, אדוני היושב-ראש, למתחם התחנה המרכזית בתל אביב, ושם נפתחה דלתו של האוטובוס, האנשים התבקשו לרדת מהאוטובוס, ובכך הסתיים טיפולה של המדינה בהם.

דב חנין: וכמובן, כאשר משליכים אוכלוסייה כל כך מוחלשת על שכונות שממילא הן מוחלשות, על שכונות שממילא יש בהן בעיות חברתיות קשות, שממילא בהן לאורך שנים התמקדה והתרכזה תעשיית הזנות, שבהן לאורך שנים הייתה אווירה של חוסר ביטחון ברחובות, במיוחד בלילות, ביחס לנשים – כאשר מטילים על השכונות האלה את האוכלוסייה המוחלשת הנוספת, כמובן מייצרים בעיה חברתית קשה ומורכבת.

דב חנין: ולכן, חלק בלתי נפרד מההתמודדות שאנחנו צריכים לתת עכשיו היא לא רק עם מבקשי המקלט והיחס האנושי והראוי והנכון להם אלא גם עם מה שקורה בשכונות דרום תל אביב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: הפתרון האמיתי לדרום תל אביב והפתרון האמיתי למבקשי המקלט הוא אותו פתרון – –

אחמד טיבי: תודה.

דב חנין: – – להתייחס לבני האדם כבני האדם ולהפסיק להסית אחד נגד השני.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל גרמן; חברת הכנסת נורית קורן; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; חברת הכנסת לאה פדידה; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת יוסף ג'בארין, איבן מדינת אום אל-פחם – מתנאזל.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי מסכם.

מוסי רז: למה אתה לא אומר שהוא – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מהעיר ירושלים.

אחמד טיבי: )

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בתחילת דבריי, וגם בהמשך ובסיכום, אני אודה לחבר הכנסת דודי אמסלם – יחד נולד החוק הזה.

מיקי לוי: לתפיסת העולם של שנינו יכולנו ללכת רחוק יותר ולהגיע לתוצאות טובות יותר לטובת אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: עילות הסגירה של תיקי החקירה הן שלוש עילות מרכזיות: חוסר אשמה, חוסר עניין לציבור וחוסר ראיות.

מיקי לוי: אני סברתי, יחד עם דודי, שהיה ראוי לטפל לפחות בעילת חוסר הראיות – או עם זה הסכמנו להתפשר – או בעילת חוסר עניין לציבור; לבטל את העילה הזאת ולסגור את אותו תיק בחוסר אשמה.

מיקי לוי: כי מה הצורך שיישאר אותו כתם, אפילו רק לשבע שנים, לאותו אזרח, ויפריע לו בהמשך חייו?

מיקי לוי: אבל אחרי דיונים באמת לא פשוטים, כשהתותחים המרכזיים של הפרקליטות הגיעו לוועדה ודנו איתנו, ואף דודי הגדיל לעשות יותר ממני – הלך וישב בפרקליטות לישיבה מול פרקליטות המדינה והגיעו לידי סיכום שאני הסכמתי לו בסופו של דבר, וזה הישג.

מיקי לוי: נכון שזה צעד קטן, אבל זה בהחלט הישג, שעילת הסגירה לא תצוין בתיק עצמו, אלא אם כן החשוד עצמו הביע לכך הסכמה.

מיקי לוי: ראו, זה צעד קטן לעתיד לבוא, ואני מקווה שיבואו חברי כנסת אחרינו, או אולי אנחנו בעוד כמה שנים נבוא ונגיד: בואו, ראוי שנדון בזה פעם נוספת, וגם עילת חוסר העניין לא תירשם אלא תיסגר כחוסר אשמה.

מיקי לוי: מהדיונים האלה, שהיו לא פשוטים ולאורך שעות רבות, יצא דבר מה חיובי בנוסף להסכמת הפרקליטות לכך שאם אין הסכמה מפורשת של אותו חשוד לציון עילת הסגירה: פרקליט המדינה, אשר הבין, חבר הכנסת אמסלם, שבאמת יש כאן איזושהי בעיה אזרחית, חברתית ואפילו משפטית, בנה סרגל מ-1 עד 10, ובו פירט הקלות או משקולות אשר יסייעו לאותו פרקליט שבא לסגור את התיק באחת העילות, יבהירו לו טוב יותר ויורידו מעליו את המשקולת הזאת שכל פעם הוא חש כשהוא צריך לסגור את התיק.

מיקי לוי: הסרגל הזה בהחלט בא ומיטיב עם הציבור, ומאפשר לאותו פרקליט לסגור תיקים ביתר מהירות ולהקל בכך על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: המהלך הזה, בעקבות הדיונים עם פרקליט המדינה, הוא מהלך מבורך, והמהלך הזה שאם החשוד לא הביע הסכמתו לציון עובדת הסגירה – גם היא לא תירשם, גם זה מבורך.

מיקי לוי: אני סבור, דודי, שבעוד שנה, שנתיים, אחרי שהחוק הזה יצבור קצת ניסיון, נצטרך לדון בזה מחדש ולדון גם באפשרות של סגירת התיק בעילת חוסר עניין לציבור כעילה באמת ראויה – אולי לא בכל המקרים, אני לא יודע כרגע – עילה שראוי לסגור את התיקים בעילה של חוסר אשמה.

מיקי לוי: אני מודה לך על כך.

מיקי לוי: תודה רבה לך על כך.

מיקי לוי: ועכשיו, חבריי חברי הכנסת – באמת גם על היוזמה וגם – משהו עשינו פה; לא מושלם.

מיקי לוי: נעשה את זה בסיבוב הבא, אני מקווה.

מיקי לוי: תראו, כל הזמן, מאז חוק המרכולים, אתם מרגיעים אותנו ואומרים לנו: לא יהיה, ולא זה, ואשדוד, וזו רק סנונית ראשונה.

מיקי לוי: והינה, תראו, העיר כפר סבא, אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: בבקשה.

מיקי לוי: – – העיר כפר סבא ביצעה ביקורת – – –

טלי פלוסקוב: – – – זה לא בעיה של חוק המרכולים.

טלי פלוסקוב: זה ראש העיר, זה לא חוק המרכולים.

קריאה: אין שום קשר לחוק המרכולים.

טלי פלוסקוב: תגיד את האמת.

מיקי לוי: אני לא יודע.

מיקי לוי: אתם יודעים מה?

מיקי לוי: אני אגיד גם את מה שאתם אומרים, בסדר?

מיקי לוי: ואני אומר – אומרים לי כאן חברי הכנסת שזו יוזמה של ראש העיר.

מיקי לוי: אז אני באמת לא יודע אם זה יוזמה של ראש העיר.

מיקי לוי: יחליטו תושבי כפר סבא אם הם רוצים לסגור את אותו מתחם קניות שהתחילו לחלק בו קנסות והזמנות לדין.

מיקי לוי: עסקים במתחם קניון אושירה – נשלחה אליהם דרישה לקנס מעיריית כפר סבא, מהתובע הראשי של עיריית כפר סבא.

מיקי לוי: והינה, כנראה שאנחנו צפויים להפגנות שבת נוספות, ולא רצוי שנהיה במקום הזה.

מיקי לוי: אני אומר את זה בפה מלא – לא רצוי שנהיה במקום הזה.

מיקי לוי: זה מפלג אותנו גם כאזרחים, גם כעם, וראוי שכל אדם באמונתו יחיה, ואם רוצים לקנות – שיקנו, ואם רוצים לשמור – שישמרו.

מיקי לוי: אבל איך שלא יהיה, אווירת החוק הזאת סחפה אותנו למקומות לא רצויים.

מיקי לוי: עדיין לא תמו קולות ההצבעה בחוק המרכולים המיותר, וההפגנות והקנסות בעיר אשדוד, והינה, מצטרפת עיר נוספת למצעד הקנסות, העיר כפר סבא.

