ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 306, 2018-01-31 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ו בשבט, 31 בינואר 2018 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לציון 69 שנים לכינונה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות ומר דוד חיות, חברות וחברי הממשלה, ובפרט שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל, שדאג לקשט היום את המסדרונות של הכנסת בפירות הארץ – הוא עדיין כנראה בתערוכה שזה עתה פתח – אדוני ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, חברי וחברות הכנסת בהווה ובעבר, אדוני מבקר המדינה השופט בדימוס יוסף שפירא, מכובדיי חברי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, היועץ המשפטי לכנסת עו"ד איל ינון, ראשי רשויות מקומיות, חיילים, שוטרים, צוערים ותלמידים, כל אורחינו ביציע, ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לכבוד מלאת 69 שנים לכינונה של כנסת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם מבינים שהקטע הזה לא היה מתוכנן לפני הבוקר, אבל ברשותכם הייתי רוצה בראשית דבריי לחלוק כבוד אחרון לחיים גורי, המשורר, לוחם הפלמ"ח ומאוהביה הגדולים של הארץ הזאת, שהלך הבוקר לעולמו בשיבה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו רבים בבניין הזה הכרתי את חיים גורי באופן אישי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה באמת ובתמים איש "הרעות", אוצר בלום של ידע, תמצית התרבות העברית המתחדשת.

יולי יואל אדלשטיין: היה בו, כמו שכתב באחד משיריו: "משהו אופטימי / משהו הלקוח מהזהב הטוב / ומן התכלת הזוהרת".

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של חתן פרס ישראל, המשורר חיים גורי, ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, השרים, כמו בכל שנה, את יום ההולדת שלנו אנחנו חוגגים בט"ו בשבט, ראש השנה לאילנות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו מה להתגאות בנטיעות הפרלמנטריות שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא רק אני חושב כך.

יולי יואל אדלשטיין: רק בשבוע שעבר עמד כאן

יולי יואל אדלשטיין: סגן נשיא ארצות הברית ואמר: אני ניצב לפני דמוקרטיה תוססת.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, היו כאלה שגיחכו, כמו תמיד, אבל הוא צדק במאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: בבית הזה מטופחים יום-יום שתילי חוקים ופרחי תקנות שעוזרים לקשט את מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: השורשים שלהם יונקים מן ההיסטוריה הארוכה של העם היהודי, שתמיד הייתה היסטוריה של חקיקה ופרשנות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לזה סיבה עמוקה מאוד: האידיאל היהודי הוא אידיאל חברתי ולא אישי; האתגר המרכזי שלנו תמיד היה אתגר ה"יחד" ולא אתגר היחיד.

יולי יואל אדלשטיין: מעולם לא ראינו בהתפתחות של הפרט הבודד מטרה חשובה בפני עצמה; מאז ומעולם עמדו לנגד עינינו שאלות מסוג אחר:

יולי יואל אדלשטיין: איך אפשר ליצור הסדרים חברתיים ראויים וצודקים?

יולי יואל אדלשטיין: מהי הצורה הנכונה שבה נוכל לעצב את ה"יחד" שלנו?

יולי יואל אדלשטיין: "אלה הדברים אשר תעשו", אמר הנביא זכריה, "דברו אמת איש את רעהו אמת ומשפט שלום שפטו בשעריכם".

יולי יואל אדלשטיין: במילים אחרות, אל תתרכזו בעצמכם, בנו חברה מתוקנת.

יולי יואל אדלשטיין: חברה כזאת נמדדת באופן שבו אנחנו מדברים אחד לשני; היא תלויה בכמות תשומת הלב שאנחנו מקדישים לחוקים שיוצאים מתחת ידינו, לאיכות מערכת המשפט שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: בשביל לעצב חברה חייבים לשבת יחד; חייבים להסתכל אחד לשני בעיניים; חייבים להתפשר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה לעצב חברה צריך לזכור שהקול שלו חשוב, אבל הוא לא הכי חשוב, ושהדרך הטובה ביותר להימנע מזיופים היא לא לשיר סולו אלא להצטרף למקהלה כמה שיותר גדולה וכמה שיותר מגוונת.

יולי יואל אדלשטיין: אתגר ה"יחד" לא היה פשוט אף פעם, לא בימי הבית הראשון, לא בבית השני ולא בקהילות השונות בזמן הגלות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא פשוט גם היום.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים נראה שהיינו מעדיפים לחיות בנחת רק עם אלה שדומים לנו, עם אלה שנראים כמונו וחושבים כמונו.

יולי יואל אדלשטיין: בחברה מורכבת כמו בישראל זה אולי פיתוי קורץ, אבל אסור לנו להיכנע לו.

יולי יואל אדלשטיין: אתגר ה"יחד" היה ונותר האתגר הגדול שלנו, המשימה העליונה שאזרחי ישראל הניחו על גבינו.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת היא המקום המרכזי שבו אנחנו מתמודדים עם האתגר הזה כבר כמעט 70 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שנמצא כאן יודע שהאנרגיות הזורמות במשכן לא מסגירות את הגיל האמיתי שלו.

יולי יואל אדלשטיין: הן דומות יותר לאלו של ילד בן שבע מאשר לאלו של איש בן 70, לטוב ולרע: מתרגזים כאן מהר – אבל גם מתפייסים מהר; יודעים טוב מאד לצעוק – אבל באותה מידה גם לצחוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי שנמצא כאן יודע שרוב הימים במשכן הם ימי חולין, פשוטו כמשמעו: המפעלים הגדולים ביותר של החברה הישראלית מתורגמים כאן לפרטים הקטנים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: חומת ההגנה על הדמוקרטיה שלנו נבנית כאן מסעיף קטן ועוד סעיף קטן, שנדונים בוועדות ומוכרעים במליאה גם בשעות הלילה המאוחרות, ולפעמים אפילו בבוקר שלמוחרת.

יולי יואל אדלשטיין: היום, כשהכנסת חותמת עוד שנה של פעילות וכבר צופה אל השנה הבאה, אני רוצה להזכיר לכולנו דבר חשוב: שום דבר בימי חולין האלה הוא לא טבעי ולא מובן מאליו.

יולי יואל אדלשטיין: את הפרדת הרשויות שנוהגת כאן, עם כל הבעיות שיש בה, לא קטפנו מן העצים ככה סתם; היא הישג של ממש, ארוך שנים ורב-משתתפים.

יולי יואל אדלשטיין: גם חופש הביטוי והמחשבה ששוררים כאן לא נוצרו יש מאין; הם תוצאה של מאמץ מכוון, קשה וסיזיפי.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש מישהו שכל זה נראה לו פשוט וקל, כדאי שיסתכל סביבו: הוא לא יראה הרבה מדינות שיכולות להתגאות ב-70 שנות קיום דמוקרטיות למופת; הוא לא יראה הרבה מדינות שבמציאות כל כך מורכבת הצליחו לשמור על איתנות שלטון החוק ועל עצמאותם של המוסדות החופשיים.

יולי יואל אדלשטיין: גבירותיי ורבותיי, אלו הישגים אדירים, אבל הם שבריריים.

יולי יואל אדלשטיין: אסור שנקל בהם ראש.

יולי יואל אדלשטיין: לנו ניתנה האחריות לשמור עליהם, לשפץ אותם, להעביר אותם בבוא הזמן בשלמות אל הדור הבא.

יולי יואל אדלשטיין: מחר, ט"ז בשבט, יחזרו ימי החולין אל המשכן.

יולי יואל אדלשטיין: פניות הציבור שאני מקבל כל יום בלשכתי מאזרחים שמודאגים ממה שהם רואים בערוץ הכנסת מבטיחות שאזכור שיש לנו עוד הרבה מה לתקן עד שנעמוד בהצלחה באתגר ה"יחד".

יולי יואל אדלשטיין: אבל היום מותר לנו להיות גאים בנטיעות שלנו, מותר לנו להסתכל אל הצד השני של המליאה, כל אחד ממקומו" ולומר גם לבני הפלוגתא שלנו: יישר כוח.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לסיים ולברך את הכנסת ביום חגה, ולאחל למדינת ישראל עוד שנים רבות של דמוקרטיה תוססת ושל פעילות פרלמנטרית עם שורשים עמוקים ופירות מתוקים.

יולי יואל אדלשטיין: בעזרת השם, נעשה ונצליח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

אורן אסף חזן: אולי תנצל גם את ההזדמנות ותתנצל בפניו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

יולי יואל אדלשטיין: זאת ישיבה מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

אורן אסף חזן: תוכל גם להתנצל בפני ראש הממשלה.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

יולי יואל אדלשטיין: הסגנים יכולים להחזיר אותו לפעילות בזמן ההצבעות.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, השרים וחברי הכנסת בהווה ובעבר, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות ומר דוד חיות, מבקר המדינה השופט יוסף שפירא, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות בישראל, אורחים נכבדים.

בנימין נתניהו: בפתח דבריי אני מבקש להביע את צערי על פטירתו של חיים גורי, מבכירי המשוררים והסופרים שלנו, לוחם הפלמ"ח ובן דור תש"ח.

בנימין נתניהו: אני רוחש כבוד עצום לסוללי דרכנו לעצמאות.

בנימין נתניהו: הם נאבקו בחירוף נפש למען תקומת ישראל, מעטים מול רבים, וגורי עצמו שילב באופן יוצא דופן את הלוחם ואת איש הרוח.

בנימין נתניהו: ביצירה הפורייה שלו מהדהדים אתגרי הקיום הלאומיים בדורות הגאולה.

בנימין נתניהו: מי מאיתנו אינו יודע, או לא מסוגל לפזם, את שיריו, שמרגשים עד דמעות, דוגמת "הרעות", "באב אל-אד, לנצח זכור נא את שמותינו".

בנימין נתניהו: עוד בהיותי ילד האזנתי לשירים הללו אין-ספור פעמים, ותמיד הם מרטיטים את נימי נפשי.

בנימין נתניהו: שיריו של גורי הם יסוד מוסד בשירה העברית החדשה; הם חלק מפס הקול של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: פגשתי אותו לראשונה זמן קצר לאחר נפול אחי יוני.

בנימין נתניהו: הוא אמר שם דברים מרגשים מאוד, ומאז היינו נפגשים מעת לעת.

בנימין נתניהו: בשנים האחרונות נפגשתי בלשכתי עם יוצאי הפלמ"ח, וגורי בהם.

בנימין נתניהו: זאת הייתה סגירת מעגל אמיתית – מבאב אל-ואד לשער הגיא.

בנימין נתניהו: עסקנו בנושא ההנצחה הראויה של פורצי הדרך, מלווי השיירות לירושלים שם, בשער הגיא, במלחמת השחרור.

בנימין נתניהו: היו שם איתנו גם שייקה גביש, עמוס חורב, צבי זמיר ואחרים, וגם – – –

יצחק הרצוג: ייבדלו לחיים ארוכים.

בנימין נתניהו: כולם ייבדלו, כן.

בנימין נתניהו: באמת ייבדלו, אנשים יקרים יקרים, ועדיין חדים מאוד, והם דיברו, כל אחד מהם, בחדות, ברגש, ואז דיבר חיים גורי.

בנימין נתניהו: הוא הקריא – קרא בעברית – את שירו של נתן אלתרמן דווקא, "דבר מבקיעי הדרך", מזיכרון.

ענת ברקו: הוא דקלם מהזיכרון.

בנימין נתניהו: דקלם מהזיכרון, צודקת.

בנימין נתניהו: דקלם מהזיכרון.

בנימין נתניהו: הוא חי את אותם ימים, ימים של עופרת ודם, ימים שבהם חברים שלו נפלו מימין ומשמאל.

בנימין נתניהו: הוא דיבר מתוך הנשמה, מתוך הלב, וכשהוא סיים הייתה דממה, ואמרתי לו: תם הדיון.

בנימין נתניהו: קיבלתי החלטה.

בנימין נתניהו: ההנצחה תהיה כפי שאתה רוצה, כפי שראוי.

בנימין נתניהו: אני לא אשכח את הרגע הזה כל חיי.

בנימין נתניהו: יצירתו של חיים גורי תמשיך להיות איתנו לדורי-דורות.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

בנימין נתניהו: מכובדיי, לפני 69 שנים הלם הפטיש על השולחן באספה המכוננת הראשונה בירושלים, ובכל פזורות עמנו הדהדה הבשורה על חידוש הממלכתיות בישראל.

בנימין נתניהו: זה היה רגע של חג, רגע מואר, והוא ביטא את החזרת השלטון העצמי לאומה היהודית אחרי דורות רבים.

בנימין נתניהו: הדמוקרטיה שיסדנו ינקה את מימיה מבאר עמוקה – מאנשי כנסת הגדולה ומהדפוסים של הנהגת הקהילה, מהקונגרסים הציוניים, מהתגבשות היישוב בארץ וגם מהלקחים שלמדנו מהדמוקרטיות האחרות ברחבי העולם.

בנימין נתניהו: כל אלה תרמו לכינון פרלמנטריזם עברי בשוך הקרבות של מלחמת הקוממיות.

בנימין נתניהו: התחושה שליוותה את נבחרי הציבור הייתה של אחריות, של דבר יקר שהם קיבלו לידיהם.

בנימין נתניהו: הם ידעו שזכינו בנכס שהוא באמת יקר מאין כמוהו – חירות לאומית.

בנימין נתניהו: באירופה חווינו על בשרנו את אימי השואה, במזרח התיכון הדפנו את צבאות ערב, ולא זו בלבד ששרדנו – הראינו לעולם כיצד אומה קטנה, אמיצה, מבססת משטר של חופש וחוק, של שלטון הרוב בצד כיבוד זכויות הפרט, וכולנו צריכים להתגאות בכך.

בנימין נתניהו: אנחנו מתקדמים עכשיו ליום העצמאות ה-70 שלנו.

בנימין נתניהו: באזורים נרחבים סביבנו עדיין משתוללים דיכוי ואלימות.

בנימין נתניהו: שבע שנים של קריסת מדינות במרחב, קנאות גואה, סכסוכים עקובים מדם, והסוף עדיין אינו נראה באופק.

בנימין נתניהו: מדכאי החירות והקדמה, ובראשם המשטר באיראן, שולחים את זרועות הטרור שלהם לכל עבר.

בנימין נתניהו: איראן מבקשת לחמש את שלוחותיה במזרח התיכון בנשק קטלני; היא חותרת לבסס את אחיזתה במדינות בקרבתנו.

בנימין נתניהו: ההיסטוריה לימדה אותנו שישנן דמוקרטיות ששוקעות בתרדמה נוכח הסכנה.

בנימין נתניהו: הן אינן מתעוררות, ברוח דבריו של צ'רצ'יל, עד שפעמון האזעקה מצלצל בחוזקה.

בנימין נתניהו: זה תרגום לא נכון.

בנימין נתניהו: הוא אמר:

בנימין נתניהו: Until the jarring gong of danger awakens them – עד שהמצלתיים המכות מעוררות אותם מתרדמתם.

בנימין נתניהו: ישראל איננה לוקה בליקוי זה.

בנימין נתניהו: אנו מגינים על ביטחוננו בתקיפות ובעוצמה, ומי שמבקש להכחידנו שם עצמו בסכנת כליה.

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים איתן אל מול התוקפנות של המשטר האיראני.

בנימין נתניהו: אבל אני מבקש להדגיש: של המשטר האיראני; אין לנו סכסוך עם העם האיראני, שהוא בן ערובה בידי הנהגה עריצה ואכזרית – וראינו לא מזמן את אלפי האיראנים האמיצים שיצאו לרחובות.

בנימין נתניהו: הם רוצים חירות ולא דיכוי, אחווה ולא שנאה, תקווה ולא ייאוש.

בנימין נתניהו: ואני מאמין בכל ליבי שיום יבוא ואזרחי איראן יזכו לחופש, ואולי אף יקימו דמוקרטיה משגשגת.

בנימין נתניהו: ואם הדבר הזה יקרה – או כשיקרה – רוב הסכנות, רוב האיומים שאיתם אנחנו מתמודדים היום ייעלמו, גם אלה שמאיימים אלינו וגם אלה שמאיימים על שכנינו, כי התפשטות הדמוקרטיה היא בפירוש התפשטות השלום.

בנימין נתניהו: כך אני גם חושב שלגבי עמים אחרים באזורנו – יש להם שאיפות לחופש ולדמוקרטיה, כמו העם הכורדי שוחר החירות, שנאבק בכוחות דורסניים ברגעים אלה.

בנימין נתניהו: ועם זאת, לשמחתנו, יש גם מגמות יותר חיוביות של התמתנות וחשבון נפש בחלקים של העולם הערבי, אף על פי שהדרך שם ארוכה, ארוכה עד מאוד.

בנימין נתניהו: רבים מהם שם, במדינות ערב, וגם באיראן, מביטים בהערכה על הדמוקרטיה הישראלית; מביטים בהערכה, אדוני היושב-ראש, על הבית הזה.

בנימין נתניהו: אני חושב שהדבר הזה יכול לבוא כשוק, כהלם, לאזרחי ישראל, שרגילים לשמוע, לעיתים בצדק, ביקורת ואפילו ביקורת נוקבת על תפקוד הכנסת, אבל לפעמים נדרש מבט מבחוץ כדי להעריך יותר את מה שברשותנו.

בנימין נתניהו: הינה מה שכתב לאחרונה עיתונאי כווייתי: ישראל התחייבה מאז הקמתה לדמוקרטיה, ואילו אנחנו מסרבים עדיין אפילו לדבר על דמוקרטיה, ועל אחת כמה וכמה לאמץ אותה.

בנימין נתניהו: ישראל העניקה למיעוטים בקרבה זכויות שרוב האזרחים ברוב מדינות ערב אפילו לא חולמים עליהן.

בנימין נתניהו: ישראל יודעת מיומה הראשון מה הם חוק וסדר, ואילו אנחנו עדיין מנסים להבין את משמעות שתי המילים הללו.

בנימין נתניהו: יש לא מעט התבטאויות נוספות באותה רוח.

בנימין נתניהו: מכובדיי, ישראל היא אחת מקומץ המדינות שהקימו משטר דמוקרטי אחרי מלחמת העולם השנייה.

בנימין נתניהו: עם הקבוצה הזאת, אגב, נמנית גם הודו, שבה ביקרתי לפני שבועיים – בביקור שאני בזהירות מרשה להגיד שהיה ביקור היסטורי – ומרתק לראות את האוכלוסייה ההטרוגנית בהודו ואת המגוון העצום של אמונות והשקפות ושפות וקבוצות אתניות, שהן חלק מובנה מהדמוקרטיה הגדולה בעולם.

בנימין נתניהו: אין משטר דמוקרטי בלי מתחים ומורכבויות, לעיתים אפילו סתירות.

בנימין נתניהו: זה לא פגם בדמוקרטיה אלא חלק מהותי מן הדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: והמבחן המכריע ביחס לדמוקרטיה הוא רצון העם.

בנימין נתניהו: ביסודו של דבר העם הוא שקובע – בקלפי ולא בשום מקום אחר.

בנימין נתניהו: הדמוקרטיה נתונה לשינוי תמידי; היא לא קפואה; היא איננה נחלתה של קבוצה בודדת שהיא ורק היא קובעת הכול.

בנימין נתניהו: אני חסיד גדול של תורת מונטסקייה לגבי הפרדת הרשויות.

בנימין נתניהו: נדרש איזון בין הרשויות, כי אף אחת מהן היא לא שליט עליון על כל הארץ.

בנימין נתניהו: והאיזון הוא דינמי, הוא משתנה.

בנימין נתניהו: הוא כרוך בוויכוח, במחלוקת, בתסכולים, ואני מאמין – גם בהסכמות ופשרות.

בנימין נתניהו: החיים משתנים, העם משתנה, והדמוקרטיה משתנית יחד איתם.

בנימין נתניהו: אני תמיד נותן את הדוגמה של גדולת הדמוקרטיות, אם הדמוקרטיות המודרניות, בריטניה, בריטניה הגדולה.

בנימין נתניהו: אם תראו את הדמוקרטיה האנגלית במאה ה-19 ותראו אותה היום בתחילת המאה ה-20 – כמה שינויים נכנסו שם, כמה רפורמות נכנסו שם.

בנימין נתניהו: זה לא היה דבר סטטי שלא זז; זה זז, עם מתחים גדולים, ויכוחים גדולים וגם הישגים גדולים.

בנימין נתניהו: מי שיבחן את ההיסטוריה הפוליטית של ישראל יגלה למשל איך המהפך ב-77' תרם להתפתחות הדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: העם מאס בשלטון אחד והוא הפקיד את המושכות בידי שלטון אחר.

בנימין נתניהו: אגב, זו המהות.

בנימין נתניהו: אומרים שלינקולן היה גדול נשיאי ארצות הברית, אבל יש מי שיגיד: לא, דווקא וושינגטון היה גדול נשיאי ארצות הברית, משום שהוא ויתר – הוא אפשר את בחירת הנשיא הבא אחריו – וזה לא היה דבר שהוא מובן מאליו, אבל זו המהות: העם קובע, העם בוחר.

בנימין נתניהו: וזה מה שקרה ב-77'.

בנימין נתניהו: אבל היו אז מי שטענו שבבחירה הזאת העם הורס את הדמוקרטיה, הוא מדרדר את הדמוקרטיה, ואפילו שצריך להחליף את העם.

בנימין נתניהו: אבל האמת היא שהדמוקרטיה הישראלית השתפרה פלאים מאז: קבוצות מודרות זכו בהשפעה; מגזרים מקופחים זקפו את קומתם; שוויון הזדמנויות הפך מסיסמה לחלום שהתגשם.

בנימין נתניהו: ראו איזה שינוי כביר חוללנו מאז בכלכלה: במקום המשק הריכוזי שנשלט מלמעלה, פיתחנו שוק חופשי, שוק צומח של יזמות, של חדשנות וטכנולוגיה.

בנימין נתניהו: הפכנו את ישראל – ואני אומר לכם את זה במלוא האחריות; אני עכשיו פגשתי רבים ממנהיגי העולם – הפכנו את ישראל למעצמה טכנולוגית עולמית.

בנימין נתניהו: זו עובדה, והעובדה הזאת נתפסת גם בעיניהם ככזאת.

בנימין נתניהו: אנחנו דואגים לזכויותיהם של כלל אזרחי המדינה, יהודים ולא יהודים כאחד; אנחנו פותחים את שוק התקשורת לתחרות; אנחנו משלבים בני מגזרים שונים בשוק העבודה; אנחנו תומכים בייצוג הולם של מרכיבי העם ומרכיבי הציבור בגופים הציבוריים.

בנימין נתניהו: זה ראוי.

בנימין נתניהו: זוהי הדמוקרטיה במיטבה.

בנימין נתניהו: ולכנסת, ידידיי, נועד תפקיד מרכזי בחיים הדמוקרטיים, כי היא שמבטאת בחוקיה ובדיוניה את רצון העם.

בנימין נתניהו: אני ער – אני עד גם, גם ער וגם עד – לעבודה החשובה שמתבצעת בוועדות ובמליאה, הן מצד הקואליציה והן מצד האופוזיציה.

בנימין נתניהו: היה ראוי, אדוני היושב-ראש, לאפשר ביטוי כזה.

בנימין נתניהו: אני יודע שתמיד הצורם והחורק תופס את תשומת הלב, אבל יש עבודה גדולה מאוד שמתבצעת כאן.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להביע הערכה לכל חברי הבית, משום שזוהי מכונת הפרלמנט שהיא נדבך – אחד משלושת הנדבכים – של הדמוקרטיה שלנו, והיא עושה עבודה מאוד חשובה.

בנימין נתניהו: מה שעוד עלינו לעשות הוא להמשיך להקפיד בלהט הוויכוח על גבולות הדיון, גם בשעה שהוויכוח חד ונוקב.

בנימין נתניהו: מחלוקות והתנצחויות מלאות להט – חד-משמעית כן; השתלחויות אישיות וגידופים אישיים ואולי זולים וגסים – חד-משמעית לא.

בנימין נתניהו: ואנחנו יודעים כולנו – רובנו יודעים – איפה עובר הקו המפריד.

בנימין נתניהו: אני חושב שפשוט צריך להקפיד עליו יותר.

יחיאל חיליק בר: אבל לא כולנו יודעים.

בנימין נתניהו: אני חושב שכן.

יחיאל חיליק בר: בבית הזה לא כולנו יודעים.

בנימין נתניהו: אמרתי: רובנו, רובנו.

יחיאל חיליק בר: אמרת: כולנו.

בנימין נתניהו: תיקון נכון – רובנו.

בנימין נתניהו: נזכור שעוצמת הדמוקרטיה נקבעת לפני הכול בבית פנימה, ואנחנו במשמרת שלנו אלה שאחראים לבית.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אתה ציינת שבשבוע שעבר נאם באולם הזה ידידנו סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס.

בנימין נתניהו: הוא נשא נאום חם ונרגש ומרגש.

בנימין נתניהו: סגן הנשיא פנס ביטא את ההתפעמות שלו מהחיוניות של הדמוקרטיה הישראלית, שקיבלה ביטוי חי תוך כדי נאומו.

בנימין נתניהו: הוא אמר זאת בייחוד על רקע המבחנים הבלתי-פוסקים שאנחנו מתמודדים איתם.

בנימין נתניהו: אני יודע שזוהי גם דעתו של הנשיא טראמפ.

בנימין נתניהו: אבל היה צריך לשמוע דברי פנס כדי להיווכח במשהו שאני מאמין בו: שהדמוקרטיה התוססת והחופשית שלנו איננה בסכנה.

בנימין נתניהו: היא עוברת תהליך מתמיד של אבולוציה, אבל יסודותיה איתנים.

בנימין נתניהו: היא אולי לא דמוקרטיה מושלמת – אבל אני לא מכיר דמוקרטיה מושלמת; אני לא מכיר מדינות מושלמות – אבל היא דמוקרטיה שמתפקדת היטב, כפי שמדינת ישראל מתפקדת היטב, ויש לה עוד מקום להשתפר.

בנימין נתניהו: אין אף דמוקרטיה אחרת שעומדת במבחן היומיומי שעומדת הדמוקרטיה הישראלית כפי שאנחנו עומדים בו כאן.

בנימין נתניהו: ולכן, ההלקאה העצמית שלפיה הדמוקרטיה בסכנה, לדעתי פשוט שגויה.

בנימין נתניהו: פשוט שגויה.

בנימין נתניהו: ואני חושב שגם ההלקאה היא חלק מהדמוקרטיה, וגם הוויכוח נגדה הוא חלק מהדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: אבל נשיא אמריקני אחר, ג'ון קנדי, אמר את הדברים האלה: ישראל לא הוקמה כדי להיעלם.

בנימין נתניהו: ישראל תשרוד, ישראל תשגשג.

בנימין נתניהו: היא יציר של תקווה וביתם של האמיצים.

בנימין נתניהו: קשיים לא ימוטטו אותה, וכישלון ההצלחה לא ירפה את ידיה.

בנימין נתניהו: את הדמוקרטיה היא עוטה כמגן, ואת חרב החירות היא נושאת בכבוד.

בנימין נתניהו: הדברים הללו, שהשמיע קנדי ב-1960, רעננים ותקפים היום עוד יותר ממה שהיו כשהם נאמרו.

בנימין נתניהו: ישראל היא מבצר דמוקרטי של חירות, של שגשוג ושל תקווה.

בנימין נתניהו: מדינות רבות בעולם מוקירות את הישגנו, את עשייתנו, וגם את העזרה ואת הקדמה שאנו מביאים להן.

בנימין נתניהו: נמשיך למלא בגאון את ייעודנו כאור לגויים ונחזק את אורה של הכנסת, סמל הריבונות בירושלים, בירתנו הנצחית והמאוחדת.

בנימין נתניהו: חג שמח לכנסת וחג שמח למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו על דבריו החשובים, ומתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: מכובדנו יושב-ראש הכנסת יואל יולי אדלשטיין, ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות ומר דוד חיות, חברות וחברי הממשלה, חברי כנסת וחברות כנסת בהווה ובעבר, מבקר המדינה השופט יוסף חיים שפירא, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות המכהנות והנמצאות כאן, וכמובן ראשי העדות הדתיות, הנהלת הכנסת, שעוד נדבר בה, מנכ"ל הכנסת ומזכירת הכנסת, היועץ המשפטי, חיילים, שוטרים, סוהרים, ראשי רשויות, אורחות ואורחים נכבדים, אזרחי המדינה.

יצחק הרצוג: ראשית, כפי שאמרו קודמיי, אני מבקש לפתוח בתנחומים כנים למשפחת גורי – לרעייתו של חיים גורי, עליזה, לילדים, לנכדים – לחבריו, לכל מוקיריו ומכריו של היוצר, הסופר ואיש הרוח הדגול חיים גורי, שהלך מאיתנו הבוקר.

יצחק הרצוג: מדינת ישראל מרכינה היום את ראשה על לכתו של משורר הפלמ"ח, משורר לאומי של דור התקומה ומגדולי אנשי הרוח שלה.

יצחק הרצוג: הביוגרפיה של חיים גורי שזורה בזו של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: יצירותיו הפכו לנכסי צאן ברזל שלה, ועם ישראל יזכרהו תמיד כמשורר של תקומתה ומספר עצמאותה.

יצחק הרצוג: במיוחד נזכור אותו בשנים האחרונות כמוכיח בשער.

יצחק הרצוג: בכל שיחה שקיימתי איתו זו הייתה הנאה צרופה לדבר איתו, ותמיד התרוננו בתוכי מילים ושירים מופלאים שלו.

יצחק הרצוג: הייתי מסתכל על עיניו החכמות של אוהב הארץ הזאת ובתת-מודע שלי הייתה פִסקה משיר הרעות – לא המילים המוכרות אלא פסקה אחרת שאומרת כך: "כבר שנה לא הרגשנו כמעט / איך עברו הזמנים בשדותינו / כבר שנה ונותרנו מעט / מה רבים שאינם כבר בינינו".

יצחק הרצוג: והינה, גם הוא אינו בינינו.

יצחק הרצוג: ואני נזכר בביטוי המופלא שלו, שמאוד משקף את ראייתו הלאומית על המחלוקות בעם ופה בכנסת – הוא היה אומר על הצודקים שיורים ביתר הצודקים.

יצחק הרצוג: ועל פסקת התוכחה שלו בשיר נפלא שנקרא "תם מועד", שאומר כך: "כי תם מועד ועולה המלכות האחרת / ליד הגברים הנחים לרגליה בשקט / על גבי אבנים שערכן עולה משעה / לשעה מטורפת".

יצחק הרצוג: כי אנו כאן, אני אומר, בבית הזה מוכרחים להאמין רק במלכות אחת, זו של מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, ולא באף מלכות אחרת.

יצחק הרצוג: יהי זכרו ברוך.

יצחק הרצוג: מכובדיי, כמדי שנה בט"ו בשבט, ראש השנה לאילנות, אנחנו מציינים גם את יום הולדתה של כנסת ישראל.

יצחק הרצוג: 69 שנים לכינונה של כנסת ישראל, בית הנבחרים והמחוקקים שלנו, של מדינת ישראל, בואכה 70 שנות עצמאות.

יצחק הרצוג: זהו פרק זמן מכובד, ונאחל לכנסת שלנו, ברוח התקווה ההיא של חיים גורי, שנות נצח של שמירה על חיים פרלמנטריים תקינים ומקדש הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: תרשו לי, בשם כולכם, להביע תודה מיוחדת לעובדות ועובדי המשכן המסורים, שבלעדיהם אין כנסת.

יצחק הרצוג: עבודתם השקטה והמסורה היא שמאפשרת לכל אחת ואחד מאיתנו לעמוד בייעודנו יום-יום ושעה-שעה, ומאפשרת את הזרמת החמצן לליבה של הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: אני מבקש להודות לך במיוחד, אדוני יושב-ראש הכנסת יואל יולי אדלשטיין, על פועלך למען שמירת המשכן הזה, ולכם, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, קצין הכנסת יוסי גריף, היועץ המשפטי של הכנסת איל ינון, ושוב לכל העובדות ועובדי הכנסת באשר הם.

יצחק הרצוג: בית המחוקקים הישראלי הוא עמוד התווך של הדמוקרטיה שלנו.

יצחק הרצוג: ב-69 שנות פעילות פרלמנטרית וב-70 שנות עצמאות הגענו להישגים חסרי תקדים, ומדינות רבות בעולם באמת מתקנאות בנו, ואכן, יש לנו הרבה במה להתגאות.

יצחק הרצוג: לצד זאת, חובה עלינו, יום-יום ושעה-שעה, גם לבחון בחינה ביקורתית את אופיו, פועלו ותרבותו של הבית הזה, המייצג את פניה של החברה הישראלית כולה.

יצחק הרצוג: כנסת ישראל היא סמל הריבונות והממלכתיות של עם ישראל במדינת ישראל.

יצחק הרצוג: הקול של כל אחת ואחד מאיתנו מייצג את הפסיפס האנושי הייחודי של עם ישראל, על כל המורכבויות ועל כל היופי, על כל חילוקי הדעות, העמדות, הרצונות, המאוויים והחלומות שמרכיבים אותו.

יצחק הרצוג: כי עם אחד אנחנו – יהודים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים וצ'רקסים – בעלי תפיסות עולם שונות ואורחות חיים שונים ומגוונים.

יצחק הרצוג: זהו הפסיפס הישראלי המרתק, שלא הייתי מוותר עליו בעד שום הון בעולם, שכן עם אחד אנחנו, ועלינו, נבחרי הציבור, מוטלת החובה המוסרית והציבורית לשמור על הדבק הזה שמחבר בין מרכיבי החברה הישראלית.

יצחק הרצוג: הבית הזה ידע לאורך שנות קיומו מחלוקות חריפות, ויכוחים קשים ביותר וגם הסכמות היסטוריות.

יצחק הרצוג: על כיסאות המליאה הזאת ישבו לאורך ההיסטוריה של מדינת ישראל טובי נבחרות ונבחרי הציבור שלנו והמנהיגים שלנו מכל המפלגות, שיש להם חלק בלתי מבוטל בהישגיה של המדינה.

יצחק הרצוג: חלקם הצליחו להשאיר חותם בל יימחה בהיסטוריה של המדינה ובחברה הישראלית כולה.

יצחק הרצוג: קודמינו בדורות קודמים היו חלוקים בסערות איומות של ויכוחים, וגם הם עמדו פה על בימה זו ואמרו את אשר על ליבם.

יצחק הרצוג: גם הם לא פעם הגיעו לטונים גבוהים, ואפילו חריפים וקיצוניים, אך בעיקרון ידעו לשמור על גבולות הממלכתיות, על כבוד הדדי ועל שיתוף פעולה פורה על מנת להמשיך לקיים את הבית הזה, הלב של הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: נבחרות ונבחרי הציבור שישבו פה ידעו שעליהם מונחת האחריות להביא לידי ביטוי מעשי את ערכי הדמוקרטיה הפרלמנטרית שלנו, שאותה התחייבו לשרת.

יצחק הרצוג: עבודת הכנסת היא מלאכה סיזיפית, מורכבת, הדורשת התמדה ומחשבה, וגם שיתופי פעולה, דו-שיח בין סיעות ובין חברי כנסת ועבודה חוצת קואליציה ואופוזיציה.

יצחק הרצוג: ביום הזה, דווקא ביום ההולדת הזה, ירשה לי אדוני היושב-ראש גם להביע מחאה.

יצחק הרצוג: בתקופה האחרונה אנחנו עדים לצעדים שפוגעים בכבודה של הכנסת ובניסיונות להצר את עבודת האופוזיציה בחקיקת חוקים, במיוחד חוקים בקריאה טרומית, במעין חרם, ברוגז בלתי מוצדק, ששם ללעג את הרוח של הפרלמנט הזה, שבו לאופוזיציה תפקיד מרכזי וחיוני, במיוחד בחקיקת חוקים.

יצחק הרצוג: זה כמה שבועות שוועדת השרים לחקיקה, בראשות שרת המשפטים והשר המקשר ובתמיכת יו"ר הקואליציה, מסרבת לקיים דיון ענייני בהצעות חוק של האופוזיציה.

יצחק הרצוג: החרם הזה קודם כול מבזה את כבוד הבית הזה.

יצחק הרצוג: הוא פועל כנגד מושכלות ראשונים בסיסיים ביותר של הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: לא ייתכן שהממשלה, באמצעות אותה ועדה, לא תדון בהצעות חוק פרטיות של חברי האופוזיציה, שנועדו לשרת את הציבור.

יצחק הרצוג: הרי חובת השרים היא קודם כול לשקול דברים עניינים לטובת הציבור.

יצחק הרצוג: זהו מהלך אנטי-דמוקרטי שפוגע בציבור.

יצחק הרצוג: הוא קטנוני, הוא מיותר והוא פסול.

יצחק הרצוג: אני אתן לכם דוגמה.

יצחק הרצוג: רק שלשום דווח בגלי צה"ל: ישנם 2,000 חיילים של צה"ל שנפצעו בעת שירותם הצבאי, ומפאת הנסיבות הם מוצאים מהצבא לטיפול בקופות החולים בלי כיסוי, בלי לדעת אם הם יוחזרו לצה"ל.

יצחק הרצוג: חברינו עופר שלח וחברים אחרים הגישו הצעת חוק שמוסכמת על כולם, גם על משרד הביטחון וגם על צה"ל, אבל היא נבלמת שוב ושוב, כי הוא מהאופוזיציה.

יצחק הרצוג: יש משהו קדוש מהמטרה הזאת – לסייע לחיילי צה"ל?

יצחק הרצוג: אני פונה אליך, ראש הממשלה, שלא ייתכן שהקואליציה בראשותך תפגע בציבור כזה או בציבורים אחרים בהליכי חקיקה מסוג זה.

יצחק הרצוג: מנחם בגין הוא שכבר ביטא באופן ברור את חשיבות האופוזיציה, והוא אמר: טעות היא לחשוב ששלטון עם, דמוקרטיה, מתבטא רק בזה שיש רוב ומיעוט.

יצחק הרצוג: ודאי שהרוב מכריע, אבל כשהמיעוט מוחה גם הוא פונה אל העם, ובאחד הימים המיעוט נהפך לרוב, והרוב למיעוט, וחוזר חלילה.

יצחק הרצוג: ההיסטוריה מלאה בתהפוכות פוליטיות מהסוג הזה, והיא לא פוסחת – הדמוקרטיה והתהפוכות הללו לא פוסחות על אף דמוקרטיה בעולם, וזה לא יפסח גם עלינו כאן.

יצחק הרצוג: לא רחוק היום שזה יקרה גם כאן, במליאה הזאת.

יצחק הרצוג: רבות ורבים מחברי וחברות הכנסת במשכן הזה מילאו תפקידים גם באופוזיציה וגם בקואליציה, ויש כאלה שגם לא התנסו בזה עדיין בגלגל הזה.

יצחק הרצוג: רצון העם משתנה מעת לעת, ממשלות מתחלפות, נסיבות משתנות, תוכניות משתנות, וכל יום טומן בחובו הפתעות.

יצחק הרצוג: הרעיון המסדר של הדמוקרטיה גדול מכולם וחזק מכולם, ושורשיו נטועים עמוק במליאה הזאת, בבית הזה.

יצחק הרצוג: ומי שהיום בשלטון ימצא את עצמו יום אחד באופוזיציה, ומי שבאופוזיציה ימצא את עצמו יום אחד בשלטון, והאחת היא לא רק חלופה לשנייה אלא הן משלימות אחת את השנייה.

יצחק הרצוג: כמו שגם אמרת, למרות המחלוקות חייבת להיות דאגה משותפת וכנה מעל כל גחמה.

יצחק הרצוג: ולכן אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, ולכם, ראשי הקואליציה, ביום הזה, יום חגה של הכנסת, בדרישה שתשימו קץ לתופעה הזאת לאלתר.

יצחק הרצוג: מכובדיי, יפה עשו האבות המייסדים שלנו שקבעו את ראש השנה לאילנות כיום הולדתה של הכנסת.

יצחק הרצוג: ראש השנה לאילנות זה היום שבו מציינים את כל טוב הארץ.

יצחק הרצוג: הטבע שהאל חנן אותנו בו פה, בארצנו הקטנטונת, הוא טבע ייחודי, נדיר, רב-גוני בצורה בלתי רגילה, וטוב ונכון שנזכיר אותו ונשמור עליו מכל משמר, כמאמרו של אחד מהוגי הדעות הגדולים שלנו, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, שאמר כך: שובו אל הטבע, שובו אל אימכם, אם כל חי.

יצחק הרצוג: וזכרו כי אין שתי רשויות – עולם ואדם, אלוהים ואדם.

יצחק הרצוג: הכול אחד, באין-סוף.

יצחק הרצוג: אבל לקחוֹ של הטבע, ובמיוחד ראש השנה לאילנות, הוא לקח מתאים גם לכנסת הזאת.

יצחק הרצוג: כפי שהעצים זקוקים למים, לאדמה משובחת, לחקלאים מיומנים, כדי לצמוח ולהניב פירות איכותיים, כך גם הדמוקרטיה הישראלית תלויה במחוקקים מחויבי דרך שידעו לפתחה ולחזקה.

יצחק הרצוג: בדיוק כפי שהעץ זקוק לשורשים עמוקים וחזקים כדי לפתח גזע רחב ויציב, ואמירים גדולים, ולהניב פירות יפים, כך גם מדינת ישראל זקוקה לדמוקרטיה חזקה ויציבה כדי שתוכל להמשיך לצמוח, להתקיים ולשרת את אזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: האינטרס של כולנו בבית הזה הוא שאזרחי ישראל כולם ייהנו מפירות העצים ומפירות הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: לכן, אסור שיהיו לנו בכנסת תפוחים רקובים, ואסור שיהיו לנו בתוכנו פירות באושים שיקלקלו את הפרדס כולו.

יצחק הרצוג: עיני כל העם נשואות לבית הזה, אל פירותיו הטובים הנמצאים כאן, וחובה עלינו לשמש דוגמה לשיח מכבד, לכבוד הדדי, לניקיון דעת ויושר דרך, לכבוד לאחר ולשונה, להגנה מוחלטת על הזכות הבסיסית לומר את כל אשר אתה רוצה לומר בחופשיות, גם אם אנחנו חולקים על כל מילה ומילה שיוצאת מפיו של האחר.

יצחק הרצוג: הציבור בישראל מביט על נבחריו ורוצה מהם דוגמה, אך גם מביט על נבחריו ושופט אותם.

יצחק הרצוג: לכן, לסיום, חובה על כולנו להגן על הבית הזה, על עקרונות הדמוקרטיה, להתחייב אליהם כל יום מחדש – לזכויות המיעוט ולכיבוד הרוב, לשוויון בין כלל האזרחים, לחירויות הפרט, להפרדת הרשויות, לעצמאות מערכת המשפט, במיוחד בית המשפט העליון, לחירות הביטוי, המחשבה, ההפגנה, ההתאגדות, ולעקרונות הצדק החברתי והמוסר היהודי.

יצחק הרצוג: זו דרכנו, ואין לנו כאן, בכנסת הזאת, דרך אחרת.

יצחק הרצוג: מזל טוב לך, כנסת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יואל חסון: ראש הממשלה, אולי תצהיר שאתה מבטל את החרם בוועדת שרים?

יואל חסון: אולי תצהיר את זה?

יואל חסון: זו הזדמנות מעולה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לך, חבר הכנסת חסון, שוועדת שרים לחקיקה מחייבת את השרים, לא את ההצבעות בבית הזה.

יואל חסון: את זה אני יודע, אבל ראש הממשלה הוא שר, הוא שר השרים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מודה בשמכם לראש הממשלה ולראש האופוזיציה על דבריהם.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאנחנו מסיימים את הישיבה המיוחדת, רק רציתי להודיע לחבריי חברי הכנסת שהבוקר קיימנו נטיעות בגן הארכיאולוגי של הכנסת יחד, כמה חברי כנסת שהצטרפו אליי, והחלטנו בעצה אחת שחלקת הנטיעות הזאת – בהמשך לדברים שלך, אדוני, ושל ראש האופוזיציה – תיקרא מעתה חלקת חיים גורי, זיכרונו לברכה, חתן פרס ישראל, ואנחנו העברנו את ההנחיה המתאימה למנכ"ל ולאגף הטקסים.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ישיבה מיוחדת לציון 69 שנים לכינונה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לאנשי סגל א' ולכלל האורחים ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש רק לשמור על השקט בזמן יציאת הקהל, כי אנחנו ממשיכים בעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני השאילתות – הודעה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 201 והוראת שעה) (הגדלת קצבת נכות), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט גם ביציעים וגם במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתות דחופות, ואני מתכבד להזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה שמספרה 456 – אני לא שומע את עצמי, חברי הכנסת – מאת חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: העברת חולים מבתי חולים לחולי נפש להוסטלים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, אני מציע שתמתין חצי דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בכל זאת, לא מכובד שתשמע את התשובה ברעש הזה, ואני לא בטוח שסגן השר ישמע אותך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבריאות, חברות וחברי כנסת נכבדים, חולים אשר מקבלים המלצה מהאפוטרופוס מטעם המדינה ועובד או עובדת סוציאליים להוצאה מבית חולים לחולי נפש, הוצאה לשיקום בהוסטלים, נשארים בכפייה בבתי החולים בשל התשובה של משרד הבריאות שאין מקום שיטפל בהם.

מאיר כהן: רצוני לשאול: 1.

מאיר כהן: האם נכון הדבר, כפי שהתפרסם ודיברתי עם אנשים?

מאיר כהן: 2.

מאיר כהן: אם כן – מה משרד הבריאות מתכנן לעשות כדי להוציא את אותם חולים מבתי החולים לחולי נפש?

מאיר כהן: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת מאיר כהן, לידיעתך, אני סגן שר, לא שר.

יעקב ליצמן: תשובה על שאילתה בנושא: הכשל בהעברת חולים מבתי חולים לחולי נפש להוסטלים.

יעקב ליצמן: הסטטוס המשפטי של אדם בעת אשפוזו תלוי אך ורק במצבו הנפשי.

יעקב ליצמן: ברגע שלא מתקיימים התנאים בחוק לאשפוזו של אדם בכפייה, הוא לא נשאר בסטטוס זה.

יעקב ליצמן: ישנה בקרה על הסטטוס המשפטי של האדם: פסיכיאטרים מחוזיים, ועדות פסיכיאטריות.

יעקב ליצמן: למרבית המטופלים יש גם עורך דין מטעם הסיוע המשפטי שעוקב אחר המצב של האדם.

יעקב ליצמן: אם אדם לא עומד בקריטריונים לאשפוז כפוי הרי הוא משוחרר מיידית או ממשיך את אשפוזו בהסכמתו המלאה.

יעקב ליצמן: מצבו של אדם הוא דינמי, ולעיתים אדם עובר מאשפוז בהסכמה – בעקבות הידרדרות במצבו הוא חוזר לאשפוז כפוי.

יעקב ליצמן: הדיון בתהליכי השיקום של אדם מתחילים כבר בתחילת אשפוזו.

יעקב ליצמן: אחד ממדדי האיכות של משרד הבריאות דורש שבמהלך חמישה הימים הראשונים לאשפוז – כשהאדם במקרים רבים עדיין מאושפז בכפייה – תיבנה תוכנית שיקום.

יעקב ליצמן: חדשות לבקרים קורה מצב שאדם מתחיל את התהליכים להשמה שיקומית עוד בטרם מצבו השתפר במידה מספקת.

יעקב ליצמן: בדרך כלל בתי החולים פועלים לאור העובדה שתהליכי ההשמה לוקחים זמן.

יעקב ליצמן: במצבים אלה עשוי להיות מצב שמגיעים להחלטה שאומרת שברגע שהאדם יתאזן, הוא מיועד לסוג כזה או אחר של שיקום, אבל באותה העת הוא ממשיך את אשפוזו הכפוי עד להתייצבות המצב.

יעקב ליצמן: מכאן שלמראית עין עשוי להיות מצב שאשפוזו הכפוי של אדם נמשך למרות שיש לו כבר תוכנית שיקומית, אך מדובר בעיקר במראית עין בלבד.

יעקב ליצמן: אם לא מתקיימים התנאים לאשפוז כפוי, המטופל ישוחרר מיידית מבית החולים או יישאר בבית חולים בהסכמתו ובתיאום עם הצוות המטפל.

יעקב ליצמן: יש מטופלים המאושפזים במחלקות שלא בכפייה – בהסכמת האפוטרופוס שלהם –ממושכות בבית החולים.

יעקב ליצמן: מבחינתנו, דינם כדין אדם שמאושפז בהסכמה.

יעקב ליצמן: מטופלים אלה יכולים להתאים לפעמים למגורים שיקומיים כאלה ואחרים בקהילה.

יעקב ליצמן: כל עוד אין למטופלים אלה דיור מתאים בקהילה, בשל סיבה טכנית זו או אחרת, הרי הם ממשיכים באשפוז ממושך במחלקות.

יעקב ליצמן: כאמור, המטופלים הללו לא מאושפזים בכפייה, והאפוטרופוס יכול לבקש את שחרורם בכל עת.