מיקי לוי: התובע העירוני של עיריית כפר סבא שלח לבתי עסק במתחם קניון אושירה, לחלקם התראות ולחלקם קנסות או הזמנה לדין.

מיקי לוי: ראוי שבעיר שהיא כולה, כל-כולה חילונית, ייתנו לתושבים לחיות על פי דרכם ואמונתם.

מיקי לוי: אני קורא לראש העיר להסיר את אותם קנסות מבעלי עסקים בעיר כפר סבא.

מיקי לוי: אין היגיון ואין צורך, אדוני ראש העיר, לגרור את העיר שלך למערבולת נוספת כדוגמת המערבולת של הפגנות השבת בעיר אשדוד.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, לעצם החוק.

מיקי לוי: אני קורא לכם: החוק הוא טוב, הוא עושה צדק עם אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני מודע לכך שהוא לא מושלם, אבל ראוי שנצביע בעד.

מיקי לוי: זה בסך הכול לא משאיר כתם נוסף על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים, רבותיי, להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 84) (שינוי פרטי ההודעה על סגירת תיק לעניין עילת הסגירה), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 31, שני מתנגדים.

אחמד טיבי: זוהיר, עבד אל חכים, עאידה, לפרוטוקול – בעד.

אחמד טיבי: עיסאווי ואיתן, תודה רבה.

אחמד טיבי: לא משנה את התוצאה, זה לפרוטוקול.

אחמד טיבי: ההצעה עברה, והיא תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך דיון.

איתן כבל: אפשר "איתן כבל"?

איתן כבל: כי זה חס וחלילה יכול להיחשב "איתן ברושי".

אחמד טיבי: כשדיברתי הסתכלתי בזווית של 65, ולכן זה לא יכול להיות ברושי.

אחמד טיבי: איתן כבל.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/687); נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק שירותי תיירות – חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה, סגנית יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: עליזה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: זה יהיה די קצר, הצעת החוק הזאת, כי לפני שבוע אנחנו שמענו פה את ההצעה של שר התיירות יריב לוין, ושמענו את כל המחמאות לשר התיירות שלנו על כל העבודה הנפלאה שהוא עושה.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק שלי הולכת להיצמד להצעה הממשלתית, ולכן, אנחנו מעבירים אותה היום בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לכם שההצעה שלי הייתה מאוד מאוד קצרה, והיא מדברת על כך שלפי חוק התיירות, הפעלת שירות תיירות ללא רישיון במדינת ישראל היא עבירה פלילית, ולצידה עונשי מאסר שהיו רשומים בחוק – היו רשומים בלירות; החוק הזה נרשם עוד בשנות ה-60, ולכן הקנס היה בלירות.

טלי פלוסקוב: מה שבאתי לתקן זה רק דבר אחד: לרשום שהקנס שאנחנו צריכים להטיל על העבירה יהיה בשקלים, זה הכול.

טלי פלוסקוב: כל מה שיהיה בתוך החוק: חלוקת הקבוצות – לדוגמה, אני יודעת שסיעת מרצ מתנגדת בגלל הרשות להגנת הטבע, נכון?

מוסי רז: בגלל שזה חוק לא דמוקרטי, זה חוק השתקה.

טלי פלוסקוב: חוק השתקה.

טלי פלוסקוב: אני לא קוראת לחוק הזה "חוק השתקה".

מוסי רז: – – –

טלי פלוסקוב: הבנתי, מוסי.

טלי פלוסקוב: אני לא קוראת לזה "חוק השתקה", אבל אני גם לא אתן לאנשים שלא מכירים את ההיסטוריה של המדינה שלי לשקר לתיירים שבאים ממדינות אחרות על מה שקורה במדינה.

ענת ברקו: מעוותים היסטוריה.

טלי פלוסקוב: נכון, הם באמת מעוותים היסטוריה, ולכן, החוק הזה – בעצם אנחנו מדברים בחוק שלי אך ורק על החלפת הקנס מלירות לשקלים, אבל לתוכן החוק אנחנו ניכנס בוועדה של איתן כבל, בוועדת הכלכלה, כשנמשיך לדון בשתי ההצעות, כאשר ההצעה הפרטית תוצמד להצעה הממשלתית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי; חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חברת הכנסת קסניה סבטלובה; מיקי לוי – מוותר.

אחמד טיבי: עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ג'מאל, מה ההוראות שלך בנוגע לחוק זה?

אחמד טיבי: אנחנו מתנגדים, נכון?

אחמד טיבי: נגד.

אחמד טיבי: )

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני בעד לתמוך במורי הדרך, ואני רוצה שהם ורק הם ייתנו את ההדרכה.

דוד אמסלם: אבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך עוד מעט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שני "אבלים": "אבל" אחד – אנחנו לא צריכים להתקיף זבוב בתותחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שעובר את העבירה לא צריך להיכנס לבית סוהר.

טלי פלוסקוב: מי אמר בית סוהר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש קנסות – אפילו בחוק הקודם היה מאסר של שישה חודשים, והיום אנחנו רוצים שזה יהיה שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר להטיל קנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה מישהו בא ועושה את ההדרכה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא רוצה להרוויח קצת כסף.

טלי פלוסקוב: בסדר, אבל מי שצריך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן קונסים אותו, אבל לא מכניסים אותו לבית סוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להכניס בן אדם לבית סוהר בגלל שהוא הדריך – – –

טלי פלוסקוב: – – – שנה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא משנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את יודעת מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אחרי העשירית אני לא רוצה שהוא ייכנס לבית סוהר.

טלי פלוסקוב: גם אני לא רוצה.

טלי פלוסקוב: שלא יעבור על החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברו בממשלה על זה שיהיה מותר לצליינים – אנשי דת נוצרים יבואו וייתנו את ההדרכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם כבר ככה, למה לא מוסלמים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא חרדים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא מדת אחרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה שמורי דרך ואך ורק מורה דרך הם שייתנו את ההדרכות, ומי שעובר על החוק, שיקבל את הקנס שלו ולא ייכנס לבית סוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא של כניסה לבית סוהר, אני חושב שהוא צריך לרדת מהחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר להגדיל, אפשר להגדיל את הקנס ולדבר על הגדלת הקנס, אבל את העניין של הכנסה לבית סוהר – אני לא חושב שהיא מידתית, והיא לא צריכה להיות בתוך החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: א-נאאב מסעוד גנאים – (אומר בערבית: איפה אבו חאלד?) א-נאאב יהודה גליק – אומר בערבית: מוותר; אילו רק היית מוותר על הכול;) טלב אבו עראר; ג'מאל זחאלקה, א-נאאב, (אומר בערבית: החוק הזה חשוב.

אחמד טיבי: ) תפדל, ג'מאל.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אחמד טיבי: כמה דקות, ג'מאל?

אחמד טיבי: יספיקו שלוש דקות?

ג'מאל זחאלקה: אה, יספיקו.

זוהיר בהלול: (אומר בערבית: לא ברור.

זוהיר בהלול: )

אחמד טיבי: לארג' (אומר בערבית: ידידי ועמיתי ראש הסיעה, יא זלמה.

אחמד טיבי: )

זוהיר בהלול: (אומר בערבית: לא ברור.

זוהיר בהלול: )

ג'מאל זחאלקה: גבירותיי ורבותיי – – –

אחמד טיבי: איפוס – שלוש דקות, מהתחלה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הוא מתחיל להגיד: בשם האל הרחום והחנון.

אחמד טיבי: )

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן.

קריאה: א-רחים.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הוא מתחיל להגיד: בשם האל הרחום והחנון.

אחמד טיבי: )

ג'מאל זחאלקה: לתימנים מותר, כי העדה התימנית, למי שלא יודע, היא העדה היחידה בכל העולם שבכתובה שלה הכותרת היא "בשם רחמן".