יעקב ליצמן: רק אנשים המאושפזים בבתי החולים הפסיכיאטריים וזקוקים למסגרת דיור המשכית מופנים לוועדת השיקום על ידי הגורמים המטפלים בבתי החולים.

יעקב ליצמן: אם מצבו של החולה בזמן הגשתו לוועדת שיקום מאפשר את שילובו בהוסטלים או דיור מוגן הקיימים במערך השיקום בבריאות הנפש, תאשר ועדת השיקום את שילובו בהוסטלים.

יעקב ליצמן: זכותו של האדם לבחור כל הוסטל או דיור מוגן ברחבי הארץ.

יעקב ליצמן: קיימים מצבים שבהם האדם או בני משפחתו מעוניינים בהוסטל הקרוב למקום מגורי המשפחה.

יעקב ליצמן: במצב זה אכן יקרו מצבים שבהם באותה העת אין מקום בהוסטלים בסביבה הגיאוגרפית שבה מעוניינים – זו התשובה על מה ששאלת – ולכן נוצר מצב שאותם אנשים ממשיכים להיות מאושפזים בבית החולים.

יעקב ליצמן: יש לציין שלא מדובר באשפוז בכפייה אלא באשפוז מרצון.

יעקב ליצמן: בנוסף, מאושפזים כיום בבתי החולים אנשים אשר מערך הדיור הקיים אינו מתאים לצורכיהם והם זקוקים למערכי דיור אינטנסיביים הרבה יותר.

יעקב ליצמן: מערכי דיור אלו, הנקראים מגורים טיפוליים, נמצאים בתפוסה מלאה, ואין אפשרות כיום לשלב בהם אנשים חדשים.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות פועל להרחבת מסגרות אלו.

יעקב ליצמן: הלוואי שהיה לי עוד קצת תקציב לזה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, שאלה נוספת, בבקשה, ויש לנו עוד שני חברי כנסת שואלים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, על התשובה המפורטת.

מאיר כהן: אם אפשר לקבל את תשובתך כדי לשלוח לאותם אנשים שפנו אליי, אני אודה לך מאוד.

מאיר כהן: אני הבנתי מתשובתך, אדוני, שאין מצבים שבהם אין מקום לשיקומו של חולה נפש לאחר השחרור.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: שנייה, עוד שני חברי כנסת הצטרפו, ואז תשיב, אדוני השר.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני השר – – –

יעקב ליצמן: סגן השר, עוד פעם.

יעל כהן-פארן: סגן השר, סגן השר.

יעל כהן-פארן: אני פניתי אליך לפני כשבועיים בשאילתה לגבי מטופלת בשער מנשה שהיא חירשת ועיוורת, ולמרות חוות דעת פסיכיאטרית ושל עובדת סוציאלית של המקום היא לא מוּצאת משם.

יעל כהן-פארן: היא כבר 30 שנה שם ועדיין אני לא יודעת מה המצב.

יעל כהן-פארן: אני מנסה לתאם פגישה איתה ביחד עם מתרגמת לשפת סימנים, ואני סורבתי בטענה שהמשפחה לא מסכימה, וממנה אי-אפשר לקבל תשובה.

יעל כהן-פארן: מה הפלא שממנה אי-אפשר לקבל תשובה?

יעל כהן-פארן: כי אף אחד סביבה לא מתקשר איתה, לא נמצאים איתה בתקשורת.

יעל כהן-פארן: אין אף דובר שפת סימנים שנמצא סביבה ויכול לתקשר איתה.

יעל כהן-פארן: האם, אדוני, המצב הזה יימשך עוד הרבה זמן?

יעל כהן-פארן: האם אפשר כן להכניס אליה דוברת שפת סימנים שתדבר את שפתה ותוכל לתקשר איתה מול העולם – כולל לשאול אם היא מוכנה שחברת הכנסת תבקר אותה?

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד סגן השר, פלסטיני הועבר מבילינסון לבית חולים בשטחים ומת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדובר במקרה של מועין חג'ה מהשטחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא נפל בישראל בזמן עבודתו בבניין, הוא היה במצב אנוש, הועבר מבלינסון לשכם כשהיה מורדם ומונשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הטענה היא שהקבלן, מי שהעסיק אותו, לא חתם על מסמכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה נגרם מותו, כי הוא היה במצב אנוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה מתכוון השר לעשות בנושא הזה וגם על מנת שמקרה כזה לא יישנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי חיי אדם קודמים לתשלום ומי ישלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כבוד סגן השר, בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב ליצמן: למאיר כהן אמרתי – כן, זו התשובה, נכון, למה ששאלת.

יעקב ליצמן: בסוף שאלת אם זה נכון?

טלי פלוסקוב: מאיר, שאלת את השאלה.

יעקב ליצמן: אמרתי שהתשובה היא כן.

יעקב ליצמן: לגבייך, הכול תלוי באפוטרופוס.

יעקב ליצמן: יש אפוטרופוס.

יעקב ליצמן: לכל בן אדם יש אפוטרופוס.

יעקב ליצמן: מה שהאפוטרופוס רוצה – אם הוא מבקש, אני חייב לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להכניס מישהו אחר.

יעל כהן-פארן: אבל זה לא נכון.

יעקב ליצמן: אני לא שומע.

יעל כהן-פארן: אם – – – ביקורים, בשום מצב חולה – – – לא זכאי לביקורים.

יעקב ליצמן: אז אני אומר: זו יותר שאלה משפטית.

יעקב ליצמן: יש אפוטרופוס לכל בן אדם.

יעקב ליצמן: מה שהוא מבקש – – –

יעל כהן-פארן: אין איך לשאול אותה אפילו, כי אין אף אחד שמתקשר איתה סביבה.

יעקב ליצמן: אבל יש אפוטרופוס.

יעל כהן-פארן: אבל בן אדם זכאי לביקורים גם אם האפוטרופוס מסרב.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: התשובה היא: לא.

יעל כהן-פארן: לא לכל ביקור צריך אישור אפוטרופוס.

יעקב ליצמן: זו שאלה משפטית.

יעל כהן-פארן: אני, יש לי את התשובה המשפטית: לא לכל ביקור צריך אישור אפוטרופוס.

יעקב ליצמן: גברתי, אני אשמח לעזור לך.

יעקב ליצמן: אני אומר דבר אחד, בוא נסכם דבר אחד: זה לא בידי.

יעקב ליצמן: או שעל פי החוק האפוטרופוס הוא המילה האחרונה ולכן – – –

יעל כהן-פארן: – – –

יעקב ליצמן: רגע, רגע, תנו לי.

יעקב ליצמן: או שהמילה האחרונה היא לאפוטרופוס ורק לו מותר להגיב ולהחליט מה שהוא רוצה, וצריך לפנות אליו.

יעקב ליצמן: אם יש דרך אחרת, משפטית, אשמח לעשות את זה.

יעל כהן-פארן: היא לא בטלת דין, אפשר לדבר איתה.

טלי פלוסקוב: טוב, זה כבר יותר מדי.

טלי פלוסקוב: יעל, אפשר לבדוק את זה בדרך אחרת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני סגן השר.

יעקב ליצמן: גם לשאלה השלישית – –

טלי פלוסקוב: עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעקב ליצמן: – – גם לך – אני לא מכיר את המקרה.

יעקב ליצמן: גם זו שאלה משפטית.

יעקב ליצמן: אין לי מושג.

יעקב ליצמן: אם תביא לי משהו קונקרטי בכתב, אעביר את זה לגורמים משפטיים.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את השר להגנת הסביבה זאב אלקין; ראיתי אותו באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ואנחנו עוברים לשאילתה דחופה מס' 459, מאת חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בנושא תוכנית חפאג/1200 להרחבת בתי הזיקוק לנפט בחיפה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שאלתך.

טלי פלוסקוב: הבנתי שיש לי פה שתי בקשות לשאלות נוספות – מיקי לוי ודב חנין, נכון?

טלי פלוסקוב: דב חנין, אתה הרמת יד?

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, בימים אלה מתנהל דיון מכריע באישור תוכנית חפאג/1200 להרחבת בתי הזיקוק בחיפה.

יעל כהן-פארן: התוכנית הגבילה את הרחבת הפעילות ל-5% מהמצב הקיים.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: מה המתודולוגיה לחישוב המצב הקיים בעת הוצאת היתרי בנייה?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: איך יוצג מידע זה בפני הציבור?

יעל כהן-פארן: תודה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: חברת הכנסת כהן-פארן, קודם כול שאלת פה שתי שאלות: מה המתודולוגיה של חישוב המצב הקיים, ומה בסופו של דבר הדרך שלנו להציג את זה לציבור.

זאב אלקין: קודם כול צריך לתת פה קצת רקע: לפי ההחלטה, כאשר מוגשת בקשה להיתר בנייה למתקן ייצור חדש, כידוע, הוועדה הגבילה את זה באי-הגדלה של כמות הפליטות.

זאב אלקין: כמובן, בסיטואציה שמתקן כלשהו שיציעו לבנות יהיה בעל פוטנציאל להגדלת הפליטות, הדרישה היא שאפשר לאשר אותו רק בתנאי שהמפעל יראה צמצום פליטות בפועל של אותם המזהמים בדיוק ובאותה כמות או יותר ממנה במקום אחר במפעל, על ידי שימוש בטכניקה שהיא מה שנקרא Beyond BAT, טכניקה שהיא מעבר לטכנולוגיה המיטבית.

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: כי מה שאפשר לעשות ב-BAT הרגיל, בטכנולוגיה המיטבית, בעלות הסבירה, גם ככה אנחנו דרשנו מהמפעל, ולכן זה לא יהיה מספיק להגיד שהמפעל יראה שהוא מוריד את הזיהומים, כי בתוך היתר הפליטה שלו יש כבר תוכנית להורדת זיהומים – תכף אני אתייחס לאיפה אפשר למצוא את הנתונים – ולכן כאן הוא יצטרך לעשות מאמצים מיוחדים כדי להוריד את הזיהומים מעבר למה שהיה ניתן לעשות לפי הדרישות הסטנדרטיות של המשרד להגנת הסביבה בטכנולוגיה המרבית בעלויות הסבירות, או לחלופין בדרך של בכלל הפסקת הפעלת מתקן קיים שהפליטות שלו באותו היקף או יותר.

זאב אלקין: אלה שתי האופציות שיעמדו לרשותם.

זאב אלקין: לגבי הצגת המידע לציבור – יש פה מידע משלושה סוגים, ולכן אני אתן לך תשובה על כל סוג בנפרד.

זאב אלקין: הסוג הראשון זה כמובן הנתונים של הפליטות בפועל, כמה יש היום.

זאב אלקין: כידוע לך – דווקא את מכירה את זה היטב – המשרד להגנת הסביבה מפרסם זו כבר השנה החמישית נתונים שנתיים כמותיים של פליטות והעברות מזהמים לסביבה, כפי שדיווחו המפעלים כנדרש לפי חוק הגנת הסביבה (פליטות והעברות לסביבה – חובות דיווח ומרשם).

זאב אלקין: המפל"ס מספק – זו הרשימה, השם של הרשימה של כל אותם הדוחות – הוא מספק נתונים על העברת שפכים, פסולת וחומרים מזהמים נוספים הנפלטים לקרקע, לאוויר, לים ולנחלים.

זאב אלקין: המידע מבוסס על הדיווחים השנתיים המועברים למשרד מכ-570 מפעלים, מטמנות, תחנות מעבר, מתקני טיפול שפכים ועוד, וכמובן הוא זמין באופן חופשי באתר המשרד.

זאב אלקין: לגבי הסוגיה של כמות הפליטות המקסימלית הניתנת, את המידע בנושא הזה ניתן למצוא בתוך בקשות להיתרי פליטה והיתרי פליטה מאושרים, שכולו מתפרסמות באתר המשרד להגנת הסביבה, וכמובן המידע הזה וההיתרים האלה כוללים את כל הגבלות הפליטה המוטלות על המפעלים.

זאב אלקין: יצוין כי בהיתר הפליטה של כאו"ל – אחד המפעלים שנמצאים בתוך המתחם הזה – הוטלה הגבלת פליטה שנתית ייחודית של חומרים אורגניים מרכיבי ציוד בעקבות האירוע המפורסם של כאו"ל שהיה.

זאב אלקין: מעבר לכך, בהיתר הפליטה של בית הזיקוק נדרש הממונה להציג את היקף הפליטות המרביות לאחר יישום כל הדרישות הקבועות בהיתרי הפליטה.

זאב אלקין: קרי, אני עד עכשיו התייחסתי לשני דברים: האחד זה הפליטות בפועל; השני זה פליטות מקסימליות המותרות לפי ההיתר.

זאב אלקין: הנושא השלישי, הסוג השלישי, זה הפליטות המרביות המותרות בעקבות אותן פעולות שהמשרד דרש בתוך היתר הפליטה לפי לוחות הזמנים.

זאב אלקין: נושא זה נמצא כרגע בעבודה מדויקת של המשרד, וצפוי להיות מוצג עד חודש מאי.

זאב אלקין: אני מקווה שנספיק לסיים אותו עד מאי לכל הגופים הציבוריים ולגופים הרלוונטיים.

זאב אלקין: הוא נדרש – המשרד גם נדרש על ידי מוסדות התכנון בחיפה להציג את כלל הפליטות העתידיות, כן?

זאב אלקין: לזה התכוונתי – ממתחם בז"ן לאחר יישום של כל הדרישות הקבועות בהיתרי הפליטה, קרי, נקודת הקצה של היתר הפליטה הנוכחי.

זאב אלקין: גם זה נמצא בתהליכי עבודה.

זאב אלקין: זה די דומה.

זאב אלקין: זה חלק מאותה שאלה יותר רחבה שהזכרתי אותה קודם, וזה צפוי להיות מוצג עד לחודש מאי לגופים הציבוריים.

יצחק וקנין: תודה לשר אלקין.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שאלה נוספת, ומייד אחרי כן – חבר הכנסת דב חנין ומיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני.

יעל כהן-פארן: באותה תוכנית הוגדר, למיטב ידיעתי, שדוח אפידמיולוגי שעוסק בהשפעת זיהום האוויר על תושבי מפרץ חיפה יהיה בסיס לקבלת החלטות – והיתרי בנייה מכוח התוכנית – על מתקנים נוספים.

יעל כהן-פארן: ככל שידוע לי, הדוח האפידמיולוגי שנערך עד לפני כשנה נעצר, והוא למעשה – לא ברור אם קיימים היום מחקרים אפידמיולוגיים נוספים, ואפילו נציג בז"ן, בדיון בבית המשפט שנערך ביום ראשון, אמר שלא ברור לו איך בדיוק יישמו את הדרישה הזאת.

יעל כהן-פארן: אבל למיטב ידיעתך, האם יידרש חקר אפידמיולוגי לפני מתן איזשהו היתר, איזושהי החלטה על היתר בנייה ומתן אפשרות להקמת מתקנים נוספים, או לא? תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שאלה נוספת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני מוצף לאחרונה בפניות ציבור שעוסקות במפגע סביבתי קשה, מקור של זיהום אוויר כתוצאה משרפת עצים בתנורי קמין.

דב חנין: חוק אוויר נקי קובע בסעיף 3א איסור ברור לגרום זיהום אוויר חזק ובלתי סביר, ומדידות שנעשות ליד תנורים כאלה מעידות אכן שמדובר בזיהום אוויר חזק ובלתי סביר.

דב חנין: סעיף 4 לחוק אוויר נקי מטיל על המשרד להגנת הסביבה חובות – לעשות את מה שנדרש כדי למנוע זיהום אוויר חזק ובלתי סביר.

דב חנין: במשרד הוכן דוח, עוד בשנת 2011, של ועדה מקצועית שעוסקת בסוגיות האלה, אבל אני שומע שהמשרד להגנת הסביבה, ממענה על פניות כאלה, מטיל את האחריות על הרשויות המקומיות.

דב חנין: הרשויות המקומיות אומרות שכשהן מנסות לקדם חוקי עזר שימנעו תנורים כאלה או ימנעו שרפת עצים כזאת, שגורמת לזיהום אוויר חזק ובלתי סביר, הן נתקלות בחוסר שיתוף פעולה מצד הממשלה, ולכן חוקי העזר שלהן אינן מקודמים.

דב חנין: התוצאה היא: התושבים ממשיכים לסבול.

דב חנין: שאלתי: מה בדעתך לעשות כדי להנחות את הגורמים הרלוונטיים במשרדך – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – לפעול נגד זיהום האוויר הזה?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, שאלה אחרונה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אדוני השר, אבן הפינה לפארק מורד הקישון הונחה ב-2011.

מיקי לוי: מאז התגלגלה התוכנית במוסדות התכנון, וכעת, ברוך השם, רק נותר לתקצב אותה.

מיקי לוי: ימות משיח.

מיקי לוי: פארק נחל באר שבע ופארק אריאל שרון תוקצבו בעבר על ידי המשרד להגנת הסביבה.

מיקי לוי: ברצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: מתי מתוכנן תקצובה של תוכנית פארק נחל הקישון ובאיזה היקף?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: מה הסיבות לעיכוב בפיתוח הפארק?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: מהי התוכנית המעודכנת לפיתוח הפארק ומה גודלו?

מיקי לוי: 4.

מיקי לוי: מתי להערכתך תושלם תוכנית הקמת הפארק במלואה?

מיקי לוי: מכיוון שזה ארוך, אני אעביר לך, ברשותך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אתה יכול לעשות את זה אחרי כן, אם אפשר.

יצחק וקנין: לא – מייד אחרי שהשר ירד תוכל להגיש לו את המכתב.

זאב אלקין: תודה.

זאב אלקין: אפשר לענות?

יצחק וקנין: כן, ודאי.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אדוני השר.

זאב אלקין: חברי השר וחבריי חברי הכנסת, קודם כול, אני כבר מייד אעיר שמתוך שלוש השאלות הנוספות רק אחת התייחסה לשאלת הבסיס, ולכן כמובן אני לא מתכוון לתת כאן תשובות נרחבות.

זאב אלקין: חברי הכנסת מוזמנים, אם הם רוצים, לחזור על השאלות האלה בכל מתכונת אחרת, או של שאילתה דחופה או שאילתה בכתב, ובשמחה נענה.

זאב אלקין: אני רק אעיר על זה כמה הערות.

מיקי לוי: אדוני, אם תענה לנו על שאילתות בזמן, לא נצטרך – – –

זאב אלקין: אני אענה על זה כמה הערות בכל זאת, כן?

זאב אלקין: אבל את התשובה המלאה, המלאה, אני לא אתן בהזדמנות הזאת.

זאב אלקין: לגבי הדוח האפידמיולוגי, כידוע, חברת הכנסת כהן-פארן, המשרד שלנו ומשרד הבריאות היו מוכנים לתמוך בהמשך הקידום של הדוח האפידמיולוגי.

זאב אלקין: אנחנו הקצינו לכך תקציבים.

זאב אלקין: לצערנו, המחקר שנעשה עורר בשלב די מוקדם שלו הרבה שאלות והסתייגויות של אנשי המקצוע – אגב, בכל התחומים, גם בתחום האפידמיולוגיה מתוך משרד הבריאות וגם בתחומים הרלוונטיים שלנו – –

יעל כהן-פארן: לא מצא חן בעיניכם.

זאב אלקין: – – לגבי נדידת זיהום אוויר.

זאב אלקין: אגב, זה התחיל עוד בתקופה שקדמה לי, לכן אין לי ספק שיושב-ראש מפלגתך החדש יוכל לתת לך תשובה מאוד מאוד מורחבת למה בזמנו הוא ושר הבריאות דאז ליצמן החליטו להקים ועדה – אגב, ועדה מקצועית בלתי תלויה – עם המומחים, שתבחן לעומק את הדוח, כי לאנשי המקצוע של שני המשרדים היו ספקות רבים לגבי רמת המקצועיות של אותו דוח אפידמיולוגי.

זאב אלקין: כידוע לך, כשנכנסתי לתפקיד, אני החלטתי לתמוך בהחלטה של קודמי, השר לשעבר גבאי, להסתמך על המסקנות של אותה ועדה מקצועית בלתי תלויה.

זאב אלקין: בשלב הראשון הוועדה הגישה לנו המלצות, ולמעשה המליצה לפסול חלקים גדולים מאוד מהמחקר הזה, כי היא לא חשבה שניתן לתקן אותם, והיא הציעה לעורכי המחקר דרך לתקן חלק מהמודולים של המחקר כדי שבכל זאת יהיו לפחות נתונים חלקיים שנוכל להיעזר בהם.

זאב אלקין: לאחר שיח עם הוועדה, שנמשך כשנה, עורכי המחקר בחרו שלא לקבל את המלצות הוועדה, ולכן בסופו של דבר לא הייתה דרך להמשיך את המחקר.

זאב אלקין: אנחנו היינו מוכנים להמשיך לתקצב אותו, בתנאי כמובן שעורכי המחקר היו מקבלים את אותן דרישות מקצועיות שהטילו עליהם חברי הוועדה כדי שהמחקר יעמוד בסטנדרטים המקצועיים הרלוונטיים.

זאב אלקין: במקביל, כאיזשהו מענה חלקי לבעיה שנוצרה, בגלל היעדר אותו דוח, המשרד הוציא קול קורא למחקרים שונים בתחום של מפרץ חיפה, בין השאר בנושא הזה, בנושא של נקודת המפגש בין אפידמיולוגיה לסביבה.

זאב אלקין: היו לא מעט זוכים בקול הקורא הזה, והקצינו לצורך זה תקציבים נוספים.

זאב אלקין: חלק מהמחקרים האלה מתבצעים.

זאב אלקין: חלק מהמחקרים, לצערי, תקועים כבר תקופה די ארוכה ולא יכולים לצאת לדרך, לא בגלל שלא העמדנו כסף אלא בגלל מחלוקת בין האוניברסיטאות לחשב הכללי על גובה התקורה שהאוניברסיטאות ירצו לקחת; כן, סוגיה כאובה, ידועה לכל מי שמנסה לשתף פעולה עם המערכת האקדמית בארץ.

זאב אלקין: אני זוכר את זה עוד לפני העידן הפוליטי שלי, כשהייתי איש אוניברסיטה.

זאב אלקין: זו מחלוקת קבועה בכל פרויקט שהוא מעבר לתקצוב הוות"תי הרגיל.

זאב אלקין: היא לא רק על המחקרים שלנו אלא על כלל המחקרים שהמדינה מזמינה, ולכן לא ניתן לפתור את זה בערוץ נפרד בינינו לבין המערכת של ההשכלה הגבוהה.

זאב אלקין: יש פה סוגיה רוחבית.

זאב אלקין: כל המחקרים שלא תלויים באוניברסיטאות יצאו לדרך ומתבצעים.

זאב אלקין: המחקרים שתלויים באוניברסיטאות – לצערי, עדיין לא נמצא הפתרון, ואני אשמח אם הכנסת תתרום את חלקה בלחץ על המערכת – משני צדדים, אגב; אני לא יכול פה להטיל את האחריות רק על החשב הכללי, כי גם המערכת האוניברסיטאית מתעקשת פה.

זאב אלקין: אפשר להבין למה, אבל זאת התעקשות על כסף, שמפריעה בסוף גם למדינה וגם למערכת של ההשכלה הגבוהה.

זאב אלקין: לי אין דרך לפתור את הפלונטר הזה בכוחות עצמי.

זאב אלקין: ברור לך שמחקר – – –

יעל כהן-פארן: איך זה ישפיע על בז"ן?

זאב אלקין: ברור לך שמחקר כזה לא המשרדים צריכים לבצע אלא אנשי האקדמיה הרלוונטיים.

זאב אלקין: לכן, האם להמשיך את ההתניה?

זאב אלקין: זאת תהיה החלטה של מוסדות התכנון, זאת לא החלטה שלנו.

זאב אלקין: גם לא אנחנו שמנו את הנושא הזה פנימה אלא מוסדות התכנון, שמקבלים החלטה באופן כולל.

זאב אלקין: יש לנו שם, כידוע לך, רק אצבע אחת.

זאב אלקין: הם יצטרכו לדון על הסיכויים ולוחות הזמנים הסבירים לקבלת הממצאים מהמחקרים שכבר מתקיימים ולקבל החלטה אם יש כאן למה לחכות בלוחות זמנים סבירים.

זאב אלקין: אני לא בא לנקוט פה עמדה ולא רוצה להחליף את מוסדות התכנון בסוגיה הזאת.

זאב אלקין: אנחנו מצידנו מאוד מאוד מעוניינים לקדם את המחקרים כמה שיותר מהר, אבל כמובן בתנאי שהם יעמדו בסטנדרטים המקצועיים, ולמדנו לקח מהפרשה עם המחקר המפורסם: לנסות להקפיד על הדרישות לסטנדרטים מלכתחילה, כדי שלא למצוא את עצמנו במציאות – – –

יעל כהן-פארן: – – – תוצאות שלא תאהבו, לא תערערו גם את הלגיטימציה של החוקרים, כמו שקרה במחקר הקודם.

זאב אלקין: שלא מה?

יעל כהן-פארן: שאם תקבלו תוצאות שלא תאהבו, לא תערערו את הלגיטימציה של המתודולוגיה.

זאב אלקין: זה לא אנחנו אהבנו או לא אהבנו.

זאב אלקין: עוד פעם, חברת הכנסת כהן-פארן, כחברה במחנה הציוני, בטח יש לך גישה לא פחות ממה שיש לי לשר לשעבר גבאי – –

יעל כהן-פארן: אלה אנשי המקצוע שלך.

זאב אלקין: – – ואני מזמין אותך לשוחח איתו.

יעל כהן-פארן: אני – – –

זאב אלקין: הוא ישמח להסביר לך, כמו שהוא בזמנו הסביר לי כשנכנסתי לתפקיד ועשיתי איתו חפיפה, למה הוא תמך בספקות המקצועיים שהיו לגבי העבודה הזאת, ומי שקיבל את ההחלטות בנושא הזה זה לא אנחנו – לא אני ולא השר דאז, סגן שר הבריאות ליצמן היום.

זאב אלקין: אנחנו אימצנו את ההחלטה, אבל מי שנתן את ההמלצה המקצועית זה ועדה שכללה אנשי מקצוע מכל התחומים, ואני חושב שבנושא הזה של הגנת הסביבה, ראוי שאנחנו כפוליטיקאים, גם את וגם אני, כולנו נלך לפי ההמלצה של אנשי המקצוע.

זאב אלקין: ולכן הדרך שהשר לשעבר אבי גבאי בחר יחד עם השר, גם לשעבר, היום סגן השר ליצמן – לפנות לאנשי המקצוע ולקיים ועדה בלתי תלויה עם המומחים הכי טובים בתחום הזה בארץ – היא הדרך הראויה, ותמיד רצוי שהפוליטיקאים יעשו את זה ויגבו את המסקנות בכל תסריט.

זאב אלקין: יהיו נעימות יותר, נעימות פחות, נאהב אותן יותר, נאהב אותן פחות – זאת הדרך הנכונה לנהוג בסוגיה הזאת.

זאב אלקין: לגבי שתי השאלות הנוספות שנשאלו – לגבי השאלה של חבר הכנסת דב חנין – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

זאב אלקין: – – אני מתלבט מה אני עושה.

יצחק וקנין: על פי הפרוצדורה הרגילה אדוני לא חייב להשיב.

זאב אלקין: ברור, לא, אני גם לא אשיב בהרחבה, כי זאת באמת שאלה אחרת לחלוטין, ודב מוזמן לפנות אליי או בדרך הפורמלית או בדרך הלא-פורמלית כדי לשוחח עליה.

זאב אלקין: אני כמובן מכיר את הפניות.

זאב אלקין: גם אני סבור שהדרך הנכונה לטפל בזה היא באמצעות חוקי עזר ברשויות; זה בכל זאת עניין מאוד מאוד מקומי.

זאב אלקין: אני לא מכיר – אם יש משהו, אני אשמח אם תשתף אותי.

זאב אלקין: לא זכורה לי פנייה מאף ראש רשות לגבי חוק עזר – לא בנושא הזה לפחות – שתקוע אצלנו במשרד להגנת הסביבה.

זאב אלקין: אני מצאתי כל מיני חוקי עזר תקועים אצלנו במשרד כשנכנסתי לתפקיד וניסיתי לעשות כל מה שתלוי בי כדי לחלץ אותם כמה שיותר מהר, בכל מיני נושאים סביבתיים.

זאב אלקין: לא הייתה פנייה אלינו בנושא הזה מאף ראש רשות.

זאב אלקין: אם יש חוק עזר של רשות מסוימת שמשום מה לא יודעת איך להגיע אליי, אני אשמח אם תשתף אותי, ואני אשמח לעזור לה, לפחות כל עוד זה אצלנו במשרד.

זאב אלקין: יותר קשה אם זה תקוע במשרדים אחרים, ויכול להיות שיש שם היבטים שהם רלוונטיים למשרדים האחרים, אבל על פניו, נדמה לי שזאת הדרך הנכונה לטפל בעניין הזה.

זאב אלקין: לגבי הסוגיה על פארק הקישון, קודם כול, כידוע, יש פארק קישון אחד גדול, ויש לו שני חלקים, וחלק אחד דווקא מתקדם מאוד ומתקדם יפה.

זאב אלקין: יש שם תקציב, ואפילו אנחנו היינו שותפים לו, אז לא הכול שחור, גם בנושא הזה של פארק הקישון.

זאב אלקין: אתה מדבר על מקטע שהוא רלוונטי למורד הקישון, שהפארק שם מקודם על ידי רשות נחל הקישון.

זאב אלקין: אני מניח שלכך התכוונת בשאלתך.

זאב אלקין: אני קצת – שאלתך הניחה שהמצב מצוין בתקצוב ובפיתוח של פארק אריאל שרון ופארק באר שבע, ושאלת מתי השמחה של אריאל שרון ובאר שבע תגיע גם לחיפה.

זאב אלקין: אז אני חייב לקלקל קצת את החגיגה.

זאב אלקין: זה נכון למשל שפארק באר שבע מתקדם, ומתקדם יפה, אבל יש שם עדיין מחסור תקציבי אפילו להשלמה של השלב הראשון של תקצוב הפארק, מסיבה מאוד פשוטה: הרי ההחלטה התקבלה מזמן.

זאב אלקין: לקח זמן לגופים השונים – גם לעירוניים וגם לרשות המיוחדת שהוקמה לצורך פיתוח הפארק – לגשת לעבודה.

זאב אלקין: זה חרג מלוחות הזמנים שבזמנו הממשלה הקציבה.

זאב אלקין: כתוצאה מזה עבר יותר זמן ממה שתוכנן, ובמסגרת הקיצוצים הרוחביים, הפלאטים המפורסמים בממשלה, שהתקציבים האלה לא פטורים מהם, היו קיצוצים גם בתקציב הזה, ועכשיו, כשאנחנו מגיעים לשלב הסופי, התברר שהיו לא מעט קשיים.

זאב אלקין: אני הצלחתי לעזור לאנשי באר שבע לחלץ את הכספים שהובטחו להם בזמנו ופג התוקף שלהם.

זאב אלקין: האוצר החזיר אותם למרות שהם לא עמדו בלוחות הזמנים.

זאב אלקין: אני עוד לא הצלחתי לעזור לאנשי באר שבע, ואנחנו עובדים על זה יחד עם ראש העיר, לעזור לחלץ את התקציבים של הפלאטים.

זאב אלקין: זאת אומרת שיש כרגע מחסור של כ-20 מיליון שקל פלוס-מינוס – אני מדבר מזיכרון, לא התכוננתי לזה, אבל זה פלוס-מינוס הסכום, שאני עוד לא יודע מאיפה לכסות אותו, ושנינו ביחד עובדים מול משרד האוצר בניסיון למצוא לזה פתרון.

זאב אלקין: כרגע זה לא מעכב, כי הבאנו לשם תקציבים גדולים בדיוק לקראת סוף השנה, ויש להם עם מה לעבוד, אבל בהחלט, אם לא נמצא לזה פתרון, השלב הראשון של הפיתוח לא יוכל להסתיים.

זאב אלקין: אז זה לגבי באר שבע.

זאב אלקין: בפארק אריאל שרון זה עוד יותר מורכב, כי במאמצים רבים, דווקא בכהונה שלי, הצלחנו לגבש נוסחה לתקצוב הפיתוח.

זאב אלקין: היא לא הייתה קיימת; כן, אני מצאתי מצב מאוד מאוד בעייתי.

זאב אלקין: הצלחנו לגבש חבילה של כ-250 מיליון שקל, שרובה מושתתת על מקורות ממשלתיים, גם מהמשרד שלנו, גם ממשרד האוצר, וחלקה – על הכנסה עצמית של הפארק.

זאב אלקין: אבל לצערי, בגלל – אני לא יודע איך להגדיר את זה, בלגן או מילה אחרת – המצב הפנימי של החברה של פארק אריאל שרון, שהיא למעשה משותקת כבר מאמצע השנה, קודם באה – –

מיקי לוי: זה בא לוועדת הכספים וניסינו לעזור.

זאב אלקין: – – קודם באה ההחלטה פנימית, ואחר כך כתוצאה מהחקירה שיש שם.

זאב אלקין: אני עושה כל מה שלאל ידי, תאמין לי, חבר הכנסת לוי, כדי לנסות לעזור לחברה.

זאב אלקין: כידוע, עשינו שמיניות באוויר, ואני מודה לחברי ועדת הכספים שעזרו לנו בשמיניות באוויר האלה כדי שבסוף השנה – להציל את התקציב השוטף שלהם.

זאב אלקין: תקציב הפיתוח כרגע על השולחן, הוא קיים, האוצר לא נגע בו, אבל זה עוד רחוק מלברך שהחיינו שעבודות הפיתוח חזרו, כי כרגע הפארק די משותק בתפקוד שלו.

זאב אלקין: הוא בקושי מתפקד בשוטף, והוא לא מקדם אמיתית את הפיתוח כמו שצריך, ואני מאוד מוטרד מזה.

זאב אלקין: על הרקע הזה, בין השאר, ההתלבטויות שיש היום בממשלה על העברה לעיריית תל אביב, בגלל המצב הפנימי שהחברה נקלעה אליו.

זאב אלקין: אני מחפש את הפתרון המיטבי.

זאב אלקין: הכסף קיים – זה, אגב, רק שלב ראשון – ויש שם עוד הרבה עבודה.

זאב אלקין: עכשיו לקישון.

זאב אלקין: אין כרגע תקציבים פנויים לפיתוח המקטע הרלוונטי של הפארק.

זאב אלקין: אנחנו מחפשים כרגע תקציבים לא גדולים יחסית, לפחות להשלמה של התהליך התכנוני, כדי שהכול יהיה מוכן לפיתוח.

זאב אלקין: גם לזה לא מצאנו כסף כרגע, בין השאר כי לא כל הגופים שאמורים להעביר כספים לרשות נחל קישון העבירו.

זאב אלקין: יש לנו מחלוקת מסוימת בנושא הזה עם כמה גופים ממשלתיים.

זאב אלקין: אם תרצו תזמינו אותנו ואת רשות נחל קישון לוועדת הכספים, נשמח לעזרתכם בפתרון המחלוקת, למרות שהחוק מחייב גורמים שונים להעביר כספים אלינו כדי שנעביר אליהם.

יצחק וקנין: תודה.

זאב אלקין: יש קשיים, ואני מנסה לפתור אותם.

זאב אלקין: כדי שיהיה הפארק הגדול שאתה מדבר עליו דרושה פה החלטת ממשלה מיוחדת.

זאב אלקין: אין למשרד להגנת הסביבה משאבים לזה, זה לא רציני, וכמו בבאר שבע וכמו במקרים אחרים, צריך עוד כסף, צריך כסף חדש.

זאב אלקין: יהיה לא פשוט להשיג אותו, אבל כרגע גם את המינימום אנחנו עוד לא השגנו מכל מיני שותפים שלא מעבירים תקציבים לרשות נחל קישון.

מיקי לוי: למרות שהוא לא התכונן – – –

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, זו לא שעת שאלות.

מיקי לוי: למרות שהוא לא התכונן, השליטה שלו ראויה להערכה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר להגנת הסביבה, השר זאב אלקין.

יצחק וקנין: תודה לשואלים.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב על שאילתה דחופה מס' 455, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר יכולה לשאול.

קארין אלהרר: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אדוני השר – אדוני סגן השר – – –

יצחק כהן: סגן השר.

יצחק כהן: סגן.

קארין אלהרר: אני גם בירכתי את השר גלעד ארדן, שיושב איתנו במליאה, ואת יתר השרים.

קארין אלהרר: ובכן, אדוני סגן השר, בתקציב לשנת 2019, שפורסם לידיעת ולהערות חברי הכנסת, יש הוראה על דחיית יישום הוראות חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ואני מנסה להבין את המשמעות של הדברים.

קארין אלהרר: לפיכך, ברצוני לשאול אותך:

קארין אלהרר: כמה מבנים ציבוריים היו אמורים להיות מונגשים עד לסוף שנת 2018 וייוותרו ללא הנגשה?

קארין אלהרר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

יצחק כהן: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק כהן: בעניין הנגשת מבנים ציבוריים, לשאלתך, קארין, כ-4,500 מבנים היו צריכים להיות מונגשים, מתוכם יונגשו 2,576 מבנים עד נובמבר 2018.

יצחק כהן: המועד, שנקבע ליום 1 בנובמבר 2018, יידחה באופן הזה: א.

יצחק כהן: עד סוף 2018 שיעור המבנים המונגשים של רשות ציבורית יעמוד על 70%; ב.

יצחק כהן: עד סוף 2019 שיעור המבנים המונגשים של רשות ציבורית יעמוד על 81%; ג.

יצחק כהן: עד סוף שנת 2020 שיעור המבנים המונגשים על ידי רשות ציבורית יעמוד על 91%; ד.

יצחק כהן: עד שנת 2021 יעמוד שיעור המבנים המונגשים של רשות ציבורית על 100%.

יצחק כהן: נכון להיום, היקפי הביצוע הם כ-47% מבנים העומדים בתקנות הנגישות; כ-24% הם בתהליכי ביצוע הנגשה וצפויים להיות מונגשים עד המועד הקבוע בחוק כיום; 29% יעמדו בהוראות החוק ותקנות הנגישות לאחר המועד הקבוע בחוק, וזאת בשל קשיים וחסמים משפטיים, תכנוניים, סטטוטוריים, קנייניים והצורך בקבלת היתרים מגופי התכנון השונים, וכן קשיים הנדסיים העולים במהלך ביצוע עבודות הנגישות.

יצחק כהן: לאור האמור, הנגשת כלל מבני הממשלה כנדרש בחוק עד נובמבר 2018 אינה בת-ביצוע, מסיבות שפירטתי.

קארין אלהרר: שאלה נוספת.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחברת הכנסת קארין אלהרר, ואחריה תשאל שאלה נוספת חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

קארין אלהרר: אדוני סגן השר, תודה רבה על הפירוט.

קארין אלהרר: האם נכון יהיה לומר שמלכתחילה פרק הנגישות בחוק השוויון חוקק כך שהיישום שלו יהיה הדרגתי?

קארין אלהרר: מראש אף אחד לא ציפה שהיישום של ההנגשה יהיה בבת אחת.

קארין אלהרר: לפיכך אבקש לשאול אותך, אדוני:

קארין אלהרר: בהינתן העובדה שלנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות יש הסמכות להורות על פטור מהנגשה של מבנה מסוים, האם אתה חושב שהדברים ייראו אחרת הפעם?

קארין אלהרר: כי גם בפעם הקודמת הייתה דרישה להחלה הדרגתית, וגם הפעם אני למדה שתהיה החלה הדרגתית.

קארין אלהרר: מה השתנה?

קארין אלהרר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל בירן, שאלה נוספת.

מיכל בירן: הרב שמואל אליהו, הרב של צפת, קרא לפיטורי הרמטכ"ל ולהוצאת נשים מצה"ל.

יצחק כהן: זה גם הנגשה?

מיכל בירן: מי שמשלם את משכורתו – – –

יצחק כהן: זה גם הנגשה?

מיכל בירן: מי שמשלם את משכורתו זה הקבינט החברתי-כלכלי במשרד האוצר.

מיכל בירן: קיבלתם כ-800 מיילים של אזרחים מודאגים בעניין ולא עניתם לאף אחד מהם.

מיכל בירן: מדוע?

יצחק כהן: מדוע?

יצחק כהן: כי שואלים פה – – –

יצחק וקנין: לא, אדוני, אדוני, רק דקה.

יצחק כהן: קארין אלהרר – – –

יצחק וקנין: דקה, דקה, דקה, אדוני סגן השר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, שאלה נוספת, ואז אדוני ישיב לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד סגן השר – מדברים על אותו נושא של הנגשה – כבר כמה שנים אחרי שהחוק של ההנגשה חוקק נבנים מבני חינוך, במיוחד בתי ספר, ובאותם בתי ספר בונים את פיר המעלית ולא מתקינים את המעלית עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי משרד האוצר יתקצב גם את המעליות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המבנים החדשים שייבנו או שנבנים עכשיו, יהיה בהם סעיף של התקנת המעליות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

יצחק כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר, אני קודם כול מודה לך על העלאת הנושא הרגיש הזה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: את לפחות מעלה נושאים כפרלמנטרית ומתייחסת אליהם.

יצחק כהן: לא עוברים לנושא – מיכל בירן שואלת אותי למשל על השפעת קרני הירח על – – –

מיכל בירן: שאלתי אותך על קרנות הפנסיה – התחמקת – – –

יצחק כהן: מה זה קשור להנגשה, גברתי?

יצחק כהן: מה זה קשור?

יצחק כהן: את חברת כנסת, תהיי רצינית.

יצחק כהן: את אישה רצינית.

יצחק כהן: אני מכיר אותך, את מאוד רצינית.

מיכל בירן: כשאני שואלת אותך על קרנות הפנסיה ודמי הניהול אתה מתחמק ולא עונה.

יצחק כהן: לא מתחמק משום שאלה.

יצחק כהן: תשאלי אותי דבר דבור – תקבלי תשובות לכל דבר.

מיכל בירן: מתחמק לגמרי.

יצחק כהן: הינה, קארין מעלה נושא כל כך רגיש, כל כך כואב, ואת הולכת לרב שמואל אליהו.

יצחק כהן: אפילו לא שמעת את השאלה.

מיכל בירן: למה לא עניתם לאזרחים?

מיכל בירן: 800 מיילים – – –

יצחק כהן: אין דבר כזה.

יצחק כהן: כל אזרח מקבל ממני מענה, אפילו אם הוא חבר כנסת.

מיכל בירן: יש – – – משכורת – – –

יצחק כהן: קארין, פירטת את הקשיים האובייקטיביים בנושא הזה, כולל – – –

קארין אלהרר: אז למה אתם לא – – –

יצחק כהן: בבקשה?

יצחק כהן: אני לא שומע.

קארין אלהרר: – – –

יצחק כהן: לא, לא, אני הסברתי לך – – – את מתכננת משהו ואת מגיעה – – –

קארין אלהרר: כבוד השר, היה אותו דבר – – –

יצחק כהן: על הנייר, 100% מבנים ציבוריים, כולל בתי ספר.

יצחק כהן: כולל בתי ספר.

יצחק כהן: אם מתקצבים בית ספר, הוא לא רק – – – ומעלה; אם מתקצבים בית ספר, מתקצבים אותו מושלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה לא בונים – – –

יצחק כהן: אין דבר כזה.

יצחק כהן: תראו לי באופן פרטני – – – באופן אישי, באופן – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יצחק כהן: אין דבר כזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: קארין, תודה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: הוא ישיב על שאילתה דחופה מס' 457, של חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ראיתי.

יצחק וקנין: אתה תשאל שאלה נוספת אחרי שיעקב אשר ישאל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב אשר, השר נמצא במקומו.

יצחק וקנין: אפשר לשאול.

אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, בשבת האחרונה – אומנם כתוב "בשבת האחרונה", אבל זו הייתה "בשבת האחרונה" כשכתבנו את זה, אז זו שבת אחת קודם – קנסה המשטרה כלי רכב חונים ברמת שלמה, בשכונת רמת שלמה בירושלים, שבה אין כניסה לתנועת כלי רכב בשבתות ואין אכיפה כלפי כלי רכב העוברים בשכונה ומסכנים הולכי רגל.

רצוני לשאול: מדוע יש אכיפה כלפי כלי רכב חונים ואין אכיפה כלפי כלי רכב הנוסעים בניגוד לחוק?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לשואל.

גלעד ארדן: תודה לחברי חבר הכנסת יעקב אשר על השאילתה שלו.

גלעד ארדן: אני קודם רוצה להתייחס לסיפה של דבריו, שהיא מעט עוקצנית.

גלעד ארדן: זה לא נכון שאין אכיפה כלפי כלי רכב נוסעים.

גלעד ארדן: לא רק שיש אכיפה, אלא ב-2017 האכיפה הזאת גדלה בעשרות אחוזים לעומת העבר, בעקבות תהליך ההתעצמות שאני יזמתי לטובת אגף התנועה, וחשיבותו, ובכלל – האכיפה של דיני התנועה כנגד עברייני תנועה.

גלעד ארדן: בקשר לחלק הראשון, אני חייב לומר שבאופן עקרוני, אם שואלים אותי על סדר עדיפויות, אני לא חושב שבסדר העדיפויות של המשטרה היא צריכה לאכוף דוחות חניה, בטח לא בשכונות שבהן אין נסיעת כלי רכב במהלך השבת, כיוון שהרוב המכריע של התושבים הם שומרי תורה ומצוות ושומרים את השבת, אז אני באמת לא חושב שבסדר העדיפויות שלה זה דבר נכון.

גלעד ארדן: במקרה הספציפי – ולכן, דרך אגב, אם תסתובב ברחבי המדינה – לא בשבת – אבל תאסוף מידע, אתה תשמע שזה גם לא קורה בדרך כלל.

גלעד ארדן: זאת אומרת, ככלל, אין איסור אכיפה, אבל אין אכיפה.

גלעד ארדן: כראש עיריית בני ברק לשעבר אתה בטח יודע את זה, בעצם.

גלעד ארדן: אין אכיפה כזאת במהלך סופי השבוע.

גלעד ארדן: במקרה הספציפי שאתה שואל עליו ומזכיר, אני עשיתי בירור מעמיק עם המשטרה.

גלעד ארדן: לצערי, אני לא יכול למסור את כל הפרטים.

גלעד ארדן: הסיבה שבגינה היו שם שוטרים זה לא למטרת אכיפת דיני תנועה.

גלעד ארדן: אני לא יכול להרחיב מעבר לזה, אבל זה היה כדי למנוע פשיעה מסוג אחר, לטובת ההגנה על תושבי השכונה.

גלעד ארדן: במהלך הפעילות האחרת, שלא קשורה לאכיפת חניה, השוטרים פשוט נתקלו בכך שכלי רכב חסמו חלק ממסלולי נסיעה.

גלעד ארדן: כידוע, צירי נסיעה חייבים להישמר פתוחים למצבי חירום – אמבולנסים, כיבוי אש וכו' – ולכן, מהסיבה הזאת ניתנו שם דוחות תנועה.

גלעד ארדן: זו לא תופעה חדשה, זו לא מדיניות חדשה.

גלעד ארדן: זה היה חריג וזה היה בגלל ההימצאות של השוטרים שם בנסיבות אחרות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב אשר, שאלה נוספת לך, ומייד אחריו – דב חנין.

אני מודה לך, אדוני השר, על התשובה.

אני באמת לא מכיר את התופעה הזאת.

למשל בבני ברק אני לא זוכר שהיו לנו דברים מהסוג הזה, ולכן נורא התפלאתי שזה קרה.

ברור שאם המשטרה צריכה להיות שם לנושאים של שלום הציבור, היא צריכה להיות, אבל צריכה להינתן באמת הנחיה, גם אם יש משהו שיכול להיות עבירת תנועה במקום שהוא כביש; ברור שאם זו חסימה מוחלטת של ציר – הרי אמבולנסים צריכים לעבור, משטרה צריכה לעבור וכו'; על זה אני לא מדבר.

אבל אם יש להם פעילות אחרת – שיעשו את הפעילות שצריך, ויטפלו אם יש משהו שהוא באמת רק סכנת חיים.

אני אשמח שבאמת ההנחיות יהיו לגבי אותם רכבים שעוברים דרך השכונה הזאת לשכונת שועפאט וממנה, שנכנסים לשכונה בניגוד לחוק, בניגוד לתמרור שאוסר כניסה בשבת, ודווקא בעניין הזה אכיפה תהיה ברוכה.

תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, כולנו יצאנו מאוד מודאגים מהדיון שהתקיים הבוקר בוועדת הפנים של הכנסת בנושא ההיערכות ליישום בג"ץ שטח המחיה לכל אסיר.

דב חנין: אנחנו מדברים על בג"ץ שבא בעקבות חוק שהכנסת חוקקה, חוק זכויות האסיר, שעבר כתיקון לפקודת בתי הסוהר.