ג'מאל זחאלקה: אין עוד עדה יהודית שהכתובה של הנישואין מתחילה "בשם רחמן", וזה לפני האסלאם.

זוהיר בהלול: לא פלא, הם ערבים.

ג'מאל זחאלקה: זה – אני לא רוצה להיכנס.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול לפרט בעניין הזה הרבה, אבל רק שתדע לך.

ג'מאל זחאלקה: לכן, כשהוא אומר בסם אללה א-רחמאן א-רחים הוא עדיין צמוד למסורת היהודית התימנית, נכון?

ג'מאל זחאלקה: אני – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: תגיד את זה לנורית קורן.

נורית קורן: גם אני – התרבות התימנית – – –

אחמד טיבי: את יודעת את מה שאמר ג'מאל?

נורית קורן: לא שמעתי עד הסוף.

נורית קורן: אם הוא יחזור, אני אשמע.

ג'מאל זחאלקה: כשהיא התחתנה, בטוח בכתובה שלה היה כתוב "בשם רחמן", אם היא לא יודעת.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי וגבירותיי חברי הכנסת, החוק הזה הוא בעייתי, מבחינתי, מסיבה אחת: הוא בא לפגוע במורי הדרך בירושלים המזרחית; נגד החבורה המופלאה הזאת, שעושה עבודה מצוינת.

ג'מאל זחאלקה: רדפו אותם כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: השר לשעבר גדעון עזרא, לאחר שעזב את השב"כ הוא בא לכנסת והמשיך לרדוף אותם בטענה שהם לא מספרים לתיירים את הנרטיב הציוני ולא אומרים להם שמסגד אל-אקצא הוא משהו אחר; לא מספרים לתיירים את הנרטיב הציוני על ירושלים ועל מה שקורה ברחובותיה של אל-קודס.

ענת ברקו: הם ממציאים את ההיסטוריה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, האמת היא, למרות שאני יכול לטעון טענות אחרות נגד החוק, הטענות האחרות הן משניות, ולדעתי זה מספיק – זה מספיק כדי להתנגד לחוק, אלא אם כן יוזמי החוק יבואו ויגידו לי שהם מוכנים להחריג ממנו את מורי הדרך בירושלים המזרחית – –

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: הם – – –

ג'מאל זחאלקה: – – אז יש על מה לדבר.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: כל עוד החוק גורף ופגיעתו העיקרית והכוונה היא לפגוע באותם מורי דרך, אני מתנגד לחוק, וקורא לכל חבר כנסת שאינו תומך בסיפוח ירושלים המזרחית, שאינו תומך בפגיעה באזרחים הערבים הפלסטינים – לא באזרחים, בתושבים בירושלים המזרחית הכבושה – אני חושב שצריך להתנגד לחוק.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה מנוגד לחוק הבין-לאומי, כי אין חוק בעולם כולו שמתיר למדינה כובשת לשלול פרנסה מתושבי אזור כבוש.

ג'מאל זחאלקה: אין חוק בעולם – –

נורית קורן: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – שיכפה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – על אנשים שנמצאים בשטחים כבושים – –

נורית קורן: לא שוללים מהם שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: – – לאמץ את הנרטיב של הכובש.

ג'מאל זחאלקה: לכל גבול יש תעלול, לפי החוק הזה.

יפעת שאשא ביטון: העיקר שיש גבול.

אחמד טיבי: מיכל רוזין; איציק שמולי.

אחמד טיבי: עאידה תומא סלימאן.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, היה אפשר להתייחס לחוק הזה כאחד החוקים ששמים את הגבולות ומגדירים עיסוק מסוים ולהסתכל עליו רק מהזווית הזאת, ויכול להיות שגם לתמוך.

עאידה תומא סלימאן: אבל כשמסתכלים יותר עמוק על מה שקיים בשטח, החוק הזה בא למנוע ממי – כן להתעסק כמורי דרך.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, אני מסכימה לדברים שאמר חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אבל אולי מחמת קוצר הזמן ואולי, אני לא יודעת, נשמט – גם לדבר על התושבים בגולן, שגם הם סופחו, ונעשו כאילו אזרחי המדינה.

עאידה תומא סלימאן: בגולן, כפי שידוע, רמת הגולן, הגולן הוא אזור ערבי סורי, ששייך לסוריה, וכל התושבים שם מגדירים את עצמם כסורים.

עאידה תומא סלימאן: לכן, לעסוק כמורי דרך זה גם דרך לספר את הסיפור שלהם ולספר את הנרטיב, אבל גם לספר את ההוויה היומיומית.

עאידה תומא סלימאן: עניין מורי דרך הוא – ואני שמעתי אותך, היושבת-ראש, כשנימקת את החוק – – –

מירב בן ארי: – – – אז ג'בהת א-נוסרה – – –

ענת ברקו: לא, לא, דאעש, דאעש.

ענת ברקו: הוא אזור של דאעש.

מירב בן ארי: מי היה נכנס שם?

מירב בן ארי: לא היה שם דרוזי אחד.

ענת ברקו: מזל שאנחנו חיים שם, אחרת מה היה שם?

מירב בן ארי: מזל שהישראלים – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות – –

ענת ברקו: משעשע מה שאת אומרת, פשוט.

טלי פלוסקוב: – – בואו ניתן לעאידה תומא סלימאן להביע את הדעה שלה.

מירב בן ארי: ממש.

מירב בן ארי: מי היה שולט בסורים?

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב מי היה שולט.

עאידה תומא סלימאן: זה עניין סורי.

ענת ברקו: העיקר, הדרוזים לא היו שם.

עאידה תומא סלימאן: זה עניין סורי, זה לא עניין ישראלי.

מירב בן ארי: ג'בהת א-נוסרה – – –

עאידה תומא סלימאן: ככה אני רואה את זה – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – בדיוק כמו שאני רואה שירושלים המזרחית היא עניין פלסטיני ולא עניין ישראלי.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: ככה אני רואה את זה, ותפסיקו לצעוק.

ענת ברקו: רגע, רגע, ממתי ירושלים הייתה פלסטינית?

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו לצעוק.

ענת ברקו: תגידי מתי.

עאידה תומא סלימאן: זה לא ישנה את עמדתי.

ענת ברקו: תגידי מתי.

עאידה תומא סלימאן: את תוכלי לדבר.

ענת ברקו: מתי?

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו בזכות דיבור, לא את – –

ענת ברקו: מתי?

עאידה תומא סלימאן: – – ואולי תירגעי.

ענת ברקו: אוה, את מרגיעה אותי?

ענת ברקו: אני יכולה אחר כך לדבר?

טלי פלוסקוב: אם את תירשמי.

ענת ברקו: כן, יאללה, תרשום.

קריאה: בבקשה.

קריאה: תני לנו סקירה על ג'בהת א-נוסרה.

עאידה תומא סלימאן: לא, בינתיים אני לא הזכרתי אף שם מעל הדוכן.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: הכוונה שזאת קריאה ראשונה, ומותר לה, לא כתגובה אישית.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד רק דבר אחד: יש גם תיירות אלטרנטיבית, וזה ענף שהוא חשוב מאוד, כי הוא משמיע קול אחר על מה זה ההוויה הישראלית; הוא משמיע קול של אנשים שמסתכלים על המציאות שלנו בצורה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהגיע הזמן לתת באמת את חופש העיסוק בעניין הזה, ולא להכריח אף אחד בצורה מלאכותית לספר רק סיפור אחד ולהביא רק נרטיב אחד ולנתח את המציאות הקיימת רק לפי גישה אחת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן הזה.

עאידה תומא סלימאן: חבל להשתיק את הקולות בצורה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שזאת לא הייתה הכוונה כשחוקק החוק, אבל אני שמעתי בדיוק מעל הדוכן גם שמציעי החוק לא רוצים שמישהו יספר סיפורים שהם לא אמיתיים על המצב במדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמורי דרך הם לא אנשי משרד חוץ והם לא עובדי מדינה שצריכים לשנן מה שאומרים להם בממשלה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ענת ברקו: הם לא צריכים לעשות תעמולה נגד המדינה.