דב חנין: ביוני 2017 בית המשפט העליון הוציא פסק דין חשוב ובו קבע לוחות זמנים.

דב חנין: כדי שזכויות האסיר במדינת ישראל יתקיימו, צריך לתת שטח מחיה מינימלי לכל אסיר.

דב חנין: לפי פסק הדין של בית המשפט העליון, בחודש מרס 2018 צריך לאפשר לכל אסיר שטח מחיה מינימלי של 3 מ"ר, ובסוף השנה, בדצמבר 2018, הוא צריך להגיע ל-4.5 מ"ר.

דב חנין: בית המשפט העליון קבע שלמרות שמדובר בפגיעה קיצונית בזכויות האדם של האסירים, הוא נותן למדינה זמן ארוך כדי להתארגן.

דב חנין: אנחנו שמענו על עבודה מקצועית שנעשית גם אצלך, אדוני השר, וגם בשירות בתי הסוהר.

דב חנין: אני מברך על העבודה של אנשי המקצוע בתחום הזה אבל אני מודאג מאוד מהתוצאות.

דב חנין: אני מודאג מהתוצאות כי אני מבין שהממשלה – – –

יצחק וקנין: מה השאלה, דב?

גלעד ארדן: האומנם?

דב חנין: אני מודאג מהתוצאות כי אני מבין שהממשלה עדיין לא אישרה שום תוכנית עבודה חודש לפני המועד, אדוני; מרס 2018 וזה לא מופיע בתקציב 2018, לא מופיע בתקציב 2019.

דב חנין: האם הממשלה מתייחסת ברצינות לפסק הדין של בית המשפט העליון?

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אדוני השר לביטחון פנים ישיב לשואלים.

גלעד ארדן: ראשית, אנחנו תמיד מכבדים החלטות של בית המשפט העליון ובתי המשפט, גם אם אנחנו לא מסכימים להן או לא אוהבים אותן.

גלעד ארדן: במקרה הזה אני גם מסכים עם ההחלטה, גם אוהב את ההחלטה.

גלעד ארדן: רק יש בעיה אחת, וממנה אי-אפשר לברוח: מועד ביצוע החלטה שקבע כבוד השופט רובינשטיין לא מחובר למציאות בשום דרך אפשרית.

גלעד ארדן: אני חושב שכל אחד, אפילו אם הוא חבר באופוזיציה – זאת אומרת שהוא אדם שנוהג לעשות טעויות – מסוגל להבין את זה שבמציאות התכנונית הביצועית במדינת ישראל, ובכלל, בכל מדינה בעולם, אי-אפשר לפתור בעיה של כ-6,000 מקומות כליאה שלא עומדים בתקן כליאה שבג"ץ החליט לגביו על יישום – אי-אפשר לספק אותם בפרק זמן שבית המשפט קבע, קרי, שנה, שנה וחצי, שנתיים.

גלעד ארדן: זה פשוט לא יכול לקרות, כיוון שחלק מהפתרונות מחייבים בינוי של בתי כלא חדשים, וחלק מחייבים אולי חלופות מאסר.

גלעד ארדן: הרי אני מניח שכבוד השופט רובינשטיין לא התכוון שאנחנו פשוט נשחרר מהכלא אלפי מחבלים, רוצחים, גנבים, אנסים, פשוט נשחרר להסתובב חופשי, אלא הכוונה הייתה לנהוג באופן אחראי.

גלעד ארדן: ואכן, אני הנחיתי את משרדי, כפי שעשתה שרת המשפטים, להקים צוות יישום של פסק הדין.

גלעד ארדן: הצוות הזה בהחלט בנה תוכניות עבודה מאוד מרשימות, גם בתחום חלופות המאסר וגם בתחום של בינוי בתי סוהר.

גלעד ארדן: דא עקא שגם אני לא יכול לעשות או לבצע שום דבר בלי שיש תקציב לנושא הזה.

גלעד ארדן: לצערי, משרד האוצר פיתח גישה מאוד חדשנית ומעניינת, שמעולם לא נוסתה.

גלעד ארדן: יש משרד לביטחון פנים, יש בו כמעט 50,000 מקבלי שכר – שוטרים, לוחמי אש, סוהרים וכו'; אין לי הרי דרך לקצץ בשכרם, וטוב שכך, שאין לי דרך, כי צריך להעלות את שכרם.

גלעד ארדן: משרד האוצר אומר: נתנו לך תוספות בעבר לצורך הגידול במספר השוטרים, הסוהרים, לוחמי האש, כדי להציל חיים במדינת ישראל; תמצא דרך מתוך התקציב הזה לבנות בתי סוהר, להביא קציני רווחה שיעשו פעולות שיקום וכן הלאה וכן הלאה.

גלעד ארדן: אז אני אומר בצורה הכי חדה וברורה: עם הצעת התקציב שהאוצר מציע היום ל-2019 יהיה כאן ביזיון בית משפט, ולצערי מי שיהיה אחראי לו זה משרד האוצר.

גלעד ארדן: אני מקווה שהיועץ המשפטי לממשלה יתערב בדחיפות בנושא הזה, כי נכון לרגע זה אין שום דרך מתקציב המשרד לביטחון הפנים ליישם את החלטת בג"ץ, שבעיניי חשוב מאוד ליישם אותה, וכמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: והמדינה לא תוכל לבוא לבג"ץ ולבקש פריסה ליותר שנים של הבינוי וחלופות השיקום, חלופות המאסר, בלי שהיא תבוא בתום לב וניקיון כפיים וגם תציג מהם התקציבים התוספתיים שהיא השקיעה סוף-סוף כדי לסגור את הפער ההיסטורי הזה – שאני ירשתי מאז קום המדינה ועוד הרבה לפני – של המצב המחפיר בבתי הכלא שלנו.

גלעד ארדן: תודה על השאלה החשובה.

יצחק וקנין: תודה לשר לביטחון פנים.

יצחק וקנין: אני מזמין את שר התקשורת איוב קרא – יעלה וישיב על שאילתה דחופה מס' 458, מאת חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בנושא ניתוק קווי הטלפון והאינטרנט מהכפר דמהש.

קריאה: דהמש.

יצחק וקנין: דהמש.

יצחק וקנין: דהמש, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, בכפר דהמש נותקו קווי הטלפון והאינטרנט ב-18 בינואר 2018.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תושבים הודיעו לחברת בזק על מנת לטפל בתקלה, אך החברה מתעלמת מהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידים נמצאים בפתחה של תקופת מבחנים בבחינות בגרות וזקוקים לשירותי האינטרנט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, רצוני לשאול: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו מדיניות בזק כל עוד מדובר בערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם כן – מה ייעשה לפתרון הבעיה בכפר דהמש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: אדוני שר התקשורת ישיב.

איוב קרא: אני מאוד מכבד את חבר הכנסת והחבר עבד אל חכים חאג' יחיא, ששאל אותי עוד לפני את השאילתה הזאת, החשובה כשלעצמה.

איוב קרא: אני רוצה קודם כול להשיב לך מבחינה פורמלית, ואחר כך אומר לך מה עשיתי מהרגע ששוחחת איתי בעניין הזה.

איוב קרא: מהבדיקה שביצע המשרד עולה כי אכן קיימת תקלה בקווי התקשורת בדהמש, וזו נגרמה מחבלה בתשתיות, וזו לא הפעם הראשונה.

איוב קרא: לחברת בזק, בדומה לכל בעל רישיון אחר, יש מחויבות לתחזוקה ותיקון של תקלות בהתאם להוראות רישיונה.

איוב קרא: למיטב ידיעתנו, החברה פועלת בהתאם לרישיונה.

איוב קרא: המשרד אינו מכיר מדיניות מיוחדת של חברת בזק בעניין זה – לגבי כל אזרחי ישראל, ערבים כיהודים.

איוב קרא: מנתונים שהועברו אלינו מחברת בזק עולה כי בחודשים האחרונים נותקו קווי התקשורת חמש פעמים, וזאת כתוצאה מפעילות עבריינית של חבלות וגנבת כבלי נחושת.

איוב קרא: חשוב לציין כי השחתה או גרימת נזק במתקן בזק מהווה עבירה פלילית ודינו של מי שעושה זאת הוא מאסר עד שלוש שנים.

איוב קרא: יש לציין לטובה את חברת בזק, שהגיעה למקום בכל אותן הפעמים ותיקנה את התשתיות על מנת להחזיר השירות לתושבי המקום.

איוב קרא: המשרד פנה לחברת בזק לפעול שוב לתיקון התשתיות – אחרי שדיברת איתי, אדוני – על מנת להשמיש את הקווים, ואנו מצפים שהתקלה תתוקן בהקדם גם הפעם.

איוב קרא: התקיימה אתמול, 30 בינואר 2018, שיחה של יועץ השר ומנהל תחום פיקוח טכנולוגי במשרד עם ראש ועד המקום מר איסמעיל ערפאת.

איוב קרא: האחרון הבטיח לפעול במסגרת הקהילה בפעילות הסברתית על מנת למנוע תופעות כאלה של חבלות וגנבת כבלים בעתיד.

איוב קרא: אנו מצפים כי החבלות בתשתיות תיפסקנה, וככל שתימשכנה, נבקש את התערבותה של משטרת ישראל.

איוב קרא: אני מאוד רציתי להפתיע אותך ולבוא בבשורה היום.

איוב קרא: לצערי, משטרת ישראל, שנמצאת חזק בתמונה עקב חמש פעמים של גנבת כבלים ונחושת – היא חייבת תיאומים כדי להיכנס ולתקן; זה לא תיקון רגיל, שבאים כאילו ואפשר לתקן.

איוב קרא: ואז היה צריך להביא – שיצא צוות מקצועי ויתקן.

איוב קרא: לצערי, לא היה תיאום כדי לעשות את זה – פשוט כמה גורמים היו צריכים להיות שם יחד, כולל המנהיג של המקום – לכן זה נדחה ל-5 בחודש.

איוב קרא: הם יבקרו שם וינסו להתגבר על התקלה.

איוב קרא: אני מאוד מבקש ממך, חבר הכנסת חאג' יחיא, בגלל שפנית, מאוד חשוב לי שתחזור אליהם.

איוב קרא: אנחנו נתקן את זה ב-5 בחודש, אבל חשוב שהגנבות הללו לא יהיו מטרד לאנשים אחרים, חפים מפשע.

איוב קרא: המשטרה עוקבת אחרי החשודים, הם היו במעצר, ויש לה את השיטות לעקוב אחריהם, אבל צריך גם פעילות הסברתית נכונה כדי שהתקלות האלה לא יישנו.

איוב קרא: זה מאוד חשוב.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחרי כן – מיקי לוי, יש לך שאילתה.

יצחק וקנין: אתה יודע את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה, כבוד השר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גם מוסיף שהפעילות החברתית והפעילות של ועד השכונה או הכפר – היום אפילו הגישו תלונה במשטרה על כך שהפעילות שלהם נמשכת.

איוב קרא: נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי שאלה נוספת בנושא שקרוב לאותו נושא – גם בזק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה מקרים ביישובים הערביים שעמודי הטלפון של בזק נמצאים בתוך המגרשים הפרטיים של האנשים, והם מהווים מטרד לאותם בתים או באותם מגרשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשהם פונים לבזק להוציא אותם, הם מחויבים בתשלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: אחרי הסגת גבול, במקום שבזק תשלם על השכירות לאותה תקופה, שהם השתמשו בשטח הפרטי, היא מחייבת אותם בעלות העתקת העמודים והקווים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לשמוע את עמדת כבוד השר ולראות איך לפעול בהמשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: ישיב אדוני שר התקשורת.

איוב קרא: חבר הכנסת חאג' יחיא, זאת סוגיה שלא שמעתי מאז שנכנסתי לתפקידי.

איוב קרא: אני מבטיח לך שאבדוק את זה עם הגורמים המקצועיים בהיבט החיובי ביותר.

איוב קרא: אני חושב שזה דבר שצריך להיעשות.

איוב קרא: אני לא יודע מה היה לפני 50, 60, 70 שנה.

איוב קרא: בטח החוקים והדברים היו שונים לגמרי, והטכנולוגיות, כמובן.

איוב קרא: לכן אבדוק איך אפשר להתגבר על זה.

איוב קרא: אני חושב שזה מתבקש.

איוב קרא: אני עוד אחזור אליך בעניין הזה.

יצחק וקנין: תודה לשר התקשורת.

יצחק וקנין: אדוני יישאר על הדוכן.

יצחק וקנין: יש לנו שאילתה של חבר הכנסת מיקי לוי בנושא מרכז מיון דואר ישראל, שאילתה מס' 1075.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת מיקי לוי יכול לשאול.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני השר, לאחרונה חנך דואר ישראל את מרכז המיון הראשי שלו במודיעין – ברכות – שמחליף מרכזי מיון קיימים, ובהם מרכז המיון בגבעת שאול בירושלים.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: האם תושבי ירושלים יידרשו לאסוף את דברי הדואר הממוענים עבורם מהעיר מודיעין?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: אילו שינויים יוצר מרכז זה, הן בחלוקה והן במיון?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: האם תוגברה אבטחת המרכז לאחר הפריצה אליו לפני כמה שבועות?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אדוני שר התקשורת ישיב.

איוב קרא: חבר הכנסת מיקי לוי, חברי הטוב, במענה על שאלתך, להלן תשובת מנהל הדואר במשרד התקשורת: תושבי ירושלים ימשיכו לקבל את דברי הדואר הממוענים אליהם בירושלים ולא במודיעין.

איוב קרא: מרכז הסחר המקוון במודיעין נועד למיין את החבילות ודברי הדואר המגיעים מחו"ל ולנתב אותם אל יעדיהם בארץ.

איוב קרא: מרכז זה אינו עוסק במסירת דברי דואר וחבילות לנמענים.

איוב קרא: מחברת הדואר נמסר כי מרכז הסחר המקוון מקצר את תהליך העברת החבילות ודברי הדואר אל נקודות הקצה בכל הארץ.

איוב קרא: החבילות ודברי הדואר מגיעים אליו ישירות מהמטוסים בנתב"ג, עוברים בידוק ביטחוני ומכסי וממוינים ישירות אל כ-1,100 נקודות מסירה בכל הארץ, ללא צורך במיון נוסף בבתי הדואר כפי שדרש התהליך הישן.

איוב קרא: עם הגעת החבילה או דבר הדואר אל נקודת הקצה נשלח מסרון לנמען, והוא מקבל באמצעותו מגוון דרכים למסירת דבר הדואר לידיו: בנקודת מסירה או בביתו, בתשלום, לפי בחירתו, זאת אומרת, יכול להיות בתשלום לביתו, ויכול להיות חינם, במקום.

איוב קרא: כמו כן, יישומון – אפליקציה – של דואר ישראל, מאפשר לנמען גם לשלם את המיסים אשר הוטלו על הטובין שבחבילה, ככל שהוטלו כאלה בידי המכס.

איוב קרא: מחברת הדואר נמסר כי מערך האבטחה במרכז הסחר המקוון במודיעין תוגבר ושודרגו בו אמצעי המיגון.

איוב קרא: זאת, אף שמערך האבטחה אשר פעל במרכז הסחר המקוון קודם לכן גילה את הפריצה וסייע להזעיק את המשטרה ולהניס את הפורצים.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך, המרכז המקוון החדש הוא מרכז – אני חושב שהכי משוכלל היום, אפילו בקנה מידה עולמי.

איוב קרא: בעצם התחייבנו, מאז פתחנו את המרכז החדש, ל-48 שעות מרגע שמגיעה החבילה לנתב"ג, ולא – יש קנס על חברת דואר ישראל.

איוב קרא: אין לו אח ורע.

איוב קרא: והתלונות ירדו כמעט לאפס, וזה כתוצאה מפעילות נכונה, מקצועית, שעשינו מאז שנפתח.

איוב קרא: ואני חושב שגם בפריצה שהייתה – לא הצליחו לגנוב שום דבר; מהר עלינו על זה, והמשטרה פעלה.

איוב קרא: יש הרבה דברים שאי-אפשר לדבר עליהם מבחינה ביטחונית שאנחנו מגלים שם, והכול בשליטה טוטלית.

איוב קרא: יש עבודה מאוד מקצועית במקום הזה, עם מיכון הכי משוכלל בעולם היום, ואני חושב שהדבר הזה מתבקש.

איוב קרא: אנחנו בעצם הולכים להפוך את המרכז המקוון ללב-ליבו של דואר ישראל.

איוב קרא: כל המוסדות של דואר ישראל יתרכזו במודיעין, לידו.

איוב קרא: אני הנחיתי רק היום במכתב ברור שמירושלים לא יצא אף עובד לעבוד במודיעין.

איוב קרא: בנק הדואר וכל מוסדות הדואר בירושלים יישמרו בירושלים, כולל עובדיהם.

איוב קרא: תודה לך.

יצחק וקנין: תודה לשר התקשורת.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 120), התשע"ח–2018, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119) (דיור בהישג יד) ובהצעת חוק עבודת נשים (תיקון – תקופת לידה והורות לבן זוג של יולדת שילדה יותר מילד אחד).

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בקובלנות נגד חבר הכנסת אורן חזן בשל התבטאויות פוגעניות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1194); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: שימו לב, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 201 והוראת שעה) (הגדלת קצבת נכות), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת השר חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה שלב נוסף בדרך להביא את קצבת הנכות לשכר מינימום.

חיים כץ: אני רוצה להתחיל בתודות לאילן גילאון, שלא נמצא פה, וליואב קיש, שלא נמצא פה, ולנאוה בוקר, שלא נמצאת פה, ולקארין אלהרר, שנמצאת פה, ולמיקי רוזנטל, שלא נמצא פה – –

דב חנין: דב חנין נמצא פה.

חיים כץ: דב חנין לא הגיש הצעת חוק, הוא הצטרף.

חיים כץ: אמרו לי את זה – – –

דב חנין: הצעת חוק שלי באותו יום הופלה על ידי הקואליציה ברוב של קול אחד.

יצחק וקנין: אה, ואללה.

יצחק וקנין: אז לדב חנין, שהצעת החוק שלו הופלה על ידי הקואליציה, ומעניין למה.

אחמד טיבי: באופן חריג.

חיים כץ: – – שהגישו הצעות חוק פרטיות להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום במשק.

חיים כץ: ואני חושב שגם הם, שהגישו את זה – אוה, אילן גילאון, בוא.

חיים כץ: פתחתי את הנאום בכך שאני רוצה להודות לך על הצעת חוק פרטית שהגשת להעלות את קצבת הנכות לשכר המינימום במשק.

חיים כץ: במסגרת התודות אני רוצה להודות למנהיגי ציבור הנכים, שהובילו את המאבק ונתנו לב ונשמה, ויצרו את מתווה הנכים.

משה גפני: – – – את הכסף, לא היית יכול להעביר את החוק.

משה גפני: אני אישרתי את זה אתמול – ולא היה עוד חוק.

חיים כץ: אתה יודע מה הבעיה שלנו?

חיים כץ: שאנחנו לא יודעים להקשיב עד הסוף.

אלעזר שטרן: לא, תגיד תודה לגפני – – –

משה גפני: לא.

אלעזר שטרן: כן.

חיים כץ: אני לא יכול להגיד: אילן, גפני, זה, זה, זה, בשורה אחת.

חיים כץ: אם היינו מקשיבים עד הסוף – –

משה גפני: מקשיב.

חיים כץ: – – ואז היינו מעירים את ההערות – דרך אגב, אני לא רשמתי אותך בתודות.

חיים כץ: עכשיו אתה מוסיף, אז אני חורג מהסדר: תודה למר גפני, שהעביר חלק מהכסף.

משה גפני: חלק.

חיים כץ: חכה.

חיים כץ: אני לא רוצה להגיד הכול, כי – – –

קריאה: – – –

חיים כץ: אז אני רוצה להודות למנהיגי ציבור הנכים, שהובילו את המאבק ונתנו לב, נשמה, גוף, הכול, על מנת ליצור את מתווה הנכים; לנעמי מורביה האדירה, שלא עזבה אותי במנוחה ולו לשנייה אחת; לאלכס פרידמן – הגדירו לי תותח, שיכול ללמד את כולם פה איך עושים שימוש במדיה החברתית לטובת קידום נושאים חברתיים; לאייל כהן, מנהיג הפנתרים, שאני יודע שהוא עדיין כועס עלינו, ואני מבטיח לו שנשמע אותו בקשב רב ככל שניתן ונעשה שינויים בוועדה, כי בסוף הנכים יודעים טוב מכולנו מה הצרכים שלהם.

חיים כץ: הוא היה אצלי בבית – קפצו לאשתי מתחת לגלגלים.

חיים כץ: היינו, ראינו; ליהודה דורון ולאבנר עורקבי ולכל החבורה הנפלאה הזאת.

חיים כץ: כולם ביחד – אתם הרי מומחי חקיקה, מכירים את הכנסת ואת עבודת הוועדות לא פחות טוב מאיש באולם הזה.

חיים כץ: אתם צריכים לבוא לוועדה בראשות אלי אלאלוף ולקחת חלק משמעותי בהמשך החקיקה עד אשר היא תסתיים בשלוש קריאות ותשים את החוק ההיסטורי הזה איפה שהוא צריך להיות.

חיים כץ: וגם כן, גם אחרי החקיקה הזאת ברור לכולם שזה לא סוף התהליך.

חיים כץ: אחרי החוק של אילן ושל כל המצטרפים – ואני לא חוזר על השמות – הצטרפו למתווה, יצרו את המתווה יחד עם יו"ר ההסתדרות.

חיים כץ: והפיכת מתווה – אילן, אני מדבר אליך, תאמין לי, אני מדבר אליך, ואתה ראוי שאני אדבר אליך.

אילן גילאון: פשוט שמתי לב שלא רשמו אותי לרשות דיבור, אז אמרתי.

אילן גילאון: כנראה אין.

חיים כץ: אז אחר כך ייתנו לך כנראה לדבר, אבל תקשיב.

חיים כץ: הפיכת מתווה להסכם זה תורה.

חיים כץ: עברתי הרבה הסכמים, יצרתי הרבה חוזים כאלה, הסכמים קיבוציים, ושם, בהפיכה מכתוב לחוק או מהסכמה להסכם, שם אתה צריך לשים את עיניך, כי שם אתה יכול או לזכות בכול או לאבד את הכול.

חיים כץ: ואנחנו במתווה הזה בהפיכה.

חיים כץ: אני בלב קל יכול להגיד שהמתווה הזה לא היה מגיע למיצוי או שההצמדה לא הייתה קיימת אם אנחנו לא היינו עומדים עם היד על הדופק.

חיים כץ: ההצמדה שהגעתם אליה בהסכמה לא הייתה קיימת, כי עמדנו על זה שהיא תהיה על כל הנכים, על הילדים,.

חיים כץ: על כל הנגזרות כפי שהגעתם במתווה.

חיים כץ: ואני לא נכנס פה לפרטי החוק.

חיים כץ: אני לא נכנס לפרטי החוק כי זאת תהיה חוכמה קטנה של כל חברי הכנסת אם הם ייכנסו עכשיו לפרטי החוק – לפרטי החוק ייכנסו בוועדה אצל אלי אלאלוף – כי זה יכול לעשות לנו לא טוב.

חיים כץ: ואני מדבר כמי שרוצה להביא תוצאה מקסימלית.

חיים כץ: כל התפלפלות עכשיו, כל זה צריך ככה וזה צריך אחרת – לא במקום.

חיים כץ: המקום – מחר בוועדת העבודה.

חיים כץ: מחר יש דיון – נכון, אלי?

חיים כץ: בוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: שם – זה המקום, במגרש.

חיים כץ: זוהיר, שם זה המגרש.

חיים כץ: שם מי ששחקן, יכול להביא תוצאה.

חיים כץ: אף אחד מהקהל לא יכול להביא תוצאה.

חיים כץ: במגרש, ומחר זה המגרש.

חיים כץ: יהיה דיון, נבוא, כל אחד בחוכמתו, נראה איך אנחנו משפרים מצב, נראה איך אנחנו נותנים את המקסימום, כי המסע הזה לא נגמר.

חיים כץ: המסע הזה ייגמר כשהנכים יקבלו שכר מינימום.

חיים כץ: ואני אהיה לצידך, ולא צריך.

חיים כץ: ולא עושים את זה במכה אחת; עושים את זה בסבלנות – בסבלנות ובחוכמה.

חיים כץ: אני אומר לך, אני הייתי בחזית בשלושה הימים האחרונים.

חיים כץ: וזה המקום להגיד תודה לראש הממשלה, שהנושא חשוב לו – היה מעורב, הרבה שיחות, ירד לפרטים ונתן לי גב; לשר האוצר, שעשה מאמצים אדירים למצוא מקורות תקציביים, הפעיל את מלוא כובד משקלו במשרד, וזה לא פשוט.

חיים כץ: לא פעם אנחנו אומרים: הפקידים, הפקידים, הפקידים.

חיים כץ: בבסיס התקציב, בשביל שתהיה רגוע.

חיים כץ: תאמין לי, עשו את זה במקצועיות שמעולם לא עשו.

חיים כץ: ומה שלא יהיה לך היום – יש לך מחר.

חיים כץ: ובכביש תהיה חכם.

חיים כץ: קל לבוא פה לבמה ולהגיד: תעשה ככה, תעשה ככה, אל תעשה ככה.

חיים כץ: במגרש, מחר במגרש תגיד את הכול.

חיים כץ: הכול.

חיים כץ: כל אלה שחושבים שנדמה להם שהם יכולים לבוא ולרתום – welcome to the club.

חיים כץ: אדוני ראש הממשלה, אמרתי פה ודיברתי על מעורבותך, על ירידתך לפרטים, על המשקל ששמת להביא את הצעד הזה, לגמור את המתווה.

חיים כץ: אני מודה לך על התמיכה.

חיים כץ: כמו כן, דיברנו על שר האוצר.

חיים כץ: לכל הממשלה הזאת אני חושב שמגיע יישר כוח גדול על העניין, וליו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – אלי אלאלוף, ששמת את ניסיונך, את יכולותיך בדיונים ונתת גם כן לב.

חיים כץ: וראיתי אותך מתרגז, לא כמו שאני רגיל במפגשים, והקדשת את הזמן ואמרת: זה אצלי בעדיפות, למרות שאני לא רואה את עצמי בפוליטיקה בהמשך.

חיים כץ: אני מקווה שכן, שתחזור בך.

חיים כץ: אתה יודע, למה אלביס פרסלי אמר: never say never.

חיים כץ: אז מאיפה אתה יודע?

חיים כץ: יש לך את הזמן לחזור, אז תודה על הזמן שהקדשת.

חיים כץ: ועוד שותף במתווה שלא הזכרתי אותו זה יו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן.

חיים כץ: הוא נכנס לגזרה הזאת מ-nowhere.

חיים כץ: נכנס לגזרה הזאת מ-nowhere.

חיים כץ: הוא היה שותף למתווה, ואנחנו ניסינו לעגן את המתווה – ניסינו לעגן את המתווה ואני אומר לכם, המתווה מעוגן, ואם הוא לא יהיה מעוגן היום, הוא יהיה מעוגן מחר.

חיים כץ: אבל הכול בשכל.

חיים כץ: וכל אחד יכול לבוא לשם ולהגיד את מה שיש לו להגיד ולא לצעוק את זה עכשיו.

חיים כץ: כי למה?

חיים כץ: כי אני יודע מה יחכה לנו בלילה אם נצעק את זה עכשיו.

חיים כץ: בואו נצעק מחר.

חיים כץ: מחר זה יום ארוך.

חיים כץ: נבוא לשם ונעשה את מה שאנחנו יכולים.

חיים כץ: את הצעד הראשון.

חיים כץ: ראש הממשלה אמר לי – גם המטרה שלו היא שבסוף הנכים יקבלו שכר מינימום, אבל אי-אפשר במכה אחת.

חיים כץ: לאט-לאט, לאט-לאט אנחנו נגיע למטרה.

חיים כץ: ואמרתי לך, גם לאילן וגם ליואב וגם לנאוה וגם לדב חנין, שלא מקשיב: אנחנו נגיע ליעד.

חיים כץ: אנחנו נגיע ליעד, אנחנו נגיע למתווה.

חיים כץ: המתווה הזה מעוגן והכול יעוגן.

חיים כץ: הכול יעוגן בחקיקה מסודרת.

חיים כץ: ואני מקווה שלא ייצאו פה יותר מדי בהצהרות בומבסטיות, כי נעשה פה מהלך ונעשתה פה דרך.

חיים כץ: ותודה לכולם שהקדישו זמן ועזרו.

חיים כץ: אני בכוונה לא נכנס למתווה ולחוק ולתוספות, אפילו שראיתי באיזו כתבה בעיתון.

חיים כץ: ראיתי כתבה בעיתון שהנכים הגמלאים יקבלו 250 שקל, והם יקבלו 251.

חיים כץ: השקל הבודד הזה ל-80,000 איש זה 80,000 שקל לחודש או 960,000 לשנה.

חיים כץ: זה מיליון.

חיים כץ: אז אנחנו לא מוותרים על המיליון הזה.

חיים כץ: השקל הבודד הזה זה מיליון שקל, ואנחנו נלחמים על כל שקל ולא מוותרים עליו, וככה אנחנו נעשה את העבודה מחר בוועדה.

חיים כץ: אז תודה לכולם שעזרו.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר העבודה והרווחה, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: אדוני ראש הממשלה ביקש לומר דברים בעניין חוק הנכים.

יצחק וקנין: אדוני ראש הממשלה, רשות הדיבור שלך.

בנימין נתניהו: אדוני, חברי הכנסת, אני מבקש להודות לחבריי השרים, לשר הרווחה חיים כץ, שר האוצר משה כחלון, לחברי הכנסת אלי אלאלוף ופרופ' אבי שמחון ולאבי ניסנקורן.

בנימין נתניהו: אנחנו עבדנו יחד, לפעמים בשיח פורה ולפעמים בשיח קולני.

איציק שמולי: אדוני ראש הממשלה, מותר להזכיר את אילן גילאון.

איציק שמולי: מותר.

בנימין נתניהו: אני מזכיר את אילן גילאון בשמחה ובהערכה גדולה.

איציק שמולי: יש לו מניות רבות.

בנימין נתניהו: אני מזכיר בשמחה ובהערכה גדולה.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לכם – מתי זה היה?

בנימין נתניהו: שלשום?

בנימין נתניהו: עדיין בנסיעות בתוך מוסקבה ניהלנו שיחות ועידה כדי להשלים את המהלך החשוב הזה, והוא מהלך שמשנה את סדרי עולמנו.

בנימין נתניהו: הרבה שנים, הרבה הרבה, עשרות שנים למעשה הציבור של בעלי מוגבלויות במדינת ישראל, נכויות, חיכה לתוספת משמעותית כזאת.

בנימין נתניהו: אני נפגשתי במהלך השנים וגם בחודשים האחרונים עם נציגים של ארגוני שונים ועם חלק שאינם מאורגנים.

בנימין נתניהו: שומעים דברים שהם קורעי לב, והדברים שהם קורעי לב נכנסים ללב.

בנימין נתניהו: זה לא דבר ציני.

בנימין נתניהו: בניגוד למה שחושבים, זה לא מתחיל וגם לא נגמר בהפגנות כאלה ואחרות אלא פשוט בחדירה ללב.

בנימין נתניהו: ללב; לא לשאלת האינטרסים אלא לשאלת הצדק.

בנימין נתניהו: ובכן, יש פה צדק, צדק חברתי קלאסי, פשוטו כמשמעו, כפי שאנחנו מכירים מספרי הנביאים שלנו: לעזור לאנשים שזקוקים לעזרה ואינם יכולים מיידית לעזור לעצמם, אם כי גם זה כלול בתוכניות שלנו; אנחנו מעוניינים בזה, רוצים בזה.

בנימין נתניהו: השתלבות של ציבור הנכים, מי שיכול להשתלב בשוק העבודה, זו עזרה לא פחות גדולה ממה שאנחנו נותנים כאן היום.

בנימין נתניהו: ולכן יש כאן תיקון, תיקון חשוב, תיקון עולם, תיקון עולמנו.

בנימין נתניהו: אבל אני יכול להגיד שיש פה שני דברים שאני חייב להדגיש לכם היום: כולנו יכולים לקטוף את הפירות מן העץ.

בנימין נתניהו: 99% מהדיונים בתוך הבית הזה הם על קטיפת הפירות מהעץ.

בנימין נתניהו: אחד אומר: אני אקטוף; השני אומר: אני אקטוף יותר; השלישי אומר: אני אקטוף עוד יותר, אני אקטוף ואחלק.

בנימין נתניהו: ויש רק בעיה אחת:

בנימין נתניהו: אם רק נקטוף את הפירות ולא נגדל את העץ, לא יהיו פירות, ולכן התנאי לצדק חברתי הוא צמיחה כלכלית, הצמחת העץ.

בנימין נתניהו: אין דרך אחרת.

בנימין נתניהו: והצמחת העץ זה דבר קשה, משום שצריך כמובן לקצוב את הדשן, וצריך להביא מים – וגם את זה צריך לקצוב – וצריך לגזום את העצים כדי שתבוא השמש.

בנימין נתניהו: אלה פעולות קשות.

בנימין נתניהו: אין רגישות חברתית בלי מדיניות כלכלית; אין מדיניות כלכלית של צמיחה ללא מדיניות שוק חופשי.

בנימין נתניהו: אין.

בנימין נתניהו: השוני הגדול שאנחנו רואים בכלכלות העולם, ובייחוד בכלכלתה של סין, זה פתיחת דרגות גדולות מאוד של חופש כלכלי.

בנימין נתניהו: לא השתנה שם – לא השתנו הסיסמאות של צדק חברתי.

בנימין נתניהו: מה שהשתנה זה היכולת פתאום להוציא מאות מיליוני אנשים מעוני מרוד על ידי פתיחת השווקים.

בנימין נתניהו: זה מה שאנחנו עשינו כאן במדינה.

בנימין נתניהו: ואני אומר את זה, אני עסוק במשך שנים – יחד עם כמה מחבריי פה, אף על פי שאין הרבה שנותרו – בפתיחת הכלכלה הישראלית, כי הצמיחה היא המתכון והיא הבסיס לצדק החברתי.

בנימין נתניהו: היינו יכולים לדבר כאן כמה שאנחנו רוצים על הנכים ועל הקבוצות האחרות, ויש בלי עין הרע, והיינו יכולים לדבר על לקטוף את הפירות, ולא היה לזה שום ערך אם לא היינו עושים את הצעדים, לדוגמה, שעשינו בשנת 2003 – צעדים מאוד קשים, שביקרו אותנו אז, שאנחנו פוגעים בחברה, פוגעים במדינה.

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, לא בכל דיון אתה צריך להפריע.

בנימין נתניהו: אם לא היינו עושים את זה, החוב הנוסף שהיינו צריכים לשלם – – –

יצחק וקנין: תכבד את המעמד, אני חושב.

דב חנין: – – –

בנימין נתניהו: החוב הנוסף – קודם כול, מקובל עליי שיש דעות אחרות.

בנימין נתניהו: ניסו אותן במדינות אחרות.

בנימין נתניהו: ניסו אותן, ראינו.

בנימין נתניהו: אני עכשיו שר חוץ.

בנימין נתניהו: אני לא יכול לנקוב בשמות של המדינות שהלכו בנתיב של חבר הכנסת המכובד וקיבלו שוקת שבורה, קיבלו מפולת חברתית, קיבלו קריסה.

בנימין נתניהו: אם לא היינו עושים את השינויים שעשינו ב-2003, ושעבדכם הוביל אותם – אני נותן לכם נתון אחד:

בנימין נתניהו: החוב הנוסף, הנוסף, הדלתא שהיינו צריכים לשלם לפי המחירים של אז, לפני שאתה מגיע לתקציב – אנחנו מגיעים לתקציב בקרוב – זה רק 40 מיליארד שקל, 40 מיליארד שקל תוספת לריבית.

בנימין נתניהו: נו, איפה נכים?

בנימין נתניהו: איפה כבישים?

בנימין נתניהו: איפה חינוך, תוספת לחינוך, לבריאות?

אילן גילאון: הנכים על הכבישים, זה בסדר גמור.

אילן גילאון: נכים על הכבישים – – –

יעל כהן-פארן: אין פקקים – – –

יצחק וקנין: רבותיי.

בנימין נתניהו: אילן – –

אילן גילאון: כן.

בנימין נתניהו: – – אני אומר דברי אמת.

בנימין נתניהו: אני מעריך אותך כאיש אמת, ואני חושב שהדבר הזה – – –

איציק שמולי: אדוני, אנחנו לא רוצים להרוס לך את התיאוריה.

איציק שמולי: אנחנו מקום ראשון – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: – – מקום ראשון בשיעורי העוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: אדוני, מותר להעיר משהו.

בנימין נתניהו: והדבר הזה, השילוב – – –

יצחק וקנין: תאפשרו לראש הממשלה לדבר.

איציק שמולי: מותר להעיר משהו, אדוני.

יצחק וקנין: בסדר, אתה יכול להעיר, אבל זה הערה שלך והערה שלה – ואנחנו נגמור את זה בהערות.

איציק שמולי: אני לא רוצה להרוס לראש הממשלה את התיאוריה.

איציק שמולי: בינתיים, אדוני ראש הממשלה, אנחנו מקום ראשון, עם שיעורי העוני הגבוהים ביותר במערב.

בנימין נתניהו: השילוב של – – –

איציק שמולי: לא רוצה להרוס רק התיאוריה.

בנימין נתניהו: אני תכף אענה לך.

איציק שמולי: כמה טוב פה.

יצחק וקנין: תודה.

בנימין נתניהו: אני אענה לך גם על זה.

בנימין נתניהו: אני מעריך את הדיון.

בנימין נתניהו: אמרתי לכם, גם דיון נוקב – אני מעריך אותו, מתוך כבוד, אבל – –

איציק שמולי: גם אני מתוך כבוד.

בנימין נתניהו: – – גם מתוך גישות שונות.

בנימין נתניהו: אז הינה התשובה.

בנימין נתניהו: קודם כול, אנחנו צריכים להבין, אנחנו הורדנו את הפערים, את מה שקוראים מדד האי-שוויון, בג'יני.

בנימין נתניהו: הוא יורד בצורה ברורה ועקבית כל שנה, יורד ויורד ויורד, משום שאנחנו נוקטים את המדיניות הנכונה, שמשלבת צמיחה כלכלית ורגישות חברתית.

בנימין נתניהו: דווקא משום שאנשים יוצאים לעבודה – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

בנימין נתניהו: – – זה יורד.

בנימין נתניהו: אנחנו יודעים, אנחנו רואים את אזרחי ישראל מדרגים את מדינת ישראל כמדינה במקום ה-11 במדד האושר, וזה חוזר פעם אחר פעם, רק שהצעירים – מה עם הצעירים?

יצחק הרצוג: אושר באל"ף.

בנימין נתניהו: הרי הם לא אוחזים בעתיד.

בנימין נתניהו: מה הצעירים מדרגים את עצמם?

בנימין נתניהו: לא, רק מקום חמישי בעולם.

בנימין נתניהו: חמישי בעולם.

יואב קיש: אושר באל"ף.

בנימין נתניהו: ובכן, אושר באל"ף.

בנימין נתניהו: באל"ף.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אבל מבחינת עושר בעי"ן, אנחנו רואים שהתל"ג לנפש שלנו עולה, ועוד מעט ישיג את זה של יפן.

בנימין נתניהו: ואנחנו רואים שמדד האי-שוויון יורד.

בנימין נתניהו: ובכן, המדיניות הזאת בכללותה – אינני אומר בכל נקודה ונקודה; גם לי לפעמים יש ביקורת; גם לי לפעמים יש, בוא נגיד, חוסר שביעות רצון שאנחנו לא מצליחים – –

לאה פדידה: אנשים בירוחם יודעים את זה?

בנימין נתניהו: – – לפרוץ, אבל הכיוון הוא נכון.

בנימין נתניהו: וכל מה שאני מבקש – – –

אילן גילאון: – – – 2,342 שקל – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: 2,342 שקל – – –

בנימין נתניהו: כל מה שאני מבקש להגיד – – –

אילן גילאון: מדד הג'יני.

אילן גילאון: 2,342 – זה המספר שאתה חייב לחרוט אותו, לא מדד – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה, אילן גילאון.

בנימין נתניהו: כל מה שאני מבקש להדגיש כאן בדבריי הקצרים זה שהדברים הללו, של יכולת להעניק את הפירות החברתיים, תלויים בצמיחה הכלכלית, והצמיחה הכלכלית תלויה בהמשך המדיניות – –

לאה פדידה: בירוחם ובקריית שמונה יודעים את זה?

לאה פדידה: מרגישים את זה?

בנימין נתניהו: – – שמטפחת יזמות, מטפחת תחרות, מטפחת שוק חופשי.

בנימין נתניהו: ואומר דבר נוסף:

בנימין נתניהו: גם כשאנחנו מקבלים את הכסף – אני יודע שיש אנשים שעוד לא קלטו את האמת של מה שאני אומר, אבל רוב מדינות העולם מבינות את זה – גם כשיש לך את הכסף – –

לאה פדידה: אז מתי – – –

בנימין נתניהו: – – אז באה השאלה של איך אני מחלק.

בנימין נתניהו: כדי לחלק אני צריך להצמיח את העץ ואת הפירות, אבל כדי לחלק אני צריך להגיד עדיין מה כן ומה לא, כי בסוף אין לכולם.

לאה פדידה: אז מתי – – –

בנימין נתניהו: וכאן בא סדר העדיפויות שלנו – –

יעל כהן-פארן: זה ראש סדר עדיפויות?

בנימין נתניהו: – – והנכים הם בראש סדר עדיפויות שלנו, ואנחנו שמים – כמו שהפתגם האנגלי אומר – אנחנו שמים את הכסף במקום שבו אנחנו מדברים.

לאה פדידה: מתי הפירות יגיעו לעם – – –

בנימין נתניהו: תודה רבה, חיים כץ, ותודה רבה לכולכם.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

לאה פדידה: מתי הפירות – – –

יצחק וקנין: תודה לראש הממשלה.

יצחק וקנין: אני מזמין את יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: דרך אגב, אני יכול להגיד שאני גם פותח את הדיון בחוק הזה.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אני סגרתי את רשימת הדוברים.

יצחק הרצוג: אני ביקשתי לדבר על החוק שעולה כאן, ומייד אתייחס אליו, אבל אני חייב להתייחס לדבריו של ראש הממשלה, כיוון שזה לא או-או.

יצחק הרצוג: מדינה מתוקנת לוקחת אחריות כלפי אזרחיה כמחויבות בסיסית.

יצחק הרצוג: לא צריך כל היום להגיד תודה.

יצחק הרצוג: זה צריך להיות דבר נתון וברור שהמדינה מושיטה יד ודואגת לרשת ביטחון בסיסית לאלה שהגורל התאכזר אליהם, ובוודאי בונה רשת ביטחון בסיסית שנוגעת לחינוך, לבריאות, לרווחה, לביטחון אישי, לסעד ולעוד ועוד נושאים.

יצחק הרצוג: ודרך אגב, כשראש ממשלה מדבר על סוגיית הפערים החברתיים, אי-אפשר להתעלם מסוגיות מאוד עמוקות, ובהן התורים הארוכים בבתי החולים, העומסים הבלתי-נסבלים על שירותי הרווחה, הקשיים הרבים מאוד בכיתות הגדולות, האלימות הגואה והפשיעה במקומות מסוימים, הפערים החברתיים שלא נסגרים על פי כל דוחות העוני של השנים האחרונות.

יצחק הרצוג: מדוע?

יצחק הרצוג: כי בהוצאה הלאומית בשנים האחרונות, על פי נתוני ה-OECD, בהוצאה הלאומית, עקבית, על חינוך, בריאות ורווחה, ההוצאה הלאומית שלנו היא 5% פחות מההוצאה הלאומית במדינות ה-OECD בממוצע, הווי אומר 40 מיליארד שקל.

יצחק הרצוג: את 40 המיליארד הללו היה נכון, כאתגר לאומי ראשון במעלה – ואני הצעתי לעשות את זה בפריסה רב-שנתית – לסגור את הפער הזה, שילך בדיוק לבריאות, חינוך ורווחה.

יצחק הרצוג: עכשיו לחוק עצמו.

יצחק הרצוג: קודם כול, אדוני שר הרווחה חיים כץ, לך וגם לאלי אלאלוף – שיש לו זכויות גדולות בנושא הזה, ואני אומר את זה כמי שהיה שר רווחה ארבע שנים, ויש פה עוד חברים שעסקו בכך, בוודאי אילן גילאון, שמגיעות לך הרבה זכויות על החוק – זו בפירוש התקדמות חשובה מאוד.

יצחק הרצוג: זה יכול להיות רגע מכונן והיסטורי בשבירת מעגלי העוני, כיוון שבעולם הנכויות המגוון והמורכב והמסובך שלנו, ובכל חברה, אחד מכיסי העוני הגדולים ביותר נמצא בעולם הנכויות והמוגבלויות, בגלל היעדר יכולת להתפרנס בכבוד ובגלל המצוקות והקשיים והעלויות של סל ההוצאה המשפחתי.

יצחק הרצוג: לכן, אני אומר לך, שר הרווחה, זאת התקדמות גדולה, ויש צורך לברך על כך, ואנחנו צריכים לבוא בעניין הזה ללא מחלוקת, כפי שהסכמנו ואישרנו – יואל חסון כמתאם האופוזיציה, ועבדכם הנאמן וראשי הסיעות – להביא את החוק הזה לפני כל דבר אחר על סדר-היום.

יצחק הרצוג: הנושא הזה הוא גדול מאוד, ויהיה צורך בוועדה להתמקד בנושאים שונים – דיברתי על כך עם אלי אלאלוף – ובהם הפריסה הרחבה מדי; הפחד שבשנות התקציב הבאות, לאחר שנת התקציב הראשונה, לא יגיע הרגע של הפעימות הבאות, והחפיפה בין השר"ם והקצבאות האחרות לבין קצבת הנכות הבסיסית, הווי אומר, מי שמקבל את קצבת הנכות הבסיסית או מי שמקבל את השר"ם, זה כמו כלים שלובים, וזאת בעיה – זו בעיה מסוימת, כיוון שאתה יודע שהקצבה הבסיסית, בבסיס, מקיימת אחוז לא קטן מהנכים, במיוחד נכי נפש, וכל אלה שיש להם בעיה עם הניידות והשירותים המיוחדים מקבלים תוספת, ואי-אפשר לגרוע אחד על חשבון השני.

יצחק הרצוג: הסוגיה השלישית זו סוגיה שחייבים להבטיח אותה – ואני אומר לך את זה, שר הרווחה – סוגיית ה-disregard, דהיינו, התקרה שממנה מתחילים לשלול את הקצבה.

יצחק הרצוג: זה אסון.

יצחק הרצוג: זה כלא.

יצחק הרצוג: זה מעגל מכושף בלתי נסבל שבו אם אדם עם נכות מקבל משכורת מעל גבול מסוים ב-disregard, אתה יודע שנשללת הקצבה.

יצחק הרצוג: זה עונש.

יצחק הרצוג: זה מייצר גטאות של עוני.

יצחק הרצוג: אני מאוד מקווה שגובה ה-disregard שאתם מייצרים הוא כזה שההכנסה הבסיסית, לא משנה מה, היא גבוהה, ויהיו לו גם משכורת וגם קצבה.

יצחק הרצוג: זה צדק חברתי במהותו, במובנו הגדול, ולא השתכנעתי שאני רואה בהצעת החוק את הפתרון המלא, כי אני יודע שהאוצר שונא את זה.

יצחק הרצוג: האוצר שנים, שנים נלחם.

יצחק הרצוג: הגב שלי חרוש ומצולק מהבטחות של האוצר וחזרה מהן – – –

חיים כץ: אתה לא רוצה שאני אענה לך עכשיו.

יצחק הרצוג: אתה תענה בהמשך.

יצחק הרצוג: ולכן אני פה, על דעת חבריי, אומר כך: הצעת החוק שאנחנו הצענו, הצעת החוק הפרטית, שתמוזג מחר עם הצעת החוק הממלכתית – צריכים ביחד למצוא את עמק השווה בכל הסוגיות הללו, כדי שנצא מכאן מאוחדים באמת סביב המטרה הנעלה באמת של שבירת תקרת הזכוכית, של שדרוג ציבור האנשים עם מוגבלויות, שהגורל התאכזר אליו.

יצחק הרצוג: ואנחנו יכולים לעשות שינוי היסטורי ממש, שבו נראה סוף-סוף אנשים עם מוגבלויות יוצאים לתעסוקה, חיים ברווחה מסוימת, כבודם האישי נשמר, ואנחנו כמדינה נותנים לכך את המענה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, קודם כול, עדיף על כל דבר אחר להגיע להסדר.

נחמן שי: והעובדה שסוף-סוף הממשלה, אחרי חודשים ארוכים של מאבק ציבורי הירואי ואמיץ של הנכים, הצליחה לטפל בסוגיה באופן כללי, לא רק בפרטים שלה, ולהציג איזה מתווה, היא מבורכת.