עאידה תומא סלימאן: – – והגיע הזמן לתת להם לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: תודה.

ענת ברקו: הם לא צריכים לעשות תעמולה.

טלי פלוסקוב: רק הבהרה קטנה: אני דיברתי על כך שהאנשים האלה צריכים לקבל הכשרה מקצועית.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שמישהו בא ומחליט שהוא יכול להיות מורה דרך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחמד, תהיי יצירתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: האמת היא שיש לי דז'ה וו.

אחמד טיבי: ב-2010, גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, היינו פה, ואז היה חוק שתפקידו למנוע, ולפגוע במדריכי התיירות, (אומר בערבית: מדריכי התיירות מירושלים,) ואמר שצריך אזרחות, מדריכים שהם אזרחים, לא תושבים, כדי למנוע מהמדריכים, מדריכי התיירות מירושלים המזרחית, שהם מדריכים מקצועיים, נפלאים, שמכירים את המקום, מכירים כל פינה, כל שביל, כל בית (אומר בערבית: כל שכונה, כל סמטה, כל אבן.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: בעברית, בעברית, שנבין.

אחמד טיבי: תרגמתי.

אחמד טיבי: איך שרה שבמקור היא ממרוקו לא יודעת ערבית?

אחמד טיבי: תרגמתי את זה.

אחמד טיבי: אמרתי: כל שכונה – כול חארה; כל אבן – כול חג'אר; כל סמטה – כול זוקאק.

ענת ברקו: אבנים הם מכירים במיוחד.

אחמד טיבי: ולכן – הניסיון לפגוע בפרנסה של אנשים.

אחמד טיבי: החוק הזה, כפי שאמרה, ובצדק, היושבת-ראש, יוזמת החוק, הזכיר את הנרטיב – מי יודע את ההיסטוריה, מי לא יודע את ההיסטוריה.

אחמד טיבי: אי-אפשר לכפות היסטוריה.

אחמד טיבי: אי-אפשר לכפות נרטיב.

אחמד טיבי: לכן, בזמנו, אפילו מרכז עדאלה פנה, ב-2010, בנושא הזה, וייצג יותר מ-300 מדריכים, מדריכי תיירות, שעובדים בנושא הזה.

אחמד טיבי: לכן גברתי היושבת-ראש, זו הסיבה שכמו שהתנגדנו אז – ונכון, הח"כ לשעבר גדעון עזרא הוא שהוביל את הקמפיין נגד מדריכי התיירות הפלסטינים בירושלים המזרחית, פי אל-קודס – נמשיך להתנגד וביתר שאת גם להצעת החוק הזאת, למרות הניסיון לשנות לירות לשקלים, אבל היא מחזקת את החוק ותוקפו נגד המדריכים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שרן השכל, מדברת?

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: חברי הכנסת, עליתי לדוכן כדי לדבר בעניין של מה שחבר הכנסת דב חנין ואחרים התחילו לדבר פה אחד אחרי השני: ההשוואה האומללה הזאת של השואה לגירוש של מסתנני או מבקשי העבודה שהגיעו למדינת ישראל כדי לשפר את חייהם.

שרן השכל: אני חייבת להגיד כמה דברים: זה כואב.

שרן השכל: כואב לשמוע התבטאויות של חברי כנסת מהאופוזיציה, אחד אחרי השני, שלוקחים את השואה – שואה היא משהו – תראו, אי-אפשר לבוא ולזלזל בזה.

שרן השכל: אנחנו עם שעבר זוועות, שנרצח באירופה, הורים, סבים, ילדים, נשים, גברים.

שרן השכל: האנשים שברחו, היהודים שברחו ממדינות אירופה, ברחו להציל את עורם בכל מדינה שתקבל אותם, ולא משנה מה זה היה.

שרן השכל: הם ברחו ממכונת השמדה, הם ברחו ממוות כדי להציל את עורם.

שרן השכל: באים לפה עכשיו חברי כנסת ומשווים את זה לגירוש של מסתנני עבודה?

שרן השכל: אני שמעתי גם את ראש ממשלת אריתריאה, שדיבר בכלל במונחים שלא צריך לתת להם 3,500 שקל אלא 50,000 דולר בשביל הגירוש שלהם, מונחים כאלה.

שרן השכל: האנשים האלה, כן, עם כל הכאב והצער, באמת חוזרים למקום – למדינה נחשלת, מדינה שבה יש חוסר, אין עבודה ואין מזון, ועם כל הכאב והצער, יש מיליונים כאלה באזורים הללו.

שרן השכל: האם זה אומר שהם בורחים ממכונת מוות והשמדה?

שרן השכל: איך אפשר להשוות את זה לשואה?

שרן השכל: נכון, עם כל הכאב והצער, מדינת ישראל לא יכולה לקלוט אותם.

שרן השכל: היא לא יכולה גם לקבל אליה עוד מיליונים שיש באפריקה בדיוק באותו מצב.

שרן השכל: הדרך היחידה לשפר את מעמדם היא לבוא – אולי כמו תוכניות "משב" או תוכניות אחרות שמשרד החוץ מביא למדינות הללו על מנת לשפר את כלכלתן, לשפר את יכולתם הכלכלית במדינות האלה.

שרן השכל: אבל לבוא ולקבל אותם לתוך מדינת ישראל הוא משהו בלתי אפשרי, וההשוואה הזאת שאנחנו שומעים מחברי כנסת, מאנשי ציבור, מאנשים אחרים, שמשווים את הדבר הזה לשואה שעבר העם היהודי באירופה, היא פשוט זלזול ופשוט גורמת למושג "שואה" להיות כל כך מועט או כל כך קטן לעומת מה שהיה.

שרן השכל: הגיע הזמן להפסיק להשתמש במונח הזה בצורה יומיומית ולהתייחס אליה כמו שהיא באמת – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

שרן השכל: – – עוול נורא שקרה לעם היהודי.

שרן השכל: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן; זוהיר בהלול; אמיר אוחנה; מיכאל מלכיאלי – מתנאזל; אורלי לוי אבקסיס; עמר בר-לב.

אחמד טיבי: אכרם חסון.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום נפגשתי עם ראש עיריית טייבה שועאע מנצור, שהגיע לכנסת ודיבר איתי על הכביש שמחבר את טייבה ואת טירה וקלנסווה וכוכב יאיר ומכמה יישובים יהודיים למרכז הארץ, כביש 444.

אכרם חסון: הכביש הזה, לפני כשלוש שנים שר התחבורה הבטיח ואמר שישנו תקציב של 170 מיליון שקל כדי להרחיב את הכביש, שמשרת 200,000 תושבים.

אכרם חסון: בכל יום עוברים על הכביש הזה 50,000 כלי רכב.

אכרם חסון: ראש העיר הגיש הצעה שהתקבלה על ידי חברת מע"צ, נתיבי ישראל, להרחיב את הכביש בסך הכול 1,700 מטר ולחסוך שלוש שעות פקק כל יום ל-200,000 תושבים.

אכרם חסון: מאז לא נעשה שום דבר, למרות שיש מדידה ויש הכול וצריכים להתחיל בעבודה.

אכרם חסון: יותר גרוע – חברת נתיבי ישראל הציבה שלט במקום שהכביש הזה הולך להסתיים מבחינת העבודות והכול בנובמבר 2019, כאשר עוד לא התחילו בכביש הזה, וכפי שאמרתי – שלוש שנים.

אכרם חסון: רציתי כאן להעלות לפניכם סוגיה של משרדי ממשלה שלא עוקבים ולפעמים פקידים שמזניחים את העשייה ואת העבודה, גם כאשר חברי כנסת מחוקקים כאן ומנסים לקדם הרבה דברים.

אכרם חסון: לצערי הרב אנחנו מדינה שמצטיינת בביורוקרטיה מיותרת, שגורמת נזק לאזרחי מדינת ישראל, ששלחו אותנו לכאן וחשבו שאם אנחנו נקבל החלטות, ההחלטות ייושמו, כאשר ישנו תקציב.

אכרם חסון: מה שמפליא אותי, אדוני היושב-ראש, זה ש-170 מיליון שקל הוקצבו לכביש – לא דובר על תקציב אלא הוקצבו לכביש – אגף ההנדסה בחברת נתיבי ישראל סיים את התכנון, סיים את הכול, יש תוואי לכביש, אבל לצערי הרב, עד עצם היום הזה זה לא בוצע.

אכרם חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: דוד אמסלם; תמר זנדברג; עפר שלח; אורי מקלב; יעל גרמן; מנחם אליעזר מוזס; יואב קיש.

אחמד טיבי: נורית קורן.

נורית קורן: כן, אני עולה.

רחל עזריה: פעם אחת – – – כל הכבוד.

רחל עזריה: זה המרד הפמיניסטי של נורית קורן – – –

נורית קורן: זה המרד?

נורית קורן: רחל עזריה, זה המרד?

נורית קורן: יש להם מרד אחר.

קריאה: – – – מוותרים, מוותרים, מוותרים, ולה נמאס.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השרה מירי רגב, חבריי חברי הכנסת, ביקשתי לעלות ולדבר היום כי היום הלך לעולמו חבר טוב שלי, חבר שאולי יש אנשים בבית הזה שמכירים אותו, החבר איציק ג'רופי מראשון לציון; איש אשכולות, איש שעבד בהסתדרות, והיה איש – רק ללמוד ממנו.

נורית קורן: לצערי, הוא הלך לעולמו בטרם עת, וצריך להגיד ברוך דיין האמת ושתהיה נשמתו צרורה בצרור החיים.

נורית קורן: אני רוצה לפרגן לך, חברת הכנסת פלוסקוב.

נורית קורן: הצעת החוק הזאת היא הצעה מאוד חשובה.

נורית קורן: מדינת ישראל משקיעה הון בשגרירים, נספחים ודיפלומטיה ציבורית, ומשרד התיירות עושה עבודת קודש בתחום התיירות הנכנסת, וגם משרד החוץ והמשרד לעניינים אסטרטגיים – כולם עושים עבודה מצוינת.

נורית קורן: אבל אל תטעו, מדובר בנושא אסטרטגי ראשון במעלה עבור מדינת ישראל.

נורית קורן: אנחנו משקיעים משאבים אדירים בתחום המיתוג והדיפלומטיה הציבורית ברחבי העולם – אבל רגע, שכחנו משהו, פרצה קטנה כזאת: האנשים שאותם מייצגים ההם, שעשו מהומה בעת ביקור רשמי כל כך.

נורית קורן: באופן כללי, אני בעד הורדת הרגולציה, אך כמו כל תחום, יש להבדיל בין הסרת חסמים חסרת אחריות לבין מזעור ההתערבות הממשלתית.

נורית קורן: במקרה הזה אין לנו ברירה.

נורית קורן: מדובר באינטרס לאומי.

נורית קורן: השיקול הכלכלי וחופש העיסוק אומנם חשובים, אך ביטחון המדינה חשוב יותר.

נורית קורן: ואל תטעו: תיירות נכנסת היא עניין של ביטחון המדינה.

נורית קורן: כל תייר שנכנס לארצנו היפה צובר כאן מידע, כל תייר שמגיע צובר חוויות, ואת כל המידע והחוויות שהוא עבר כאן הוא מצליב עם הנרטיב השקרי שמופץ חדשות לבקרים.

נורית קורן: אם חפצי חיים אנחנו, אם חפצי אמת אנחנו, עלינו לתת לתייר שנכנס לראות את ישראל כמו שהיא – גן עדן מוקף שנאה ומוות.

נורית קורן: אסור לנו בשום פנים ואופן להפקיר אף לא תייר אחד בידיה של התעמולה הפלסטינית; אסור לנו להפקיר אף תייר אחד לשטיפת המוח הנבזית שלהם.

נורית קורן: מכאן אני קוראת לכל הנוגעים בדבר: העבודה היא של כולנו – ליצור חוויה טובה ואמיתית ככל שניתן עבור כל תייר ותייר.

נורית קורן: החוק המוצע כאן הוא הצעד הראשון להסדרה בענף התיירות.

נורית קורן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ישראל אייכלר; איתן כבל; עליזה לביא; מרב מיכאלי; נאוה בוקר.

אחמד טיבי: מוסי רז, תפדל.

מוסי רז: שוכרן, סייד א-ראיס.

מוסי רז: ראשית, אני רוצה – – –

אחמד טיבי: תפדל, א-נאאב מוסי רז.

מוסי רז: חברות הכנסת, חברי הכנסת, גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להביע צער וכאב על הירצחו של הרב איתמר בן גל, אב לארבעה, היום.

מוסי רז: מאז נאומו של טראמפ נהרגו 22 איש, מתוכם שני ישראלים.

מוסי רז: אני רוצה לדבר על הצעת החוק הזאת.

מוסי רז: אני לא יודע באמת מאיפה באה הצעת החוק הזאת, ואם באמת כל כוונתה רק לפגוע בערבים, או שהיא לא – אני באמת לא יודע מה המקור, אבל אני רוצה – – –

נורית קורן: ממש לא.

מוסי רז: סליחה, אני לא הפרעתי לכם.

טלי פלוסקוב: תקבל רישיון – תעשה הדרכה.

מוסי רז: אני לא הפרעתי לכם.

מוסי רז: אני רוצה להגיד לכם – –

אחמד טיבי: תנסו להפריע בשלשות.

מוסי רז: – – מה כתוב בהצעה הזאת.

מוסי רז: אני רוצה להגיד לכם מה כתוב בהצעה הזאת, שתדעו על מה אתם מצביעים לפני שאתם מצביעים.

מוסי רז: כתוב בה, לדוגמה – המשמעות שלה היא שמורה חיילת בחברה להגנת הטבע, שאיננה מורת דרך, שמדריכה קבוצה, צפויה על פי החוק הזה לשנה מאסר; לכן החברה להגנת הטבע כתבו לנו היום.

מוסי רז: המשמעות של הצעת החוק הזאת, חבר הכנסת איתן כבל, אדוני יו"ר הוועדה, היא שאם לדוגמה יפנו אליך סטודנטים מאוניברסיטה בחו"ל ויבקשו ממך לערוך סיור בראש העין, עיר הולדתך – שאתה מכיר, אני בטוח, יותר מרוב מורי הדרך במדינה – אתה צפוי לשנה מאסר על פי החוק הזה.

מוסי רז: אם הם יפנו, חבר הכנסת מיקי לוי, אליך, שהיית ניצב, מפקד מחוז ירושלים, ויבקשו ממך שתדריך אותם בירושלים, כי יש לך מה לתרום בירושלים יותר מכמה מורי דרך – אולי לא מכולם – אתה צפוי לשנה מאסר לפי החוק הזה.

מוסי רז: חיליק בר, חבר הכנסת, אם יפנו אליך, שהיית מזכ"ל מפלגת העבודה, ויבקשו ממך אולי לקחת אותם לראות את המקום שבו נרצח ראש הממשלה רבין, ואולי גם את המקום שבו הוא קבור, אתה צפוי לשנה מאסר לפי החוק הזה.

טלי פלוסקוב: לא נכון.

נורית קורן: – – –

מוסי רז: אתם רוצים להצביע על החוק הזה?

מוסי רז: באמת אתם חושבים שלא עדכנו מלירות לשקלים רק בגלל שחיכו 38 שנים מיום ששינינו מלירות לשקלים ליום שתבוא חברת הכנסת טלי פלוסקוב לחוקק את החוק הזה?