נחמן שי: אני חושב שאי-אפשר לומר משהו אחר.

נחמן שי: עם זאת, צריך להסתכל, ראשית, על הדרך שהגענו בה, שהייתה כרוכה במאמץ אדיר.

נחמן שי: בפעם הראשונה, אני חושב, בהיסטוריה של מדינת ישראל הציבור העצום הזה יצא לקרב, תרתי משמע, פרס את כוחותיו – לא רק במסדרונות הכנסת אלא בכבישים ובמקומות ציבוריים – והוכיח שכאשר ציבור רוצה להשיג דבר מה, הוא משיג אותו.

נחמן שי: וגם אם זה גרם סבל פה ושם לאזרחים ואזרחיות בדרך לעבודה, בדרך הביתה וכן הלאה, אני חושב שכל הציבור, כל הציבור עקב באהדה ובהסכמה אחרי מאות אלפי נכים שהחליטו סוף-סוף לקחת את גורלם בידיהם ולהילחם.

נחמן שי: אני חושב שזה הלקח הראשון ממה שקרה פה.

נחמן שי: הלקח השני הוא של הממשלה, שבהתחלה התייחסה אליהם בביטול, והתעלמה, ואמרה: ניתן למחאה לשקוע.

נחמן שי: הינה, עברנו כבר פעם אחת מחאה חברתית לפני כמה שנים, הצלחנו לסכם אותה באיזו ועדה; אולי גם פה נקים איזה ועדה.

נחמן שי: זה לא עבד הפעם.

נחמן שי: הם היו כל כך נחושים וכל כך נמרצים, שהם הצליחו להכניע את הממשלה, בסופו של דבר.

נחמן שי: לכן, צריך לתת להם את האשראי המלא.

נחמן שי: עכשיו לגבי ההסדר לגופו.

נחמן שי: אני חושב שיש בו מעט מדי והוא גם בא מאוחר מדי, אבל, כפי שאמרתי, עדיף כך מאשר אחרת.

נחמן שי: אני מקווה מאוד שבדיונים שיתפתחו עכשיו בוועדה והחוקים האחרים שיתנקזו, והשקט שיינתן לכך – כי הדיונים עם החברים הנכים היו דיונים מאוד מאוד סוערים, עד כדי דמעות – בשקט שאפשר יהיה לעבוד עכשיו נוכל להיטיב גם את התנאים האלה, כי אנחנו מבינים שגם המצב הנוכחי אינו מספק את צורכיהם בסופו של דבר.

נחמן שי: בשורה התחתונה עוד מילה: מחכות עוד קבוצות לשפר את חייהן, ואני רוצה לקרוא מפה לממשלה להתייחס לאותו ציבור של מיליון אזרחים ותיקים, שאחד מתוך חמישה מהם מתחת לקו העוני.

נחמן שי: מצוקתם ידועה וגלויה.

נחמן שי: הם כבר לא יכולים לצאת לרחובות, רבים מהם לא יוצאים מהבית בכלל, אבל גם הם זכאים וראויים להתייחסות.

נחמן שי: ואם סוף-סוף החליטה הממשלה לעשות קצת צדק חברתי, קצת צדק חברתי, אני חושב שהקבוצה הבאה שבאה בחשבון היא הקבוצה של האזרחים הוותיקים המבוגרים, שזקוקים לכך כל כך, והעניים, כמובן.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל דובר.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי וחברות הכנסת, כבוד היושב-ראש, הבן שלי, שכרגע הוא בשנת שירות, בסיום השנה שעברה עשה עבודה על כוחות מנטליים – עבודה כתובה ופרויקט מעשי.

איל בן ראובן: הפרויקט המעשי שלו היה ריצת מרתון, אבל בעבודה עצמה הוא ראיין נכים, לבדוק ממה הם חיים ואיך הם חיים.

איל בן ראובן: בהצגת עבודת הסיום שלו הוא סיפר שהוא פנה אל אחת הנכות, איילת שמה, ואמר לה: אני עכשיו מבין מה את עוברת כל בוקר.

איל בן ראובן: מה זה ריצת מרתון?

איל בן ראובן: רצתי ריצת מרתון.

איל בן ראובן: זה כלום.

איל בן ראובן: את רצה ריצת מרתון בכל בוקר כשאת הולכת לצחצח את השיניים.

איל בן ראובן: זה אחד הדברים שנדמה לי שאנחנו כחברה – אולי באמצעות העברת החוק הזה, אחד הדברים שאנחנו חייבים להעביר לכלל הציבור הוא שהנכים הם לא חצאי בני אדם; הם בני אדם – הם בני אדם שאנחנו חייבים לתת להם אפשרות להיות כמונו.

איל בן ראובן: זאת בעיניי המהות של כל התהליך הכל-כך חשוב שנעשה פה.

איל בן ראובן: אני חושב שבהחלט נעשתה פה עבודה.

איל בן ראובן: אני חושב שאנחנו צריכים להקפיד ולראות איך אנחנו לא ממשיכים להזחיל את הנכים.

איל בן ראובן: זה לא לכבודנו מה שקרה בשנה האחרונה, עם כל ההפגנות, כל מה שראינו וכל הדיונים שהיו פה.

איל בן ראובן: זה היה דבר נורא.

איל בן ראובן: אני חושב שאנחנו נמצאים במקום אחר היום, אבל עדיין, גם במקום הזה אנחנו צריכים לעשות כמה תיקונים.

איל בן ראובן: התיקון העיקרי צריך להתבסס על כך ששכר המינימום כרגע הוא קו שאליו חייבים להגיע.

איל בן ראובן: חייבים להגיע.

איל בן ראובן: צריך להבין שאנחנו נמצאים בשלב שלא נסכים שנמשיך להזחיל אותם בדרך לשכר מינימום.

איל בן ראובן: גם עם מה שמוגדר כרגע בחוק, אני אומר לכם, אני מסתכל על האנשים האלה וחושב איך הם מגדלים משפחה עם שכר שכזה.

איל בן ראובן: אני לא יודע, אין לנו תשובות על הדברים האלה, לכן, צריך להמשיך ולעסוק בנושא.

איל בן ראובן: אני מעריך ויודע שנכונה לנו עוד הרבה עבודה בוועדה על מנת לתקן את הטעון תיקון – ויש עוד טעון תיקון.

איל בן ראובן: אנחנו היום נצביע, ונצביע בשמחה על שלב שהתקדמנו בו, אבל יש עוד עבודה.

איל בן ראובן: יש עבודה גם בנושא של הנכים, ואני אומר פה: יש לנו עוד כמה סקטורים במדינה שלנו שראויים בהחלט לטיפול.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתיי חברי הכנסת, 2,350 שקל – זה הסכום המעודכן אחרי העדכון האחרון.

אילן גילאון: 42.

טלי פלוסקוב: כן, כן.

טלי פלוסקוב: הצמדה.

דב חנין: עדכנו ב-8 שקלים – 2,350 שקל.

דב חנין: זוהי קצבת הנכות ל-100% נכות.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, שכר המינימום עומד היום על 5,300 שקל לחודש.

דב חנין: אנחנו קבענו ש-5,300 שקל לחודש זה הסכום המינימלי שמאפשר לאדם עובד לחיות, אז מי חושב שנכה יכול לחיות בחצי מהסכום הזה?

דב חנין: מי באמת חושב שנכה זה חצי בן אדם?

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, המאבק הזה שניהלו הנכים הוא מאבק שראוי להרבה הרבה כבוד והערכה.

דב חנין: כל הכבוד לכל ארגוני הנכים; כל הכבוד לנכים שיצאו לרחובות וחסמו את הכבישים, כי בלעדי המאבק שלכם שום דבר לא היה משתנה כאן.

דב חנין: ההערכה לחבריי, חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת קארין אלהרר, כל השותפים שהיו כאן בכנסת במאבק הזה.

דב חנין: אני אומר לכם, ואני אומר גם לציבור: הלקח ממאבק הנכים הוא שכשיוצאים לרחוב ונאבקים – משיגים שינוי.

דב חנין: המהלך הזה שאנחנו מקדמים היום בכנסת הוא רק צעד קטן ראשון, רק צעד קטן ראשון בכיוון הנכון, כי אנחנו עדיין לא מגיעים ל-5,300 שקל לחודש לכל נכה, ואנחנו עדיין לא מגיעים למערכת של הצמדה מלאה מעכשיו של קצבאות הנכות לשכר הממוצע במשק.

דב חנין: אני שמעתי כאן, גברתי היושבת-ראש, את דברי ראש הממשלה, ואני חייב לומר לך שאני פשוט נדהמתי; נדהמתי לשמוע את דבריו של ראש הממשלה.

דב חנין: הופיע כאן ראש הממשלה, שהיה אחראי באופן אישי לכך שב-2003 הפסיקו את הצמדת קצבאות הנכות לשכר הממוצע וגרמו לשחיקה המטורפת של קצבאות הנכות, הופיע כאן ואפילו התגאה בזה.

דב חנין: אמר: ההחלטות שקיבלתי ב-2003 היו ההחלטות הנכונות.

דב חנין: אז הוא מנסה לקחת לעצמו את הכתר של ההחלטות של 2003 אבל להשכיח מאיתנו מה היו ההחלטות האלה, ועכשיו הוא רוצה גם לספר לכולם שהוא שמביא לנכים את הישועה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, בתלמוד אמרו על האנשים האלה: עושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפינחס.

דב חנין: אותו אדם שפגע בנכים לאורך שנים, שפגע בנכים, עכשיו בא לכאן ומספר לנו שהוא הפתרון והוא התשובה.

דב חנין: אז כמו בכל נושא אחר, בנימין נתניהו אף פעם לא היה הפתרון לשום נושא; בנימין נתניהו תמיד, בכל הנושאים, מתעקש להיות הבעיה.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר – היה כאן שר, נכון?

דוד אמסלם: יש שרה.

טלי פלוסקוב: יש לנו, גברתי, שרה.

קארין אלהרר: אבל שר הרווחה – רציתי לפנות אליו.

דוד אמסלם: יצא לשירותים.

קארין אלהרר: יצא לשירותים, טוב.

קריאה: לא, הוא הלך.

קארין אלהרר: הוא הלך.

קארין אלהרר: לא משנה.

קארין אלהרר: אני רוצה, בראשית הדברים שלי – – –

טלי פלוסקוב: קארין, אני אתקן אותך – אני חושבת שהוא נפגש עכשיו עם הנכים.

טלי פלוסקוב: את יכולה להמשיך.

קארין אלהרר: אוקיי, הרי זה מבורך.

קארין אלהרר: אני רוצה בראשית הדברים שלי לברך, באמת, בברכת שהחיינו שהגיעה ההצעה.

קארין אלהרר: אנחנו שומעים על ההצעה הרבה מאוד חודשים.

קארין אלהרר: למעשה, עברה למעלה משנה מאז עברה ההצעה הפרטית של חבר הכנסת אילן גילאון.

קארין אלהרר: עכשיו תראו מה קרה.

קארין אלהרר: באמת צריך לברך, מראש הממשלה ועד שר הרווחה, ובוודאי את שר האוצר ואת כל מי שהיה מעורב בדבר, אבל אני הייתי מציעה לכל המעורבים שקושרים לעצמם כתרים כרגע: אל תעופו על עצמכם.

קארין אלהרר: הפעימה הראשונה והשנייה משמעותן עלייה של 500 שקלים.

קארין אלהרר: שמעת, חברי חבר הכנסת שמולי?

קארין אלהרר: 500 שקלים.

מירב בן ארי: עדיף מאפס.

קארין אלהרר: לא, חברת הכנסת בן ארי, יהיה לך זמן לענות.

מירב בן ארי: גם אענה.

קארין אלהרר: מצוין, אני אשמח.

קארין אלהרר: עכשיו את תיתני לי את הזמן שלי.

מירב בן ארי: אצלכם לא זז כלום.

קארין אלהרר: תנוחי.

מירב בן ארי: אני בהחלט נחה.

קארין אלהרר: אז תנוחי, ובזמנך תעני.

קארין אלהרר: אני באמת רוצה לומר לכם, אם מישהו חושב שזה התיקון ההיסטורי – בסדר, מברכים על התיקון.

קארין אלהרר: עם זה יהיה להם הון?

קארין אלהרר: עם זה הם יוכלו לחיות בכבוד?

קארין אלהרר: עם זה העלינו מעל קו העוני?

קארין אלהרר: בואו, תהיו צנועים.

קארין אלהרר: הבאתם תיקון, ואני מברכת אתכם, אבל אל תחשבו שתיקנתם עולם.

קארין אלהרר: שמעתי את דברי ראש הממשלה ולא האמנתי למשמע אוזניי.

קארין אלהרר: זה בסדר, זה בסדר שעשית את זה.

קארין אלהרר: דרך אגב, זה היה מתחייב – מתחייב בתקופה שבה יש עודפים; מתחייב בתקופה שבה המצב הכלכלי מצוין.

קארין אלהרר: ואומר על זה – – –

ענת ברקו: שר האוצר – – –

קארין אלהרר: תעשי הבחנה בין המצב הכלכלי אז לבין המצב הכלכלי היום.

מירב בן ארי: מה ההבדל?

קארין אלהרר: מירב – – –

ענת ברקו: – – – בעיקר בדיבורים.

מירב בן ארי: זה מדהים – – –

ענת ברקו: דיבורים זה הצד החזק – – –

קארין אלהרר: אני רוצה לומר לכל המצקצקות שם, באגף היחדה – –

ענת ברקו: טוב שאמרת את זה בלשון נקבה.

ענת ברקו: זה – – –

קארין אלהרר: – – לכל המצקצקות באגף היחדה: תלמדו את העובדות קודם.

קארין אלהרר: תלמדו את העובדות.

קארין אלהרר: שר האוצר דהיום אומר מול כל מיקרופון: המצב הכלכלי מצוין, יש כסף.

קארין אלהרר: לי באופן אישי הוא אמר את הביטוי הבא: יש כסף כמו אורז.

קארין אלהרר: אם יש כסף כמו אורז – את האורז צריך לתת למי שצריך לאכול.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מירב בן ארי: זה מה שעושים.

מיכל רוזין: אולי יש מחסור באורז.

קארין אלהרר: אולי.

מיכל רוזין: צריך לבדוק עם הסינים.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר לכם – גברתי, אם תרשי לי עוד משפט, כי באמת היו הפרעות מהקהל.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר את הדבר הבא: הצעת החוק היא הצעה שרחוקה מלהיות הצעה מושלמת.

קארין אלהרר: די אם נסתכל על העובדה שהצעת החוק מבקשת, בשיא החוצפה והתעוזה, להקים ועדה – חוק שמקים ועדה לגבי הפעימות של 2021.

טלי פלוסקוב: תודה.

קארין אלהרר: והדבר הנוסף זה ה-disregard.

קארין אלהרר: אם אתם באמת רוצים שמצבם של אנשים עם מוגבלויות ייטב, באמת רוצים לסייע להם, תאפשרו להם לצאת לעבוד.

קארין אלהרר: את הדבר הזה אפשר לעשות רק עם עלייה חדה ב-disregard, וכל סיפור אחר שאתם מבקשים לספר לעצמכם הוא פשוט לא רלוונטי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, לרשותך עד שלוש דקות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה, לא, אני, פשוט אין לי מילים על כל המצקצקים.

מירב בן ארי: הם לא פה – הם דווקא כאן.

מירב בן ארי: למה לא פעם אחת לבוא ולהגיד: בואו, עושים מהלך למען הנכים?

מירב בן ארי: למה לשבת פה ולהגיד: זה לא טוב, זה לא מספיק?

מירב בן ארי: הייתם פה, הייתם בממשלה – נכון, הייתם רק שנה וחצי.

מירב בן ארי: למה לא עשיתם?

מירב בן ארי: למה לא העליתם?

מירב בן ארי: ועוד מה, לא מדובר על 20–30 שקלים, מדובר על תוספת של 500 שקל.

מירב בן ארי: כן, יש הרבה דברים לעשות.

מירב בן ארי: ויושב כאן יו"ר הוועדה אלי אלאלוף – שצריך להגיד גם לו מילה טובה – שלוקח את זה ומנסה כבר חודשים על חודשים לקדם, ועושה את המקסימום.

קארין אלהרר: רגע, האופוזיציה – – –

מירב בן ארי: זה לא זמן עכשיו – סליחה, אני חייבת להגיד לך, קארין, שאני מאוד אוהבת אותך – – –

קארין אלהרר: – – –

מירב בן ארי: הייתם בנקודה הזאת.

מירב בן ארי: לא עשיתם שום דבר.

מירב בן ארי: הגיע שר אוצר כחלון, הגיע שר רווחה חיים כץ, באים ואומרים: אנחנו רוצים לעזור לנכים, והם עושים את זה כבר תקופה ארוכה.

מירב בן ארי: חבל שאת הולכת, אבל אני אגיד לך כמה נתונים, אולי תלמדי מרחוק.

מירב בן ארי: זו התוספת הכי גדולה אי-פעם שניתנה לקצבאות – 4.2 מיליארד – והפעימה הראשונה: 2.1 מיליארד ב-1 בינואר 2018.

מירב בן ארי: אין שום – איך אני אקרא להם – אוכלוסייה במדינה שמקבלת את התוספת הזאת, ובצדק יקבלו.

מירב בן ארי: שיקבלו, וייתנו, ואני מסתכלת לאנשים פה בעיניים ואומרת: רק שניתן לכם.

מירב בן ארי: שכל הזמן – הלוואי שלא היינו צריכים, אבל אם כבר אתם שם – הלוואי שלא היינו צריכים לתת.

אלעזר שטרן: אבל זאת לא אוכלוסייה, זאת המדינה.

מירב בן ארי: אני אומרת – תשמע, שטרן, אני עוסקת בחד-הוריות, אני עוסקת בצעירים חסרי בית, אני עוסקת באוכלוסיות מוחלשות, ואני אומרת לך בכנות:

מירב בן ארי: אנחנו נתנו כאן 2.1 רק ב-2018.

מירב בן ארי: למה לשבת פה ולצקצק?

מירב בן ארי: למה לא להגיד: תודה, בוא ניתן, וניתן עוד ב-2019 וב-2020?

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד עוד משהו: השינוי המשמעותי – ובטח עם זה, גברתי היושבת-ראש – שגם את מעורבת, נכון?

מירב בן ארי: שנים, אני חושבת; מהיום שהגעת לכנסת את מעורבת בנושא של הנכים –להצמיד את הקצבה לשכר הממוצע במשק זה בשורה אדירה, וזה בשורה חשובה, ואי-אפשר להקל ראש בעניין הזה, כי זו בשורה אדירה, שדרך אגב, ניסו הרבה שנים ולא הצליחו.

מירב בן ארי: אז למה לא היום, בט"ו בשבט, ביום ההולדת של הכנסת, ביום כזה חגיגי, להגיד: כל הכבוד, אנחנו איתכם?

מירב בן ארי: אגב, אני יודעת שגם תצביעו בעד.

מירב בן ארי: אין לי ספק.

יעל גרמן: – – –

מירב בן ארי: אין לי ספק, יעל, אין לי ספק שתצביעו בעד.

מירב בן ארי: ואילן, חברי היקר, שראינו פה את הדמעות שהזיל ביום ההוא כשעבר לו – עבר בטעות, וטוב שעבר.

מירב בן ארי: האמת, אלה טעויות שאנחנו בקואליציה שמחים שקורות.

מירב בן ארי: ואני אומרת לך, זה היום לברך, וזה היום להגיד: אנחנו פה בשביל הנכים, קואליציה ואופוזיציה.

מירב בן ארי: הכול בסדר, כולם יצביעו בעד, אבל אפשר גם להגיד מילה טובה, גם לשר האוצר כחלון ובטח לשר הרווחה חיים כץ.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, שמעתי בחדרי את נאומו של ראש הממשלה נתניהו, שבאמת תיאר כאן כאילו מהבוקר עד הלילה זה עיסוקו ואלו היו מטרותיו – לקדם את חוק הנכים, כמדיניות שהוא נולד איתה בכלל.

יואל חסון: בוא נגיד את האמת.

יואל חסון: לפני שאנחנו נותנים גם לעצמנו קצת קרדיט, ואני אתן, בוא נגיד את האמת: הכול נולד ממחאה – ממחאה ציבורית צודקת של קבוצת אוכלוסייה שזועקת לעזרה כבר שנים.

יואל חסון: שנים.

יואל חסון: וראש הממשלה עשר שנים מוביל כאן ממשלות שונות, ונושא באחריות לפחות על עשר השנים האחרונות.

יואל חסון: לפחות.

יואל חסון: והמחאה הזאת של האוכלוסייה החשובה הזאת היא מחאה שבאה ממקום של: עד כאן, אי-אפשר יותר להתקיים.

יואל חסון: אי-אפשר.

יואל חסון: בוודאי כשאתה רואה מצד שני את התוספות התקציביות שעפות מכל עבר לאוכלוסיות אחרות, לכל מיני מטרות אחרות, והנכים – תראו כמה זמן זה לוקח.

יואל חסון: עכשיו, הדבר השני זה התנהלות האופוזיציה, חברי הכנסת מהאופוזיציה, שלא עזבו את הנושא הזה, ובעיקר סיעת המחנה הציוני, שלא ויתרה בשום שלב על העלאת הנושא הזה בכל שבוע, בכל שבוע, בכל הזדמנות – בהצעות חוק, בהצעות לסדר-היום, בדיונים בוועדות.

יואל חסון: לא נתנו להוריד את זה מסדר-היום אפילו דקה אחת, ואפילו הצלחנו להעביר הצעת חוק, והעבירו גם סיעות אחרות.

יואל חסון: בסופו של דבר, בשורה התחתונה, היה כאן דבר נוסף שצריך לזכור, וזה כרגע המבחן: היה כאן מתווה משותף שהוסכם על ידי כל סיעות הבית.

יואל חסון: אתם זוכרים מה זה – מסיבת העיתונאים שהייתה, שיזם אותה אז דוד ביטן וחברת הכנסת מרב מיכאלי ואחרים, ואילן גילאון ועוד הרבה אחרים וטובים, שיזמו אותה ביחד.

יואל חסון: והיה שם מתווה וכיוון.

יואל חסון: ואחר כך היה משא ומתן עם הממשלה ועם ההסתדרות, והיה מתווה.

יואל חסון: מה שאנחנו מצביעים עליו עכשיו זה לא המתווה.

יואל חסון: זה לא המתווה.

יואל חסון: לחלוטין לא.

יואל חסון: ואנחנו נצביע בעד – אנחנו נצביע בעד כדי להניע את הרכבת קדימה, אבל אנחנו מצפים שבעבודה בוועדה אנחנו נייצר חוק לקריאה שנייה ושלישית שתואם את המתווה המוסכם, תואם את הצרכים של האוכלוסייה הזאת, בכל הקבוצות.

יואל חסון: בוודאי לא מקבל את פטנט הוועדה הזאת של 20–21; אני לא יודע מאיפה הביאו את זה.

דוד אמסלם: אתה מדבר כאילו אתה בממשלה.

אלי אלאלוף: שני שרים, שני שרים.

אלי אלאלוף: תקרא את זה.

דוד אמסלם: יואל, אתה חולם, אתה מגלומן.

דוד אמסלם: מי שמקדם את החוק זה אנחנו.

דוד אמסלם: אתה רק סתם מדבר בה-בה-בה.

אלי אלאלוף: זה לא ועדה, זה – – – בין שני שרים.

אלי אלאלוף: מה הבעיה?

דוד אמסלם: מאיפה אתה חולם?

יואל חסון: קודם כול, אני תמיד – – –

דוד אמסלם: מה, כל היום רק תקשורת וכותרות?

יואל חסון: אני תמיד, אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

דוד אמסלם: אתה באמת חולם.

דוד אמסלם: מה תרמת לחוק הזה?

יואל חסון: אני חולם.

יואל חסון: אני מציע גם לך לחלום.

דוד אמסלם: מה תרמת לחוק הזה, בן אדם רע?

יואל חסון: כי אולי אם תחלום יצא ממך איזה חזון.

יואל חסון: אולי יצא ממך איזה חזון.

דוד אמסלם: חוץ מלצעוק, חוץ מלרוץ לגלי צה"ל ולהכפיש אותנו, מה אתה עושה?

יואל חסון: אתה לא חולם.

יואל חסון: אתה לא חולם.

יואל חסון: אני חולם, כן, אני חולם על מדינה יותר טובה.

דוד אמסלם: אנחנו ואנחנו.

יואל חסון: אני חולם על חוק נכים יותר טוב.

דוד אמסלם: אנחנו.

דוד אמסלם: אתה לא תרמת פה כלום.

יואל חסון: אני חולם.

יואל חסון: אני לא פקיד פרלמנטרי כמוך.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: אני לא פקיד פרלמנטרי.

יואל חסון: אני חולם.

מרב מיכאלי: תקראי אותו לסדר.

יואל חסון: יש לי חזון.

יואל חסון: אני חולם.

יואל חסון: תחלום גם אתה, אני מציע לך.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, מי שמנהלת את המליאה זאת אני, ואני מבקשת לא להפריע לי, ואני אחליט מי יסיים ומי לא יסיים.

טלי פלוסקוב: מצטערת.

יואל חסון: אני מציע לך, יושב-ראש הקואליציה, לחלום.

יואל חסון: שיהיה לך קצת חזון.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

יואל חסון: לא, הוא הפריע לי.

יואל חסון: אני רוצה עוד דקה.

דוד אמסלם: טיפת תרומה אין לך פה.

טלי פלוסקוב: אני כבר הוספתי לך דקה.

טלי פלוסקוב: לא תהיה.

יואל חסון: את לא הוספת לי.

יואל חסון: שיהיה לך עוד קצת חזון.

יואל חסון: אולי אם יהיה לך חזון, אתה תדע מה עומד מולך, אדוני יו"ר הקואליציה.

דוד אמסלם: חוץ מלרוץ לאולפנים ולקדם את עצמך על חשבון כולם אתה לא יודע לעשות כלום.

יואל חסון: אבל אני אומר את הדברים, ואני אסביר לך, אדוני: אתה חושב שאתה סופר פה אצבעות והכול יעבור באצבעות.

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: אז אני אומר לך שחוק הנכים, אם הוא לא יהיה במתווה שהוסכם – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: – – שאתם בממשלה הסכמתם עליו – הוא לא יהיה, ואנחנו לא נתמוך בקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יואל חסון: ואנחנו, אדוני, חבר הכנסת אלאלוף – אני רוצה לסיים במשפט אחרון.

טלי פלוסקוב: לא, זה לא יכול להיות ככה.

יואל חסון: חבר הכנסת אלאלוף – – –

טלי פלוסקוב: למה לך כן ולאחרים לא? לא, אדוני, אני מבקשת לסיים.

יואל חסון: אבל לי הפריעו.

טלי פלוסקוב: משפט סיום.

יואל חסון: אבל הפריעו לי.

טלי פלוסקוב: אני כבר הוספתי לך מספיק זמן.

יואל חסון: אני אומר לך, חבר הכנסת אלאלוף, שממך אני כן תופס איש של חזון וממש לא פקיד פרלמנטרי.

יואל חסון: אתה הולך להוביל את הוועדה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יואל חסון: ואני סומך עליך, ואני יודע שתעשה את זה ברגישות נכונה ובהתנהלות נכונה, עם כל חברי הכנסת – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: – – גם אלה שבאופוזיציה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

דוד אמסלם: בלי ההסכמה שלו לא יהיה חוק.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, ושוב אני מבקשת לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, השרה, חבריי וחברותיי, בשופרסל שלי בהרצליה ברחוב הבנים עובד נכה קטוע רגל בשם צמח.

יעל גרמן: הוא נתן לי את רשותו לספר את סיפורו.

יעל גרמן: הוא בכוח הרצון מגיע יום-יום לעבודה, כי בנוסף לזה שהוא קטוע רגל קשה לו, קשה לו מאוד.

יעל גרמן: והוא באמת – הוא אדם מבוגר, בן כ-60, וכל שבוע, מאז שאילן העביר בפוקס בדצמבר 2016 את החוק שלו, כל שבוע הוא שואל אותי: יעל, זה כבר עבר?

יעל גרמן: מה עבר?

יעל גרמן: כמה אני אקבל?

יעל גרמן: איזו תוספת אני אקבל?

יעל גרמן: וכל שבוע אני אומרת לו: אבל צמח, זה עדיין לא עבר.

יעל גרמן: היום התקשרתי אליו, גם כדי לקבל את רשותו, וסיפרתי לו – אז תגידי לי, אז כמה אני אקבל?

יעל גרמן: ואמרתי לו: אתה תקבל רטרואקטיבית מינואר 340 שקל, וביולי אתה תקבל עוד 160.

יעל גרמן: ובסך הכול יהיה לך 2,840, שזה פחות מקו העוני, שהוא 3,170.

יעל גרמן: זאת אומרת, באמת, אחרי התוספת – שאנחנו מודים, ואני כן מודה – אחרי הכול צמח יקבל משכורת מתחת לקו העוני.

יעל גרמן: אבל יותר מזה, מה שהוא מבקש ממני כל פעם – הוא אומר: תגידי לי, למה מורידים לי מהמשכורת שלי?

יעל גרמן: שאלתי אותו: כמה אתה מקבל?

יעל גרמן: 5,000 שקל.

יעל גרמן: זאת אומרת, הבן אדם מקבל בערך משכורת מינימום; אני משערת לעצמי שמשלימים לו ל-5,300 והוא מקבל את משכורת המינימום.

יעל גרמן: למה צריך להוריד לו?

יעל גרמן: הבן אדם עושה מאמץ, הוא לא נטל על החברה, הוא לא צריך לקבל השלמת הכנסה מהביטוח הלאומי, הוא עובד, אז למה צריך להוריד לו מה שנקרא disregard?

יעל גרמן: לפחות את זה – אני פונה אליך, אלי, אני יודעת על הלב הרחב שלך, לפחות את ה-disregard.

יעל גרמן: תעזבו את האנשים האלה שכבר יוצאים לעבודה.

יעל גרמן: תנו להם את הכבוד שלהם, תעודדו אותם לצאת לעבודה, ואל תורידו להם שקל.

יעל גרמן: אני רוצה לסיום לומר ככה: בסך הכול המשכורת שצמח יקבל היא באמת משכורת רעב.

יעל גרמן: נכון שזאת תוספת, ונכון שלפני שנה לא האמנו שאפילו היא תתקבל, ועל כך תודה.

יעל גרמן: אבל לולא אילן והמאבק שלו, וקארין ועוד חברים כאן, לולי ההתעקשות של אילן – אילן, כמה פעמים העלית את החוק הזה, את הצעת החוק?

יעל גרמן: לא לא, תאמר לנו כמה.

יעל גרמן: עשר?

יעל גרמן: משהו כזה.

יעל גרמן: לא ויתר, פעם אחר פעם אחר פעם, ופעם אחר פעם אחר פעם הצביעו נגד.

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: אז לולא הפוקס הזה, כל מה שאנחנו היום נאשר לא היה קורה.

יעל גרמן: אז בנוסף לתודה פה, תודה ענקית לך, אילן, ולך, קארין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, הסתכלתי על ראש הממשלה שעמד פה – וכמו שאמרה חברתי קארין אלהרר, ועף על עצמו – והסביר איזו כלכלה נהדרת יש ואיך הוא מחלק את פירותיה.

מרב מיכאלי: במרס 2017, לפני קצת פחות משנה, התפרסם מחקר של הביטוח הלאומי – לא של איזה ארגון שמאלני שממומן על ידי הקרן החדשה – מחקר של הביטוח הלאומי שהראה את ההרעה הקשה, העמוקה והגדולה במצבם של כל מי שנתמכות ונתמכים בישראל על ידי קצבאות בעקבות הקיצוצים שעשה נתניהו כשנכנס למשרד האוצר.

מרב מיכאלי: זה נכון בעיקר לגבי הנכות והנכים, שהפכו להיות ממגזר שבגדול החזיק מעל למים והצליח במידת האפשר לעבוד ולשרוד בהצלחה – ובבת אחת בא נתניהו ומשך להם את השטיח מתחת לרגליים; אנשים שבחלקם, אשכרה, לא יכולות ולא יכולים לעמוד על הרגליים, אין להם רגליים לעמוד עליהן, והוא משך מתחתיהם את התמיכה שמדינה מחויבת לתת להם.

מרב מיכאלי: ובעשר השנים – למה עשר?

מרב מיכאלי: כבר 14 שנים – שחלפו מאז מצבם הלך והורע, הלך והידרדר.

מרב מיכאלי: והיום, כשהם יצאו לרחובות בכאב נורא, נתניהו והממשלה שלו אפשרו להם להיות חודשים ברחובות במחזות קורעי לב שלא נראו במדינת ישראל מעולם, הכריחו את כולנו לעמוד מולם כשהם חוסמים עם כיסאות הגלגלים שלהם כבישים, משבשים את החיים בשביל שנשים לב, בשביל שמשהו יגרום לממשלה הזאת להזיז את עצמה.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם, חבריי וחברותיי: כשקיבלתי את הטלפון מדוד ביטן, אז יושב-ראש הקואליציה, שאמר לי: אנחנו הגענו למתווה מוסכם להעלאת קצבאות הנכים, אני רוצה שנעשה את זה כולנו ביחד, התקשרתי לחברי אילן גילאון, שהוביל את המאבק הזה מאז ומתמיד.

מרב מיכאלי: אמרתי לו: אילן, האם זה מקובל עליך?

מרב מיכאלי: הוא אמר: זה מקובל עליי.

מרב מיכאלי: מה שהגענו אליו, אפשר בהחלט לחיות איתו.

מרב מיכאלי: באנו, כל סיעות הבית, נתנו אמון ביושב-ראש הקואליציה, כי האמנו שאם הוא בא, הוא בא עם הסכמה של הממשלה לעשות דבר שיביא את הנכות והנכים קרוב יותר ליכולת להתקיים בכבוד; שיביא אותם קרוב יותר גם ליכולת גם לעבוד וגם לקבל קצבת נכות, כי עולה כסף להיות נכֶה ונכָה.

מרב מיכאלי: ופשוט שיקרו לנו, כמו ששיקרו להם.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי, היציאה המסיבית של הנכות והנכים לרחובות הייתה אחרי שהממשלה הבטיחה את המתווה הזה ולא נתנה אותו.

מרב מיכאלי: לפני כן הייתה מחאה, אבל כשהובטח המתווה, ניתן אמון מסוים, והממשלה הזאת בגדה בו, והיא בוגדת בו גם עכשיו בהצעה שהיא מביאה להצבעה שלנו.

מרב מיכאלי: אנחנו, כאמור, נצביע בעד ההצעה הזאת, משום שכל תוספת היא תוספת שצריך לתמוך בה.

מרב מיכאלי: אבל, חבריי וחברותיי, זו תוספת לא ראויה, וזאת בעיקר התייחסות שערורייתית של ממשלה לאזרחיות ולאזרחים שלה; זאת בעיקר בגידה בחוזה הבסיסי של מדינה לאזרחיות ולאזרחים שלה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, ישבתי כאן ושמעתי את נאומו של ראש הממשלה ולא האמנתי.

איציק שמולי: לא רציתי להפריע לו מפאת כבודו, לא רציתי להרוס לו את החלום ואת תמונת המציאות הוורודה שהוא צייר כאן, אבל אתם יודעים מה?

איציק שמולי: יש פה גם סוג מסוים של התקדמות, כי עד לפני כמה שבועות – אני מזכיר לכולם, בעיקר לחברי הכנסת החברתיים פה – ראש הממשלה הקפיד ללעוג לנו כשעשה את ההפרדה הבזויה הזאת בין העיסוק שלו בדברים החשובים, בחיים עצמם, לבין העיסוק הנמוך שלנו באיכות החיים.

איציק שמולי: אז אדוני ראש הממשלה, כאשר מדברים על נכים או על קשישים שלא מסוגלים לסגור את החודש, כאשר מדובר על כ-850,000 ילדים רעבים במדינת ישראל – אלה החיים עצמם, זה לא איכות חיים.

איציק שמולי: אבל יש פה התקדמות.

איציק שמולי: והוויכוח שלנו עם ראש הממשלה הוא לא על כך שצמיחה מובילה לאפשרויות גדולות יותר גם מבחינת הרווחה.

איציק שמולי: הוויכוח שלנו עם ראש הממשלה הוא איך משיגים את אותה צמיחה, ויותר מזה: כפי שאומר בנק ישראל – לא מפלגת העבודה האדומה, אתם יכולים להאשים אותה בהיותה אדומה, אלא בנק ישראל, שהוא מוסד שמרני-משהו.

איציק שמולי: הוא אומר לכם: תפסיקו לדבר איתנו על צמיחה ותתחילו לדבר איתנו על צמיחה מכלילה, כלומר, איך אנחנו מוודאים לא רק שיש צמיחה, אלא גם, אם הולכים לפי התיאוריה של ראש הממשלה, מתי קורה ה-trickle down?

איציק שמולי: מתי הנכים והקשישים והחולים והילדים בסיכון מתחילים ליהנות מאותה כלכלה מוצלחת?

איציק שמולי: הרי רק אתמול בלילה, שלשום בלילה, הבאתם לכאן חוק, בלי להתבייש בכלל, שילדים בסיכון, צעירים בסיכון שעברו את גיל 18 צריכים להתחיל לשלם אגרות והיטלים על הבגרויות שלהם.

איציק שמולי: ככה מתנהגת כלכלה מוצלחת?

איציק שמולי: הרי הכלכלה המוצלחת במדינת ישראל מייצרת לנו אבסורד לא נורמלי.

איציק שמולי: כשאנחנו פותחים את הספרים של ה-OECD אנחנו רואים את הכול שם, שחור על גבי לבן.

יוסי יונה: בעיקר שחור, איציק.

יוסי יונה: בעיקר שחור.

איציק שמולי: רואים את אותה צמיחה שראש הממשלה דיבר עליה, רואים אבטלה נמוכה, רואים החזר הכי גבוה בעולם של החוב הלאומי.

איציק שמולי: במקרו אנחנו אלופי העולם.

איציק שמולי: אבל תראו מה קורה בצד החברתי: מקום ראשון בשיעורי העוני, הגבוהים ביותר במערב.

איציק שמולי: השנה מדינת ישראל חוגגת 70 שנה להיווסדה.

איציק שמולי: המדינה הזאת הוקמה על בסיס הערך של סולידריות חברתית, של ערבות הדדית.

איציק שמולי: ככה, בתוך פחות מ-70 שנה, הגענו לשיא עולמי במערב עם שיעורי העוני הגבוהים ביותר.

רועי פולקמן: וצמצום משמעותי שלו בשנתיים האחרונות.

איציק שמולי: תלוי למה אתה קורא משמעותי, חברי חבר הכנסת פולקמן.

איציק שמולי: אל תקשרו לעצמכם כתרים שלא צריך לקשור אותם.

רועי פולקמן: – – –

איציק שמולי: במקום לשחק כל הזמן בנתונים – על מה שמגיע לכם שאפו אנחנו אומרים שאפו.

איציק שמולי: אומרים שאפו.

איציק שמולי: אבל בוא נגיד, בסופו של דבר, לעמוד כאן ולצייר איזושהי תמונה ורודה מבחינה חברתית, כאילו יש כאן איזושהי בשורה חברתית ענקית בשנים האחרונות?

איציק שמולי: בחייך, הרי האבסורד שיש כאן רק הולך ומתחזק.

קריאות: – – –

איציק שמולי: ובסופו של דבר, בסופו של דבר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איציק שמולי: משפט אחרון לגבי המתווה הזה.

איציק שמולי: – – אני אגיד לכם, צריך להגיד לממשלה פה תודה.

איציק שמולי: זה – 1.

איציק שמולי: בגלל זה עולים פה חברי כנסת עם תחושות מעורבות.

איציק שמולי: ולא רק לממשלה – גם לחבר הכנסת גילאון, חברת הכנסת אלהרר וחבר הכנסת אלאלוף.

איציק שמולי: צריך להגיד תודה לשר הרווחה, לשר האוצר וגם לראש הממשלה.

איציק שמולי: ואחרי שאמרנו את זה, ההגינות מחייבת לומר שיש פער גדול מאוד, מאוד, בין מה שהובטח ומה שהתחייבה לו הממשלה למה שכתוב כאן על הנייר.

טלי פלוסקוב: תודה.

איציק שמולי: ואני מקווה שבזכות חברי הכנסת בוועדת העבודה והרווחה, ואני מקווה שבזכות יושרתו ואומץ ליבו של יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אנחנו נצליח בשבועות הקרובים, גברתי היושבת-ראש, לסגור את הפער הזה כמה שיותר.

איציק שמולי: והלוואי, הלוואי שהאזרחים הוותיקים יהיו הבאים בתור בסדר העדיפויות של הממשלה הזאת.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, תודה לכם על הפרגון.

אילן גילאון: אני בסך הכול פה deliver, דוור של הרצונות שלכם.

אילן גילאון: אני רק הנחתי את החוק כאן ב-7 בספטמבר 2016.

אילן גילאון: שבוע לאחר מכן דיברתי עם ראש הממשלה ואמרתי לו: אין בכוחי הדל להעביר את החוק הזה, אולי אתה יכול לעשות מעשה גדול?

אילן גילאון: ואז הוא סיפר לי על מדד ג'יני, בדיוק כפי שהיום.

אילן גילאון: אמרתי לו: מדד ג'יני לא פותר את הבעיה של 2,342 ש"ח, ואתה יודע בדיוק מי גרם לדברים הללו ב-2003.

אילן גילאון: טוב, זאת הייתה שיחה מיניה וביה.

אילן גילאון: ואז פניתי לשר האוצר ואמרתי לו: משה, תיקח אתה את החוק עליך.

אילן גילאון: הוא אמר לי שהוא צריך להקים ועדה.

אילן גילאון: אמרתי לו: אני לא בטוח שאתה צריך להקים ועדה.

אילן גילאון: אתה צריך מחשב כיס.

אילן גילאון: בוא נדבר.

אילן גילאון: זה לא קרה.

אילן גילאון: הוקמה ועדה ראשונה, ואז הוקמה ועדה שנייה, וקמו פרופסורים, והגענו עד הלום בכמה וכמה פשרות – שראש הממשלה קרא להן פשרות היסטוריות.

אילן גילאון: יותר לא היה הסכם ולא הייתה דרך; היה מתווה.

אילן גילאון: כל כמה שעות היה מתווה חדש, של מישהו אחר, חדש, והחוק דיבר רק על קצבת הנכות.

אילן גילאון: אין לי את הפנאי, גברתי – כי יכולתי לדבר על זה באמת שעות רבות, כי זה לא הנכים, זה אנחנו, ובכביש חייבים להיות חכמים, אבל בחיים צריכים להיות גם הגונים וגם צודקים.

אילן גילאון: לא יעזור כלום, כי זה עניין של חלוקה.

אילן גילאון: ולהיות אדם נכה זה לא סטטוס נרכש.

אילן גילאון: לא לומדים את זה בשום מקום, וזה יכול לקרות לכל אחד שלא עובר נכון את הכביש לפעמים או לא קיבל מספיק חמצן בלידתו.

אילן גילאון: אני רוצה להתמקד במה שצריך להיות, כי ברור שאנחנו נאשר את החוק בקריאה ראשונה, אבל ההסתייגויות – ואני סומך על אלי אלאלוף.

אילן גילאון: הוא אדם של כבוד, הוא אדם הגון.

אילן גילאון: הוא לא יונה את הנכים.

אילן גילאון: הוא לא יספר להם סיפור שהקשישים לא נמצאים בתוך הקבוצה.

אילן גילאון: את הנכה – אלי, אני סומך עליך – בסופו של דבר מעניין כמה תהיה קצבתו ב-2018, 2019, 2020, 2021, לא מהו הסכום הגלובלי שנכנס בפנים ולא ההשלכות האחרות ואיזה קבוצות מקבלות את זה.

אילן גילאון: ולכן, ממשלה שדואגת לאזרחים שלה, ולא טומנת להם פח, ולא רוצה לרמות אותם – על כך היא מדברת.

אילן גילאון: וההסתייגויות תהיינה כך שהם יצטרכו לממש את ההסכם האחרון, שהוא הסכם פשרה.

אילן גילאון: לא כל תאוותנו הייתה בידנו, חבריי לאופוזיציה, כאשר הגשנו את החוק ואני הנחתי אותו כאן, אבל הבנו שאנחנו לא נקבל את כל תאוותנו ונצטרך להתפשר, והוא יצטרך להגיע לסכום המקסימלי של 450 שקל בסופו של דבר, אחרי ארבע הפעימות, לרוב הנכים.

אילן גילאון: 4,500 שקלים לנכים מהשר"מ, מהשירותים המיוחדים – זה דבר אחד.

אילן גילאון: דבר שני, מנגנון ההצמדה יעבוד מהיום הראשון, ואף אחד לא יספר לנו שמנגנון ההצמדה יעבוד רק מהשנתיים הבאות, כי אף אחד לא מבין את הדברים בצורה כזאת, שום בן אדם הוגן וסביר.

אילן גילאון: וצריך להבין לגמרי: מה שלא מעודד אנשים לצאת לעבודה זה איננה קצבת הנכות, זה נטילת קצבת הנכות.

אילן גילאון: ולכן, בעניין הזה, לעתיד, צריך ללכת על הסדר שמשחרר באופן אוניברסלי ולגמרי.

אילן גילאון: קצבה היא לסטטוס – אני מסיים, אדוני, תן לי רק באמת חצי דקה – – –

חמד עמאר: אני לא הפרעתי לך.

אילן גילאון: אני יודע.

אילן גילאון: אני מקפיד על לוח הזמנים, כי יש דוברים אחריי.

אילן גילאון: קצבה צריכה להינתן לסטטוס ומיסים צריכים לשלם על הכנסות, ואז זה יפתור לנו את כל הבעיה של החשבון הלא-הגון.

אילן גילאון: לכן, הנאום של ראש הממשלה היה יכול להישמע בדיוק ב-9 בדצמבר 2016, באותה מידה.

אילן גילאון: הוא נאם את אותו נאום היום.

אילן גילאון: ואני רוצה מחר, אצלנו בוועדה, אני מתכוון להביא הסתייגויות ואני מקווה שמי שיביא את ההסתייגויות – הן יהיו בהתאם להסכם שחתמנו: גובה מקסימלי של הקצבה 4,500, 4,050, 3,800 הכי פחות; אנחנו מדברים על ארבע פעימות, וכל פעימה – אנחנו צריכים להגדיר כמה היא תהיה.

אילן גילאון: לא ועדה, לא שוועדה, לא שום דבר.

אילן גילאון: אין צורך בדבר הזה.

אילן גילאון: ותפסיקו לדבר לי על הנומרטור.

אילן גילאון: נמאס לי מהנומרטור הזה.

אילן גילאון: אם הנומרטור קובע פה את החיים של הפוליטיקאים, שהפוליטיקאים ילכו הביתה.

אילן גילאון: אני עוד לא ראיתי אף אחד שהיה יכול לקחת את שר האוצר או את ראש הממשלה, להכניס אותם למרתף, אדוני, לכבול אותם בחבלים ולהגיד להם: תקבלו את מה שאנחנו אומרים לכם, כי הנומרטור קובע.

אילן גילאון: אם יש כסף למכונות מיץ, קודם כול צריך לשים כסף שיינתן לאנשים שזקוקים לדבר הזה כדי לפתור את בעיית מפלס החרדה קיומית שלהם.

אילן גילאון: ואם הדבר הזה לא יעבור כך אני מתחייב בשם עצמי: אני לא אוכל להצביע על חוק שהוא חצי עבודה, שהוא רמייה גדולה, שהוא לא הולך במסלול וקובע את נשמת אפו של החוק, שהוא ההצמדה.

אילן גילאון: זו נשמת אפו.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: היו לי עוד הרבה דברים להגיד, אבל – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

אילן גילאון: אני רק רוצה להדליף: יש לי הסכמות עם השר חיים כץ שבוועדה אנחנו נגיע לעמק השווה כדי להביא את הדברים למצב הגון והוגן, ולפני שיצאת אמרתי שבכביש תהיה חכם אבל בחיים תהיה גם חכם וגם הגון – –

חיים כץ: ראיתי אותך.

חמד עמאר: תודה רבה.

אילן גילאון: – – ואתה יודע לעשות את זה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה, עד שלוש דקות.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אני סבור שהרפורמה הזאת היא באמת אחת הרפורמות החשובות שעשינו כאן.

דוד אמסלם: אני חושב שהיא באה לתקן תיקון מוסרי מהמעלה הראשונה.

דוד אמסלם: בכלל, חברה נמדדת קודם כול בסיוע ובעזרה לחלשים, לכן אני שמח.

דוד אמסלם: דרך אגב, התיקון הבא, שאני חושב שהוא לא פחות חשוב וצריך לדאוג לו, הוא בקצבת הזקנה.

דוד אמסלם: האמת היא שאני שומע את האופוזיציה ואני לא מצליח להבין מה כאבי הבטן שלכם.

דוד אמסלם: אני לא מבין על מה אתם מדברים.

דוד אמסלם: יש פה ממשלה שסוף-סוף מקדמת את הנושא.

דוד אמסלם: בוודאי שבוועדה העסק קצת ישתנה.

דוד אמסלם: אני לא מבין מה אתם כל כך כועסים, מה כל כך כואב לכם.

דוד אמסלם: תפרגנו טיפה.

דוד אמסלם: תגידו תודה רבה.

דוד אמסלם: באמת כיף, באמת כל הכבוד לממשלה – –

איציק שמולי: אני אמרתי.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: – – שמקדמת.

דוד אמסלם: דרך אגב, רוב הממשלות בעבר לא קידמו כלום.

דוד אמסלם: הבעיה הייתה אותה בעיה.

דוד אמסלם: לא קידמו.

מיכל רוזין: תראו במה אתם מתעסקים – קרדיט, קרדיט – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: לא להפריע לי.

מיכל רוזין: תתעסקו במהות, באמת.

דוד אמסלם: לא להפריע לי.

דוד אמסלם: לכן אני לא הצלחתי להבין את כל מה שקרה פה – – –

מיכל רוזין: הקרדיט מגיע לאילן.

מיכל רוזין: זה לא אתה ולא ראש הממשלה – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: את מפריעה לי.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, היא מפריעה לי.

חמד עמאר: תמשיך, תמשיך.

דוד אמסלם: יש לכם נטייה כל הזמן להפריע, וכשרק מדברים איזו מילה אצלכם אתם ישר משתוללים.

דוד אמסלם: אז קודם כול אני רוצה להודות לראש הממשלה, לפרגן לו על כך, לשר העבודה והרווחה, לשר האוצר, שהיה שותף מלא לכל העניין הזה, ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, שעכשיו נכנס לתמונה ואמור לקדם את הנושא הזה, אבל באמת תודה מיוחדת גם לחברי דוד ביטן, שנכנס באופן אישי לסיפור הזה, כולל זה שהפגינו ליד ביתו ועשו לו הרבה עוגמות נפש גם בעניין הזה, וכמובן לאבי ניסנקורן, שגם היה שותף בכל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: באמת כל הכבוד לכם ושאפו גדול על העניין הזה.

דוד אמסלם: לקארין אלהרר אני לא אענה.

דוד אמסלם: רק לפני שנה וחצי היה פה שר אוצר אחר, שעניין אותו בכלל מע"מ אפס לדירות וכו', אם הוא היה רוצה לפתור את זה אז לפחות היה מעלה את זה, אבל כנראה שזה בכלל לא עניין אותו אז, כשהמפתחות היו בידיו, אבל היום הוא שולח את נציגיו כאן לעלות ולהלין על העניין.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה עכשיו לעבור לנושא אחר, לגבי מה שקרה פה הבוקר בנאום ראש הממשלה, או בכלל בנאום הממלכתי בכנסת.

דוד אמסלם: בוז'י הרצוג התייחס לנושא של הקואליציה והאופוזיציה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה היה נאום ממלכתי, הוא עלה במסגרת הנאום הממלכתי.

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין למה הוא השחיל נושא כזה.

דוד אמסלם: לדעתי הוא רק פגע ביום ההולדת של הכנסת, שזה היה הנושא, אבל בואו נעזוב את זה בצד.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לכם את העובדות.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר כרגע האופוזיציה זועקת את זעקת הקוזק הנגזל.

דוד אמסלם: הרי מהרגע שיואל חסון מונה למרכז הקואליציה, מה קרה פה בעצם?

דוד אמסלם: אני אספר לכם.

דוד אמסלם: מהיום הראשון הוא בא לוועדת הפנים, התחיל להפריע.

דוד אמסלם: שאלתי אותו: למה?

דוד אמסלם: אמר לי: התפקיד שלי זה להפריע לך.

דוד אמסלם: אמרתי לו: לא ידעתי.

דוד אמסלם: חשבתי שבאנו לפה לעבוד.

דוד אמסלם: לאחר מכן – – –

ציפי לבני: לעבוד, לא אצלכם.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: אמרתי: חשבתי שבאנו לעבוד לטובת עם ישראל.

ציפי לבני: לעבוד לא אצלכם.

דוד אמסלם: הוא בא להפריע לנו; אמר לי: זה התפקיד שלי.

דוד אמסלם: אמרתי לו: טוב, לי לא מפריעים.

דוד אמסלם: דבר שני – לאחר מכן, לצערנו, חבר הכנסת גליק ישב באבל וגם חבר הכנסת מוטי יוגב, ואני ביקשתי ואמרתי: חבר'ה, בואו נקזז אנשים בכנסת, לפחות – אתה יודע, זה מינימום, מינימום, כמחווה אישית רגילה בכל מקום עבודה, פשוטה, בסיסית.

דוד אמסלם: לא מסכימים.

דוד אמסלם: הגדילו לעשות – – –

מיכל רוזין: אמרתם את זה לליברמן, שהמפלגה שלו בקואליציה הצביעה נגד?

מיכל רוזין: אמרת?

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: את מפריעה כל הזמן.

חמד עמאר: תודה.

מיכל רוזין: אל תברח מהאמת.

דוד אמסלם: הייתה הלוויה לאחר מכן של רזיאל שבח, זיכרונו לברכה, השם ייקום דמו.

דוד אמסלם: וכאן בעצם היה החוק של סגן השר, ובסופו של דבר אנחנו – – –

יואל חסון: שמעת שדיברת עליי, יושב-ראש הקואליציה.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם סיכמנו על שלוש שעות דיבורים – – –

חמד עמאר: אבקש לסיים.

דוד אמסלם: אנשים יצאו להלוויה, אבל אתם בעצם משכתם את העניין.

דוד אמסלם: בעצם החלטתם להוריד את ההסתייגויות, לבוא ולהצביע ישר.

דוד אמסלם: דרך אגב, באותה שעה הייתי בכלל בדיון – – –

יואל חסון: למה אתה אומר דברים לא נכונים?

דוד אמסלם: אני רוצה.

יואל חסון: למה אתה אומר דברים לא נכונים?

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

מיכל רוזין: למה – – – אומר שקרים – – –

יואל חסון: אתה יודע את האמת ואתה יודע שלא אמרת לנו מי נמצא ומי לא.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: בבקשה, צריך לסיים, אדוני.

דוד אמסלם: וכמובן, כל הזמן, מהרגע – – –

יואל חסון: אבל כן אני רוצה להבהיר לך שבאנו להפריע לך – – –

דוד אמסלם: אבל אתה מפריע לי.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון, תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו, כאופוזיציה, מפריעים לפעילות שלך.

חמד עמאר: תודה רבה, תודה.

דוד אמסלם: אתה עכשיו מפריע.

דוד אמסלם: אתה צודק.

יואל חסון: בוודאי שנפריע.

יואל חסון: בוודאי שנפריע.

דוד אמסלם: אתה כל הזמן רק מפריע.

דוד אמסלם: דרך אגב, התפקיד שלך בחיים זה להפריע.

יואל חסון: חד-משמעית.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יואל.

דוד אמסלם: מאז שאני מכיר אותך אתה רק מפריע.

דוד אמסלם: אבל בסופו של עניין – – –

יואל חסון: אתה פוגע בדמוקרטיה.

יואל חסון: אתה פוגע בכנסת.

דוד אמסלם: תראה, אתם עשיתם פיליבסטר – –

יואל חסון: אתה – – – קואליציה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל.

דוד אמסלם: – – משכתם זמן כנסת, בזבזתם זמן כנסת מיותר.

דוד אמסלם: עכשיו, למה אני אומר את זה?

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, אני מבקש לסיים.

דוד אמסלם: אני רוצה לענות לו, ברשותך.

דוד אמסלם: זה חשוב, הסיפור הזה.

דוד אמסלם: הרי אתה עושה קמפיין כמעט אישי על הנושא הזה, אני שומע אותך בכלי התקשורת על בסיס יומי.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר ועדת השרים לענייני חקיקה, דרך אגב, באה לקדם קודם כול, בראש וראשונה, חוקים של הממשלה.

יואל חסון: למה?

דוד אמסלם: ככה.

דוד אמסלם: תקשיב עד הסוף.

יואל חסון: פה הטעות שלך.

יואל חסון: פה אתה לא מבין איך זה עובד.

יואל חסון: ממש לא.

דוד אמסלם: אני גם בדקתי את זה – –

יואל חסון: ממש לא.

דוד אמסלם: – – דרך אגב, כמעט אף אחד לא קיבל חוק אחד כשהוא היה באופוזיציה, כשהיו ש"ס וכו'.

יואל חסון: אני הייתי יו"ר הקואליציה לפניך, ואני אומר לך שזה לא עובד ככה.

דוד אמסלם: תן לי לדבר.

דוד אמסלם: תן לדבר.

דוד אמסלם: אבל מאז שאתה נמצא בתפקיד שלך, הרי אתה רב איתנו מהבוקר עד הלילה ואתה רץ לאולפן.

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותך.

יואל חסון: ומה איתך?

יואל חסון: מה איתך?

דוד אמסלם: לכן אני אומר דבר מאוד פשוט:

דוד אמסלם: אני חושב שקודם כול אנחנו נקדם את החוקים של הקואליציה כל עוד אתם מתנהגים ככה.

דוד אמסלם: דרך אגב – – –

יואל חסון: מה אתה חושב, שתקנה אותנו בחוק?

דוד אמסלם: ככה אני חושב.

יואל חסון: מה, אתה רוצה לאלף את האופוזיציה?

דוד אמסלם: שום דבר, יואל.

יואל חסון: אתה רוצה לאלף את האופוזיציה.

דוד אמסלם: הרי אתה רוצה גם לשבת בישיבות הממשלה ושישתפו אותך קצת.

דוד אמסלם: הרי אין תקנה כזאת בכנסת.

דוד אמסלם: אין תקנון בכנסת שאנחנו צריכים להביא לך משהו.

דוד אמסלם: אבל אתה הרי פוגע באופוזיציה, אתה.

דוד אמסלם: בגלל זה אנחנו לא מקדמים – בגללך.

דוד אמסלם: ואתה אחרי זה בא וזועק את זעקת הקוזק הנגזל.

יואל חסון: אתה רוצה לאלף את האופוזיציה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אמסלם.

חמד עמאר: תודה רבה.

דוד אמסלם: הרי גרמת לנושא.

דוד אמסלם: אתה דואג רק לעצמך בעניין הזה.

יואל חסון: באמת?

דוד אמסלם: אתה רץ מאולפן לאולפן, מאולפן לאולפן.

יואל חסון: אני אעשה את זה יותר ויותר – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

יואל חסון: – – כדי להגיד את מה שאתם לא אומרים וכדי להגיד מה אתם עושים פה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יואל חסון: אתה רוצה אופוזיציה מאולפת, זה מה שאתה רוצה – בא' ואולי גם בע', מי יודע.

יואל חסון: באמת, אתה תלמד אותנו איך להתנהג.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: עכשיו אני לא אתן לאף אחד לחרוג מהזמן.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

יואל חסון: למה לו?

יואל חסון: למה נתת לו?

חמד עמאר: נתתי גם לחבר הכנסת אילן גילאון.

חמד עמאר: נתתי גם לחבר הכנסת אילן גילאון.

יואל חסון: הם רוצים לנהל אותך.

חמד עמאר: חבר'ה, אתם לא תנהלו אותי.

חמד עמאר: אמרתי לכם, כשאני יושב כאן – –

יואל חסון: מה שאתה עושה – – –

חמד עמאר: – – אני מנהל את המליאה.

יואל חסון: אבל יש כללים ויש תקנון.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

יואל חסון: יש כללים ויש תקנון.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: שנייה, אגב.

יואל חסון: קראת אותי לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: לא קראתי אותך.

חמד עמאר: , זו פעם ראשונה שאני קורא אותך לסדר.

טלי פלוסקוב: רק, אדוני, אני מבקשת לאפס את השעון.

יואל חסון: חשבתי שקראת אותי פעם אחת.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני כרגע ירדתי – – –

יואל חסון: יושב-ראש הקואליציה חושב שהדוכן שלו – –

טלי פלוסקוב: יואל, אתה מפריע לי עכשיו.

טלי פלוסקוב: סליחה.

יואל חסון: – – עומד, מדבר עשר דקות ואתם לא אומרים מילה.

יואל חסון: נותן לו לדבר.

יואל חסון: לא ידעתי שיושב-ראש הקואליציה, יש לו זמן בלתי מוגבל.

טלי פלוסקוב: אדוני, זה על הזמן שלי.

קריאה: – – – כל הזמן.

יואל חסון: אני מבקש שמרכז האופוזיציה יקבל במקביל, למה לא?

טלי פלוסקוב: יואל, חבר הכנסת יואל חסון, אדוני, זה על הזמן שלי.

טלי פלוסקוב: יואל, חבר הכנסת יואל חסון.

דוד אמסלם: התפקיד שלו זה להפריע, הוא אמר.

דוד אמסלם: להפריע.

דוד אמסלם: איפה שהוא נמצא הוא מפריע.

יואל חסון: – – – כקואליציה – – – נגד האינטרס הציבורי.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: קראתי, ואני לא רוצה לקרוא אותך עוד פעם לסדר.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון דיבר לפניו, ואני הוספתי לו יותר מדקה, ואפילו שתי דקות, כי ראיתי אותו מדבר מתוך רגש רב, ולא רציתי להפסיק אותו.

טלי פלוסקוב: וכמה הוספתי לך, יואל חסון?

טלי פלוסקוב: באמת.

יואל חסון: – – –

חמד עמאר: בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא לאפס את השעון, אדוני.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, ירדתי עכשיו משולחן הניהול, ושמעתי את הנאומים של חברי האופוזיציה, והם באמת חברים שלנו, אבל יש גבול לדברים שאתם יכולים להרשות לעצמכם.

טלי פלוסקוב: לבוא ולהגיד ששום דבר לא נעשה?

טלי פלוסקוב: אתם יודעים, לפעמים אני חולמת להיות חברה באופוזיציה – מותר לי להגיד הכול כי אני לא חייבת אחר כך לעמוד ולהגיד: סליחה שלא עשיתי מה שחלמתי.

טלי פלוסקוב: לא עשיתי כי אני באופוזיציה, יש לי סיבה למה לא.

יוסי יונה: אנחנו אמרנו רק שאתם עשיתם מעט, לא שלא עשיתם כלום.

טלי פלוסקוב: יוסי, אני רוצה להגיד לך, אדוני, ידידי היקר: מה שנעשה בשלוש השנים האחרונות במדינה שלנו בנושאים חברתיים לא נעשה הרבה שנים אחורה.

טלי פלוסקוב: זו עובדה.

טלי פלוסקוב: אתם לא יכולים להתווכח על זה.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו רואים את תקציב החינוך שעובר את תקציב הביטחון – רבותיי, מתי היה דבר כזה?

זוהיר בהלול: הבריאה התחילה בתקופתכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: זוהיר, תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: אז אני אומרת שוב: יש הרבה מה לעשות, תמיד, ותמיד יהיה מה לעשות.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו נגיד שעשינו את הכול, אז אפשר ללכת ולסיים את החיים.

טלי פלוסקוב: תמיד יש מה לשפר, אבל מה שנעשה כאן, במיוחד בנושא של העוני – לצערי הרב, ראיתי שאלי אלאלוף יצא מכאן – 6 מיליארד שקלים, אני לא יודעת אם אתם יודעים – – –

מאיר כהן: תפסיקי.

טלי פלוסקוב: רגע, מאיר, סליחה, לא הפרעתי לך.

מאיר כהן: אני לא מפריע בדרך כלל, אבל לא שמו, לא 6 מיליארד – אני קראתי את החוק – –

טלי פלוסקוב: אתה שומע מה אני אומרת?

מאיר כהן: – – ולא 3.

טלי פלוסקוב: אתה עוד לא יודע מה אני אומרת, איך אתה יכול להתווכח איתי?

מאיר כהן: תפסיקי, באמת, די.

טלי פלוסקוב: אתה עוד לא יודע על מה אני מדברת ואתה כבר מתווכח איתי?

מאיר כהן: עושים – כן, אבל 6 מיליארד – לא.

טלי פלוסקוב: אני אומרת – אדוני, זה מפריע לי.

טלי פלוסקוב: 6 מיליארד שקל הושקעו בנושאים שקשורים לדוח העוני.

מאיר כהן: בסדר.

טלי פלוסקוב: אהה, אז אל תפריע לי, בסדר?

טלי פלוסקוב: אתה רוצה להגיד לי שחיסכון לילד זה לא קשור?

מאיר כהן: לא, זה לא קשור.

טלי פלוסקוב: הגדלת קצבאות לקשישים – זה לא קשור.

מאיר כהן: סליחה, אבל זה לא 6 מיליארד.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני לא רוצה להתווכח איתך מכאן.

טלי פלוסקוב: אם תרצה, נשב בצד, כי אני רוצה להגיד את מה שיש לי להגיד.

טלי פלוסקוב: מס הכנסה שלילי – זה כלום; חד-הוריות – זה כלום; מענקים לילדים – זה כלום.

יואל חסון: לא אמרנו את זה.

טלי פלוסקוב: אבל אתם, כל הזמן לא טוב לכם.

טלי פלוסקוב: כמה אפשר?

יואל חסון: למה את אומרת סתם?

טלי פלוסקוב: ועובדה אחרונה שאנחנו היום מדברים עליה: אני חושבת שאף אחד מכם לא יכול היה לחלום, כולל אילן גילאון ידידי, ואני באמת מברכת אותו – כשהוא הציג את הצעת החוק גם הוא לא חלם ש-4 מיליארד שקל מתקציב המדינה ילכו לטובת הנכים.

טלי פלוסקוב: והיום אנחנו עומדים על העובדה: 4 מיליארד ו-170 מיליון שקל לטובת הנכים, וכבר ב-2018.

טלי פלוסקוב: תקציב 2018 אושר לפני שנה וחצי, והיום אנחנו כן מקבלים החלטה: 2 מיליארד ו-140 מיליון שקל אנחנו מחלקים לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: לא מספיק?

טלי פלוסקוב: נכון, לא מספיק.

טלי פלוסקוב: אני איתכם פה.

חמד עמאר: נא לסיים, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אבל זה שזה קורה זו עובדה.

טלי פלוסקוב: ותפסיקו להתלונן.

טלי פלוסקוב: תפסיקו עם התמונה השחורה שלכם.

טלי פלוסקוב: נמאסתם.

טלי פלוסקוב: תגידו לאנשים פה: כל הכבוד לכם על המלחמה שעשיתם והצלחתם, ואנחנו איתכם ונמשיך להיות איתכם, למענכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד ביטן.

איציק שמולי: טלי, אף אחד לא היה אומר מילה אם לא הייתם מבטיחים משהו אחר.

איציק שמולי: אתם הבטחתם את המתווה הזה, לא אנחנו.

טלי פלוסקוב: מה הבטחנו?

איציק שמולי: מה שדוד ביטן חתם עליו.

טלי פלוסקוב: מישהו אמר שהם יקבלו שכר מינימום?

טלי פלוסקוב: מישהו אמר – – –

איציק שמולי: לא, במתווה ביטן לא רשום שכר מינימום, אבל יש פער בין החוק לבין המתווה, מה לעשות?

טלי פלוסקוב: אז נשב על החוק – – –

יואב קיש: איציק, 4.2 מיליארד שקל – זו ההתחייבות ובזה עומדים – – – צריך לעשות את החלוקה.

יואב קיש: התחייבו ל-4.2 – – –

איציק שמולי: אני עמדתי פה ואמרתי תודה, אבל אתם צריכים להגיד את האמת – – –

יואב קיש: שמולי, אי-אפשר להתעלם מכך שהממשלה עמדה בהבטחה עכשיו וזה קורה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

איציק שמולי: הכול בסדר, לא צריך להוליך שולל.

יואב קיש: אף אחד לא מוליך שולל.

איציק שמולי: זה בדיוק מה שנעשה פה.

דוד ביטן: שמולי, הממשלה עושה הרבה דברים חברתיים בזמן האחרון, ואתה יודע את זה, כולל עכשיו – העלאת קצבאות הנכים.

איציק שמולי: נכון, ואמרתי את זה.

דוד ביטן: כולל יעלו את קצבאות הזקנה, כולל העלאת שכר המינימום.

איציק שמולי: זה – נראה.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: כולל הנושא של הסיעוד.

טלי פלוסקוב: לא, זה לא קשור.

טלי פלוסקוב: למה – – –

דוד ביטן: הדברים נעשים.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי באמת – –

קריאה: – – – את כל הטוב הזה.

טלי פלוסקוב: – – – שום דבר לא קורה במדינה הזאת.

דוד ביטן: – – יש כספים ויש תקציבים ואפשר לעשות את זה.

דוד ביטן: אבל קודם כול אני רוצה להודות לראש הממשלה, לשר האוצר ולשר הרווחה, שסוף-סוף הביאו את החוק הזה לדיון, חוק שהבטחנו לנכים לפני כמה חודשים.

דוד ביטן: אני גם רוצה להודות לכל חברי הכנסת, מהאופוזיציה והקואליציה, כיוון שאם לא היינו מתארגנים בזמנו למתווה של חברי הכנסת לא היינו מגיעים ליום הזה שהממשלה בעצם נאלצה – – –

יואל חסון: ומגיע לך קרדיט על זה, אדוני.

יואל חסון: אתה הובלת את זה.

דוד ביטן: מגיע לכולם, כל הח"כים.

דוד ביטן: אני אומר את זה במפורש: כל מה שלא יהיה לפי המתווה שבזמנו עשינו, אני אעשה את כל מה שאני יכול – אני מאמין שכולם יצטרפו אליי – כדי שהמתווה שאז, בזמנו, אישרנו אצל שר האוצר וראש הממשלה, הוא יהיה.

דוד ביטן: כלומר, אם יש שינויים מהמתווה הזה, הם ייכנסו לחוק.

דוד ביטן: אין מצב שהם לא יהיו במסגרת החוק.

דוד ביטן: אז עכשיו הממשלה יותר זהירה, בגלל שאין תקציב ל-2020, אין תקציב ל-2021.

דוד ביטן: בכל מקרה בסופו של דבר הדברים האלה ייכנסו.

דוד ביטן: וזה רק שלב ראשון, כיוון שברור מאליו שכמו שהנכים לא יכולים לחיות מ-2,400, הם גם לא יכולים לחיות מ-4,000 שקל.

דוד ביטן: אנחנו יודעים את זה, אנחנו לא טומנים את ראשנו בחול, ולכן זה רק שלב ראשון.

דוד ביטן: השלב השני עוד יבוא, ואנחנו נצטרך להעלות את הקצבה עוד יותר.

דוד ביטן: אבל יחד עם זה, נהיה חייבים להעלות גם את קצבת הקשישים.

דוד ביטן: אין מצב שאנחנו נעלה רק את קצבת הנכות.

יואל חסון: צודק.

דוד ביטן: לכן, השלב הזה שאנחנו מעלים את קצבת הנכות ל-4,000 שקל, או נעלה בפעימות ל-4,000 שקלים ואפילו ל-4,600 בחלקים מסוימים, לנכים מסוימים, זה שלב מחויב המציאות.

דוד ביטן: אבל נצטרך להעלות עוד יותר ולהתקרב לשכר מינימום בסופו של דבר.

דוד ביטן: אבל קודם כול נצטרך להעלות את קצבת הקשישים, כי גם קשיש לא יכול לחיות מ-2,000 ומשהו שקל.

דוד ביטן: מי שאין לו פנסיה או אין לו דברים אחרים פשוט לא יכול לחיות, והוא הופך להיות נטל על החברה ונטל על המשפחה ללא סיבה.

דוד ביטן: אני לא רוצה להאריך, בעצם סיימתי.

דוד ביטן: מה שאני אומר: קודם כול, אנחנו צריכים להודות לממשלה על כל מה שהיא עושה.

דוד ביטן: עכשיו, אם היא לא עושה מספיק – אז היא תעשה, נעזור לה לעשות, זה הכול, ולא צריך לריב על זה.

דוד ביטן: היום זה יום חג שסוף-סוף הביאו את החוק שרצינו.

יואל חסון: אני מסכים.

יואל חסון: לא באנו לריב.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יואל חסון: יושב-ראש הקואליציה בא לריב.

יואל חסון: אני לא באתי לריב.

דוד ביטן: הוא לא רב.

דוד ביטן: הוא התווכח איתכם על מה שעשיתם לו קודם, לא על החוק הזה.

יואל חסון: הוא התווכח על מה שעשינו אז.

יואל חסון: הוא התווכח איתנו גם על מה שעשינו לפני שנתיים.

יואל חסון: בסדר.

דוד ביטן: לא – – –

יואל חסון: בסדר, שיתווכח, אולי יצא לו מזה משהו.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: שלוש דקות.

זוהיר בהלול: כן, 12 דקות זה בסדר גמור.

זוהיר בהלול: תשאיר את זה.

זוהיר בהלול: ידידי דוד ביטן, נימתך המפויסת והמרגיעה נצרבת בלב.

זוהיר בהלול: הלוואי שהדברים האלה באמת ילכו במתווה הזה עד הסוף, ואנחנו נשים קץ לסאגה זו.

זוהיר בהלול: אבל על דבר אחד אני לא יכול למחול לאף אחד: על ההשפלה ועל הוויה דולורוזה שעברו הנכים והנכות בחוצות העיר, בכיכרות, בצמתים וגם בכבישים.

זוהיר בהלול: אני רוצה לומר לך שמכונת קהות החושים שהממשלה, דוד ביטן, שהממשלה שלכם, שהקואליציה דוהרת בה ללא מעצורים – מכונת ההשפלה הזאת, מכונת העלמת החושים, הניסיון לדרוס באופן ממש בוטה ביותר את חושי בני האדם, פשוט פעלה.

זוהיר בהלול: הנכים האלה – אם אנחנו מדברים על טבולה רסה, הדף הנקי והזך הזה כבר התמלא בנקודות שחורות, ואנחנו צריכים לשאוף, בסופו של דבר, שהמתווה הזה יגיע עד לשכר מינימום.

זוהיר בהלול: לא תנוח ולא תשקוט החברה הישראלית בלי שבסופו של דבר הנכים והנכות בישראל יגיעו אל שכר המינימום.

זוהיר בהלול: ואינני רוצה לבלבל אתכם בעובדות.

זוהיר בהלול: אתם נקבתם במספרים פעם אחר פעם, אבל המטרה צריכה להיות יעד בלתי זניח, יעד מפוקס, מחודד, שבסופו של דבר נגיע לאותו שכר מינימום.

זוהיר בהלול: עמד כאן, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה לפני שעה קלה, בזחיחותו המאוד-טיפוסית, ואמר שאם אנחנו רוצים רגישות כלכלית אנחנו צריכים איתנות כלכלית.

זוהיר בהלול: אבל למדינה יש איתנות כלכלית.

זוהיר בהלול: הרי אתם כל הזמן מדברים על איתנות כלכלית.

זוהיר בהלול: זו מדינה שיש בה רמת כלכלה גבוהה, אבל היא לא שועה – –

יואב קיש: – – – לא רואה בעצמו.

יואב קיש: חבר הכנסת זוהיר בהלול, מה לעשות?

זוהיר בהלול: – – היא לא שועה לרחשי הלב.

זוהיר בהלול: שים לב, יואב קיש: הפקקים ממש אימתניים ברחובות; התורים לא מתקצרים – מדובר לפעמים על שלוש שנים; הפשיעה גואה; הפערים פשוט מפלצתיים ומלתעתיים; אנחנו לא עומדים במדדים של ה-OECD; הרעב כאן הוא מנת חלקן של שכבות באוכלוסייה, והעוני מגיע עד למאות אלפים של ילדים שמשוועים ללחמנייה ולשוקו בבוקרו של יום.

זוהיר בהלול: אז לכן ראש הממשלה לא יכול לעמוד כאן בזחיחותו כי רבה היא ולומר: אני עשיתי ואני עשיתי ואני יישמתי ואני הגשמתי ואני הגשמתי את החלום.

זוהיר בהלול: ראש הממשלה מבין, והוא צריך להטמיע את הדבר המרכזי – שהאתגרים שלו הם רבים, ואל לו להתייפייף ולהתגאות ולהתרברב בדברים שאינם מורגשים על פני השטח.

זוהיר בהלול: בסופו של דבר, הסיפא של דבריי:

זוהיר בהלול: הנכים והנכות בישראל אמורים להגיע ליעד האנושי ביותר: סף הרעב, שכר מינימום – 5,300 שקל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שאני שמחה שהחוק הזה מגיע היום, ביום חגה של הכנסת, כי החוק הזה מכבד את הכנסת יותר מהכול.

מיכל רוזין: יותר מכול.

מיכל רוזין: תסלחו לי, האמירות הפשוט-מיותרות שנאמרו פה על הדוכן, של אלה התנהגו ככה ואלה ככה – אנחנו יודעים טוב מאוד שהתמונה הרבה יותר מורכבת.

מיכל רוזין: החוק הזה מכבד אותנו כאזרחי ואזרחיות בישראל, כי כל הגישה שכאילו אנחנו עושים איזו טובה לנכים, כאילו אנחנו צריכים עכשיו לשבת פה ולהלל ולשבח – ואני מעריכה מאוד, באמת, את השר כץ – כי אני יודעת שהיית עושה הרבה יותר – אבל העניין הזה שאנחנו צריכים לטפוח לעצמנו על השכם ולהגיד כמה אנחנו נפלאים ונהדרים שאנחנו עושים את הדבר המובן מאליו, שמדינה דמוקרטית נורמלית שדואגת לאזרחים והאזרחיות שלה צריכה לעשות – זה המובן מאליו.

מיכל רוזין: כמה פעמים אמר לי חבר הכנסת חברי אילן גילאון שאם אנשים היו הוגנים, אם הייתה הגינות, 90% מהחוקים שהיינו מחוקקים פה, בכנסת, לא היו נדרשים, כי הייתה הגינות בסיסית.

מיכל רוזין: אז הדברים האלה הם ההגינות הבסיסית.

מיכל רוזין: ודרך אגב, "דרך אגב", "דרך אגב" – "דרך אגב" לא מקשיב לי.

מיכל רוזין: "דרך אגב", תקשיב לי, כי אני אומרת דברים בשבילך, וחבל שלא הקשבת לי עד כה.

חיים כץ: אם היינו בשווייץ, אף חוק לא היינו צריכים לחוקק פה.

מיכל רוזין: לא יודעת.

מיכל רוזין: גם לשווייץ יש הרבה מאוד בעיות.

חיים כץ: אם היינו בשווייץ – – – אף חוק.

מיכל רוזין: בוא, יש לי – – –

חיים כץ: הכול היה דבש.

מיכל רוזין: אם הייתי מחוקקת בשווייץ – ממש לא דבש.

מיכל רוזין: לא דבש.

חיים כץ: תאמיני, הפרה לא מתכופפת בשביל לאכול את העשב.

יואב קיש: אבל חיים – – –

מיכל רוזין: אני אומרת, אני מוכנה – – –

יואב קיש: – – – אתה אמרת: 1.2 מיליארד.

יואב קיש: זה מובן מאליו.

מיכל רוזין: חבר הכנסת קיש, אני מוכנה לחלק לך – – –

יואב קיש: למה לזלזל?

מיכל רוזין: אני מזלזלת?

יואב קיש: למה כזה מאבק, אם הוא עשה לכם – – –

מיכל רוזין: תגיד לי, אתה שמעת זלזול במה שאמרתי?

יואב קיש: לא, זה ה"מובן מאליו".

יואב קיש: זה לא מובן מאליו.

יואב קיש: צריך להגיד תודה על – – –

מיכל רוזין: לא, זה לא.

מיכל רוזין: אמרתי שזה צריך להיות.

מיכל רוזין: תקשיב טוב למה שאני אומרת.

יואב קיש: אוקיי – – –

מיכל רוזין: תפסיקו לחפש את הקרדיט ואת הכבוד.

חיים כץ: – – –

מיכל רוזין: ואם למישהו יש פה כבוד, זה של כל הכנסת הזאת; לחבר הכנסת אילן גילאון, שבמשך שנים, בשני העשורים האחרונים, לפחות מאז שאני זוכרת, פועל בנושא הזה, ועומד בגשם ובקור עם הנכים בכל הפגנה ובכל מקום – –

חיים כץ: אבל אף אחד לא אמר שלא.

מיכל רוזין: – – ואני לא מפרגנת לו רק כי הוא חבר מהסיעה שלי.

חיים כץ: ואף אחד – – –

מיכל רוזין: אני מפרגנת לו כי כולנו צריכים לפרגן לו.

חיים כץ: אבל אף אחד לא אמר שלא.

מיכל רוזין: יפה.

חיים כץ: אמרנו שהחוקים האלה – אם היינו בשווייץ – –

מיכל רוזין: אני רק – – –

חיים כץ: – – אז לא היו בעיות בביטחון, לא היה – – –

מיכל רוזין: אז אני חושבת שלשווייץ יש בעיות שלהם, וגם הם לא כל כך טובים לאזרחים ולאזרחיות.

חיים כץ: – – – גם החוקים האלה לא – – –

מיכל רוזין: אז אני לא חושבת – אי-אפשר לתרץ הכול רק בהוצאות הביטחון.

מיכל רוזין: יש גם עניין של גישה.

חיים כץ: כמה?

מיכל רוזין: ואתה יודע טוב מאוד, מכיוון שהגישה שלך בעניין הזה היא כמו הגישה שלי, כי זאת תפיסת עולם – תפיסת עולם שמאמינה שתשלומי ההעברה הם דבר נכון, כי הם מוציאים אנשים ממעגל העוני, והם לא איזה צדקה וטובה שאנחנו עושים לאנשים, אלא זו שיטה כלכלית נכונה, תשלומי ההעברה; ולא למנוע מהם ללכת לעבוד ולקזז להם.

מיכל רוזין: כל הדברים האלה הם עניין של גישה.

מיכל רוזין: הסיפור הזה זה לא רק אם יש בקופה כסף או לא, חבר הכנסת, השר כץ.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיכל רוזין: אתה יודע ואתה מסכים איתי.

מיכל רוזין: הגישה כולה היא, בסופו של דבר, שזו זכות יסוד.

מיכל רוזין: זכויות חברתיות – אני מסיימת פה.

מיכל רוזין: אני הקשבתי גם לשר – זכויות יסוד חברתיות זה תפיסת עולם, וזה לא תלוי רק אם יש בקופה כסף או אין כסף.

מיכל רוזין: זה תלוי אם אנחנו מאמינים שזו הדרך הנכונה – להוציא את האנשים ממעגל העוני ושזו הזכות הבסיסית שלהם.

מיכל רוזין: ובסוף, זה לטובת כולנו, כי כולנו עלולים להיות במצב הזה, וזה ביטוח לכל האזרחיות והאזרחים בישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, העניין של התקציב הוא עניין של מדיניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר לבוא ולהגיד: אין כסף, אלא יש כסף, אבל אנחנו מעדיפים נושאים אחרים ואנחנו נתקצב אותם, וכנראה שיש עדיפות לנושאים אחרים על לתת את המינימום שבמינימום לנכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נדבר על הנתונים, כי השר לא רצה שאנחנו נדבר על הפרטים של החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו כ-250,000 נכים, מהם יש 30,000 שיש להם שר"מ או שירותים מיוחדים.

חיים כץ: כמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כ-30,000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הנתונים שיש לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש לך לתקן, אז תודיע לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בפעימה הראשונה, שזה צריך להיות מתחילת ינואר, מדברים על 340 שקל תוספת בקצבה, ובפעימה השנייה, שתתחיל ב-1 ביולי, תהיה תוספת של עוד 161 שקלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות זה 500 שקל תוספת השנה, אבל ב-2019 אין תוספת, וב-2020 ו-2021 תהיה ועדה ציבורית שתבדוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אני יכול להבין שיש לכם מגבלה בתקציב, אבל אם כבר אנחנו מדברים על – – –

חיים כץ: היום יש לך 59,877.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, אז אתה אומר כפול ממה שאמרתי.

חיים כץ: המספר מדויק – 59,877.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אמרתי לך, תתקן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הנתונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא כמה, ואם מקבלים ולא מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אגיע לשר"מ גם בהמשך.

חיים כץ: אני לא אפריע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל – – –

חיים כץ: טוב, אני לא אפריע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה לא תפריע לי אני אגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות היא שאנחנו נגיע אל 2,842 קצבה עד ל-2020, הקצבה שתתחיל ביולי השנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו יודעים מה קו העוני – 3,200 סדר גודל – אז אנחנו קובעים שעד 2020, קבענו קביעה חד-משמעית, הנכים יישארו מתחת לקו העוני, זאת המשמעות של זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנים לא הצמידו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה תבוא ותגיד: אני מוגבל בתקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך: אתה צריך להילחם, ואנחנו איתך, להגדיל את הסכום הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האוצר בא ואמר: זה הסכום שאני יכול לתת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי שרים ומשרדים אחרים נאבקים על כל שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באים לשר"מ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שכר המינימום עלה ל-5,300, מאיפה הנכים ישלמו לעובדים הזרים, שהם צריכים את השירותים המיוחדים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאיפה יביאו את הכסף – מהקצבה, שבקושי מספיקה לאוכל ולתרופות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהגיע הזמן להפריד בין הקצבה לשר"מ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, הגיע הזמן שאתה תיזום, ואנחנו נתמוך, שהשר"מ יהיה בידי המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שהנכה יהיה מעסיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנכה לא צריך להיות מעסיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך להיות מעסיק, ואז הוא צריך לשלם גם חופשות, לשלם חגים ולשלם את השכר שלהם כשהוא מהקצבה שלו צריך לשלם לעובדים שנותנים לו את הסיעוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שהקצבה זה צעד ראשון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נתמוך, למרות שאנחנו לא מסתפקים במה שיש, אבל צריך להפריד את השר"מ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מברך על החוק הזה, חיים, טוב מאוד שעשיתם את זה.

מאיר כהן: אני אמרתי עכשיו לנציגי הנכים שאמרו: אל תצביעו, זה לא מספיק, שטוב מאוד שחתכתם, ואני מקווה שיהיה עוד כסף כדי לעשות את שאר השנים, אבל אני חושב שמי שהחליט והשיג את הכסף – הנשמה שלו נמצאת במקום הנכון, ואני מברך על כך.

מאיר כהן: דוד, דודי, דודי, מה יש לך בזמן האחרון?

מאיר כהן: אתה כועס מאז שאתה יושב-ראש הקואליציה.

מאיר כהן: עזוב, אני קצת יותר מבוגר ממך.

מאיר כהן: אתה בתפקיד מאוד בכיר.

מאיר כהן: לא כל פעם שמישהו יוציא לך עין – ואני מכיר את התחושה הזאת שמישהו ככה מוציא – אתה צריך להוציא לו שתיים.

מאיר כהן: אתה בכל אופן חבר כנסת מאוד בכיר.

דוד אמסלם: אני נותן את העובדות.

דוד אמסלם: מאיר, אני לא מסתובב מול הטלוויזיה ולא ברדיו.

דוד אמסלם: אתה לא שומע אותי.

מאיר כהן: אתה יודע מה?

מאיר כהן: גם אם אתה צודק – – –

דוד אמסלם: – – – בוז'י הרצוג ביום הולדת של כנסת?

דוד אמסלם: אז סוף-סוף מישהו צריך לענות לו פעם אחת, וזה יכול להיות עוד מעט עוד פעם.

מאיר כהן: אני יודע, אני יודע, ובכל זאת, דודי, יש דברים שמוסיפים ויש דברים שמורידים את הלהבות, כי אי-אפשר באמת להמשיך עם השיח הזה בין הקואליציה לאופוזיציה.

מאיר כהן: שבו, אתה ומי שצריך.

מאיר כהן: אי-אפשר.

מאיר כהן: זה לא טוב.

מאיר כהן: פוגעים בחוקים טובים.

דוד אמסלם: מאיר, תקשיב.

מאיר כהן: בבקשה – – –

דוד אמסלם: מאיר, מאיר, תקשיב.

דוד אמסלם: ישבתי עם עפר לפני שבוע, אמרתי לו: בבקשה.

דוד אמסלם: בא, דיבר איתי.

דוד אמסלם: אמרתי לו: אהלן.

דוד אמסלם: אני איש מריבה ומדון?

דוד אמסלם: איש של חברות, אתה מכיר אותי.

מאיר כהן: אני מכיר אותך מצוין, לכן אני אומר לך.

דוד אמסלם: אבל אני – מי שרב איתי, מקבל יותר.

דוד אמסלם: מי שלא הוגן, מקבל יותר, וזה מה שעשה יואל, לכן אני לא מוכן.

דוד אמסלם: רוצה לדבר?

דוד אמסלם: בבקשה.

יואל חסון: אבל מה שאנחנו עושים זה דבר לגיטימי.

דוד אמסלם: – – – אני יכול להגיד אותו דבר עליך, באותה מידה.

דוד אמסלם: יואל, אני לא בא להפריע לאף אחד.

מאיר כהן: – – –

דוד אמסלם: אני בן אדם הגון.

דוד אמסלם: אני לא מצפה ממך שתהיה בקואליציה.

יואל חסון: אבל אתה לא מקבל את ההגדרה הבסיסית של אופוזיציה.

יואל חסון: דודי, אתה לא מבין מה זה אופוזיציה.

יואל חסון: אתה לא מצליח להבין את זה.

דוד אמסלם: אם אני לא מבין – – –

מאיר כהן: דודי, אני אומר כאן מעל לדוכן הכנסת: היה אירוע לא טוב.

מאיר כהן: שבו כאופוזיציה.

דוד אמסלם: – – –

מאיר כהן: אני אגיד את הדברים, תרשה לי.

מאיר כהן: היה אירוע לא טוב, שלהערכתי הוא התחלה של השיח הזה, שאנחנו כאופוזיציה נהגנו לא נכון.

מאיר כהן: אני אומר את זה, אמרתי.

מאיר כהן: ישבתי פה על הדוכן בחוק המעליות בפעם הראשונה והיה הסכם שיצביעו על החוק, וברגע שראו שאין מספיק, הצביעו נגד.

מאיר כהן: זאת לא התנהגות.

מאיר כהן: אני יודע במה אנחנו לא בסדר.

מאיר כהן: אמרתי את זה לחברים שלי, ואני אומר את זה פה: כך לא נוהגים.

מאיר כהן: יחד עם זה, אני מבקש ממך: תוריד את הלהבות, זה מכבד את כל הכנסת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת זחאלקה.

דוד אמסלם: מאיר, אני באמת דיברתי עם עפר, בכיף, אין בעיה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מי שלא רוצה להוריד את הלהבות זה הוא, בגלל שהוא מתפרנס מזה.

דוד אמסלם: מכאן הוא הולך לגלי צה"ל, הולך – – –

קריאה: לא מקובל.

קריאה: לא מקובל.

דוד אמסלם: זאת הפרנסה שלו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חבר הכנסת גילאון על ההישג.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שהוא היה רוצה שזה ייעשה בצורה הרבה יותר טובה ממה שיש, ואני יודע גם שזה חלק מתפיסת עולמו.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להגיב על נאומו של בנימין נתניהו, שמתעקש שוב ושוב – אני לא יודע אם הוא קרא את הספר או ראה את הסרט Being There, את הספר של יז'י קושינסקי, אחד הסופרים הגדולים של אמריקה – ימני קיצוני, אבל הוא כתב ספר נפלא; גם זה קורה.

ג'מאל זחאלקה: האסתטיקה לא נולדה בשמאל, אני לא חושב ככה.

ג'מאל זחאלקה: והסרט, הסרט הגדול הוא בכיכובו של הגדול מכולם, לדעתי, הקומיקאי הכי חשוב בעולם, פיטר סלרס, והוא משחק תפקיד של גנן שמתגלגל, הסיפור שלו, להיות פוליטיקאי, וכל עולמו מעולם הגננות: אתה משקה את העץ, העץ גדל, נותן פרי.

ג'מאל זחאלקה: וזה היה נאומו של ראש הממשלה היום.

ג'מאל זחאלקה: אני היום – יצא לפני תקופה לא ארוכה ספר על חייו של יז'י קושינסקי, והספר – חיים מופרעים לגמרי.

ג'מאל זחאלקה: הספר מתחיל – התזה המרכזית שלו שיז'י קושינסקי הגזים – הגזים בכול, הגזים במה שהוא עשה, הגזים במה שהוא כתב.

ג'מאל זחאלקה: הגזים.

ג'מאל זחאלקה: ונתניהו הגזים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: הוא, יש לו החוצפה לעמוד על הדוכן ולהגיד שהוא עשה משהו טוב ב-2003 כאשר הביא את תוכניתו הקטסטרופלית, שמעכה את השכבות החלשות ונתנה סובסידיה לעשירים.

ג'מאל זחאלקה: הוא שפך כסף לענקי התעשייה, הוריד את מס החברות, הוריד ביטוח לאומי לחברות, אבל מצד אחר הוא הוריד לחצי את קצבאות הילדים, הוריד בצורה דרסטית את תקציב החינוך, והוא בא כאן ומשתמש בצמד המילים "צדק חברתי"?

ג'מאל זחאלקה: צדק חברתי ובנימין נתניהו אלה שני קטבים, זה שמאל וזה ימין, וזה ימין קיצוני, לא רק בעניין הפוליטי אלא גם בעניין החברתי-כלכלי, ולא במקרה מי שנגד צדק – נגד צדק חברתי ונגד צדק פוליטי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף אל-עטאונה, שלוש דקות, בבקשה.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני שבועיים עמדתי כאן ויחד עם חברים אחרים דיברנו והעלינו על סדר-יומה של המליאה את העיכוב בביצוע מתווה הנכים.

יוסף עטאונה: ולכן, אני היום מברך על ההצעה שמובאת כאן, למרות הפער הגדול בין מה שהובטח למה שיש בהצעה.

יוסף עטאונה: אני חושב שזה הרע במיעוטו, וזה יכול לעזור לנכים, ולכן אנחנו נצביע בעד ההצעה.

יוסף עטאונה: אני רוצה לדבר כאן על תוכנית ממשלתית שמקדמת את מכרה הפוספטים, שדה בריר, בכפר אל-פרעה ובזערורה בנגב.

יוסף עטאונה: הכפרים אל-פרעה וזערורה הם כפרים בלתי מוכרים בנגב שהאנשים בהם, יש להם בעלות על הקרקע מלפני קום המדינה.

יוסף עטאונה: באה הממשלה ומקדמת תכנון להקמת מכרה פוספטים לאנשי הון, וכשהיא באה לתכנן היא לא רואה את האנשים, האנשים שחיים על הקרקעות.

יוסף עטאונה: 7,000 תושבים יש בשני הכפרים האלה, ודווקא במקום שהם חיים באה הממשלה ורוצה לפתח את מכרה הפוספטים.

יוסף עטאונה: הממשלה ואנשי ההון רואים את הפוספטים, ולא רואים את האזרחים הערבים הבדואים שגרים שם.

יוסף עטאונה: זו לא פעם ראשונה שאנחנו רואים שמוסדות התכנון שבאים לתכנן משמשים כלי לנישול וגירוש ערבים מקרקעות.

יוסף עטאונה: אם אנחנו נסתכל על התוכניות של מוסדות התכנון, שצריכים לתכנן לאזרחים, לרווחת התושבים, אנחנו עוד פעם מוצאים אותם משתמשים במוסדות התכנון כדי לגרש ולהשתלט על הקרקע הערבית בנגב.

יוסף עטאונה: אני אביא עוד דוגמה להשתלטות מוסדות התכנון: הכפר אום אל-חיראן.

יוסף עטאונה: הם מתכננים את הכפר חירן על הכפר אום אל-חיראן, למרות שיש את כל המקום לתכנן מסביב לאום אל-חיראן.

יוסף עטאונה: כלי התכנון ומוסדות התכנון, שמשמשים להשתלטות על הקרקע – יש בנגב שתי מועצות אזוריות, אל-קסום ונווה מדבר.

יוסף עטאונה: במדינה, בארץ, יש 54 מועצות אזוריות.

יוסף עטאונה: ומה התכנון בשתי המועצות האזוריות האלה?

יוסף עטאונה: זה תכנון שונה מבכל המועצות האזוריות בארץ.

יוסף עטאונה: בכל המועצות האזוריות היהודיות יש רצף טריטוריאלי בין היישובים ויש רצף טריטוריאלי בכל השטח של המועצות האזוריות.

יוסף עטאונה: דווקא במועצות האזוריות נווה מדבר ואל-קסום מצאה המדינה להשאיר אותן מובלעות ללא רצף טריטוריאלי.

יוסף עטאונה: התוכנית והכוונה בתכנון הזה היא כדי להשתלט על הקרקע.

יוסף עטאונה: אם המדינה תחשוב לנכון לראות את התושבים והאזרחים שגרים ונמצאים שם ותכיר באותו עיקרון של תכנון לערבים וליהודים, אפשר לפתור את בעיית הכפרים הבלתי-מוכרים.