מוסי רז: באמת אתם חושבים שזו הסיבה?

מוסי רז: זה חוק דרקוני.

מוסי רז: אני קורא מה כתוב פה.

מוסי רז: אני יודע שהתכוונתם רק לדפוק את הערבים.

מוסי רז: אני מכיר את השיטות שלכם.

מוסי רז: לפי החוק הזה, אנשים טובים וישרים צפויים ללכת לכלא.

מוסי רז: אז יכול להיות שתגידו לי: כן, לא נפעיל אותו על יהודים.

מוסי רז: אני מכיר את השיטות האלה שלכם.

טלי פלוסקוב: אם יש להם רישיון, הם לא ילכו לכלא.

מוסי רז: אני מכיר את השיטות האלה.

מוסי רז: אבל החוק הזה הוא חוק שאסור שיעבור פה, בבית המחוקקים הזה.

מוסי רז: רוצים חוק?

מוסי רז: שר התיירות יריב לוין, חבר הכנסת יריב לוין, הביא הצעה פחות קיצונית; אני חושב שגם היא קיצונית, אבל הרבה פחות קיצונית.

מוסי רז: היא כבר עברה בקריאה ראשונה.

מוסי רז: למה אנחנו צריכים עכשיו להעביר הצעה הזויה כזאת?

מוסי רז: למה אני צריך לסכן מורות חיילות בחברה להגנת הטבע שייכנסו לכלא?

מוסי רז: למה אני צריך לסכן מזרח ירושלמים?

מוסי רז: למה אני צריך לסכן כל אחד מאיתנו, כל אזרח ישראלי?

מוסי רז: אני לא מצליח להבין איך אפשר להעביר הצעת חוק כזאת.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: איל בן ראובן.

אחמד טיבי: א-נאאב סלאח סעד, תפדל.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, מכיוון שקודם, על החוק הקודם, על מינויו של ראש הממשלה לשר הבריאות, לא הייתי רשום, אני דווקא רוצה לדבר על זה כרגע.

סאלח סעד: ראש ממשלת ישראל והוד שר בריאותו מר בנימין נתניהו, הגיע הזמן להגיד לך מספיק ועד פה – עד הבריאות של אזרחי מדינת ישראל.

סאלח סעד: במקום להכריז על מצב חירום לאומי ולמנות איש מקצוע באופן בהול לשר הבריאות, אנחנו מתבשרים על הכתרתך לשר הבריאות, בנוסף – – –

נורית קורן: יש סגן שר שעובד מצוין.

סאלח סעד: כמובן, חברת הכנסת.

סאלח סעד: אני מאוד מעריך את סגן השר, אבל אני רוצה שר בריאות מקצועי בפועל – –

נורית קורן: סגן השר, יש לו – – – והוא עובד יפה מאוד.

סאלח סעד: – – כי מערכת הבריאות קורסת.

סאלח סעד: מערכת הבריאות מאוד קורסת, ואתכם לא מעניין – –

נורית קורן: אותנו מאוד – – –

סאלח סעד: – – כאילו בריאות אזרחי ישראל זה עוד עניין חסר חשיבות שמתייקים ושוכחים, שיסתדר מעצמו.

סאלח סעד: בינתיים אזרחים חפים מפשע בבתי חולים, וחדרי מיון ברחבי הארץ משתתפים בעל כורחם במשחק רולטה רוסית שאתה מנהל ולא יודעים מה יעלה בגורלם.

סאלח סעד: אלפי אנשים מתים מזיהומים מדי שנה, קשישים מוטלים במסדרונות חדרי המיון וצוותי הרופאים קורסים.

סאלח סעד: איך אין תקנים, אין תשתיות, ואתה בחזקת נעלם – ממשיך במסעותיך, לבריחה מהמציאות בכל העולם?

סאלח סעד: הגיע הזמן שתגיד את האמת לעם ישראל בפרצוף:

סאלח סעד: הכול מונע רק מאינטרסים ושיקולים אישיים ופוליטיים.

סאלח סעד: פעם אחר פעם אחר פעם הוכחת שאינך מסוגל לנהל קואליציה ולמנות שר ולמנות את האנשים הנכונים, ושהבריאות שלנו היא הדבר האחרון שנמצא בראש מעיינך.

סאלח סעד: רק שנבין פעם אחת ולתמיד.

סאלח סעד: ספר לחברי הכנסת ולאזרחים: של מי האחריות – שלך?

סאלח סעד: של ליצמן?

סאלח סעד: אולי של איראן?

סאלח סעד: אולי של חיזבאללה?

סאלח סעד: או שאולי הציבור אשם שהוא חולה?

סאלח סעד: אני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, להתעשת, לגלות אחריות סוף-סוף ולמנות שר בריאות אמיתי, מקצועי, רציני, לטובת מדינת ישראל ואזרחיה.

סאלח סעד: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת סאלח סעד.

אחמד טיבי: לאה פדידה?

לאה פדידה: אני מוותרת.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: סעיד אלחרומי – מתנאזל; חיים ילין – מיש מווג'וד; יוסף עטאונה – מיש מווג'וד; סתיו שפיר – מיש מווג'ודה.

אחמד טיבי: יוסף ג'בארין, איבן מדינת אום אל-פחם.

נורית קורן: לכי תגידי לו.

נורית קורן: לכי תגידי לו.

נורית קורן: הוא עשה חוק חדש.

נורית קורן: הוא עשה חוק חדש.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: אמרתי: אייכלר – מאיפה אייכלר, אגב?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מאיזו עיר הוא?) איפה הוא גר?

אחמד טיבי: איפה הוא גר?

קריאה: – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אה, מירושלים.

אחמד טיבי: בבקשה, שלוש דקות.

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: כבוד יושב-ראש הישיבה – – –)

אחמד טיבי: (אומר בערבית: רק הערבים קוראים לי "יושב-ראש הישיבה".

אחמד טיבי: האחרים קוראים לי "כבוד היושב-ראש".

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: כבוד היושב-ראש – כך בסדר?

יוסף ג'בארין: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מתלוצץ.

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: מה הוא היושב-ראש?

יוסף ג'בארין: יושב-ראש של מה?)

אחמד טיבי: (אומר בערבית: חוץ מעיסאווי.

אחמד טיבי: עיסאווי – אני צוחק איתו.

אחמד טיבי: )

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת,) האמת היא שסוגיית התיירות מעוררת אצלי תמיד כאב על מצבה של העיר שהייתה אמורה להיות מוקד התיירות בישראל, העיר נצרת.

יוסף ג'בארין: כשאני רואה שקבוצות רחבות של תיירים שמגיעות לנצרת שוהות שם שעות ספורות, בקושי אוכלות ארוחה אחת בנצרת ואז ממשיכים הלאה – לטבריה, לתבור ולמקומות אחרים – אני שואל: מה קורה כאן?

יוסף ג'בארין: איך זה יכול לקרות שלדעתי העיר הכי חשובה מבחינה תיירותית, לפחות באזור הגליל והצפון, אינה זוכה לתשומת הלב התיירותית שהיא זכאית לה?

יפעת שאשא ביטון: אחמד, אני ראיתי מה עשית.

אחמד טיבי: הוא נהנה מההפקר שהיושב-ראש לא לחץ על הזמן.

אחמד טיבי: לא מענישים.

אחמד טיבי: מענישים את היושב-ראש.

ענת ברקו: – – – אנחנו מאמינים – – –

אחמד טיבי: תיהנו ותלמדו ותשכילו מדבריו.

ענת ברקו: – – – מה שנקרא.

אחמד טיבי: במיוחד את.

אחמד טיבי: יאללה.

יוסף ג'בארין: זאת העדפה מתקנת.

יוסף ג'בארין: למי שלא שם לב, זאת העדפה מתקנת.