יוסף עטאונה: בשתי המועצות האזוריות האלה, אם יכירו באותו עיקרון של תכנון שוויוני, אפשר לפתור את בעיית הכפרים הבלתי-מוכרים.

יוסף עטאונה: ולכן אני קורא מכאן – – –

חמד עמאר: תודה.

יוסף עטאונה: אני קורא מכאן להכיר באותו תכנון במועצה אזורית אל-קסום או במועצה אזורית נווה מדבר ובשאר המועצות היהודיות בארץ.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – איננו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יש לי משאלה תמימה לכל חבריי חברי הכנסת כשאני בא לדבר על קצבאות הנכים: שנוציא מהז'רגון בינינו את הציניות, את הביקורת המתמדת.

אלי אלאלוף: אני מגיע לפה, לדיון הזה, לאור כל מה שאמרו ואתם אומרים עליי, בדחילו ורחימו, בפחד אימים, שלא אגיע ולא אצליח לעמוד בציפיות.

אלי אלאלוף: חברים, החוק הזה, התיקון הזה, הוא לא מוצלח באופן אופטימלי, אבל כולם, כל מי שהתעסק – ואני לא אצטט, כדי שלא לשכוח; כמו שהייתה אומרת אימא שלי: אל תגיד שמות, תתכוון למי שצריך לדבר אליהם.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שזה צעד ראשון, מרכזי, ולא מספיק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות רק לקבוצה אחת – לקבוצת הנכים.

אלי אלאלוף: המאבק שלכם פשוט היה אדיר, ואני בטוח שהוא לא ייגמר.

אלי אלאלוף: אנחנו, בזכות המאבק שלכם, הגענו למה שהגענו בינתיים, אבל מעכשיו המאבק צריך להיות שלנו – של אנשי החקיקה, של הממשלה, כי זה מהלך אחד; כל עולם הנכים זקוק לשיפור אדיר.

אלי אלאלוף: אבל תבינו, זה לא יהיה בזבנג אחד וגמרנו.

אלי אלאלוף: אנחנו, יש לנו משימה מאוד קשה לסיים, וכמה שיותר, וחיים כץ ומשה – ושמעתם את ראש הממשלה.

אלי אלאלוף: לי יש ביקורת על שנת 2003.

אלי אלאלוף: אני גם לא רוצה להזכיר מי היה בקואליציה שלו ב-2003, שהצביע בעד הרפורמה של 2003.

חיים כץ: היחידי שהצביע נגד היה אני.

חיים כץ: היחידי.

אלי אלאלוף: אבל בוא נראה.

אלי אלאלוף: בוא, שנמשיך כולנו, ללא ציניות, ללא תרגילים, ללא חשבונות על דברים אחרים, ונגיע עם התוצאה האופטימלית ממחר בבוקר.

אלי אלאלוף: חברים, זה לא מספיק.

אלי אלאלוף: זה עוד לא טוב, אבל זה יותר טוב ממה שהיה.

אלי אלאלוף: ואני אגיד לך, אילן, אני לא האמנתי שנצליח.

אלי אלאלוף: ואנחנו, היו לנו שיחות נפש, ואתה, בטענות, היית אומר לי: תביא את זה רק לדיון.

אלי אלאלוף: והגענו להידברות שהדיון שלי ייעשה בשקט, ואתה רצית שנעשה דיון בוועדה.

אלי אלאלוף: אני לא יודע אם מישהו מאיתנו צודק, אבל מה שברור זה שרצינו את אותה תוצאה.

אלי אלאלוף: והנושא שהעלית – ההישג האדיר שלך זה שהא נכנס לתודעה של הממשלה, של השרים ושלנו, חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: צריכים להגיע לשכר מינימום, וזה לא סוף פסוק, כי צריך גם לדבר על השלמת מענק העבודה.

אלי אלאלוף: למה מענק עבודה צריך להיות דומה אצל עובד רגיל ואצל נכה?

אלי אלאלוף: יש כל כך הרבה דברים שלמדתי כי במקביל אני עובד על חוק הנכים של צה"ל.

אלי אלאלוף: הפער – ואנחנו חייבים להם הכול, לנכים של צה"ל; אנחנו חייבים את כל הכבוד ואת כל המאמץ הנדרש.

אלי אלאלוף: אבל הפער בין נכה צה"ל לבין נכה אחר הוא אדיר, וצריך להיאבק על זה, צריך לשנות את זה.

אלי אלאלוף: אני רואה בזה רק התחלה, חברים.

אלי אלאלוף: אני פונה שוב – וסליחה, אני מסיים.

אלי אלאלוף: אנחנו רק מתחילים מחר.

אלי אלאלוף: ניאבק, ויש את כל ההבנות של השרים שאנחנו נעבוד אונליין כדי לנסות ולשפר כל דבר ודבר.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: לכן אני מבקש: ממחר – לעבודה.

אלי אלאלוף: כמו שאמר חיים, נעבוד קשה וננסה להשיג כמה שיותר וכמה שיותר מהר למי שזקוק לכל כך הרבה כמוכם.

אלי אלאלוף: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, התנצלות קצרה: אני עולה ככה לא רשמי רק בגלל איזושהי בעיה בריאותית זמנית.

יואב קיש: זה לא משהו שיימשך.

יואב קיש: אני מבקש את השלוש דקות שיש לי לחלק – לא הייתי צריך להגיד, אה?

חמד עמאר: לא היית צריך.

חמד עמאר: הזכרת – – –

עודד פורר: עכשיו כולם – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: אני רוצה לחלק לשני דברים.

קריאה: – – – כל היום.

יואב קיש: אני רוצה לחלק לשני דברים: ראשית, אני חושב שבעניין הזה, המהלך העצום שנעשה פה התחיל מהשטח.

יואב קיש: ואי-אפשר שלא להודות לשטח, וקודם – הינה, אני רואה את אלכס יושב שם.

יואב קיש: אני זוכר שלפני כשנתיים וחצי אלכס הגיע והסתובב פה בכנסת ועבר בין הח"כים.

יואב קיש: ישבתי איתו והסתכלתי על המספרים, ואני אומר לו: 6 מיליארד שקלים – כן, זה היה המספר – מאיפה נביא 6 מיליארד שקלים?

יואב קיש: אז אלכס, לא הצלחנו להביא 6 מיליארד שקלים, אבל 4.2 מיליארד כן, וכל הכבוד לך על הנחישות במאבק.

יואב קיש: אני רוצה להודות לשר הרווחה – שהינה, הוא יוצא, הולך רגע לעוזר שלו – שבלי הנחישות שלך והדבקות זה לא היה קורה; לחברים פה במליאה – אילן גילאון, שהוביל את זה במשך שנים רבות וארוכות, וכל מי שעסק במלאכה.

יואב קיש: אני חושב שבאמת הייתה פה עבודה משותפת.

יואב קיש: חבר הכנסת דוד ביטן – מהלך דרמטי שהביא להצלחה זה הכינוס של כל סיעות הבית לתמיכה בתוכנית הזאת.

יואב קיש: גם יו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן.

יואב קיש: יש הרבה אנשים שהיה אכפת להם, והם עשו את זה והביאו למקום שהגענו.

יואב קיש: הנושא השני שחשוב לי להגיד עליו מילה זה התייחסות לעבודה העצומה שהממשלה הזאת עושה לטובת אזרחי ישראל.

יואב קיש: ואני לא מדבר על ביטחון, ואני לא מדבר על צמיחה כלכלית, שראש הממשלה דיבר עליה, ובלי הצמיחה, חבר הכנסת זוהיר בהלול, לא היינו יכולים לעשות את כל הדברים האלה.

יואב קיש: אבל כן חשוב לי – יש לי פה רשימה – קצת להקריא, שיגידו, שתבינו, גם חבריי באופוזיציה, שאני מקבל באהבה ביקורת עניינית.

יואב קיש: בסוף צריך להסתכל ולראות מה כן נעשה, וברגעים כאלה אפשר להגיד תודה.

יואב קיש: אני רוצה להתייחס לנושאים.

קריאות: – – –

יואב קיש: לא, אני אומר, גם על המהלך אפשר להגיד תודה.

יואב קיש: אפשר, זו הנקודה.

יואב קיש: אפשר.

יואב קיש: לא רק לבקר כל היום.

יואב קיש: אני לא מדבר על הרפורמות בנמלים ועל תחנות הרכבת, אני נותן דברים שקרו בנושא הרווחה.

יואב קיש: לראשונה, השר כץ, לראשונה, כרטיס חודשי לרכישת מזון בשווי של 500 שקלים ניתן ל-15,000 משפחות הסובלות מחוסר ביטחון חריף; העלאת שכר המינימום: היה 5,000 – 5,300; אנחנו חוגגים היום קריאה ראשונה, באמת חוגגים, של העלאת קצבת הנכים; בהתאם לזה גם קצבאות אזרח ותיק עם שאירים עם תוספת ותק נמוכה מ-50%; תוכנית ית"ד להעלאת גיל הטיפול בצעירים בסיכון מגיל 18 לגיל 25 – 100 מיליון שקלים.

חיים כץ: להביא את החוברת שלי?

יואב קיש: לא רק שלך, של כל הממשלה.

יואב קיש: הגדלת תקציב – – –

עיסאווי פריג': לא, עד עכשיו זה – – – שלי.

יואב קיש: עכשיו זה שלך, נכון.

יואב קיש: הגדלת תקציב סל התרופות.

יואב קיש: הינה, משרד הבריאות – חצי מיליארד שקלים, כולל טיפול מיוחד ל-SMA.

יואב קיש: לצערי, עוד יש מחלות נדירות שנשארו מחוץ לסל, אבל אי-אפשר להתעלם ממה שנעשה.

יואב קיש: אני רוצה לציין את תוכנית "יחד" – סיוע לקשישים בגיל 86 ומעלה שאינם זכאים לגמלת סיעוד וסובלים מבדידות; השקעה של מעל חצי מיליארד בהשלמת הכנסה לקשישים ואלמנות; תוכנית חיסכון לחינוך גבוה לכל ילד – 50 שקלים לחודש לכל ילד; הסכם התחדשות עם עמידר – 2.5 מיליארד שקלים לטובת הדיור הציבורי, 950 דירות לדיור הציבורי, לעומת שש דירות בלבד בממשלה הקודמת; 100 מיליון שקלים לרכישת דירות ציבוריות לנכים רתוקים לכיסאות גלגלים; פרויקט שיקום שכונות חברתי ופיזי; זיכוי ממס לתושבי הפריפריה; קרן פנסיה ברירת מחדל; תקציב למקבלי קצבאות הנכים; 300 מיליון שקלים לקצבאות הנכות בביטוח הלאומי; הקלה במימוש זכויות בביטוח הלאומי; הצעת בינוי מעונות יום; קשישים וניצולי שואה – סיוע של מאות מיליוני שקלים שהועברו.

יואב קיש: חברים, אני יכול עוד להמשיך בזוגות צעירים וחד-הוריות; סבסוד טיפולי שיניים חינם; הארכת חופשת לידה; רפורמה לעידוד תעסוקה של אימהות חד-הוריות; הרחבת היצע מעונות היום להורדת יוקר המחיה להורים ושדרוג התנאים לפעוטות; חינוך בלתי פורמלי; ואם נכנסנו לחינוך – תוספת שכר למורים של 700 מיליון.

חמד עמאר: תודה.

יואב קיש: טוב, אז אני אעצור ואגיד מילה אחרונה: גם למיעוטים – השקעה עצומה בהיקף של 15 מיליארד שקלים בתוכנית חומש, ומתוך זה גם 2 מיליארד ליישובים הדרוזיים; פיתוח באזורי תעשייה, ביריחו ובג'נין, כאזורים משותפים של סחר חופשי; וכמובן, לא נשכח את העלאת שכר החיילים בצורה משמעותית.

יואב קיש: חברים, הממשלה הזאת עושה המון גם ברווחה וגם בנושאים החברתיים.

יואב קיש: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אכרם חסון, שלוש דקות, בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שכל חברי הכנסת שדיברו במשך החודשים האחרונים, כולם רצו בטובת הנכים.

אכרם חסון: לנכים מגיע, ואנחנו לא עושים להם טובה.

אכרם חסון: אבל מה לעשות, יש כאלה שמדברים ויש כאלה שעושים.

אכרם חסון: זו התוספת הכי גדולה שניתנה אי פעם לקצבאות הנכים, 4.2 מיליארד שקלים, והפעימה הראשונה, 2.1 מיליארד, תינתן כבר השנה, במהלך 2018.

אכרם חסון: לעומת כל השנים, שנתנו לכל היותר 200–300 מיליון תוספת בשנה, קצבאות הנכים יעלו בעשרות אחוזים לכל נכה, על פי דרגות הנכות.

אכרם חסון: השינוי המשמעותי הוא ההצמדה לשכר הממוצע לעומת הצמדה למדד, מה שהקפיא את קצבאות הנכים משנת 2003, כאשר התקבלה אותה החלטה אומללה.

אכרם חסון: זה המשך מגמה של תיקון חברתי שבא עם מהלכים דרמטיים אחרים לצמצום פערים ששר האוצר כחלון וכולנו מובילים, כמו מחיר למשתכן, נטו משפחה, העלאת שכר לחיילים, ביטוח סיעודי והעלאת שכר מינימום.

אכרם חסון: למה זה נמרח במשך חודשים?

אכרם חסון: הנושא מורכב.

אכרם חסון: יש הרבה ארגונים, ולא סתם התחמקו מזה 20 שנה.

אכרם חסון: יש כאן הרבה ארגונים והרבה בקשות.

אכרם חסון: ראיתם את ההפגנות.

אכרם חסון: זה לא פשוט.

אכרם חסון: לא מפתיע שעד היום שרי אוצר ברחו מהנושא הזה כמו מאש.

אכרם חסון: אף אחד עד היום לא העז להיכנס לזה, והרבה שנכנסו גם פחדו לגמור עם הדבר הזה.

אכרם חסון: התפקיד של מנהיג הוא לקבל החלטות.

אכרם חסון: ברגע ששר האוצר החליט שבקדנציה שלו זה יטופל וגם שם את הכסף היה ברור שזה יקרה, והינה, זה קורה.

אכרם חסון: אנחנו פועלים למען כלל הציבור ולא למען סקטור מסוים: נכים, קשישים, חד-הוריות, משפחות, צעירים, חיילים, ערבים, יהודים, חרדים.

אכרם חסון: צריך לדאוג לכל עם ישראל.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לכם ש-28 שנים אני משרת את האוכלוסייה.

אכרם חסון: אני מכיר הרבה נכים במגזר שלי שחיים בקושי ממשכורת אחת, ולכן מצבם עוד יותר קשה, אבל לכל הנכים מגיע.

אכרם חסון: בתקופה שלי, במשך 28 שנים התחלפו הרבה שרי אוצר והתחלפו הרבה ממשלות.

אכרם חסון: עוד לא קם שר אוצר חברתי עם חמלה.

אכרם חסון: ברגע שיש בעיה, כולם זורקים על שר האוצר; ברגע שפותרים את הבעיה אז לא מזכירים את שר האוצר.

אכרם חסון: אני אומר לכם, מדינת ישראל התברכה בכך שיש לנו אדם חברתי, אדם אנושי, עם חמלה ועם אחריות, שעוסק יום ולילה כדי לתקן את העוול שנעשה במשך השנים.

אכרם חסון: אנחנו כמפלגה נמשיך לעשות, יחד עם כל חבר כנסת שיש לו מצפון, שבא לכאן לעבוד ולסייע ולתרום לעם ישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ברגשות מעורבים אנחנו תומכים בהצעת החוק הזאת היום, משום שבעצם הובטח שיהיה הרבה יותר, ומה מקבלים בסוף הנכים על פי הצעה זו – שאני בטוח שבסוף תהיה יותר טובה, אני לא רוצה בכלל לחשוב שלא?

מוסי רז: הם מקבלים עכשיו 340 שקל.

מוסי רז: בגימטרייה זה יוצא מרק: מ' זה 40, ר' זה 200, ק' זה 100.

מוסי רז: אני לא בטוח שזה יספיק להם למרק לכל החודש.

קריאה: – – –

מוסי רז: כן, תבדוק, מרק.

מוסי רז: לא בטוח שזה אפילו יספיק להם למרק לכל החודש.

מוסי רז: 340 שקל.

מוסי רז: מצד אחד, אני מאוד רוצה לשבח קודם כול את חברי חבר הכנסת אילן גילאון, ששנים נאבק את המאבק הזה, וחברי כנסת אחרים שהצטרפו אליו, מכל הסיעות, את השר ואת יושב-ראש הוועדה; באמת, נכון.

מוסי רז: אבל מצד שני, בסוף זה כמעט לא דבר.

מוסי רז: הרי דובר כאן על מהפכה.

חיים כץ: – – – ולא מקטר.

חיים כץ: ניסית פעם להביא שקל, או רק להעביר ביקורת?

מוסי רז: עוד שנייה אני אתן לך שקל, למטה.

חיים כץ: – – –

מוסי רז: אבל הרגע שיבחתי אותך.

חיים כץ: בוא'נה, אתה מרגיש – אתה בא ומדבר.

חיים כץ: ואללה, תיצור את זה, תשיג את זה, תביא את זה.

חיים כץ: רק לקטר.

מוסי רז: אני חושב, אדוני השר, שמרוב שאני תמיד מביע ביקורת, הפעם שיבחתי אותך – אז קפצת.

מוסי רז: אז אני עכשיו אולי אביע עליך ביקורת, או על מישהו אחר.

מוסי רז: שיבחתי את העבודה שלך, וקפצת.

מוסי רז: יש כאן דבר חשוב, אבל – אתה גם תסכים איתי – לא מספיק.

מוסי רז: אתה יכול להגיד, במידה של צדק: יש בעיית משאבים.

מוסי רז: מאיפה נביא את המשאבים?

מוסי רז: ואז צריך לקיים את הדיון הזה.

מוסי רז: אבל כולנו מסכימים, וגם אתה, שצריכה להיות כאן מהפכה הרבה יותר משמעותית.

מוסי רז: כולנו מסכימים שמ-2,600 – מי עשה את החישוב?

מוסי רז: מ-2,600 ומשהו שקל לא ניתן לחיות.

מוסי רז: אני בטוח גם שאנחנו מסכימים שאזרח ותיק הוא לא חצי בן אדם, או חצי נכה.

מוסי רז: אמרו הנכים: נכים זה לא חצי בן אדם, ודאי וודאי שלא, אז עכשיו לאזרח ותיק ייתנו חצי מהתוספת שנותנים לנכה.

מוסי רז: אזרח ותיק הוא לא חצי נכה.

מוסי רז: אם הוא נכה, אז הוא נכה.

אילן גילאון: זה בניגוד לחוק.

מוסי רז: זה בניגוד להיגיון.

מוסי רז: זה החוק, אבל זה חוק בניגוד לחוק, חוק בניגוד להיגיון.

מוסי רז: אני בטוח – אני סומך על יושב-ראש הוועדה, אני סומך על חברי חבר הכנסת גילאון, סומך גם עליך, אדוני השר, במקרה הזה – אל תיקח את זה רחוק מדי; לא במקרים אחרים – שהדברים האלה יתוקנו, משום שיש פה ציבור גדול מאוד שחי בעוני, וכן, לאחר שזה יתוקן, יוכל – – –

חיים כץ: לך לבג"ץ.

מוסי רז: אני לא אלך לבג"ץ.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: תלך ותגיד: מה פתאום נכה הוא חצי בן אדם?

חיים כץ: מגיע להם קצבה מלאה.

חיים כץ: ותלך.

חיים כץ: לא כמו – – –

מוסי רז: אני לא אלך לבג"ץ.

חיים כץ: – – – על דברים שטותיים.

מוסי רז: אני לא אלך לבג"ץ.

חיים כץ: תלך.

חיים כץ: אני מבקש ממך שתלך.

אילן גילאון: – – –

מוסי רז: אבל אולי על האזרח הוותיק.

חיים כץ: אני לא אומר לך סתם.

חיים כץ: תלך.

מוסי רז: על האזרח הוותיק, אתה מדבר.

חיים כץ: כן.

מוסי רז: מאוד יכול להיות.

מוסי רז: כבר דיברנו עם מי שצריך לדבר.

מוסי רז: יש מה לחשוב.

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים כץ: אל תדבר, תעשה את זה.

חיים כץ: תעשה.

מוסי רז: צריך לחשוב על הדבר הזה.

חמד עמאר: תודה.

מוסי רז: זה מהזמן של השר.

מוסי רז: תודה.

חיים כץ: אני אודה לך אם תעשה את זה.

מוסי רז: לא אני, אבל יש מי שיעשה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן, שלוש דקות, בבקשה.

אילן גילאון: – – –

חיים כץ: מה לעשות?

חיים כץ: בגלל שהוא לא הולך איתך.

חיים כץ: אם הוא היה הולך איתך ולא עם זהבה, היה לו כסף.

מיכל בירן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכל בירן: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל וכמובן לדבר על החוק שנמצא כאן לפנינו.

מיכל בירן: זה שובר לי את הלב, כי אחרי כל המאמץ וכל המאבק וחסימת הכבישים, בסוף מה שמקבלים זה באמת פירורי-פירורים.

מיכל בירן: אנשים שהרי – אי-אפשר לכפור בזה – הם לא יכולים לעבוד, לא יכולים לפרנס את עצמם, ואני חושבת שזה ממש לעג לרש.

מיכל בירן: מה שאתם מביאים פה, זה ממש שאריות.

מיכל בירן: אני מעריכה את הכוונות ואת המאמצים של מי שעסק בעניין, אבל אחרי שכבר התחייבו לפניהם, אני חושבת שאפשר היה לתת מענה יותר טוב.

מיכל בירן: בדקה הנוספת שנותרה לי אני רוצה להתייחס לנושא אחר.

מיכל בירן: היום גילינו שיו"ר ועדת הכנסת מיקי זוהר הוא גם גינקולוג חובב.

מיכל בירן: כן, מסתבר.

מיכל בירן: הוא הגיע למסקנה – כן, חבר הכנסת מיקי זוהר הוא גם גינקולוג חובב.

מיכל בירן: ביום – יו"ר ועדת הכנסת, בלילה – רמטכ"ל דגול, אסטרטג דגול וגינקולוג חובב.

מיכל בירן: הוא הגיע היום למסקנה בוועדה שמה שגורם לצניחת רחם אצל נשים זה השירות הצבאי.

מיכל בירן: ואני רציתי, אם כבר יושב פה חבר הכנסת אחמד טיבי, שהוא גינקולוג באמת, לא רק חובב, ובזה – – –

חיים ילין: אבל הוא לא מבין בחיילות ובחיילים.

קריאות: – – –

מיכל בירן: כן, הוא גם בטח לא רוצה לעזור לי בטיעונים של השירות הצבאי.

קריאות: – – –

מיכל בירן: אבל הייתי שמחה אם רק יוכל לומר לנו: האם יש צדק בדבריו של חבר הכנסת מיקי זוהר?

מיכל בירן: אם אפשר, לשנייה.

חמד עמאר: אני לא אישרתי.

מיכל בירן: היושב-ראש, רק שאלתי אותו שאלה קטנה, רק ממש שאלה קטנה.

חמד עמאר: אני לא אישרתי.

חמד עמאר: לא.

יחיאל חיליק בר: תפתח לו את המיקרופון.

חמד עמאר: לא.

חמד עמאר: בבקשה תשב.

חמד עמאר: לא, אל תפתח את המיקרופון.

חמד עמאר: בבקשה תשב.

מיכל בירן: אז אם אפשר רק בלי המיקרופון.

מיכל בירן: אם אפשר, רק לענות.

מיכל בירן: החברים רוצים לדעת מה התשובה.

חמד עמאר: לא.

חמד עמאר: לא.

חמד עמאר: את יכולה ללכת לשאול אותו אחרי זה.

חמד עמאר: אני לא אאשר את זה.

מיכל בירן: זה עדיין הזמן שלי.

מיכל בירן: סליחה, אדוני היושב-ראש.

מיכל בירן: נותרה לי עוד דקה, ובדקה שלי אני רוצה לשמוע מה דעתו של חבר הכנסת והרופא אחמד טיבי, שלדעתי סייע פה לכמה מעובדות המשכן ברגע זה.

מיכל בירן: מה אתה אומר?

מיכל בירן: האם זה גורם לצניחת רחם או לא גורם לצניחת רחם?

קריאות: – – – כשתהיי היושב-ראש אז תוכלי להחליט מה את עושה בדקה.

אחמד טיבי: לא למדתי דבר כזה בבית ספר לרפואה.

אחמד טיבי: לא למדתי – – –

קריאות: – – –

מיכל בירן: אתה אומר: מיקי ממציא פה דיסציפלינה חדשה לגמרי.

מיכל בירן: אולי מקדים את זמנו.

מיכל בירן: אולי מקדים את זמנו.

אחמד טיבי: זה קשור בטראומות, בפעילויות טראומטיות.

אחמד טיבי: אבל אולי היה לו שירות טראומטי.

מיכל בירן: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי על דעתו, ותודה רבה לכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת רוברט אילטוב.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

זוהיר בהלול: תתייחס לנושא הקודם.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני אתייחס לסיפור הקודם כשאני אלמד רפואה.

רוברט אילטוב: אני לא מדבר על דברים שאני לא מבין בהם.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני בדרך כלל גם לא מדבר על הרבה חוקים, ולא עולה בסוגיות בנושאים שונים – שאני אפילו תומך בהם, אבל לא לוקח צעד אקטיבי.

רוברט אילטוב: אבל כאן אני רוצה להזכיר שדוד ביטן כיושב-ראש הקואליציה ויושבי-ראש הסיעות התכנסו בקיץ, וחשוב להגיד גם תודה גדולה לשר חיים כץ.

רוברט אילטוב: תודה לך על הפעילות.

רוברט אילטוב: תמיד אפשר לבוא להגיד: חסר, ותמיד אפשר לבוא להגיד: לא מספיק, ותמיד יגידו, וחשוב שיגידו, כי זה באמת חסר ולא מספיק, אבל גם הצעד הזה הוא צעד מאוד חשוב.

רוברט אילטוב: הצעד הזה הוא עקרוני.

רוברט אילטוב: המאבק של הנכים הוא מאבק צודק, ואני מקווה מאוד שהקואליציה, יחד עם האופוזיציה, תעביר את הצעת החוק הזאת כמה שאפשר מהר, כדי באמת להזרים את הכספים, גם אם הם לא מספיקים, אבל מהר ככל הניתן, לאותן המשפחות הנזקקות, לאותם הנכים, שבאמת בקושי שורדים וסוגרים את החודש.

רוברט אילטוב: התקציב הזה הוא תקציב גדול, וכמובן, יש הרבה מאוד נכים, ותמיד אפשר לטעון את הטענה שלא מספיק, אבל בימים הקרובים, כשנטפל בהצעת החוק הזאת, אם אפשר יהיה לתת מקצה שיפורים, נעשה את זה.

רוברט אילטוב: לא כל חוק שנכנס לכנסת יוצא כפי שהוא נכנס, ואם נוכל, בעזרת הממשלה ובעזרת השרים כץ וכחלון, אני מקווה מאוד שנוכל אפילו לשפר, לראות עוד דברים, אם ניתן לעשות.

רוברט אילטוב: אני רוצה לחזק את ידיה של הממשלה, ואני רוצה גם להודות לאופוזיציה, כשהיא באה בדרישות שהן דרישות צודקות, ואני מקווה מאוד שאנחנו נעביר במהרה את החוק.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני שר הרווחה, חבריי חברי הכנסת, חוק חשוב מאוד, והלוואי שבחוק זה היינו פותחים את המושב, ולא בשלל חוקים שבזבזנו עליהם את הזמן – חוקים מיותרים כמו חוק המרכולים וחוק ההמלצות וחוק מימון הפריימריז; כל כך הרבה שעות, וסדרי דיון שהשתנו, ומריחה ודחייה בתוך הוועדות, וזה השפיע על זמן המליאה.

עליזה לביא: הרי החוק הזה הוא חוק כל כך חשוב.

עליזה לביא: חברה נמדדת ביחס שלה למי שלא מסוגל ולא יכול.

עליזה לביא: על מה אנחנו מדברים כאן?

עליזה לביא: על אנשים בעלי מוגבלויות, על אנשים נכים.

עליזה לביא: לא לעולם חוסן.

עליזה לביא: אני שברתי רגל לפני שלוש שנים פה בכנסת.

עליזה לביא: הייתי חודש וחצי עם גבס.

עליזה לביא: זכיתי שיהיה לי נהג שלקח אותי, לא החסרתי יום עבודה אחד, אבל אין פה סמטה בכנסת שאני לא יודעת, מכירה, איך אפשר לעבור, איך אפשר ללכת.

עליזה לביא: הכנסת היא כנסת מונגשת, זכיתי לעבוד במקום מונגש, אבל המדרכות שלנו – לא.

עליזה לביא: והקשיים שחוויתי חודש וחצי היו איומים ונוראים מבחינת היכולת שלי לחיות, לטפל בילדים, להסתדר.

עליזה לביא: אבל זכיתי לסיוע ולעזרה ולמקום עבודה מונגש, וגם לעזרה שקיבלתי כאן בדמות נהג.

עליזה לביא: זה לא הפרופיל של הנכים במדינת ישראל.

עליזה לביא: אז אדוני השר, עשיתם פה עבודה נהדרת.

עליזה לביא: זה לא עניין של קרדיט – קואליציה, אופוזיציה.

עליזה לביא: אני שואלת: למה הדחייה?

עליזה לביא: למה לא היה אפשר לפתוח בחוק הזה את המושב?

עליזה לביא: אנחנו נמצאים כאן בט"ו בשבט.

עליזה לביא: ציינו בבוקר בחגיגיות את יום החג של הכנסת.

עליזה לביא: תכף ב-16:30 יהיה כאן סדר ט"ו בשבט באולם שאגאל, כולם מוזמנים, ואני מזכירה לנו כאן מה נאמר על ידי הנשיא שלנו, הנשיא הראשון, שאמר פה ב-1949, בתש"ח, הוא אומר: יצאנו מפרוזדור המשטר הזמני – הוא מכריז – ואנחנו נכנסים לטרקלין, לטרקלין של משטר דמוקרטי מסודר וקבוע, שייתן מענה לכל האזרחים, שהבעיות תבואנה לידי טיפול בצורה ראויה ונכונה.

עליזה לביא: חוק הנכים היה צריך להיות לפני חוק הפריימריז, ובטח לפני חוק המרכולים האומלל.

עליזה לביא: למה רק מאחור?

עליזה לביא: למה רק אחרי הרבה מאוד עבודה כאן וקריאה – וכן, גם של האופוזיציה וגם של הקואליציה.

עליזה לביא: זה לא עניין לקרדיטים.

עליזה לביא: ואם כבר רוצים להתווכח, תתווכחו על שכר מינימום, כי הפעימות האלה עדיין לא מתכתבות עם שכר המינימום שהובטח מהתחלה, ולמי שלא מסוגל ולא מסוגלת, ולא יכול ולא יכולה צריך לסייע וצריך לעזור.

עליזה לביא: ויש פה אנשים טובים.

עליזה לביא: גם יו"ר ועדת העבודה והרווחה – אני מכירה ואני קשובה לדברים שאתה ניסית להוביל בוועדה ואומר.

עליזה לביא: וגם, אדוני השר, אני זוכרת גם אותך גם כיו"ר ועדה וגם כשר שמקדם – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עליזה לביא: – – אבל תפסיקו עם מלחמות הקרדיטים, אופוזיציה, קואליציה.

עליזה לביא: תנו שכר מינימום לנכים, ויפה שעה אחת קודם.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, בפתח דבריי אני מבקש לברך את חבריי חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי רוזנטל ואילן גילאון על המאבק הנחוש שהם מובילים בשנים האחרונות להעלאת קצבות הנכים.

מיקי לוי: וכן, בהחלט, אדוני שר הרווחה, התעשייה – – –

חיים כץ: העבודה והרווחה.

מיקי לוי: העבודה והרווחה.

מיקי לוי: זה הכי טוב.

מיקי לוי: אדוני השר חיים כץ, אני מברך אותך על הנחישות, על ההובלה, על חוסר הוויתור.

מיקי לוי: ההישג הזה, אם אכן יתממש, הוא כולו שלכם – ואני מניח שהוא יתממש.

מיקי לוי: אתם הוכחה לכך שאפשר לחולל מהפכות ושינויים, ואני גאה גם בחברי הכנסת שהזכרתי וגם בך על ההובלה של החוק החשוב הזה.

מיקי לוי: ועם זאת, אדוני השר, הרי לא הכול מושלם.

מיקי לוי: הרי בסופו של דבר מדובר כאן על הקצאה תקציבית בחלקה, שבהחלט בעניינה הממשלה הזאת צריכה להחליט על סדרי העדיפויות שלה, שלפעמים לא הולכים בצורה נכונה.

מיקי לוי: וכן, הכסף הוא כסף בבסיס התקציב, אולם חלקו נלקח מהרזרבה.

מיקי לוי: זה לא דבר פשוט.

מיקי לוי: כדי לשים יד ולקחת כסף מהרזרבה הכללית צריך גם אומץ, אבל אני תוהה ומקווה שאתה תילחם בו לעתיד לבוא, שכל-כולו יהיה בבסיס התקציב.

מיקי לוי: אני מאיר את זה ומעיר את זה, גם באל"ף וגם בעי"ן, עם פרוז'קטור גדול, כדי להבין שהמספרים הם אינם מספרים מוחלטים.

מיקי לוי: העלאה עתידית של התקציב של הקצבה הזאת נדרשת, ואני מקווה שהסכומים שנזרקים כאן לכל כיוון יבואו לכדי ביטוי בסופו של דבר.

מיקי לוי: עם כל מה שאמרתי, ולמרות שחלק ניכר – מעל 50% – נלקח מהרזרבה, אי-אפשר להמעיט מההישג הזה.

מיקי לוי: הוא הישג אדיר.

מיקי לוי: ברכות על העניין הזה.

מיקי לוי: אני בהחלט מברך אותך.

מיקי לוי: אבל אדוני, לעניין הפרוצדורה – שאולי זה לא כל כך עניינך, זה עניינה של הממשלה ועניינו של שר האוצר – כאשר ועדת הכספים התבקשה לאשר את תקציב המדינה לשנים 2017–2018 קבענו חברי ועדת הכספים תנאי שהתוספת התקציבית ל-2019 בעקבות הטייס האוטומטי תיקבע ביחד איתנו עד תחילת חודש דצמבר.

מיקי לוי: וראו זה פלא, הממשלה לא מקיימת את החוק שהיא עצמה אישרה, משמע, הממשלה הזאת נוהגת כעבריינית ומזלזלת בוועדת הכספים ובחברי ועדת הכספים.

מיקי לוי: אדוני השר, עוד שנייה אחת תשומת ליבך.

מיקי לוי: רק ברצונו של היושב-ראש חבר הכנסת גפני, ורק בנוכחות מי שאמר כאן שחושב לראות אם זה יעבור – –

חמד עמאר: תסיים' בבקשה.

מיקי לוי: – – אם לא היו מצביעים בעד, חברי האופוזיציה בוועדת הכספים, החוק הזה לא היה עובר.

מיקי לוי: זה מראה כמה הוא חשוב לכם, לצד הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לחיות או לא לחיות?

קסניה סבטלובה: יום-יום הנכים שואלים את עצמם את השאלה הזאת.

קסניה סבטלובה: רק שהחיים עצמם הם לא המחזה של שייקספיר, מה לעשות.

קסניה סבטלובה: החוק שעולה היום מציע להעלות את קצבת הנכות בתוספת של כ-500 שקלים, כך שתגיע לסכום גבוה ממה שהם מקבלים היום, אבל זה עדיין 2,843 שקלים.

קסניה סבטלובה: יש לומר שהמהלך כשלעצמו כמובן הוא מהלך מבורך.

קסניה סבטלובה: סוף-סוף על סדר-היום נמצא מצבם של הנכים במדינה, הכי חלשים, אלה שהכי זקוקים לעזרה ולהגנה של המדינה.

קסניה סבטלובה: הנושא מדובר; אין איש שלא שמע על זה בחודשים האחרונים.

קסניה סבטלובה: אבל מה זה עוזר אם לא ניגשים לעניין כראוי?

קסניה סבטלובה: מדובר בהצעה שהיא יותר הצהרתית ממעשית.

קסניה סבטלובה: היא לא באה להיטיב ולסייע באמת.

קסניה סבטלובה: היא יותר משמרת את המצב העגום הזה של הישרדות היום, קיום מביש ולא חיים.

קסניה סבטלובה: אגב, מאיפה בדיוק יגיע הכסף בשנת 2021 כפי שמוצע?

קסניה סבטלובה: הרי ממשלות פה מתחלפות, וההבטחות נעלמות יחד איתן.

קסניה סבטלובה: אז מכיוון ש-2 מיליארד השקלים של הפעימה השלישית והרביעית אינם מוסדרים בחוק, מי בדיוק ערב להבטחה הזאת?

קסניה סבטלובה: מי בדיוק ערב לכך שמצוקת הנכים סוף-סוף תסתיים?

קסניה סבטלובה: ונניח לרגע שיהיה קסם ויגיע הכסף, ההצעה בכל זאת אינה מציאותית, מכיוון שקצבתו של הנכה כפי שמוצע בהצעה זו תנוכה אם ישתכר למעלה מ-3,500 שקלים.

קסניה סבטלובה: אם ככה, היכן הבשורה?

קסניה סבטלובה: במילים אחרות, המדינה אומרת ככה לנכה: רוצה לעבוד?

קסניה סבטלובה: תעבוד, אז לא תקבל תוספת קצבה.

קסניה סבטלובה: רוצה לקבל תוספת בכל זאת?

קסניה סבטלובה: אל תצא לעבוד.

קסניה סבטלובה: הזדקנת?

קסניה סבטלובה: מקבל קצבת זקנה?

קסניה סבטלובה: אה הא, לא תקבל שום תוספת, כאילו נכים אינם מזדקנים בישראל.

קסניה סבטלובה: הפתרון הוא כמובן הצמדה מיידית, ולא פריסה אין-סופית, ולא הבטחות שווא על מה יהיה בטווח ארוך כזה או אחר.

קסניה סבטלובה: הדברים חייבים להיעשות עכשיו; לא לחכות למחר, שמתישהו יגיע, ומה יהיה, ומה יעבור ומה לא יעבור.

קסניה סבטלובה: החוק לא אמור להיות פרסונלי.

קסניה סבטלובה: ההצהרות בדבר השרים שמקדמים את החוק לא רלוונטיות.

קסניה סבטלובה: בקרב הנכים יש ציבור ענק שזקוק לעזרה שלכם, וחייבים לעזור לציבור הזה.

קסניה סבטלובה: מגיע להם.

קסניה סבטלובה: אנחנו חייבים לעשות את זה.

קסניה סבטלובה: זה מחובתנו.

קסניה סבטלובה: בשביל זה נשלחנו לכנסת.

קסניה סבטלובה: מביש בכלל שסוגיה רגישה כזאת נקשרת לתככים פוליטיים.

קסניה סבטלובה: נושאים כאלה אמורים לאחד אותנו.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להאמין שאזרחי ישראל לא יצטרכו יותר לצאת למאבקים ולחסום כבישים בגופם, לסכן את בריאותם בשמש הקופחת או בקור שעות ארוכות; שלא יצטרכו להתחנן לדברים הברורים מאליהם שמגיעים להם במדינתנו, מדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: כל מי שצריך לברך כאן – אה, אני רואה, חברת הכנסת קארין אלהרר נמצאת כאן, חבר הכנסת אילן גילאון, שבאמת מוביל את הנושא כבר הרבה מאוד כנסות, וחבר הכנסת מיקי, מהסיעה שלי.

עמר בר-לב: באמת כל הכבוד, וגם לאדוני השר, שמדבר שם בטלפון מאחור.

עמר בר-לב: אני יודע שלולא המאבקים שלך – אני מקווה שאתה מקשיב תוך כדי – לולא המאבקים שלך לא היינו נמצאים כאן היום.

עמר בר-לב: אבל יותר מזה, לולא המאבקים של הנכים עצמם לא היינו נמצאים כאן היום.

עמר בר-לב: אתם יודעים, בזמנו היינו אומרים בצבא: יש דברים שמגיעים דרך הראש ויש דברים שמגיעים דרך הרגליים.

עמר בר-לב: לצערי, החוק הזה מגיע הנה דרך הרגליים, בזכותך, בזכות המאבקים הגדולים שלך בממשלה, אבל מעבר לזה, אלמלא הנכים היו מפגינים בכל מקום, חוסמים צירים, מגיעים לתקשורת, מעוררים את דעת הקהל במדינת ישראל, לצערי החוק הזה לא היה מגיע.

עמר בר-לב: וכשהוא הגיע – איך אומרים?

עמר בר-לב: השטן נמצא בפרטים?

עמר בר-לב: אז בוא רגע נדבר על הפרטים.

עמר בר-לב: מדובר כאן בשתי פעימות בחצי השנה הקרובה, אבל שתי הפעימות הבאות כנראה יהיו כבר בכנסת הבאה.

עמר בר-לב: לא כנראה; בטוח יהיו בכנסת הבאה.

עמר בר-לב: מדובר בהצמדה החל מ-2022 – הצמדה לשכר הממוצע במשק.

עמר בר-לב: אז אני שואל: אם הכנסת היום מבינה שצריכה להיות הצמדה, אז למה שההצמדה הזאת לא תתחיל היום, ואם לא היום – בשנת התקציב?

עמר בר-לב: מדברים עכשיו על תקציב 2019.

עמר בר-לב: הלוא החוק הזה מדבר על הצמדה.

עמר בר-לב: סימן שלדעת הממשלה, ובוודאי האופוזיציה, ההצמדה הזאת חשובה, אז למה לא להתחיל אותה מהיום?

עמר בר-לב: והנקודה הנוספת – – –

חיים כץ: בוא אני אסביר לך.

חיים כץ: אתה שואל, אתה אינטליגנט – כי היום משלמים להם.

חיים כץ: ההצמדה תהיה בעתיד – יחשבו ביחס לסכום ששילמו היום.

חיים כץ: ברגע שהוא משלם לו היום, אז איזו הצמדה?

חיים כץ: על מה להצמיד?

עמר בר-לב: בין עכשיו ל-2022 תהיה שחיקה?

חיים כץ: זה המתווה שהגיעו אליו האנשים שם.

חיים כץ: זה המתווה שהם הסכימו עליו.

עמר בר-לב: בסדר.

עמר בר-לב: אז אני עכשיו מדבר עלינו.

עמר בר-לב: אנחנו המחוקקים.

חיים כץ: אז למה לא מהיום?

חיים כץ: זה מוצמד מהיום.

עמר בר-לב: אמרתי: אם לא מהיום, אז מתקציב 2019 שזה יוצמד לממוצע.

עמר בר-לב: למה מצוין בחוק שרק מ-2022 זה יוצמד?

חיים כץ: הפעימה הבאה תהיה ב-2020.

חיים כץ: כי יש לך שתי פעימות.

עמר בר-לב: גם על זה דיברתי קודם.

עמר בר-לב: זה רק אחרי הוועדה שאתה תקים, ואנחנו מקווים – אני בהחלט מאמין במאמצים שלך.

חיים כץ: שתי הפעימות הראשונות הן בלי ועדה ובלי כלום.

חיים כץ: הן בתוך חצי שנה.

עמר בר-לב: נכון.

עמר בר-לב: חיים, פספסת את הדקה וחצי הראשונות שדיברתי.

עמר בר-לב: מעבר לשבחים שחלקתי לך על המאמצים שאני יודע שהיו לך בתוך הממשלה, הזכרתי את שתי הפעימות הראשונות וכן הלאה.

עמר בר-לב: אבל הנקודה הנוספת, ואולי באמת על זה אנחנו נעבוד בין הקריאה הזאת לקריאה השנייה והשלישית, זה באמת מאיזה שלב יתחיל הקיזוז.

עמר בר-לב: היום אני מבין שלפי ההצעה הזאת, מ-3,500 שקל – נכה שמקבל מעל ל-3,500 שקל בשכר – יתחיל קיזוז של הקצבה הזאת.

חיים כץ: באיזה שלב – מכמה היום מתחיל הקיזוז?

עמר בר-לב: ב-2,800.

חיים כץ: 2,872.

עמר בר-לב: חיים, חיים, הינה, אז אתה רואה?

עמר בר-לב: א.

עמר בר-לב: חלק מהפרטים אני מכיר.

חיים כץ: אני מכיר לא חלק.

חיים כץ: אני מכיר.

עמר בר-לב: אבל אני שואל אותך ואתה הלוא יודע.

עמר בר-לב: נכה שנניח מרוויח 4,000 שקלים בחודש.

חיים כץ: כמה כאלה יש?

עמר בר-לב: אני לא יודע.

חיים כץ: אז בוא, תשאל.

חיים כץ: כשאני יושב על תקציב ואני רואה עלות–תועלת, אני יודע – – –

עמר בר-לב: אם יש מעט, אז בכלל חשוב לעשות את זה, ואם יש הרבה, זה מסביר כמה הבעיה חמורה וחריפה.

עמר בר-לב: הלוא אם יש נכה שמרוויח 4,000 שקל לחודש, אז ההוצאות בגין הנכות שלו, שעליה הוא מקבל את הקצבה – אין לו את ההוצאה הזאת?

עמר בר-לב: ואפשר לחשוב.

עמר בר-לב: מי מאיתנו מסוגל לחיות מ-4,000 שקל לחודש?

עמר בר-לב: אז באמת, כל הכבוד על מה שנעשה.

עמר בר-לב: חבל שזה נעשה אחרי מאבק כל כך קשה של הנכים, ובדרך, בין האישור עכשיו לקריאה השנייה והשלישית, אני מאוד מקווה שנצליח לשפר את התנאים.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

עמר בר-לב: אני בטוח שאתה תעשה את המקסימום שאתה יכול, וגם אנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: לאן אתה הולך?

חיים ילין: חיים, אתה לא זז היום.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כשאני מדבר במליאה, ולראות את חיים יושב מולי, וגם את אלי אלאלוף, אז קשה לבוא אפילו בדברי ביקורת.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כי באמת, אני יודע עד כמה הלב שלך נמצא במקום הנכון.

חיים כץ: כי אנחנו בקיאים בפרטים ואנחנו, אתה יודע, ממה שנתנו לנו – לעשות כלכלה ולעשות מיצוי מקסימלי ––

יוסי יונה: אני יודע.

חיים כץ: – – מיצוי מקסימלי שאחרים לא יודעים.

חיים כץ: גם אני רוצה שכר מינימום ו-disregard של 8,000.

יוסי יונה: יפה מאוד.

יוסי יונה: אדוני השר, אני יודע, לכן אני אומר שמעניין לעקוב אחר הדיונים שהיו פה עד שהגענו למקום שאליו הגענו, שחלק גדול מהאופוזיציה לאו דווקא הייתה מפה אלא הייתה שם.

יוסי יונה: ואני יודע כמה אתה נאבקת ואני יודע כמה אלי, אכפת לו מהעניין הזה.

יוסי יונה: ואני לא אשכח את המחווה שהוא עשה לפני יומיים, כאשר הוא נאלץ לקבל על עצמו משמעת קואליציונית ופשוט סתם את אפו והצביע בעד החוק הנורא הזה, חוק הטלת אגרות על בגרויות.

יוסי יונה: ברור.

יוסי יונה: שניכם יודעים שהתביעה שלנו – ואני בטוח שאתם גם תסכימו לתביעה הזאת – שבסופו של יום אנחנו חייבים להביא את הקצבה הזאת, חייבים, וזה מה שאנחנו גם תובעים – חייבים, חייבים להביא אותה לרמה של שכר מינימום.

יוסי יונה: כי כל סכום שהוא פחות משכר מינימום, אנחנו נתקשה להסביר כיצד נכה יכול להתקיים מהסכום הזה.

יוסי יונה: לכן, זו הביקורת.

יוסי יונה: היא ביקורת בדין.

יוסי יונה: היא ביקורת מוצדקת.

יוסי יונה: עלו כאן חברים מהקואליציה ואמרו: נו, מה אתם רוצים?

יוסי יונה: אנחנו התחלנו מהלך.

יוסי יונה: אנחנו חייבים לומר שהמהלך לא מספק אותנו, ואני אגיד לך מדוע, חברי חיים, שר העבודה והרווחה, ואני חושב שאתה גם תסכים איתי: כי אנחנו מדינה שיש לה משאבים, חיים.

יוסי יונה: ולו אתה היית היום שר האוצר אני בטוח שהיית מצמצם את הרווחים הללו בין הפעימות וגם דואג לכך שבסופו של יום הקצבה תהיה גדולה יותר מזו שאליה אולי – חיים, נכון?

יוסי יונה: אולי נגיע.

יוסי יונה: כי בכל זאת, לדחות את זה כל כך, המון שנים, זה מין, איזשהו – אתה יודע, זה כמעט משול לכך שאנחנו אומרים: בבוא המשיח.