ענת ברקו: אין בעיה – – –

אחמד טיבי: חצי דקה שלמה.

ענת ברקו: אהלן וסהלן.

יוסף ג'בארין: לכן, אני קורא לכל אלה שעוסקים בענייני תיירות, גם במשרד התיירות וגם בשטח, שצריך להעניק לעיר נצרת את המקום הראוי במפה התיירותית במדינה, ופשוט צריך להבטיח שכל תייר שמגיע, שלא רק יגיע לשעה-שעתיים ויסתובב בנצרת אלא שהוא יישאר שם, כדי שהעיר הזאת תיהנה גם מההטבות הכלכליות שתיירים יכולים להביא והם מביאים איתם.

יוסף ג'בארין: לכן, אולי הניכור שאנחנו מרגישים כלפי הצעת החוק מתקשר גם לעובדה שבציבור הערבי מרגישים באופן ברור שלמרות הפוטנציאל התיירותי הגדול שטמון בחברה הערבית, במיוחד בגליל ובמיוחד בתוך נצרת – הפוטנציאל הגדול הזה אינו זוכה למימוש.

יוסף ג'בארין: אני לא יכול להתנתק מהעובדה שמדובר בעיר הערבית הכי גדולה בישראל, ולכן לא יכול להתנתק מההרגשה שהעיר הזאת לא זוכה למעמד הראוי לה בגלל מדיניות של אפליה, של הדרה, של היעדר תשומת לב למקום החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: לכן, אני קורא לכל מי שקרוב לנושא הזה ומתעסק בנושא הזה לשים לב לכך שהאוצר התיירותי שקיים בעיר נצרת רחוק מלהיות מנוצל.

יוסף ג'בארין: הסוחרים בעיר נצרת אינם זוכים לאותן הטבות כלכליות; הם רק חולמים להיות כמו חלק מאתרי התיירות בטבריה או חלק מאתרי התרבות במרכז הארץ.

יוסף ג'בארין: והמצב צריך להיות ההפך – שכולם יקנאו בנצרת על המעמד התיירותי שלה.

יוסף ג'בארין: אז אני מקווה שהקריאה שלי תמצא אוזן קשבת.

יוסף ג'בארין: תודה ליושב-ראש על חצי הדקה, שעזרה לי להסביר את הנושא.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה, חבר הכנסת ג'בארין – – –

אחמד טיבי: לא, חבר הכנסת ג'בארין סיים את דבריו, והיושב-ראש לא מרשה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת טלי פלוסקוב מסכמת את הדיון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: טלי, תשאלי אותו מה הבעיה שבחברה הערבית גם יציעו – – –

אחמד טיבי: יפה שיפעת אומרת לטלי מה לומר.

יפעת שאשא ביטון: כי אתה לא נותן לי.

אחמד טיבי: אחרי שהוא ירד?

יפעת שאשא ביטון: אני – – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, זה מה שקורה כשחברי הכנסת לא לומדים את החוק, אלא אולי שומעים לוביסטים כאלה ואחרים.

טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה לעשות סדר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה פשוט להקריא לכם מה כתוב בחוק, כדי שלא יהיו פה אי-הבנות, ולא יאשימו אותי שאני הולכת להכניס למאסר חצי מדינה: "בחוק שירותי תיירות – – – (1) במקום 'קנס 20,000 לירות' יבוא 'קנס כאמור בסעיף 61(א)(1) לחוק העונשין'".

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, אני אתייחס.

שולי מועלם-רפאלי: את משנה את – – –

טלי פלוסקוב: את מבינה מה זה?

טלי פלוסקוב: "(2) במקום 'קנס 80,000 לירות' יבוא 'קנס כאמור בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין'; (3) במקום 'קנס 1,000 לירות' יבוא 'קנס כאמור בסעיף 61(ג) לחוק העונשין'; (4) במקום הסיפה החל במילה "העבירה," יבוא 'העבירה – זה החוק.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני רוצה לתת לכם הסבר.

אחמד טיבי: כתוב כאן: "מוצע להחמיר את העונש בחוק".

טלי פלוסקוב: להחמיר זה מלירות להעביר את זה לשקלים.

טלי פלוסקוב: היום בלירות אתה משלם אפס.

אחמד טיבי: לא כתוב "להמיר"; כתוב "להחמיר".

עודד פורר: – – –

טלי פלוסקוב: דקה, דקה.

טלי פלוסקוב: דקה, רבותיי.

טלי פלוסקוב: "מאחר שסכומי הקנסות הקבועים בסעיף 13(ב) לחוק נקובים בלירות – – – אין בהם כדי להרתיע מפני הפרת חובת הרישוי לפי החוק.

טלי פלוסקוב: כדי להגביר את ההרתעה כאמור, מוצע לתקן את הסעיף לחוק ולהגדיל את סכומי הקנסות הנקובים בו.

טלי פלוסקוב: לפי המוצע, סכום הקנס שבית המשפט יהיה מוסמך להטיל על יחיד שהפעיל שירות תיירות ללא רישיון לא יעלה על סכום הקנס הנקוב בסעיף 61(א)(1)" – כמו שאמרתי, והוא יהיה 14,400 שקלים חדשים, ואם מדובר בתאגיד – לא יעלה על 29,200 שקלים חדשים.

טלי פלוסקוב: ואם הם ימשיכו לעבור על החוק, אז יהיה 1,400 שקל ביום.

טלי פלוסקוב: אז איפה אתה מצאת פה מאסר?

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני מבקשת לתמוך בחוק ולהצביע בעד החוק הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: שולי מועלם, הבנת?

אחמד טיבי: שולי מועלם.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: איפה השר בנט?

אחמד טיבי: כי פולין הודיעה שהיא לא נותנת לו להיכנס לפולין.

יפעת שאשא ביטון: העיקר לדבר.

אחמד טיבי: ממשלת פולין הודיעה שהיא לא מאפשרת לשר בנט להיכנס.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – 8 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את , לוועדת הכלכלה התקבלה.

אחמד טיבי: רחל, זה היה – החוק – שווה חיבוק?

אחמד טיבי: מכניס אנשים לכלא.

אחמד טיבי: שווה חיבוק?

רחל עזריה: – – – החברה להגנת הטבע לא תכניס אותי לכלא.

רחל עזריה: הכול בסדר.

אחמד טיבי: 36 בעד, שמונה מתנגדים ונמנע אחד.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את החוק להמשך דיון בוועדת הכלכלה, מזבוט?

אחמד טיבי: תיירות.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: דיון בוועדת הכלכלה, כן.

אחמד טיבי: [נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה.

אחמד טיבי: יציג את הצעת הוועדה – חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: אחד מחברי הכנסת הכי פעילים בוועדת הכספים; בעבר כיהן כסגן שר האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: בעבר כיהן כמפקד מחוז ירושלים במשטרה.

אחמד טיבי: זה לא קשור לחוק, זה קשור לחוק הקודם.

אחמד טיבי: קשור לחוק הקודם.

אחמד טיבי: קשור לחוק הקודם.

אחמד טיבי: תפדל.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת ועדת הכספים, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק לארבע הצעות חוק נפרדות, כך שכל חלק יכלול את הסעיפים האלה מהצעת החוק: 1.

מיקי לוי: סעיפים 1, 2 ו-7, בנושא חזקת תושבות; 2.

מיקי לוי: סעיף 3, בנושא החזר מס לתושבי חוץ; 3.

מיקי לוי: סעיף 4, בנושא הכנסה פסיבית בחברה נשלטת זרה; 4.

מיקי לוי: סעיפים 5 ו-6, בנושא תיעוד במחירי העברה של נישום שמשתייך לקבוצה רב-לאומית או שעשה עסקה בין-לאומית.

מיקי לוי: הצעת החוק הזאת נדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום 9 בינואר 2017, והועברה לוועדת הכספים.