יוסי יונה: לכו תדעו מה יהיה בשנת 2021, 2022, 2023.

יוסי יונה: Who knows?.

יוסי יונה: הטווח הוא כל כך ארוך, שבוא נאמר שאם מישהו – כולל אותי – שמתייחס בפקפוק ובספקנות לכך שבסופו של יום אכן הקצבה הזאת תגיע אפילו ל-4,200 – עזבו אתכם מה-5,300 או 5,900; הרי זה באמת חזון אחרית הימים.

יוסי יונה: פה נעוצה הביקורת שלנו, חיים, ואני בטוח – ואני אומר לך זאת בלי שאתה תאשרר את דבריי או לאו – לו אנחנו היינו בקואליציה ואתה היית עומד כאן, היית קורע לנו את הצורה, חיים.

יוסי יונה: היית קורע לנו את הצורה, והיה מצטרף אליך גם חברי אלי אלאלוף ומשתתף בחנגה הזאת, הגדולה, על חשבון הקואליציה, לו אנחנו היינו מקיימים אותה.

יוסי יונה: על זה אתם לא צריכים להגיב, אבל מתוך היכרותי איתכם אני יודע איפה אתם נמצאים ואיפה הלב שלכם נמצא.

יפעת שאשא ביטון: יוסי, אם כבר עשו, אז עד הסוף, כי בשנים הקודמות, גם את המעט הזה הם לא קיבלו.

יוסי יונה: לכן, יפעת, לכן, העולה על דעתך שכאשר החוק הזה יגיע במתכונת כזאת או אחרת לכאן לקריאה שנייה ושלישית, אנחנו לא נצביע בעדו?

יוסי יונה: אנחנו נצביע בעדו, אבל אנחנו מוחים.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

יוסי יונה: אנחנו אומרים: הביטו, הדבר הזה לא מאפשר בסופו של יום לנכים להתקיים בכבוד מהסכום שאנחנו נעניק להם, ולכן, זו מחאתנו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, כבוד השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, בתפילת נשמת כל חי אנחנו אומרים "מציל עני מחזק ממנו ועני ואביון מגוזלו".

רחל עזריה: יש הרבה מאוד דיונים למה דווקא חזק ממנו.

רחל עזריה: למה לא לדבר על עשיר?

רחל עזריה: למה לא לדבר על המעסיק?

רחל עזריה: למה להציג את זה בצורה רחבה?

רחל עזריה: מה זה "חזק ממנו"?

רחל עזריה: אני חושבת שאחד הציוויים החשובים זה לומר: כל אדם, ברגע שהוא צריך עזרה, אנחנו צריכים להיות שם.

רחל עזריה: אנחנו לא יכולים לומר: אנחנו החזקים, אז אנחנו לא צריכים, או מישהו שהוא חזק לא צריך לעזור.

רחל עזריה: כל אדם תמיד צריך למצוא את הדרך, וזו בסוף האחריות שלנו.

רחל עזריה: אנחנו צריכים למנוע שאנשים לא יוכלו לסיים את החודש, שהם לא יוכלו לשלם את החשבונות שלהם.

רחל עזריה: זה אחד התפקידים שלנו כחברי כנסת בכלל, ואני חייבת לומר: במפלגתי אנחנו עוסקים בזה בעצימות יתרה.

רחל עזריה: אפילו יותר מזה.

רחל עזריה: אני חושבת שאחד הדברים היפים בחוק הזה זה שאנחנו רואים שיש פה שיתוף פעולה.

רחל עזריה: הגיעו ארגוני הנכים, העלו את הנושא.

רחל עזריה: הגיעו כל חברי הכנסת, וזה אחד הנושאים שבאמת כל חברי הכנסת מכל סיעות הבית היו חד-משמעית – היו אפילו מסיבות עיתונאים של נציגים של כל חברי הכנסת.

רחל עזריה: ועדת העבודה והרווחה בראשות חבר הכנסת אלי אלאלוף עסקה בזה והבהירה בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, ושר הרווחה עשה פה מהלכים משמעותיים.

רחל עזריה: אבל אני חושבת שבסוף – ואת זה צריך לומר – שרי האוצר לדורותיהם הרגישו שהתפקיד שלהם הוא להחזיק את הקופה הציבורית, במין תפיסה של להימנע מלהוציא את הכסף, גם אם אנחנו צריכים להציל עני מחזק ממנו ועני ואביון מגוזלו.

רחל עזריה: גם אם היה צריך לעשות את זה, עדיין שר האוצר החזיק את הקופה ואמר: אנחנו לא נוציא את הכסף.

רחל עזריה: ויש פה רגע של התלכדות של הרבה אנשים, ובסופו של דבר של שר האוצר, שאמר: אני שם את הכסף.

רחל עזריה: אני רוצה לוודא שזה קורה.

רחל עזריה: מעבר לאמירה הזאת, שאני חושבת שהיא חשובה, אני חושבת שמה שאנחנו רואים – שיש פה איזושהי קריאה של דור.

רחל עזריה: אני חושבת שלכל דור בחברה הישראלית יש אחריות מאוד גדולה ותפקיד גדול שתמיד נראה בלתי אפשרי.

רחל עזריה: דור המייסדים היה צריך להקים את המדינה.

רחל עזריה: כנגד כל הסיכויים הם הקימו מדינה, נלחמו במלחמה מטורפת, הקימו את היישובים.

רחל עזריה: הדור השני היה צריך להילחם בשתי מלחמות כמעט בלתי אפשריות, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור.

רחל עזריה: אף אחד לא חשב שזה יצליח, והינה, הדור הזה עשה את העבודה.

רחל עזריה: הדור השלישי היה דור הפיתוח הכלכלי, המשבר הגדול בשנת 1985, תוכנית הייצוב הכלכלית אחרי אינפלציה שדרשה מאיתנו להחליף את המטבע פעמיים, אחרי הנפילה של הבורסה.

רחל עזריה: אף אחד לא חשב שיצליחו – – –

קארין אלהרר: – – –

רחל עזריה: מה?

קארין אלהרר: זה ממש מקבילה.

רחל עזריה: חכי, את לא שמעת.

קארין אלהרר: – – –

רחל עזריה: חכי, זה לא יפה.

רחל עזריה: תקשיבי עד הסוף, אחר כך תגיבי.

רחל עזריה: אפילו התייחסתי אלייך.

רחל עזריה: אני חושבת שהיום אנחנו בדור שצריך לצמצם פערים.

רחל עזריה: אני חושבת שברור שהיום מה שצריך לעשות זה לצמצם פערים, ואני חושבת שבעבודה משותפת אנחנו יודעים לצמצם פערים.

רחל עזריה: אני גם חושבת שזה לא מקרי שבדיוק בדור כזה מגיע שר אוצר שאומר: זה התפקיד שלי, אנחנו רוצים לצמצם פערים.

רחל עזריה: אז זה לא רק הנכים אלא זה גם הנושא של הסיעוד, וגם הנושא של קצבת זקנה למקבלי הבטחת הכנסה, וגם הנושא של שכר חיילים, וגם הנושא של הצהרונים.

רחל עזריה: זה הכול.

רחל עזריה: בסופו של דבר יש לנו תפקיד, יש תפקיד לדור הזה, יש תפקיד לתקופה הזאת – –

חמד עמאר: נא לסיים, בבקשה.

רחל עזריה: – – אנחנו צריכים לצמצם פערים כדי לאפשר – –

חמד עמאר: תודה רבה.

רחל עזריה: – – לכל אזרחי מדינת ישראל ליהנות מהעושר הגדול שהדור הקודם של הפיתוח הכלכלי יצר.

רחל עזריה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו חוגגים 69 שנה לכנסת ישראל, ט"ו בשבט, וחיים גורי הלך לעולמו היום, והוא בחר כנראה דווקא ביום הזה, ולא סתם.

חיים ילין: כל מי שעלה היום מכביש 1 לירושלים צריך לראות את השיירות על כביש 1 בשביל להבין שכולנו כאן בזכות האנשים המדהימים האלה.

חיים ילין: כולנו פה יכולים לשבת ולחוקק בגלל חיים גורי ובגלל האמיצים שהצליחו להביא לנו את ירושלים ואת מדינת ישראל.

חיים ילין: אין מה לעשות, חברים.

חיים ילין: מי שלא זוכר את ההיסטוריה, לא יודע מאיפה הוא בא, הוא גם לא יודע לאן הוא הולך.

חיים ילין: פה אני מתחבר לחיים שֵני, חיים כץ, שר הרווחה.

חיים ילין: ואני זוכר – ואני חייב להגיד לכם את זה – –

מוסי רז: חיים מתחבר לחיים.

חיים ילין: – – אני חייב לשים את זה על השולחן: אני זוכר, כשאילן גילאון העלה את החוק שלו, מה הקואליציה עשתה – הצביעה נגד – ומה חיים עשה.

חיים ילין: הרי שרים, אסור להם להצביע נגד החלטות הממשלה – –

קארין אלהרר: – – –

חיים ילין: – – אבל הם יכולים להימנע בצורה מאוד אלגנטית.

חיים ילין: בזכות שני קולות שזזו ולא הצביעו החוק הזה עבר, ומשם התחילה סאגה.

חיים ילין: בואו נשים את הדברים על השולחן, כי פייק ניוז אפשר להגיד הרבה, אבל את האמת צריך להגיד.

חיים ילין: אני לא אשכח את הערב הזה – לא את הדמעות של אילן, לא את ההתרגשות של קארין ולא את האנשים שהצליחו להביא לתודעה את החקיקה הזאת.

חיים ילין: ומשם, עכשיו מתחיל הפולמוס.

חיים ילין: ראש הממשלה קם לדבר היום על הנכים.

חיים ילין: תבוא ותפרגן.

חיים ילין: אני אומר לך, ראש ממשלה יקר, בזכות שר האוצר ושר הרווחה יש כנראה את החוק הזה.

חיים ילין: העקשנות של חיים – מי שמכיר אותו; אני לפחות זכיתי – השתלמה.

חיים ילין: ומסר אחד אני רוצה להגיד, אם יש פה נציגות של נכים, ואני כן רואה פה: אתם לפעמים יותר גרועים מהחקלאים.

חיים ילין: לאחד את החקלאים זאת משימה בלתי אפשרית, אבל אם אתם רוצים לנצח בכל המלחמות אתם חייבים להיות מאוחדים, קול אחד, עם כל הכוח.

חיים ילין: תאמינו לי, אף אחד לא יעמוד מולכם.

חיים ילין: תאמינו לי.

חיים ילין: כשאתם מתפצלים אתם מאבדים את הכוח, את הכוח להילחם, ואתם מאבדים גם את הציבור.

חיים ילין: אני מציע לכם להמשיך להיות ביחד כגוף, כאגרוף אחד.

חיים ילין: אתם תמצאו פה גם בקואליציה וגם באופוזיציה אוזן קשבת.

חיים ילין: צר לי, צר לי – אני אומר לך את זה, חיים – שאנחנו משעבדים 2 מיליארד שקל לעתיד.

חיים ילין: אני חושב שצריך לעשות כל מאמץ בתקציב 2018–2019 לצמצם את הפער הזה.

חיים ילין: תודה רבה וחג שמח לכולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שלוש דקות, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, דבר אחד אני יכולה להגיד על הצעת החוק שמובאת אלינו כאן היום: זאת הצעה נכה.

יעל כהן-פארן: ככה צריך לקרוא לה וככה צריך להתייחס אליה, ואני, בשביל כל הנכים שעמדו בגשם ובשמש בחודשים האחרונים – לא עמדו; ישבו, אבל נאבקו – אני פשוט רוצה לבכות, כי באמת, במה שיפרתם את מצבם?

יעל כהן-פארן: הרי כשיש להם – ולרובם, מה לעשות, יש – עוזר סיעודי, הם כבר נדרשים לשלם לו את התוספות לשכר המינימום שמחויבות בחוק, מי שמשלם לפי חוק – ואני מניחה שמרביתם שומרי חוק – והתוספות האלה, אם מסתכלים עליהן הן אסטרונומיות, לפחות פי שניים מהתוספת שנותנים כאן בחקיקה הזאת.

יעל כהן-פארן: הרי הפער בין 2,340 השקלים – 50, סליחה, 2,350 שקלים; הם קיבלו עוד שמונה שקלים השבוע – לבין מה שצריך בשביל לחיות הוא לא 500 שקל.

יעל כהן-פארן: איך אתם לא מתביישים לעמוד כאן?

יעל כהן-פארן: עמד כאן ראש הממשלה ואמר כמה הוא דואג לחלשים.

יעל כהן-פארן: מה זה הלעג לרש הזה?

יעל כהן-פארן: אתה דואג לחלשים?

יעל כהן-פארן: 500 שקלים.

יעל כהן-פארן: כשאתם אישרתם בוועדת כספים את ההצמדה לשכר השרים וסגני השרים, הרי לנכים אתם לא מוכנים להצמיד את ההצמדה הזאת.

יעל כהן-פארן: הרי על זה מדובר – שהגמלה שלהם כל כך נשחקה כי ב-2003 הפסיקו להצמיד אותה למה שצריך להצמיד, לשכר הממוצע במשק, וכך היא כל כך נשחקה שאי-אפשר לחיות ממנה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד דבר אחד: כולנו כאן מסתכלים על הנכים ממקום של "הם בחוץ ואנחנו כאן".

יעל כהן-פארן: לא.

יעל כהן-פארן: כל אחד מאיתנו, כל אחד מבני משפחתנו, כל אחד מחברינו, יכול, לא עלינו, להפוך לנכה, אם זה חס וחלילה מתאונה ואם זה ממחלה.

יעל כהן-פארן: זה יכול לקרות לכולם – כמובן ממלחמה, מפיגוע.

יעל כהן-פארן: כל אחד ואחד בציבור הישראלי צריך להיות לו אכפת.

יעל כהן-פארן: לכל אחד מאיתנו כאן זה יכול לקרות.

יעל כהן-פארן: ואלה החלשים ביותר בחברה, אבל כל אחד שיכול להפוך ברגע אחד לחלש הזה.

יעל כהן-פארן: אנחנו כאן בכנסת לא נותנים להם מענה בחוק הזה, לא נותנים להם את מה שמגיע להם – להגן עליהם, לשמור על זכותם לחיים בכבוד.

יעל כהן-פארן: זאת חובתנו.

יעל כהן-פארן: והחוק הזה, אומנם אנחנו נתמוך בו, אבל אנחנו חייבים שאחרי הקריאה הראשונה בוועדה הוא ישתפר דרמטית.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא יכולים לתת לו לעבור כפי שהוא מובא לפה היום.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: סליחה, חבר הכנסת אחמד טיבי קודם.

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש, האמת היא שאנחנו כחברי כנסת מלווים את המאבק ההירואי, החשוב, של ציבור הנכים ברחובות, בגשם, במסדרונות הכנסת, בוועדות, ותמיד עמדנו, ובצדק, לצד התביעות הצודקות, החשובות, של ציבור הנכים.

אחמד טיבי: יש שחיקה עקבית בזכויות הסוציאליות של ציבור הנכים.

אחמד טיבי: בעשור האחרון שיעור העוני גדל פי ארבעה מאשר השיעור באוכלוסייה הכללית.

אחמד טיבי: קצבת הנכות הנוכחית, שממנה מתקיימים 230,000 נכים, עומדת על 2,342 שקלים.

אחמד טיבי: האמת היא ששיעור הנכים בחברה הערבית גדול יותר משיעור הנכים באוכלוסייה היהודית, גם בקרב ילדים, אבל יש חסמים נוספים שבהם נתקל ציבור הנכים בחברה הערבית, ולכן נדרש יותר מאמץ כדי לבוא לקראתם.

אחמד טיבי: הרשימה המשותפת ליוותה את המאבק הזה על ידי חברי דב חנין וחברנו אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה גם לחבר הכנסת דוד ביטן, שבזמנו פעל רבות בנושא הזה, אבל מגיעה מילה טובה גם לשר חיים כץ ולשר האוצר.

אחמד טיבי: אני באופוזיציה.

אחמד טיבי: נכון, זה עדיין לא שכר מינימום, וצריך יותר, אבל זה יותר טוב מאשר הוויכוח שהיה לפני שבועיים אצל חבר הכנסת אלאלוף, שבו הפערים היו ברורים.

אחמד טיבי: וחבר הכנסת אלאלוף עמד על כך ופעל כדי שהנכים יקבלו את הזכויות הסוציאליות כפי שמגיע להם.

אחמד טיבי: עדיין לא הגענו לשכר מינימום, אבל זה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: זה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת אלאלוף.

אחמד טיבי: ולכן, רבותיי, אם יש חוק שיכול לאחד את הבית הזה בתמיכה בו בסופו של דבר זה החוק הזה, אבל אני ממשיך ואומר: זה עדיין לא שכר מינימום; זה עדיין לא מה שמגיע לנכים.

אחמד טיבי: שמעתי את הדברים המרגשים של חברתי קארין אלהרר ושל מיקי רוזנטל ואילן גילאון.

אחמד טיבי: מיקי דיבר על קצבה של 2,000 ומשהו, שאם הוא לא היה חבר כנסת הוא לא היה יכול להתקיים.

אחמד טיבי: ולכן, כולנו צריכים להיות מאוחדים ולהשיג יותר עבור ציבור הנכים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יושב-ראש הכנסת וראש הממשלה קראו היום לערוגת הפרחים שנחנכה בכנסת על שם המשורר חיים גורי, שהבוקר הלך לעולמו.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר דברים שהוא עצמו אמר פעם בריאיון, ואני מצטט: בילדותי לא היה קיוסק פתוח בשבת בתל אביב, בזמן הבריטים וגם בראשית המדינה.

ישראל אייכלר: היום אומרים: לך לכל הרוחות.

ישראל אייכלר: תל אביב היום זו העיר החטאה בעולם, אמר גורי.

ישראל אייכלר: בשטוקהולם סוגרים בסוף השבוע.

ישראל אייכלר: הגויים מכבדים את השבת.

ישראל אייכלר: הפיכת השבת ליום הקניות בקניונים בקיבוצים מכאיבה לי; זה מכאיב לי, זה מכוער.

ישראל אייכלר: אני חלק מהעם הזה, וזאת התרבות שלו, זה העבר שלו.

ישראל אייכלר: עד כאן גורי.

ישראל אייכלר: ואני מציע, אדוני היושב-ראש, על ערוגת הפרחים על שמו בכנסת צריך לכתוב: "זכור את יום השבת לקדשו", מעשרת הדיברות, ויהיה לעילוי נשמתו.

ישראל אייכלר: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, בעניין מאבק הנכים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על הדרך שעבר המאבק הזה.

ישראל אייכלר: זה מלמד אותנו פרק בהתנהלות של מדינת ישראל, וקהלת אמר על זה פסוק: "ואדם לא זכר את האיש המסכן".

ישראל אייכלר: הפכנו למדינה אלימה.

ישראל אייכלר: כל בר-דעת מבין שזכותם של הנכים לקבל את הקצבאות בדין, ובלי מאבק; אין שום סיבה שהם יצטרכו לצאת לרחובות, לסגור ולחסום רכבים.

ישראל אייכלר: ובכל זאת במשך שנים הם הוזנחו והיו לסרח עודף בספר התקציב, וכל הבקשות שלהם נזרקו לפח האשפה.

ישראל אייכלר: רק אחרי שהמאבק הפך לאלים ועורר סערה בכנסת התקפלה הממשלה, ועכשיו נותנים להם את מה שהם היו אמורים לקבל מזמן.

ישראל אייכלר: למה היו הנכים צריכים לעבור את נתיב הייסורים הזה?

ישראל אייכלר: למה כל דאלים גבר?

ישראל אייכלר: הבעיה המרכזית היא שזה לא רק בתחום הזה.

ישראל אייכלר: בכל תחומי החיים יודעים שבמדינת ישראל רק כוח פועל.

ישראל אייכלר: יש מדינות בעולם שמבינים בהן את הצרכים של האזרחים, לא צריך להילחם על זה; אולי להיאבק פוליטית, אבל לא ברחובות.

ישראל אייכלר: אני לוקח את המצב של הציבור החרדי וחושב שמדינת ישראל – אפילו בדברים בסיסיים, לא בדברים שיש בהם ויכוח גדול – היא מונעת דיור, היא מונעת תעסוקה, היא מונעת זכויות בסיסיות בלי שום הצדקה.

ישראל אייכלר: והעיקר, החמור – כשזה מגיע לבית המשפט העליון.

ישראל אייכלר: כל ילד חרדי יודע שברגע שהוא מגיע לשולחן בית המשפט הוא יצא נפסד, ולא משנה כלל מהו הנושא הספציפי; אפילו מזון לתינוקות של בית רבן.

ישראל אייכלר: לא זו הדרך.

ישראל אייכלר: ועוד יותר מכך, כאשר יש איזה חוק דתי, בא בג"ץ ומבטל את החוק.

ישראל אייכלר: הוא שולל מהחרדים את זכותם הבסיסית לבוא ולהשפיע דרך הכנסת על המצב שלו.

ישראל אייכלר: לְמה הם מחכים, שהחרדים יצאו לרחובות?

ישראל אייכלר: שכל החרדים יצאו לרחובות?

ישראל אייכלר: אין מספיק ברחובות?

ישראל אייכלר: למה צריכים לעשות מה שהנכים עשו?

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: הגיע הזמן לשנות את דפוס ההתנהלות המשובש הזה ולהקדים רפואה למכה.

ישראל אייכלר: לא צריך לחכות שהנכים יבעירו את הרחובות, או קבוצות אזרחים אחרים.

חמד עמאר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: צריך לתת לכל אזרח את מה שמגיע לו לפני שיהיה מאוחר וכולם יצטרכו לצאת לרחובות.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, מזכירת הכנסת, אדוני שר הרווחה – – –

חיים כץ: אני מקשיב.

נורית קורן: אני יודעת שאתה מקשיב.

נורית קורן: תמיד אתה מקשיב.

נורית קורן: אם לא היית מקשיב לא היינו נמצאים פה היום עם החוק הזה.

נורית קורן: אני רוצה להודות לך על המלחמה העיקשת שלך להביא לחוק הנכים את מלוא התקציב ששר האוצר הקציב, וגם להודות ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – בשבוע שעבר שניכם פשוט נלחמתם לקבל את מלוא הסכום שהובטח להקציב לנכים, לקצבה.

נורית קורן: ואני רוצה להודות – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

נורית קורן: רגע, עוד לא סיימתי.

נורית קורן: דיברתי עכשיו על שני אנשים שהביאו את הכסף ששר האוצר הקציב, ושגרמו לכסף הזה לעלות על השולחן; כי הייתי בוועדה וראיתי את המלחמה שהם עשו, כי האוצר רצה לתת רק 2.3, אם אני לא טועה, וזה לא הספיק, וזה לא היה.

נורית קורן: רצינו את מלוא ההבטחה ואת מלוא המימוש בעתיד, שיהיה אפשרי.

נורית קורן: ובראש ובראשונה אני רוצה להודות לראש הממשלה, שהבין את הצורך להעלות את הקצבאות, וקיבל אליו לשיחה את הנציגים של הנכים; ולהודות לשר האוצר, שבא והקציב 4.2 מיליארד ועוד לצורך העלאת הקצבה.

נורית קורן: וזה אומר שיש פה גם שרים, גם חברי כנסת, ואנחנו בעצם כנסת חברתית.

נורית קורן: וצריך להודות גם לאילן גילאון ולכל מי שהגיש את החוקים.

נורית קורן: ובמיוחד אני רוצה להודות לך, אלכס פרידמן, שאתה יושב פה, ואנחנו נפגשנו בתחילת דרכי כחברת כנסת.

נורית קורן: ביקרתי אצלך בבית וראיתי כמה קשה; ואני צריכה להודות גם לאימא שלך ולאבא שלך – אני לא יודעת את השמות הפרטיים, סליחה – על כמה שאתם מלווים את הבן שלכם ודואגים לו.

נורית קורן: יש לו שאיפות גדולות.

נורית קורן: יש לו שאיפות גדולות – המלחמה שהוא עשה על מנת שהחוק הזה יקרום עור וגידים ויגיע היום לקריאה ראשונה.

נורית קורן: יושבים פה עוד נציגים, ותסלחו לי שאני לא מכירה את השמות, אבל כל נציגי הנכים, ולא משנה מי, כולכם כאחד: היינו איתכם במאבק, ואנחנו איתכם במאבק, ואני שמחה שהיום אנחנו מתחילים, עולים שלב.

נורית קורן: וזה מה שחשוב.

נורית קורן: הדברים האלה חשובים מאוד.

נורית קורן: באמת, אני מתנצלת, הייתי צריכה גם להזכיר את חברת הכנסת קארין אלהרר, שגם לה יש חלק בזה.

נורית קורן: היא התחילה את זה בכנסת הקודמת והמשיכה את זה בכנסת היום.

חמד עמאר: תודה.

נורית קורן: היום אנחנו בתחילת הדרך.

נורית קורן: אני מקווה שאנחנו נמשיך, ואני מאוד מקווה שגם ה-disregard ייכנס, ואנחנו נעודד את מי שיכול לעבוד לצאת לעבודה, ולא לגרום לו לשבת בבית.

נורית קורן: זה השלב השני.

נורית קורן: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק – איננו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת גילה גמליאל, השרה, בבקשה, עד שלוש דקות.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, השרים, השרות, חברי הכנסת, חברות הכנסת, היום הוא יום חג פעמיים בכנסת ישראל.

גילה גמליאל: מלבד עצם העובדה שאנחנו חוגגים את יום ההולדת של הכנסת, זה אחד הימים שמחממים וממלאים את ליבנו בשליחות הציבורית שלנו, בדרך לעשות צדק ולתקן עוולות בחברה הישראלית, ובעצם העובדה שהיום אנחנו כממשלה, אנחנו ככנסת ישראל, קואליציה ואופוזיציה כאחד, מסכימים על מנת לאפשר את החיים בכבוד בארץ ישראל.

גילה גמליאל: ובהקשר הזה, העלאת הקצבה – כפי שהעברנו בממשלה אתמול וכפי שנחוקק את זה כחוק בכנסת ישראל – תוביל בסופו של דבר את האפשרות עבור אזרחים ואזרחיות רבים במדינת ישראל שצריכים את התמיכה הזאת מאיתנו, מכולנו.

גילה גמליאל: אני תמיד אומרת: יש הרבה ביקורת על הכנסת הזאת, אבל ברגעים האלה, כבוד היושב-ראש, זה מחמם את ליבי לראות איך יודעים להשאיר את המחלוקות בצד ולהתגייס ולהתאחד למטרה נעלה כמו זו של העלאת קצבאות הנכות.

גילה גמליאל: ואני רוצה לומר לכם שכאן אני רוצה לברך את הנוגעים בדבר שהובילו את זה, ובראש ובראשונה ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האוצר משה כחלון.

גילה גמליאל: עצם השילוב הזה ושיש לנו שר אוצר חברתי מאוד סייעו לקדם את המהלך.

גילה גמליאל: אבל לא פחות – שר הרווחה שלנו, חבר הכנסת חיים כץ, שלאורך כל השנים היה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, והיה ער לכל אותן המצוקות, וליווה את כל הליך החקיקה.

גילה גמליאל: חיים, אני רוצה לומר לך: החוק הזה הוא חוק הדגל של המשרד שלך, עם התוצר הסופי שמאוד מחמם את הלב שיוצא ממנו בסוף התהליך.

גילה גמליאל: כמובן, חברי כנסת נוספים שליוו את הנושא, גם חבר הכנסת אילן גילאון וגם קארין אלהרר, אני רוצה לומר לכם שעצם היותכם פועלים בצורה נחרצת בנושאים הללו, שהם כל כך מהותיים וחשובים, מאפשר לחברי וחברות הבית הזה גם לעשות את הדברים בצורה מאוד מאוד טובה ומדויקת, ועל כך תודתנו.

חמד עמאר: תודה רבה.

גילה גמליאל: ומשפט סיום – אני לא רגילה שמגבילים את השרים, אז צריך להתרגל לנושא הזה – אני רוצה לומר שאני בהחלט נהנית שאנחנו חוגגים כאן היום את ט"ו בשבט וחוגגים את העלאת הקצבה של האזרחים הוותיקים, אבל יש עוד דברים שאנחנו צריכים לקדם, אז הממשלה הובילה את התיקון לאזרחים ותיקים, שגם הם מקבלים קצבת נכות, וזו בשורה מעולה.

גילה גמליאל: אנחנו נצטרך לתת את דעתנו גם על אותן משפחות של אזרחים ותיקים שיש להן מצוקה כספית על מנת שלא יצטרכו לבחור בין אוכל לבין תרופות לבין חימום, ועל כך הבית הזה – ניתן יחדיו את דעתנו על מנת להוביל את זה לכל מי שזקוק לכך במדינת ישראל.

גילה גמליאל: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר.

חמד עמאר: שלוש דקות.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת.

עודד פורר: ראשית, כמו כולם אני רוצה להצטרף לברכות, וכשצריך לברך אז חשוב גם לברך ולהגיד על כל מי שעשה במלאכה – גם שר הרווחה, גם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, גם שר האוצר – כל מי שלקח חלק בתיקון הזה ובשינוי הזה מגיעות לו הברכות.

עודד פורר: גם אם אולי לטעמם של חלק זה הגיע מאוחר מדי, עדיין זה תיקון חשוב, וטוב שהוא נעשה.

עודד פורר: יחד עם זאת, אני חייב לומר – ואני אומר את זה גם לך, יושב-ראש הוועדה שאליה זה יגיע – גם בהצעת החוק הזאת יש תיקונים שאנחנו נידרש אליהם בין הקריאה הראשונה, השנייה והשלישית.

עודד פורר: אני חושב שאחד החשובים בהם הוא בכלל הסרת המגבלה של ה-disregard.

עודד פורר: אין שום סיבה לעודד אנשים שלא לצאת לעבודה או שיתחילו לעשות את החשבון אם הם כן יוצאים לעבוד או לא יוצאים לעבוד.

עודד פורר: הקצבה הזאת צריכה להינתן.

עודד פורר: אחר כך, מי שעובד, ירוויח הרבה – ישלם הרבה מס הכנסה.

עודד פורר: העיקר שיצאו ותהיה אפשרות לצאת לעבודה, ולא יתחילו לעשות את החשבונות האלה.

עודד פורר: אבל כן, אני הייתי רוצה דווקא להקדיש את הדקה וקצת הנותרות שיש לי כדי להגיד כמה מילים בכל זאת על המשורר חיים גורי, המשורר והסופר, ולנצל את ההזדמנות שיש לנו מעל לבמה הזאת.

עודד פורר: יושב פה גם יושב-ראש השדולה לקידום הזמר העברי, ואני בהחלט חושב שלחיים גורי יש חלק חשוב מאוד בזמר העברי, וגם בזמר ובמורשת של הזמר שנכתב עוד לפני קום המדינה.

עודד פורר: אז חוץ מהשירים הידועים שלו – יש כאלה שידועים יותר, שידועים פחות – אני בחרתי דווקא לקרוא שיר קצר שלו הוא כתב לפני קום המדינה, שיר של תקווה ולא שיר שמדבר על המלחמות; קראו לו "חיים גורי, משורר המלחמות", אבל אני חושב שאפשר לדבר על שיר של תקווה לפני קום המדינה, שכאילו הגשים את מה שראינו: "יום יבוא, אחים, נחזורה / יפרחו דגלים על תורן / אז נריע, חבריא, כי בא / בני, בני, ספיץ' ייתן אז / ערפל-עב יעטנו / ועשן תסלסל ארובה // מפוחית תדריב אז זמר / נתיבות חיו עד גמר / ומלח יחייך מסיפון / אז נזכור את חנה סנש / עת עם חבל העלינו / ולילות סערה וטייפון // צי עברי ישוט חבריא / ולאור שמי צוהריים / זה יהא כבכל ארץ ועם / וקיבוץ עברי על רכס / ופקידו של בית המכס / יחייכו בנפנוף כובעם".

עודד פורר: יום יבוא, אחים, נחזורה יפרחו דגלים על תורן, אז נריע, חבריא, כי בא.

עודד פורר: בני, בני, ספיץ' ייתן אז, ערפל עב יעטנו ועשן תסלסל ארובה.

עודד פורר: מפוחית תדריב אז זמר, נתיבות חיו עד גמר ומלח יחייך מסיפון.

עודד פורר: אז נזכור את "חנה סנש" עת עם חבל העלינו ולילות סערה וטייפון.

עודד פורר: צי עברי ישוט, חבריא, ולאור שמי צהרים זה יהא כבכול ארץ ועם.

עודד פורר: וקיבוץ עברי על רכס ופקידו של בית המכס יחייכו בנפנוף כובעם.

עודד פורר: כך הוא אמר לפני קום המדינה, ואנחנו רואים היום גם את הצי העברי, וגם פקידי מכס יש לנו, וברוך השם, אנחנו גם חוגגים היום 69 שנים לכנסת בט"ו בשבט, אז בהחלט, גם הנבואות האלה התגשמו.

עודד פורר: יהי זכרו ברוך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה טלפון של מישהו.

נורית קורן: שלי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אתה תוכל לסייע לחברת הכנסת קורן, שאני מהמרת שכמו כולנו מצבה קשה, כי כל החיים שלה נמצאים בתוך הטלפון הזה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, תראו, באופן עקרוני צריך להגיד משהו: זה יום חג, כלומר, מתווה הנכים שעובר היה אמור להיות יום חג לכנסת, יום חגה של הכנסת, 69 שנים לכנסת בט"ו בשבט, אבל אנחנו צריכים להבין שני דברים שמאוד מאוד מאוד חשוב שאנחנו נבין אותם, וצר לי ששר הרווחה, שבאמת צריך להגיד – הוא באמת נלחם על הדבר הזה, ואני חושבת שמלחמות רבות עוד לפניו, אז המטרה שלנו היא לעזור כאן, ולא להכשיל; זה באמת לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, כפי שהוזכר כאן כבר כמה פעמים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בכל זאת יש כמה דברים שמטרידים אותי ואני רוצה שניתן עליהם את הדעת.

איילת נחמיאס ורבין: האחד – אנחנו כרגע מדברים רק על הפעימה הראשונה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, יבואו ויגידו חלק משרי הממשלה: מה – – –

נורית קורן: שתיים, שתיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, בסדר, אבל עדיין, גם מעכשיו – נכון, אתם צודקים, שתי פעימות, ועדיין, אני אומרת לכם – זה שתי פעימות עכשיו ושתי פעימות ב-2020 ו-2021.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: יבואו אליי שרי ממשלה ויגידו: מה, איילת, את יודעת מה זה להביא את הפעימות האלה עכשיו?

איילת נחמיאס ורבין: כן, א.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת מה זה להביא משאבים ואני יודעת מה זה להביא תקציב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו:

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו לא נהיה מסוגלים לדבר על הפעימות הבאות הרבה לפני 2020 ו-2021 אנחנו נחטא לנכים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד עוד משהו: הפעימות הבאות מותנות בוועדה ציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו יכול לבוא ולהגיד שבנושא הנכים לא היו ועדות ציבוריות?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים עוד פעם להקים ועדה ציבורית?

איילת נחמיאס ורבין: ברצינות.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד הדברים שהכי חשוב לי להפנות לשר הרווחה, ואני כמובן אדאג לומר לו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך עוד פעם ועדה ציבורית?

איילת נחמיאס ורבין: כמה ועדות ציבוריות צריך?

איילת נחמיאס ורבין: מה, אנחנו לא יודעים כמה עולה להיות נכה במדינת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מרגישים את זה על בשרנו, ולפעמים בגלל זה אנחנו קצת קהים, ולכן, במשך חודשים אני מדברת פה על הנכים שמסתובבים פה בבניין, בעיניים עייפות, עצובים, ומוצאים לעצמם כל פעם פינה לנמנם בה, מרוב עייפות במאבק שלהם, כי זה היה מאבק נורא קשה.

איילת נחמיאס ורבין: מי שחושב שנכים רוצים לחסום כבישים ורוצים להיות ברחובות, לא מבין את מצבם.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, אני מאוד מאוד מוטרדת מזה שהעלייה היא איטית, ובעיקר אני מוטרדת מזה ששתי הפעימות הבאות לא יקרו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מוטרדת מזה בגלל שמישהו לא זקוק להן – מאוד מאוד זקוקים להן.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו – הייתה לי שיחה עכשיו עם שר הרווחה בעניין הזה – זה הנושא של ה-disregard, כלומר, מהי תקרת השכר שממנה מורידים לנכה מהקצבה בגלל שהוא עובד.

איילת נחמיאס ורבין: אז אמר לי שר הרווחה שהוא בודק את העניין הזה, כי הוא חושב שאפשר להעלות יותר כסף במקומות אחרים ולא את ה-disregard.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלעודד נכים לצאת לעבודה זה לא מצווה; זה עניין חברתי ראשון במעלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: תבינו, כשאנחנו מדברים על חברה, אנחנו זקוקים לנכים איתנו.

חמד עמאר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה, ברשותך, לסיים במשפט אחד, אם אפשר.

חמד עמאר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: נפטר היום חיים גורי.

איילת נחמיאס ורבין: רבים הזכירו אותו כאן.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שיש אנשים שהם עצמם, לא רק המילים שהם כתבו, הם נכס צאן ברזל.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שאני רק מבקשת מכולנו כאן זה שאת האנשים שנלחמו על היכולת שלנו ועל הזכות שלנו לחיות כאן חיים שלווים ובטוחים, לא נזכור אותם אחרי מות, אלא נזכור את הערכים שהם הנחילו לנו לפני שהם מתים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: יהי זכרו ברוך.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד – איננה.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, אני מסתכלת על היום הזה, ומצד אחד יש בו בשורה, אי-אפשר לומר שלא.

אורלי לוי אבקסיס: יש משהו בטענה שבאים ואומרים: זה לא מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק שזה לא מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: מי שנאלץ להסתפק ב-2,400 שקל – אני בכוונה מוסיפה – 2,350, בעיקר אם יש לו מוגבלויות ויש לו צורך, באמת צורך קיומי – כי היום איכות חיים עולה כסף, וכל שקל, בסופו של דבר, בעיקר באוכלוסיות האלה, חוזר בחזרה למשק.

אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע, אדוני אלי אלאלוף – לא רק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אלא גם בתור מי שעמד בראש הוועדה למאבק בעוני – שהאנשים האלה לפעמים מתחילים את החודש במינוס.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר הדברים חופפים – אני לא סתם חוזרת ואומרת "דיור ציבורי", כי אותו נכה, שאין במלאי של הדיור הציבורי דירות שמתאימות – ואנחנו יודעים שזה רוב המקרים, בעיקר כאשר מדובר בנכים, אז צריך דירות שיהיו מונגשות ודירות שיתאימו, ובעיקר אם אלה נכים עם עובד סיעודי, אז צריך גם דירות שהן קצת יותר גדולות – אז מאחר שזה לא נמצא במלאי, אומרים לו: אנחנו ניתן לך השתתפות בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ההשתתפות היא לא ריאלית, ולכן הוא נאלץ, מ-2,350 השקלים האלה, גם להוסיף כדי למצוא לעצמו קורת גג, מה שאולי היה מגיע לו באופן ברור והוגן, והוא מוצא את עצמו נאבק על פת לחם.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, מדינת ישראל חותכת על האוכלוסיות האלה גם את כל המס על התרופות, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם נאלצים להשלים לדיור – כי אין בדיור הציבורי; הם נאלצים לשלם מס למדינה על תרופות שהם נאלצים לקחת, כי אחרת לא יהיה להם קל בחיים והבריאות שלהם תידרדר עוד יותר; ומנגד אומרים להם: אם תצאו לעבוד ותעברו את ה-3,400 שקל – אנחנו חותכים לכם ופוגעים לכם בקצבת הנכות.

אורלי לוי אבקסיס: זה חלם כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: למה, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות?

אורלי לוי אבקסיס: כי זה יהיה אצלך בוועדה, ואני חושבת שהעניין של ה-disregard זה אחד הדברים הכי מעוותים שיש, כי באוכלוסייה הזאת אני חושבת שככל שתקבע דווקא רף גבוה יותר, וככל שהוא יותר גבוה תעודד את האנשים לצאת ולעבוד ולא תשים להם רגליים, כי יש משקל לממד הפסיכולוגי.

אורלי לוי אבקסיס: כשנמצא מולנו נכה שיודע שיש לו איזשהו בסיס מינימלי – והוא באמת מינימלי; הוא אפילו לא מתקרב למה שצריך בשביל קיום בכבוד – הוא חושב: גם את זה אני עלול לפספס אם אצליח להשתכר וחלילה וחס אעבור את ה-3,400 שקל האלה, ולך אחר כך תשיג את מה שהשגת קודם.

אורלי לוי אבקסיס: הממד הפסיכולוגי הזה משאיר אנשים בבית; הממד הפסיכולוגי הזה מונע מהם להשתקם ולהיות חלק מהחברה ולהיות חלק פעיל.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים אנשים נסגרים בתוכם, בתוך עצמם, אבל גם בתוך – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ד' אמות.

אורלי לוי אבקסיס: הסתיים כבר?

אורלי לוי אבקסיס: כל כך מהר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אדוני היושב-ראש – –

ישראל אייכלר: משפט סיום.

אורלי לוי אבקסיס: – – אני פונה אליך.

אורלי לוי אבקסיס: בנושא של ה-disregard – פה זו באמת לא הוצאה, כי אנחנו יודעים שבאוכלוסיות האלה הכספים חוזרים למשק.

אורלי לוי אבקסיס: כל שקל חוזר להניע את גלגלי המשק, חוזר בחזרה.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא הולכים להשקיע בלקנות דירות, הם לא הולכים ושמים את הכסף הזה, הם פשוט מחזירים את זה שוב.

אורלי לוי אבקסיס: יש להם על מה להוציא.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שלא רק צריך להמשיך ולהעלות קצבאות, אלא ה-disregard – אנחנו נתקן את זה עוד לפני הקריאה השנייה והשלישית, ואני סומכת עליך בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שגם שר הרווחה יעזור לנו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אלאלוף, אני בטוח שבוועדה חברת הכנסת אבקסיס לא תחסוך בנושא הזה, היא תברר את זה עד תום.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא, זה מרגש – מרגש סוף-סוף לעמוד מעל הדוכן הזה ולקדם חקיקה חברתית, חקיקה ראויה, גם אם זה אולי מאוחר מדי, אבל בכל זאת, חבר הכנסת אלאלוף, בכל זאת זה צעד חשוב שצריך לברך עליו.

יוסף ג'בארין: אציין בהקשר הזה מה שהדגשתי גם קודם – שתקציבים יש, והסוגיה היא סוגיה של קביעת עדיפויות ותעדוף.

יוסף ג'בארין: נתתי את הדוגמה של תקציב המדינה האחרון לשנתיים האחרונות, 2017 ו-2018.

יוסף ג'בארין: אותו תקציב כלל הטבה במס לחברות, הורדה במס מ-25% ל-23% – שתי דרגות במס.

יוסף ג'בארין: ההערכה של מרכז המחקר של הכנסת הייתה שמדובר בעלות של יותר מ-2 מיליארד שקל.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אלאלוף, מדובר בתקציב של יותר מ-2 מיליארד על הורדת המס לחברות, ואתה יודע ואני יודע שכל הסוגיה הזאת, של להבטיח מצ'ינג בשירותים החברתיים ושירותי הרווחה, אותו מצ'ינג שאנחנו מדברים עליו מאז תחילת המושב הזה – לא רק המושב, מאז הבחירות – ביטול המצ'ינג עולה 2 מיליארד שקל.

יוסף ג'בארין: זה פשוט בלתי נתפס, מדוע במקום להשקיע את 2 המיליארד הללו בלעזור לרשויות המקומיות המוחלשות שזקוקות כל כך, זקוקות נואשות, ל-2 המיליארד, לבטל את סוגיית המצ'ינג ולאפשר להן להשתמש כראוי בשירותי הרווחה – במקום לעשות את זה מעדיפים הטבה כלכלית דווקא לחברות.

יוסף ג'בארין: דווקא לחברות.

יוסף ג'בארין: תאמינו לי שגם במונחים של צמיחה, אני בטוח שסיוע לאוכלוסיות מוחלשות, ליישובים מוחלשים, הוא-הוא שיביא לצמיחה הראויה, ולא אותה השקעה כלכלית בחברות, השקעה שאולי לא נדרשת.

יוסף ג'בארין: אני רואה שחברת הכנסת נורית קורן נמצאת, ואני רק רוצה להגיד לך ששמעתי היום את התגובה שלך על הפרסום על הצעת החוק שלי בעניין הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינה דמוקרטית רב-תרבותית ושוויונית.

יוסף ג'בארין: ואני שואל: מה רע בלדבר על דמוקרטיה, על רב-תרבותיות ועל שוויון?

יוסף ג'בארין: מה רע בזה?

יוסף ג'בארין: מה רע בזה?

נורית קורן: – – – אבל יש לנו – – – דמוקרטיה – – –

יוסף ג'בארין: אני נהיה אשם בזה שאני מדבר על מדינה שוויונית – –

נורית קורן: – – – מדינה שוויונית.

יוסף ג'בארין: – – שמושתתת על עקרונות של דמוקרטיה ורב-תרבותיות – –

נורית קורן: זה בדיוק ככה.

יוסף ג'בארין: – – שמחפשת עתיד – –

נורית קורן: זה בדיוק ככה.

יוסף ג'בארין: – – משותף לכלל האזרחים?

נורית קורן: בהחלט.

יוסף ג'בארין: אז במקום – – –

נורית קורן: נכון.

ישראל אייכלר: אל תפריעי לו, כי הוא צריך לסיים.

ישראל אייכלר: בעצם, הוא כבר סיים.

יוסף ג'בארין: אז במקום חוק-יסוד: הלאום של הקואליציה, שמקדם עליונות יהודית – –

נורית קורן: אז כתבת היום את חוק הלאום הפלסטיני.

יוסף ג'בארין: – – שהוא חוק גזעני בבסיסו – –

נורית קורן: כתבת חוק – – –

יוסף ג'בארין: – – אני מציע ערכים דמוקרטיים; אני מציע סוף-סוף – –

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: – – שיח שיוכל להכליל את כלל האזרחים במדינה.

נורית קורן: אין בעיה.

נורית קורן: אין בעיה.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת ג'בארין.

ענת ברקו: – – – שלרוב לא מגיעה הגדרה?

איציק שמולי: אתה לא מציע דמוקרטיה, אתה מציע ביטול הלאום היהודי.

יוסף ג'בארין: אלא מה אני מציע?

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: סליחה, סיימת, בבקשה.

יוסף ג'בארין: אז כנראה אתה לא קראת.

ישראל אייכלר: לא, לא, אין פה – – –

יוסף ג'בארין: אז תקרא את החוק ותגיד לי איזה סעיף שם – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: – – איזה סעיף שם לא דמוקרטי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'בארין.

ישראל אייכלר: הרמקול עובד פה?

יוסף ג'בארין: אם תצביעו לי על חוק שאינו דמוקרטי – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אני אגיד לכם.

נורית קורן: יש לנו חוק, יש לנו מדינה יהודית.

יוסף ג'בארין: אני מאתגר אתכם.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך שלרעיון כל כך גדול נותנים לפחות שלוש דקות, לא בעשר שניות אתה מכניס את זה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

נורית קורן: אתגרת אותנו מאוד בבלגיה בוועדה לזכויות אדם.

נורית קורן: אתגרת אותנו – – –

יוסף ג'בארין: אז אם תיתן לי עוד זמן, אוכל – – –

ישראל אייכלר: בפעם הבאה תירשם.

יוסף ג'בארין: אני מאתגר אתכם להביא לי סעיף אחד בתוך ההצעה שאינו דמוקרטי.

נורית קורן: – – –

ענת ברקו: אני אענה לך, אל תדאג.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

ענת ברקו: תקבל ממני תשובה מלאה.

נורית קורן: אבל יש לנו מדינה דמוקרטית, יש לנו חוק לאום.

נורית קורן: אין לנו חוק הלאום הפלסטיני.

נורית קורן: אין דבר כזה לאום פלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – על מה הוא דיבר – – –

נורית קורן: על דמוקרטיה, נכון?

נורית קורן: הוא דיבר על דמוקרטיה.

נורית קורן: אין דמוקרטיה במדינה?

נורית קורן: אם לא הייתה דמוקרטיה במדינה – – –

ישראל אייכלר: הסתיים הדיון הפילוסופי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל אייכלר: בבקשה, תנו לחברת הכנסת סויד לדבר.

ישראל אייכלר: בבקשה.

קריאה: – – – חד-משמעית.

ישראל אייכלר: רבותיי, שקט.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אתם יודעים, אני עומדת כאן עכשיו, אבל המראות שאני רואה לנגד עיניי הם המראות והמחזות שאנחנו היינו עדים להם בכל החודשים האחרונים, וזה כאשר הנכים נאלצו לשכב על כבישים, לחסום דרכים, לגרום לכך שהם יורדים מכיסאות גלגלים, עם כל המוגבלות שלהם, עומדים בצמתים, גורמים לפקקים – שרובנו, אגב, קיבלנו בהבנה ובסלחנות – אך ורק כדי שמישהו בכלל יראה אותם או יתייחס אליהם.