מיקי לוי: הצעת החוק הזאת, מאוגדים בה כמה נושאים שחלקם אינו מן העניין, ובהם תיקון בעניין חזקת התושבות בהגדרה "תושב ישראל", תיקון בקשר לתיעוד במחירי העברה של נישום שמשתייך לקבוצה רב-לאומית או שעשה עסקה בין-לאומית, תיקון בעניין החזר מס לתושב חוץ גם באמצעות פטור ממס ותיקון בעניין הכנסה פסיבית בחברה נשלטת זרה.

מיקי לוי: כיוון שהתיקונים אינם שלובים זה בזה, ועדת הכספים מציעה לפצל את הצעת החוק לארבע הצעות נפרדות, כדי שלא ייכרכו נושאים שאינם באותו עניין בכוח לאותו עניין, תחת גג חוק אחד.

מיקי לוי: זה טוב יותר, זה קריא יותר, זה בריא יותר.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק.

מיקי לוי: תודה רבה.

אחמד טיבי: לא נרשמו (אומר בערבית ומתרגם:) דוברים, יעני.

אחמד טיבי: השרה רגב, לא מקובל ששרה מדברת בפלאפון, שזה הטלפון הנייד, במליאה.

אחמד טיבי: לא מקובל.

אחמד טיבי: לא מקובל.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני אמרתי את זה לשרה רגב כדי להתריע בפני ח"כ יוגב, שלא שם לב אפילו לדיון שמתקיים במליאה.

אחמד טיבי: איך תצביע על הצעת חוק קריטית כזאת לשלום האזור אם אתה לא יודע מה?

יעקב מרגי: איפה הנדיבות של היושב-ראש?

אחמד טיבי: על פיצול.

מרדכי יוגב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אדוני חבר הכנסת מרגי – – –

יעקב מרגי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: היושב-ראש לא הולך היום הביתה?

שולי מועלם-רפאלי: למה?

יהודה גליק: ד"ר טיבי – – – הביתה – אפשר לקבל גימ"לים?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: בעד, בעד.

אחמד טיבי: או נגד.

אחמד טיבי: בעד או נגד או נמנע – מה שאתם רוצים.

יהודה גליק: אפשר לקבל גימ"לים, דוקטור?

יהודה גליק: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה – 39 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 238), התשע"ז–2017, נתקבלה.

אחמד טיבי: אני לא קורא אותךְ לסדר פעם ראשונה.

יהודה גליק: הינה, כולם הקשיבו – – –

קריאה: זהו?

יהודה גליק: – – –

אחמד טיבי: זו סמכות של מי שיושב – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: החלטת הפיצול התקבלה.

אחמד טיבי: לוועדת הכספים.

מירי רגב: הסתיים סדר-היום, לא?

מירי רגב: תראה כמה אנחנו מרוכזים, שאנחנו יודעים שהסתיים סדר-היום.

מירי רגב: [נספחות.

מירי רגב: ]

אחמד טיבי: החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול חוק התקשורת (שידורים) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים).

אחמד טיבי: יציג חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי ואדוני השרים, רשם פרלמנטרי, חברותיי וחבריי חברי הכנסת – אתם רוצים את זה במהיר או באיטי?

קריאות: במהיר.

קריאה: בספיד.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: הצעת החוק שבנדון נדונה בכנסת התשע-עשרה בקריאה הראשונה ביום כ"ד בחשוון התשע"ד, 28 באוקטובר 2013, והועברה לדיון בוועדת הכלכלה.

איתן כבל: ביום י"ח בכסלו התשע"ו, 30 בנובמבר 2015, החילה הכנסת העשרים דין רציפות על הצעת החוק, בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993.

איתן כבל: עניינה של הצעת החוק בהקמת רשות פנים-ממשלתית במשרד התקשורת שתקבל לידיה את סמכויות האסדרה בתחום השידורים המסחריים, הנתונות היום לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ולמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.

איתן כבל: בין היתר, מוצע בסעיף 22 תיקון לסעיף 6לד3 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, שקובע הוראות ייחודיות לעניין הערוץ הייעודי בשפה הערבית שקיבל את רישיונו מהמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, כמו יתר הערוצים הייעודיים הפועלים היום.

איתן כבל: סעיף 6לד3 לחוק התקשורת קובע כי הערוץ הייעודי בשפה הערבית רשאי לשדר גם במתכונת של שידורי טלוויזיה באמצעות לוויין הפתוחים לכלל הציבור, ובלבד שמסר הודעה על כך לשר התקשורת ולמועצה.

איתן כבל: בהתאם להוראות הסעיף האמור, בתום שנתיים ממועד תחילתם של השידורים כאמור אסדרת פעילותו של הערוץ הייעודי בשפה הערבית אמורה לעבור מהמועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין אל הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, אך שר התקשורת מוסמך, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לדחות מועד זה, ובלבד שכלל הדחיות לא יעלו על שנתיים.

איתן כבל: מאחר ששר התקשורת עשה שימוש בסמכותו לדחות את המועד האמור, והוא נדחה בשנתיים עד ליום כ"ג בשבט התשע"ח, 8 בפברואר 2018, הרי שאם לא יתוקן הסעיף יעברו סמכויות האסדרה לגבי הערוץ הייעודי בשפה הערבית, מאותו מועד, לידי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

איתן כבל: בימים אלה מתקיימים דיונים בהצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, הכוללת בין היתר הוראות לעניין אסדרת הערוצים הייעודיים, וביניהם גם הערוץ בשפה הערבית, וקובעת כי כל הערוצים שהיו ערוצים ייעודיים יפעלו כערוצים מסחריים בהתאם לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ובפיקוח מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

איתן כבל: מאחר שהליכי חקיקתה של הצעת החוק שבנדון טרם הסתיימו, והליכי החקיקה של הצעת החוק בעניין אסדרת הערוצים הייעודיים צפויים להסתיים עד סוף חודש זה – פברואר 2018 – וכדי להבטיח שהעברת כלל הערוצים הייעודיים לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו תיעשה ביחד, באופן מסודר, תוך החלה של כללי אסדרה אחידים עליהם, מוצע לפצל את הצעת החוק שבנדון לשתי הצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את תיקון סעיף 22 להצעה, שעניינו תיקון סעיף 6לד3 לחוק התקשורת, וחלק אחר יכלול את יתר סעיפי הצעת החוק.

איתן כבל: הכנסת מתבקשת לאשר החלטה זו.

איתן כבל: תודה.

אחמד טיבי: זה היה ברור.

אחמד טיבי: זה היה כל כך ברור עד שאין דוברים, פשוט אף אחד, אחרי שאתה דיברת.

אחמד טיבי: מדובר בפיצול.

מירי רגב: – – –

אחמד טיבי: מדובר בהצעה חשובה לגבי פיצול, וגם השר תומך בה, ולכן אני קורא לכם להצביע.

אחמד טיבי: תפדלו.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה – 39 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג–2013, נתקבלה.

קריאות: – – –

קריאה: לא נגמר סדר-היום?

אחמד טיבי: לא הודעתי.

אחמד טיבי: הודעתי?

אחמד טיבי: תשבי.

מירי רגב: תסיים כבר.

אחמד טיבי: את השרה התורנית.

מירי רגב: תסיים, בבקשה.

אחמד טיבי: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

אחמד טיבי: השרה התורנית תשב במקומה.

קריאה: לא.

קריאה: תכריז תוצאה.

אחמד טיבי: אה.

אחמד טיבי: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט על קבלת הפיצול, והמשך דיון – בוועדת הכלכלה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – –

אחמד טיבי: אני לא קורא אותך לסדר פעם שנייה.

נאזם בדר: – – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 67), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: תודה.

קריאה: כל הכבוד.

קריאה: באמת יפה מאוד.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"א בשבט התשע"ח, 6 בפברואר 2018, בשעה 16:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.