רויטל סויד: וכשאנחנו נמצאים פה ועומדים, אני יושבת ככה ואני אומרת: בינינו, מה שנקרא ביני בינכ, אם הם לא היו עושים את זה, האם באיזושהי דרך היינו פותרים להם את הבעיה?

רויטל סויד: ואגב, לא פתרנו כלום, אבל האם היינו בכלל מצליחים להביא למליאת הכנסת איזשהו מתווה להצבעה אם הם לא היו נוקטים את כל הצעדים הדרסטיים האלה?

רויטל סויד: אם לא היינו מביאים אותם, הממשלה והקואליציה, למצב של איבוד עשתונות פה בוועדות?

רויטל סויד: ומי כמוך, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת אלאלוף, עמדת שם ובכית בפנים, ואולי גם בחוץ, לראות לאיזה מצב הגיעו האנשים האלה, כי הם לא מסוגלים להתקיים; אי-אפשר להתקיים מ-2,350 שקלים לחודש.

רויטל סויד: ואז הגיע מתווה שהיה מקובל על כל הקואליציה, ואחר כך הגיע גם השר חיים כץ עם הצעה והשר כחלון עם הצעה.

רויטל סויד: ועל מה אנחנו באים היום ומצביעים?

רויטל סויד: ואני רוצה לומר לכם, נטיית הלב כרגע היא לא להצביע בעד.

רויטל סויד: כי מה אנחנו בעצם אומרים?

רויטל סויד: אנחנו אומרים פה שבינו

רויטל סויד: אר בשנת 2018 נעלה להם את השכר ב-500 שקלים, נביא את זה ל-2,850.

רויטל סויד: מישהו יכול להשתכר מהסכום הזה?

רויטל סויד: ולאחר מכן לומר להם שנכון שאנחנו מעודדים השתלבות של בעלי מוגבלויות בעבודה, אבל זה רק אם תשתכרו עד מקסימום 3,700 ש"ח, אחרת נוריד לכם מהשכר.

רויטל סויד: אז קודם כול אני באה ואומרת: נכון, גם ליושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן, גם לשר האוצר, השר כחלון, וגם לשר ישראל כץ, וגם לך, חברי – –

אלי אלאלוף: חיים.

רויטל סויד: וחיים כץ, סליחה.

רויטל סויד: – – וגם לך, חבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש הוועדה, אני באה ואומרת: ברכות שבכלל הגענו עד הלום.

רויטל סויד: אבל בינינו, כשאנחנו מסתכלים על הנתונים, אפשר לומר שכמעט שלא עשינו כלום.

רויטל סויד: אנחנו נצביע בעד, אבל למעשה זה מצער מאוד שזה המצב.

רויטל סויד: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חברת הכנסת לאה פדידה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

נורית קורן: זה צעד ראשון.

סתיו שפיר: תודה, אדוני היושב-ראש.

סתיו שפיר: האנשים שצריך להודות להם בראש ובראשונה על הצעת החוק הזאת, כמובן בעידודם ובהובלתם גם של חברי הכנסת רבים במשכן הזה, ובראשם קארין אלהרר ואילן גילאון, ועבודה של אלי אלאלוף ועוד רבים וטובים – האנשים שלהם הכי צריך להודות הם הנכים והנכות, הציבור הישראלי, שיצאו לרחובות, ולא נכנעו יום אחרי יום, תוך שהם צריכים לזחול על הכבישים, לעמוד לפעמים גם – בבושה גדולה אני אומרת את זה – נגד אלימות, אפילו מצד הגורמים שאמורים להגן עליהם; נגד הכפשות; נגד פקידים בממשלה שקראו להם מפונקים, לנכים שחיים על קצבה של 2,342 שקלים עלובים בחודש, סכום שאף אחד מהאנשים שנמצאים בחדר הזה עכשיו, באולם הזה, אף אחד לא היה מסוגל להתקיים ממנו.

סתיו שפיר: ופה מדובר על אנשים שמעבר לקיום הבסיסי שלהם צריכים תוספת – תוספת בשביל תרופות, בשביל הקשיים התחבורתיים ויכולת התזוזה וחופש התנועה שלהם; בשביל לקיים את היום-יום, פשוט את היום-יום.

סתיו שפיר: והעובדה שבמדינת ישראל של 2018, מדינה חזקה עם משאבים, עם 20 מיליארד שקלים עודף בתקציב, צריך להילחם על תנאים כל כך בסיסיים לאנשים החלשים ביותר בחברה – לא כי הם חלשים בנפש; מדובר באנשים כל כך חזקים, שיושבים כאן, ואני רואה אותם יום-יום, גם מי מהם שמצליחים להגיע לכנסת לוועדות; כל כך חזקים – אבל אנשים שגורלם חייב אותם לעמוד באתגרים יומיומיים בדברים הבסיסיים ביותר.

סתיו שפיר: והעובדה שהם צריכים להתחנן לתוספת כזאת היא דבר מביש.

סתיו שפיר: לצערי גם ההצעה שעולה היום היא לא מספקת.

סתיו שפיר: היא רחוקה מלהספיק.

סתיו שפיר: היא הצעה שכמעט קשה לדון בה כשאנחנו רואים את העלאות השכר שהתרחשו בבית הזה, והיה צריך לעצור אותן עד שלא מקבלים החלטה יותר טובה והרבה יותר משמעותית לגבי הנכים, ובכלל ציבור שלם של אנשים שזקוקים הרבה יותר לכסף הזה משזקוקים לו הפוליטיקאים.

יפעת שאשא ביטון: סתיו, לפני שלוש שנים לא – – – וגם לא לפני חמש, וגם לא לפני שבע.

ישראל אייכלר: סיימת את הזמן.

סתיו שפיר: סליחה, לא הופיע זמן.

ישראל אייכלר: מה?

סתיו שפיר: לא ראיתי את הזמן.

ישראל אייכלר: אני מתנצל.

יפעת שאשא ביטון: למה לא להגיד תודה על מה שיש?

סתיו שפיר: אז אם יורשה לי רק להוסיף עוד חצי דקה, רק להגיד דבר.

ישראל אייכלר: אני מתנצל, אני אוסיף לך דקה.

סתיו שפיר: אני רוצה להגיד משהו קטן.

סתיו שפיר: דיברו פה על חיים גורי.

סתיו שפיר: אני מבקשת להגיד דבר קטן שחיים גורי אמר לפני כמה שנים בריאיון: מה שכואב לי זה הפער החברתי של הארץ.

סתיו שפיר: יש עניים שאין להם שום סיכוי להגיע לדירה ליד מיליארדרים – פער חברתי כל כך מכוער, כל כך לא צודק, שאי-אפשר להמשיך איתו, אי-אפשר לחיות ככה.

סתיו שפיר: כשאנשים עומדים בתור כדי לקבל אוכל לפני פסח, ובהם ניצולי שואה, זה קיום שהנפש מתקוממת נגדו.

סתיו שפיר: זה מבייש אותי כאזרח ישראלי.

סתיו שפיר: חיים גורי ודור תש"ח, הלוחמים האמיצים שהקימו את המדינה הזאת, רצו להקים פה מדינה שהיא בית לכל האזרחים שחיים כאן, שהיא מקום שמאפשר שוויון אמיתי וחופש לכל אזרח ואזרח.

סתיו שפיר: על הדברים האלה אנחנו כאן חייבים להילחם.

סתיו שפיר: והדבר שכולנו פה צריכים לעמוד בו, כשאנחנו עומדים ומקריאים ומדברים לזכרו של חיים גורי ושל הדור – –

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – האמיץ כל כך ומעורר התקווה הזה זה איך אנחנו, חברי כנסת היום, הולכים להכניס ולהחדיר בעם הזה שוב תקווה ואומץ, ויכולת לממש את הפוטנציאל – –

ישראל אייכלר: תודה.

סתיו שפיר: – – ואת החזון שמקימי המדינה הניחו לפנינו.

סתיו שפיר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – אלעזר שטרן, ואחריו – ירון מזוז, והוא יהיה אחרון הנואמים.

ישראל אייכלר: אחר כך השר ישיב.

יפעת שאשא ביטון: מפסיקים לשקר.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו להרעיל כל הזמן את הציבור.

לאה פדידה: כבוד יושב-ראש הישיבה, חברי וחברות הכנסת – אתה יכול – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

ישראל אייכלר: כן, מבקשים.

ישראל אייכלר: תנו כבוד – – –

מכלוף מיקי זוהר: את מדברת על דרך ארץ?

ישראל אייכלר: יושב-ראש ועדת הכנסת.

לאה פדידה: מר מיקי מכלוף, אתה מוכן להיות בשקט כשאני מדברת?

מכלוף מיקי זוהר: את יודעת לדבר על דרך ארץ?

מכלוף מיקי זוהר: הרסת את השם של הכנסת.

ישראל אייכלר: סליחה – – –

לאה פדידה: יופי.

ישראל אייכלר: אני נותן לך עוד פעם, מהתחלה.

לאה פדידה: תיזהרו.

לאה פדידה: משעים פה בקלות, אז תתנהגו בהתאם.

מכלוף מיקי זוהר: לא, זה לא בקלות, זה מגיע להם.

ישראל אייכלר: רגע.

ישראל אייכלר: תנו לה – הינה, פתחתי מהתחלה.

לאה פדידה: טוב.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: כבוד יושב-ראש הישיבה, חברי וחברות הכנסת, על דבר כזה הייתי אמורה להגיד: מעט מדי, מאוחר מדי.

לאה פדידה: חודשים רבים ראינו אותם בכבישים, חודשים רבים ראינו אותם ברחובות, את מנהיגי הנכים, ואנחנו כאילו התעלמנו, ובעצם היום זה מעין יום חגיגי – סוף-סוף מחוקקים חוק לטובת הנכים.

לאה פדידה: אבל כשאנחנו מסתכלים פנימה אנחנו רואים שחסרות פעימות, ואנחנו רואים שעד 2018 בעצם אנחנו לא נותנים להם מספיק על מנת שיוכלו לחיות בכבוד.

לאה פדידה: אני יכולה לשאת מכאן תפילה ביחד איתם שבין הקריאה השנייה לשלישית יהיה נס, ובאמת תארנה פני הממשלה, ובאמת ישבו ויכתבו ויכניסו פנימה את מה שהתחייבו, יכניסו פנימה את מה שייתן לכל נכה ונכָה במדינת ישראל לצעוד בכבוד.

לאה פדידה: אבל אני לא יכולה שלא להתייחס לנאומו של ראש הממשלה, שישב כאן, ואני הייתי שם, על הכיסא, ואני שומעת אותו מדבר, אולי בהשאלה לט"ו בשבט: פירות מדינת כלכלת ישראל.

לאה פדידה: אנחנו חזקים.

לאה פדידה: אנחנו טובים.

לאה פדידה: אין כמונו בכלכלה.

לאה פדידה: צמיחה.

לאה פדידה: מישהו מתושבי הפריפריה יודע את זה?

לאה פדידה: מרגיש את זה?

לאה פדידה: שומע את זה?

לאה פדידה: כמה דוחות קראנו בחודש האחרון?

לאה פדידה: מדדי העוני עולים; יותר משפחות עניות בקרב משפחות עובדות; מחירי הדיור – הטעיה – מחירי הדיור עולים.

לאה פדידה: ממתי יכולים לקנות דירה?

לאה פדידה: דוח טאוב על פערים מטורפים ברווחה, שהצפון מקבל פי שלושה פחות, והמרכז מקבל פי שלושה; פערים בבריאות – יצא לפני שבוע דוח.

לאה פדידה: הייתי השבוע בוועדה שהובלתי – אומר מנהל בבית החולים איכילוב: תושבי הצפון אפילו לא ידעו על התרופה שאני נותן.

לאה פדידה: אז על איזה פירות כלכלה אתה מדבר?

לאה פדידה: את הגרפים שלך אולי יודעים לקרוא, אולי ילמדו איך לצייר, אבל הגרפים האלה לא מעניינים, והעץ ששתלת לא מעניין את אותם איש ואישה שנמצאים בפריפריה ואכפת להם איך הם סוגרים את החודש, איך הם הולכים למכולת, למה אין להם קופת חולים, למה אין מרכז שיקום, למה הם לא יכולים ללכת – למה בקריית שמונה אין לחולי פרקינסון לאן ללכת ובית חולים זיו לא רוצה.

לאה פדידה: ואז אתה עומד כאן, מעל במה זו, ובהדמיה של ט"ו בשבט גדלוּ העץ של הכלכלה והפירות של הכלכלה.

לאה פדידה: אז אדוני ראש הממשלה, פירות הכלכלה לא מגיעים לעם.

לאה פדידה: אנחנו רוצים להרגיש את זה.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

לאה פדידה: ושיהיה ט"ו בשבט שמח.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ישראל אייכלר: אחריו יעלה חבר הכנסת ירון מזוז, ואחרי זה יסכם השר.

ישראל אייכלר: שלוש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: היושב בראש, עמיתיי חברי הכנסת, אדוני שר הרווחה, אני מודה, הקשבתי לנאומו של ראש הממשלה; נאום מעליב.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה להגיד על מילותיו של ראש ממשלה "נאום עלוב".

מרב מיכאלי: נבוב.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לומר איך אני הייתי פותח את הנאום הזה אם אני הייתי במקומו: מכובדי חבר הכנסת אילן גילאון, גברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, אתם, יחד עם נכים רבים אחרים – –

מרב מיכאלי: אני מתנצל בפניכם.

אלעזר שטרן: – – שגופם אינו כורע תחת נכותם ומהווים עדות מכרעת יומיומית לניצחון הרוח על הגוף, אתם, שבזכותכם ובזכות החברים הנכים שאיתכם, אלה שכאן ואלה שברחובות, הגענו עד הלום.

אלעזר שטרן: ועכשיו, אדוני שר הרווחה, שגם בלעדיך זה לא היה קורה, ואדוני שר האוצר, שגם בלעדיך זה לא היה קורה, ויושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אלי אלאלוף, שזה לא היה קורה בלעדיך וגם לא יקרה בלעדיך, אתם זכאים לקרדיט.

אלעזר שטרן: אבל אולי לפני פרופ' אבי שמחון, אולי אותם אנשים.

אלעזר שטרן: ואני מודה, אני הייתי בהלם, אבל חברי חבר הכנסת איציק שמולי התאושש ראשון והציל את ראש הממשלה מהפדיחה המעליבה הזאת של להזכיר את הקואליציה וחס וחלילה לא להזכיר את מי שבאמת נשא את המאבק הזה רק בגלל שהם מהאופוזיציה.

אלעזר שטרן: זה יום ההולדת של הכנסת.

אלעזר שטרן: כך נראה ראש ממשלה ביום הולדתה של הכנסת?

אלעזר שטרן: עוד ביטוי עלוב לאיך שראש הממשלה מתייחס לכנסת הזאת.

אלעזר שטרן: נקים לכם ועדות, נפרק לכם ועדות – אין כנסת; יש ממשלה.

אלעזר שטרן: ואם נגיד את האמת – – –

יפעת שאשא ביטון: אז האמת היא – – –

אלעזר שטרן: אז באמת, זה לא היה יכול להיות קודם?

יפעת שאשא ביטון: איפה הייתם לפני שלוש שנים?

אלעזר שטרן: שנה אחרי שנה אחרי שנה, אצל ראש הממשלה הזה – – –

יפעת שאשא ביטון: איפה הייתם לפני שלוש שנים?

יפעת שאשא ביטון: זה היה אחרי – – –

אלעזר שטרן: 700 מיליון כספים קואליציוניים, 160 מיליון כספים פוליטיים – את זה לא יכלו לתת לנכים קודם?

אלעזר שטרן: מה, זה הכסף של ראש הממשלה?

אלעזר שטרן: של שר האוצר?

אלעזר שטרן: הם עשו את הכסף הזה – –

יפעת שאשא ביטון: שר האוצר – – –

אלעזר שטרן: – – או אזרחי מדינת ישראל עשו את הכסף הזה?

יפעת שאשא ביטון: לא עשיתם כלום, תגיד את האמת.

אלעזר שטרן: על מה אתם מדברים?

אלעזר שטרן: על מה אתם מדברים?

יפעת שאשא ביטון: על האמת.

אלעזר שטרן: תשימו קלפי אצל אלה שעושים את הכסף, נראה אתכם.

ישראל אייכלר: נא לסיים, בבקשה, אדוני.

יפעת שאשא ביטון: אוי, נו, באמת.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: תתבייש.

אלעזר שטרן: אתם מתייחסים לנכים כמגזר?

ישראל אייכלר: אני מבקש לסיים.

יפעת שאשא ביטון: תתבייש.

יפעת שאשא ביטון: תתבייש לך.

אלעזר שטרן: זה מגזר?

אלעזר שטרן: זה אנחנו.

ישראל אייכלר: זמנך תם, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: ואני רק מתנצל בפני הנכים, שגם אנחנו כחברי כנסת אולי היינו צריכים לצאת עוד יותר לרחובות, כיוון שזה יכול היה להיות כבר לפני שנה ולפני שנתיים.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ירון מזוז.

יפעת שאשא ביטון: אתם באוצר יכולתם לסדר את זה לפני שלוש שנים.

יפעת שאשא ביטון: איפה הייתם?

יפעת שאשא ביטון: תגיד את האמת.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ירון מזוז, רוצה לדבר?

ישראל אייכלר: בבקשה, בכבוד.

ישראל אייכלר: שלוש דקות לרשותך.

ירון מזוז: חברי יושב-ראש הכנסת, שר הרווחה חיים כץ, שבאמת עושה עבודה קשה במשרד הרווחה – –

ישראל אייכלר: אפשר לבקש שקט שם, בצד ימין?

ירון מזוז: – – אבל יש עוד מה לעשות, חיים, הרבה.

ירון מזוז: לפניך לא נגעו.

ירון מזוז: אני שמעתי כמעט את כל הדוברים, אני מכיר מקרוב את הבעיות של הנכים, ולצערי גם מלווה את בני משפחתי.

ירון מזוז: כל אחד חיפש כאן לקחת קרדיט, מפה, משם, גם בקואליציה וגם מכל הסיעות השותפות לקואליציה, ובסוף מי שנדפק מכל המהלך הזה זה רק הנכים.

ירון מזוז: אני מודה ותומך בנכים שיצאו למאבק, שהוא רק בתחילת דרכו.

ירון מזוז: זה עדיין לא מספיק.

ירון מזוז: אני זרמתי ותמכתי בהצעה, אבל מקווה שסכום הקצבה יעלה, ובעזרת השם בקרוב.

ירון מזוז: חבל לי על כל המלעיזים מהאופוזיציה שלא מפרגנים על מהלך חברתי, שבאמת לדעתי זה מהלך שהרבה שנים, הרבה שנים, לא נגעו בו ולא עשו שום דבר.

ירון מזוז: אז יש מהלך, מתחילים אותו, ואת הסוף רואים בעתיד.

ירון מזוז: לסיכום אני רוצה להגיד לכם, חברים, בן אדם שבע לא רואה את הבן אדם הרעב, ולבוא ולקחת קרדיט על גב של נכים ועל גבם של האנשים האומללים האלה זה לא פייר ולא הגון.

ירון מזוז: אבל אני קורא באמת לכולם, ובמיוחד בנושא של הנכים, לא לחפש קואליציה–אופוזיציה.

ירון מזוז: יש לנו שר רווחה מצוין, ואני מאמין שאנחנו נגיע בסוף לשכר המינימום.

ירון מזוז: חיים, אני צודק במה שאני אומר?

חיים כץ: מקווה.

ירון מזוז: הוא מקווה.

לאה פדידה: מתי זה הסוף?

לאה פדידה: 2030?

לאה פדידה: 2040?

ירון מזוז: לא, הינה, עכשיו התחלנו.

ירון מזוז: לאה, לכל דבר צריך התחלה, וההתחלה, התחלנו אותה היום.

ירון מזוז: ואני מקווה שבעזרת השם הנכים לא יהיו – איך נקרא לזה?

ירון מזוז: לעשות עליהם הון פוליטי.

ירון מזוז: הנכים, מגיע להם בזכות ולא בחסד, ואני מקווה שבעזרת השם הממשלה וראש הממשלה וכל החברים פה ייקחו את הדבר הזה לתשומת ליבם.

ירון מזוז: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת ירון מזוז, סגן השר ירון מזוז.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ לסכם את הדיון, ואז נצביע.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ישבתי פה ושמעתי את הנאומים של כולם כמעט.

חיים כץ: ושמעתי את מיקי לוי, ושמעתי את אלעזר שטרן.

חיים כץ: שמעתי.

חיים כץ: שמעתי את עליזה לביא.

חיים כץ: אין לי טענות למפלגת העבודה, באמת שלא.

חיים כץ: אבל אתם הייתם באוצר; שנתיים לא העליתם את בעיית המיסים.

אלעזר שטרן: כמה זמן?

חיים כץ: שנתיים שר האוצר לא העלה את בעיית – – –

אלעזר שטרן: כמה זמן?

חיים כץ: שנתיים.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: שנה ושמונה חודשים – – –

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אלעזר, שנה דיברתם על מע"מ אפס.

חיים כץ: לא דיברתם על הנכים.

קריאה: – – –

חיים כץ: בשורה התחתונה, אם דיברתם, לא הבאתם – – –

מיקי לוי: יש 39 מיליארד שקל גירעון – – –

חיים כץ: תקשיב, לא העליתם את נושא הנכים, ואני מבין, ובסדר, אבל צריך גם לדעת לפרגן.

חיים כץ: אנחנו לא מרוצים מהתוצאה.

חיים כץ: אנחנו רוצים שכר מינימום – רוצים, ואנחנו נעשה כמיטב יכולתנו שיהיה.

חיים כץ: אבל צריך לדעת לפרגן.

חיים כץ: מחנה פוליטי זה לא הכול.

חיים כץ: מיקי, יש מה שנקרא ביידיש "מענטש".

חיים כץ: ואללה, תאמינו לי, מה קרה?

חיים כץ: גם אני הייתי רוצה – – –

קריאות: – – –

חיים כץ: אני לא מדבר לי; חיים, אני לא מדבר על לפרגן לי, עזוב.

חיים ילין: אז למי?

חיים כץ: על המהלך, לשר האוצר.

חיים כץ: על המהלך.

חיים ילין: אתה לא הקשבת.

חיים כץ: אני הקשבתי לך.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, שנייה אחת, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפזר את ההתקהלות.

יולי יואל אדלשטיין: גם יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד שמח על החיבוק, אבל חברים.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישב, הח"כים ישבו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תושיבו גם את הח"כים, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר ימשיך.

חיים כץ: טוב, משה – אדוני שר האוצר, אפשר לקרוא לך משה?

חיים כץ: אפשר לקרוא לך משה.

חיים כץ: מאחר שלא היית פה כשפתחתי ודיברתי על החוק, אז הודיתי לך באופן אישי – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – בשבילך.

חיים כץ: – – על השקעת זמן, מאמצים, משאבים, כספים, לחצים, שהיית פתוח לשמוע, להקשיב, לעזור בכל רגע נתון, וזאת תודתי אליך ותודתם של הרבה הרבה אנשים בבית הזה, הן מהאופוזיציה והן מהקואליציה.

חיים כץ: אנחנו מקבלים את זה בברכה יחד, כמו שאתה יודע וכמו שאני יודע וכמו שהם יודעים.

חיים כץ: זה עדיין צעד ראשון במהלך שיצטרך להביא את הנכים לחלום הנשגב והצודק שלהם לשכר מינימום.

חיים כץ: אני התחייבתי בשמי שאני אעשה, ואני בטוח שגם אתה, כל שקל פנוי שיש לך תקדיש למשימה החשובה הזאת של לנסות ולהביא את הנכים ליכולת להתקיים ולהגיע לשכר מינימום.

חיים כץ: מפה תודתי אליך.

חיים כץ: שמעתי את הנאומים.

חיים כץ: אני מודה לחברי האופוזיציה.

חיים כץ: אני מבין.

חיים כץ: אני מודה לחברי הקואליציה.

חיים כץ: אנחנו מחר – אני מבין שמחר בשעה 10:00 ניפגש בוועדה וננסה לראות איך אנחנו משפרים, מנסים לשפר את ההסכמה.

חיים כץ: אנחנו מודים לחברי הכנסת.

חיים כץ: אנחנו מודים לכל חברי הכנסת מהבית הזה על העזרה, על התמיכה, להביא עוד צעד אחד במסע הזה שיביא את הנכים לשכר מינימום.

חיים כץ: תודה רבה לכם, לכולם – לאלה שקטרגו, לאלה שעזרו.

חיים כץ: בשורה התחתונה כולנו ביחד נביא תוצאה.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תרשו לי להניח שאתם רוצים להצביע על החוק הזה, אז נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 201 והוראת שעה) (הגדלת קצבת נכות), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 90 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 201 והוראת שעה) (הגדלת קצבת נכות), התשע"ח–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 90 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול, אוסיף גם את סגן שר האוצר, אבל זה לא משנה את תוצאת ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לצורך הכנתה – במהרה, נקווה – לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר למסור הודעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

): חבריי חברי הכנסת, הודעה לכנסת: ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק ההגבלים העסקיים (מתן הוראות ליבואן ישיר – הוראת שעה), התשע"ח–2017, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): הוועדה המיוחדת להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 119) והצעות חוק נלוות תדון בהצעת חוק התקנים (תיקון מס' 13), התשע"ח–2018, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/3613/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – הרחבת התחולה לגבי מוסד ציבורי הנותן שירות חיוני), התשע"ז–2016.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה – במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שהיא וקבוצת חברי כנסת הם בעלי ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי הודיע שגם הוא התכוון להצביע בעד חוק הנכים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, תכף נסדר את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: כמובן שבשמי ובשם קבוצת חברי הכנסת – חברת הכנסת מירב בן ארי, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, נחמן שי, קארין אלהרר, עמיר פרץ, עליזה לביא – ברצוני – זה לא יאומן, זה שוק.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: נא לתת לנואמת לדבר, בבקשה.

ישראל אייכלר: שקט.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול, אני צריכה לברך על החוק שחוקק רק עכשיו, התוספת לקצבאות, ואני יודעת שזה הביא הרבה שמחה ורעש לתוך האולם, אבל תאמינו לי שגם הצעת החוק שאני הולכת להציג עכשיו היא הצעה מאוד טובה.

עאידה תומא סלימאן: היה צפוי שיהיה קונסנזוס סביבה, בדיוק כמו שהיה קונסנזוס סביב – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שתשובה והצבעה במועד אחר.

עאידה תומא סלימאן: מה קורה?

ישראל אייכלר: הייתה טעות בשעון.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק התחלתי להגיד שהצעת החוק שאני הולכת להעלות לפניכם הייתה אמורה להיות הצעת חוק שאני מצפה שיהיה קונסנזוס סביבה, בדיוק כמו שהיה קונסנזוס סביב הצעת החוק הקודמת.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק מתייחסת לתיקון – הצעת התיקון מתייחסת להצעת החוק על הטרדה מינית, ואנחנו מציעים להרחיב את האחריות בנושא הזה על המוסדות מעבר למה שקיים עד היום.

עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים – זה בלתי אפשרי לדבר.

ישראל אייכלר: כן – – –

עאידה תומא סלימאן: פשוט בלתי אפשרי לדבר.

ישראל אייכלר: חשבתי שאני אומר שתשובה והצבעה במועד אחר אז רבים יצאו מהאולם ויהיה שקט.

עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא עזר.

ישראל אייכלר: אז בבקשה, החגיגה הסתיימה.

ישראל אייכלר: בבקשה, שקט.

עאידה תומא סלימאן: בתקופה האחרונה כולנו עדים לגל השוטף אותנו שנקרא קמפיין MeToo, שהפך לתופעה חברתית שמעלה את המודעות סביב הנושא של הטרדות מיניות, והוכיח שוב ושוב שהתופעה קיימת בכל מקום.

עאידה תומא סלימאן: ומעבר לאחריות המשפטית הקיימת למאבק בתופעה ובנגע הזה בתוך החברה – לא רק הישראלית, אלא בכל העולם – קיימת אחריות מוסרית לטפל בתופעה הזאת ולנסות להחליש אותה כמה שאפשר מתוך החברה; ואני לא אומרת לעקור אותה, כי לצערי הרב, כנראה ייקח לנו עוד כמה שנים עד שנצליח להגיע למצב כזה.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק אומרת שהחוק למניעת הטרדה מינית מ-1998 מתייחס בצורה מפורטת למחויבות של מוסדות ציבוריים ומקומות עבודה למנוע הטרדה בתחומם ומפרט את החובות שלהם בעניין זה, כלומר, החוק הקיים היום מתייחס לאחריות למנוע הטרדה מינית בין עובדי מוסד מסוים, בין מעסיק לעובד או בין העובדים עצמם, אבל הוא אינו מתייחס לעבירות מסוג זה של הטרדות מיניות שמתבצעות על ידי כל מי שבא מטעמו ומגיש את השירות בשם המוסד או מקום העבודה שאנחנו מדברים עליו למקבל השירות.

עאידה תומא סלימאן: ההצעה היא להרחיב את האחריות של המוסד הציבורי לכל הטרדה מינית שקורית על ידי אחד ממעסיקיו או אחד מנותני השירות בשם המוסד הציבורי למקבלי השירות.

עאידה תומא סלימאן: יש לי הרגשה שאפילו אם אני אשתוק וארד מהדוכן אף אחד לא ישים לב.

עאידה תומא סלימאן: נכון?

מיכל רוזין: לא, אנחנו – – –

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא ישים לב.

מיכל רוזין: – – –

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: אז אם כבר יש כאלה שמקשיבים, ההצעה באה לאחר דיונים אשר התקיימו בוועדה לקידום מעמד האישה וטיפלנו בהם בכמה תופעות מאוד מדאיגות, למשל תופעות של מטופלות ומטופלים שמוטרדים מינית על ידי המטפלים שלהם, קרי, פיזיותרפיסטים או רופאים או אחים או אחיות.

עאידה תומא סלימאן: החוק הקיים היום מתייחס לאחריות, נגיד, של קופת חולים למניעת הטרדה מינית בין העובדים עצמם, בין המטפלים עצמם – בין רופא לרופאה, בין פיזיותרפיסט למישהו אחר – אבל אין לו אחריות ספציפית – אין לקופת חולים אחריות ספציפית בעניין הטרדה מינית שקיימת על ידי רופא כלפי מטופלת.

עאידה תומא סלימאן: המצב משאיר את הדילמה הזאת, את הבעיה הזאת, לפתרון או של קופת חולים, במקרה הזה, או בנושאים אחרים, למשל החברה המשכנת כלפי הדיירות שלה, לפי הרצון הטוב של המוסד הציבורי עצמו ולפי הבנת מי שעומד בראש המוסד הציבורי, ואין שום מחויבות חוקית לעשות משהו או לעשות בקרה.

עאידה תומא סלימאן: זה גם מקל על מבצע ההטרדה המינית עצמו, המטריד, לעבור ממקום עבודה למקום עבודה בלי שתהיה שום בקרה או רקורד שאפשר באמת להזהיר את המעסיק החדש ממעשיו.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם היום מישהי מוטרדת מינית על ידי הרופא שלה בקופת חולים והיא אפילו מגישה תלונה לממונה, אין בסמכות הממונה להעביר את המידע הזה לקופת חולים אחרת.

עאידה תומא סלימאן: ומה שקורה היום – שהרופאים קמים, עוזבים את קופת החולים, עוברים לקופה אחרת, ואף אחד לא יודע מה הם עשו בעבר או במה הם מואשמים.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד שמשרד הבריאות – אני חייבת להגיד, לאחר הדיון הזה, משרד הבריאות לקח על עצמו לבנות, והתחייבו בפניי, והם בתוך התהליך הזה, לבנות נהלים ברורים לקופות החולים איך לבצע את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אין בחוק שום דבר שמחייב קופות חולים, שהן מגישי השירות באופן ישיר למקבלי השירות ממשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אותו דבר קרה עם החברות המשכנות.

עאידה תומא סלימאן: כולנו שמענו ואולי היינו עדים לכתבות שהיו על הטרדות מיניות שמתבצעות על ידי עובדי החברות המשכנות או מי מטעמם, כמו שיפוצניקים שמגיעים כדי לתקן, לשפץ משהו בדירה.

עאידה תומא סלימאן: קיימנו דיון, ואותה בעייתיות הייתה גלויה שם.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה ומברכת על זה שגם משרד השיכון, לאחר שפניתי אליהם בתור יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, וגם החברות המשכנות, היו מוכנים לפתח איזשהו תקנון פנימי, ואכן עשו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שהגיע הזמן להכניס את זה לחוק – להכניס את זה ולטפל בזה ושיהיה ברור מה המחויבות של כל מוסד ציבורי כלפי מקבלי השירות, כדי להגן עליהם מהטרדות מיניות או סחיטות מיניות כאלה או אחרות.

עאידה תומא סלימאן: אני מזכירה לכולם שהיום בבוקר התפרסם שמנהל שירות התעסוקה בעיר סח'נין, היום, אתמול הורשע בהטרדה מינית כלפי אחת ממקבלות השירות, כלומר אישה שפנתה כדי לקבל את שירותי שירות התעסוקה היא הוטרדה מינית על ידי המנהל.

עאידה תומא סלימאן: לפי הבנתי, זאת הייתה עבירה שיכולה להיות יותר חמורה, אבל בעסקת טיעון הגיעו להאשמה רק בהטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: במקרה הספציפי הזה חייבת להיות אחריות של משרד העבודה והרווחה כלפי מקבלי השירות, שבמקרה הזה הוטרדו מינית על ידי אחד מהמנהלים של המשרד.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, כפי שפתחתי ואמרתי, שהצעת החוק הזאת, לפי הבנתי ולפי מה שאני מכירה בתוך הבית הזה, הייתה אמורה להיות בקונסנזוס מלא, של כולם, במיוחד כשאין לה שום עלות שהאוצר מתחייב בה או עלול להתחייב.

עאידה תומא סלימאן: אין לה עלויות.

עאידה תומא סלימאן: היא יותר הצהרה; היא יותר אמירה מאוד ברורה במאבק נגד ההטרדות המיניות.

עאידה תומא סלימאן: לצערי, הצעת החוק הזאת הונחה בפני ועדת שרים ב-7 בינואר, והצטרכתי לדחות אותה עוד פעם לשבוע הזה, כי כנראה ועדת השרים עדיין מתעקשת שלא להעביר חוקים.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שבתוך שבוע נקבל תשובה חיובית מוועדת השרים על הצעת החוק הזאת, ואז אני אעלה אותה להצבעה, וכך כולכם תוכלו לתמוך בהצעה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת סלימאן.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/3704/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לחוק נוסף, שגם הוא – תשובה והצבעה במועד אחר: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

ישראל אייכלר: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: תודה, נכבדי היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, שרים, אלי, אני דווקא רוצה שאתה תקשיב.

יחיאל חיליק בר: לפני כמה חודשים הגשתי הצעת חוק בכנסת, הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, שמבקשת לתת את המידע, במקרה שיש הורים גרושים, לא רק לאימא, או לא רק לאבא, לצורך העניין, אלא לשני ההורים.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה שתקשיבו מה המצב כיום וכמה הצעת החוק הזאת חשובה.

יחיאל חיליק בר: במדינת ישראל היום מתגרשים מדי שנה מעל 11,000 זוגות.

יחיאל חיליק בר: ידידי חמד עמאר, אני לא מאחל את זה לא לך ולא לי, אבל 11,000 זוגות בישראל מתגרשים מדי שנה.

יחיאל חיליק בר: כל זוג שלישי מתגרש.

יחיאל חיליק בר: כל שנה ילדים רבים ברחבי הארץ מתחילים תהליך של מגורים בשני בתים כאשר ההורים נפרדים – שינויים שגם ככה קשים להם ולא אפשריים לילדים.

יחיאל חיליק בר: אבל כאשר ההורים מחליטים לגור בנפרד – וזה קורה ברוב מערכות הגירושים – המען של הילד רשום אצל הורה אחד בלבד, לפי חוק.

יחיאל חיליק בר: זה המצב היום.

יחיאל חיליק בר: ההורה הזה ימשיך לקבל את כל המידע באופן אוטומטי, כברירת מחדל, בעוד ההורה האחר צריך לבקש באופן אקטיבי, וגם אז לא לקבל את הכול.

יחיאל חיליק בר: לצורך העניין, זוהיר, אתה יודע, הבן אדם מתגרש, חלילה, והוא צריך להיות זה שיוזם את הקבלה של המידע על הילד או הילדה שלו.

יחיאל חיליק בר: מדינת ישראל מכירה בהורות של האימא כברירת מחדל – וזה בסדר, לצורך העניין; אני לא מערער על זה כרגע, בחוק הזה, אבל מה הקשר בין זה לבין מסירת מידע גם לאם וגם לאב?

יחיאל חיליק בר: והשאלה היא אם אנחנו רוצים בחברה הישראלית שהאב ימשיך לתפקד כהורה פעיל ומעורב בחיי הילד או לא.

יחיאל חיליק בר: מה מטרתה של הצעת החוק שלי?

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק באה לעגן את חובתם ואת זכותם של שני ההורים, גם האימא וגם האבא, לקבל מידע על שמתרחש אצל הילד בחיי היום-יום שלו ואת זכותו הבסיסית של הילד לקשר עם שני ההורים שלו, וששני ההורים שלו ידעו מה קורה איתו, בעיקר בצמתים חשובים בחיים.

יחיאל חיליק בר: כיום שתי הכתובות רשומות במרשם האוכלוסין, זוהיר, אבל רק פרטי הורה אחד מועברים לכל הגופים.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, למרשם האוכלוסין כבר יש את שתי הכתובות, אף אחד לא צריך לנחש את הכתובת של האבא לצורך העניין, אבל רק האימא – ברוב המקרים; יכול להיות שלפעמים זה הפוך – מקבלת את הפרטים.

יחיאל חיליק בר: מטרת הצעת החוק הזאת היא לדאוג לכך שפרטי שני ההורים יישלחו על ידי מרשם האוכלוסין לכל הגופים הרלוונטיים.

יחיאל חיליק בר: עוד נקודה היא שכיום המדינה מפילה את האחריות ההורית בעצם, בפועל, רק על הורה אחד.

יחיאל חיליק בר: המידע מגיע רק לכתובת שלו, וחלה על ההורה האחראי – לצורך העניין האם – החובה ליידע את הצד השני, את האב.

יחיאל חיליק בר: זאת אחריות לא הגיונית ולא סבירה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאף אימא לא צריכה לשמש כמזכירה לצורך העניין של האבא, ואני חושב שאף אבא לא צריך להיות בלש ולנחש מה קורה עם הילד שלו.

יחיאל חיליק בר: ולכן, זאת חובתנו ככנסת, חברתי יעל – אני שמח שאת מסכימה.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני תכף אסביר לך למה יש הסכמה בכל רחבי הבית, אבל ועדת שרים כוועדת שרים כמובן דחתה את זה.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שזה ישתנה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב – יעל, את תסכימי איתי – שקבלת מידע לגבי הילד הינה זכות וגם חובה הורית של שני ההורים, ומחובתה של המדינה בראייה של יחסי ילד–הורה לדאוג לכך שהמידע יגיע באופן פשוט ואוטומטי גם לאימא וגם לאבא.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק הזאת בעצם מעגנת את הזכות של שניהם לקבל את המידע.

יחיאל חיליק בר: המידע זה, אגב – יעל, את יודעת – עוסק לרוב בעניינים חשובים ומהותיים, למשל ברישום ושיבוץ לגן או לבית ספר, בזימון ליום הורים, בזימון לימי היכרות לקראת עליית הילד לכיתה א', מידע רשמי מבית הספר, טיפולים רפואיים, ולצורך העניין – צו גיוס ראשון.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאין הורה שלא רוצה או שלא מגיע לו לקבל את הפרטים הפעוטים האלה על הילד שלו, וזה לא המקרה היום.

יחיאל חיליק בר: קיים מרמור אמיתי ומוצדק של הרבה בני זוג – לרוב אבות, אבל לא רק, אבל לרוב אבות – שרוצים להיות חלק בלתי נפרד מהחיים של הילדים שלהם, והמדינה, בחוק הקיים, לא מאפשרת להם.

יחיאל חיליק בר: השר יריב לוין לא פה, אבל השר יריב לוין קידם כחבר כנסת, יחד עם דב חנין, הצעת חוק שהאב יקבל את כל המידע, ואני פונה גם אליו וגם לחברי הממשלה האחרים – הינה, גם אלי פה מתגייס.

אלי בן-דהן: – – – עם קצת ניסיון.

יחיאל חיליק בר: הינה סגן השר.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: נטענו עץ הבוקר ביחד, ואני מבין שניטע הבוקר, בעזרת השם, בקרוב, גם תקווה בלבבות של הרבה אבות ואימהות שיהיה יחס שוויוני.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שיעזרו לי לעבוד מול הממשלה על הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: אני גם רוצה לברך למשל את חברתי רחל עזריה, שקידמה הצעה חשובה על המונח "שעות הורות" במקום המונח "שעת הנקה".

יחיאל חיליק בר: כולנו יודעים שהשפה והדברים הקטנים האלה בעצם מעצבים מציאות, וזה שינוי קטן עם השפעה גדולה, ואני מברך עליו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא חיים לפני 200 שנה, ואנחנו לא בחברה שוביניסטית, ובוודאי שפה אנחנו צריכים לעשות את השינוי הזה.

יחיאל חיליק בר: דב, אני לא יודע אם היית פה, אבל אני החמאתי לך על הצעת החוק, ואני יודע שאתה תומך גדול שלה, וביקשתי מיריב לוין, שותפך, לסייע לי גם הפעם מול הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני עומד כאן מעל דוכן הכנסת כאב לשלושה ילדים קטנים, כולל אחת, נסיכונת קטנה בת שלושה חודשים.

יחיאל חיליק בר: אני לא יכול ולא רוצה, חלילה, לחשוב על היום שאני לא אדע מה קורה איתם ועם גורלם, מה קורה בצמתים בחיים שלהם, בבדיקות בבתי החולים, ואני לא רוצה שהם יראו אותי כהורה לא שווה, כפי שהם יראו את אימם, אדית – שהיא, אגב, המהממת באדם, ואני מקווה שהיא תמשיך לסבול אותי כל חייה, אבל אני נותן את עצמי כדוגמה; אני לא יכול לדמיין מצב שזה אפילו יקרה, אז מפה אני שולח אהבה לאדית ובקשה שתמשיך להחזיק אותי.

זוהיר בהלול: היא בת-מזל.

יחיאל חיליק בר: היא בת-מזל?

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, אל תתבלבל.

יחיאל חיליק בר: אל תתבלבל.

יחיאל חיליק בר: אני כל בוקר מתעורר, באמת, מסתכל במיטה שמאלה לראות שהיא עוד לא ברחה, בסדר?

יחיאל חיליק בר: היא לא בת-מזל.

יחיאל חיליק בר: היא מנהיגה, אמיצה, אשת קריירה אדירה, חזקה, מנהיגה ברמ"ח אבריה, ואני אומר לך בכל הצניעות, אני לא קרוב אפילו לכוחות ולעוצמות שיש לאישה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אבל בסדר, אני מודה לך על המחמאה, אבל אני בטח בר-מזל.

ישראל אייכלר: אולי חיליק, מהדברים שלך, המרגשים כל כך, על הילדים, אנשים יחשבו 10 ו-20 פעם לפני שהם מפרקים משפחה.

יחיאל חיליק בר: הלוואי, אמן, אמן, אמן, אמן.

יחיאל חיליק בר: שקודם כול לא יפרקו משפחות ושקודם כול יעבדו על זוגיות טובה ושלום בית, אמן, אבל מה לעשות ששליש מהזוגות מתגרשים.

ישראל אייכלר: לא, שישמעו אותך ויבינו.

יחיאל חיליק בר: הלוואי.

יחיאל חיליק בר: אני, הנישואים שלי זה האושר הכי גדול בחיים, אבל אתה יודע, יש אנשים – איך אמר זוהיר?

יחיאל חיליק בר: שהם לא בני-מזל ולא שפר עליהם מזלם.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לעמותת "הורות משותפת – טובת הילד" על שיתוף הפעולה והעשייה החשובה, וגם לעוזרת המוכשרת שלי בוסתן דורון, שעמלה על החוק החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח אתכם לפני הקרשנדו של להצביע נגד בגלל ועדת השרים ואגיד לכם שפנו אליי חברים טובים בקואליציה ובממשלה, גם השרה גילה גמליאל וגם חבר הכנסת יואב קיש, ואמרו לי שהנושא הזה חשוב, שהם רוצים שהחוק הזה יעבור, ולכן הם מבקשים ממני לדחות את התשובה ואת ההצבעה למועד אחר.

יחיאל חיליק בר: קיבלתי את אישורו של מחליפו של דוד ביטן, ידידי הטוב דוד אמסלם, לתשובה והצבעה במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: דוד, אני מודה לך על ההבנה, על ההתחשבות, ואני מקווה שתעשו הכול שהחוק החשוב הזה – שאגב, גם אלי, כל צידי הבית אומרים לי שהוא חשוב – ולכן אני אבקש תשובה והצבעה במועד אחר, ומקווה שכבר בשבועות הקרובים החוק הזה, בעזרת השם ובעזרת הממשלה ובעזרתך, השר אלי בן-דהן, יעבור, ויבוא לציון גואל, גם להרבה אבות ובני זוג, שיש להם את כל הזכות באמת לראות את הילדים שלהם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: בדקה שנשארה לי, אני רוצה לברך אורח שהגיע לכנסת מקפריסין, אנדריאס יואנידס, חברנו שהגיע מקפריסין לבקר בכנסת, מטפח את קשרי הממשל, המסחר והכלכלה בין ישראל לקפריסין.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, אנדריאס, על שהגעת למשכן הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: Thank you, Andreas, for coming to the Knesset.

יחיאל חיליק בר: We are warmly welcoming you, and welcome to Israel and to the Knesset.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברות וחברים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אני חושב, יושב-ראש הקואליציה מר דוד אמסלם, שאולי הגיע הזמן לעשות שלום בית בין האופוזיציה לקואליציה, כי זה כבר חוק שלישי שאנחנו עומדים לעשות בלי תשובה והצבעה, וחבל על הזמן של האנשים.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/2485/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק חופשת לידה להורים, של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ישראל אייכלר: בבקשה.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: גם בזה תשובה והצבעה במועד אחר.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, האמת היא שאני התכוונתי לעשות הצבעה על הצעת החוק, שכן ועדת השרים לחקיקה כתבה התנגדות.

מרב מיכאלי: היא לא עשתה את מה שהיא נוהגת לעשות בקדנציה הזאת כמעט באופן אוטומטי ולהגיד "דחייה בחודש", "דחייה בשלושה", "דחייה בחצי שנה" – לא.

מרב מיכאלי: היא כתבה התנגדות.

מרב מיכאלי: אבל ניגש חבר הכנסת דב חנין ואמר לי: למה?

מרב מיכאלי: זאת הצעת חוק כל כך חשובה, בואי ננסה לדבר.

מרב מיכאלי: ניגשתי לשרה גילה גמליאל, שאכן סבורה שזאת הצעת חוק חשובה מאוד, וניסתה לעזור ולקדם אותה, והוסכם בכל זאת על תשובה והצבעה במועד אחר.

מרב מיכאלי: אז לפני התשובה והצבעה, הבה נדבר שנייה על הצעת החוק שלי, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת חיליק בר דיבר פה כרגע על זהותו כאב ועל המחשבה שזעזעה אותו מכול וכול על זה שחלילה יום אחד הוא יהיה במצב שהוא לא יודע מה קורה עם הילדות והילדים שלו והוא יהיה תלוי בקבלת מידע לגביהם מאנשים אחרים.

מרב מיכאלי: ואני – חבל לי שהלך חבר הכנסת חיליק בר – רציתי לדעת איך הרגיש חבר הכנסת חיליק בר כשהוא היה במצב שנולד לו ילדו הראשון, או נולדה לו בתו השנייה, או השלישית, זאת בת השלושה חודשים, והוא היה אמור למוחרת בבוקר לחזור לעבודה כאילו כלום, כאילו לא קרה דבר.

מרב מיכאלי: הוא היה אמור ללכת לעבודה כמו כל אב אחר במדינת ישראל, להשאיר את הפעוט או הפעוטה החדשה הזאת שאך נולדה, בכלל לא להיות שם בשביל להתוודע, להכיר אותו או אותה, לטפל בה, להרגיש אותה; ולא להיות שם בשביל אשתו, בת הזוג שלו, שזה עתה ילדה – דבר שהוא חוויה שעשויה להיות מאוד מאוד לא פשוטה מבחינה פיזית – פשוט להשאיר אותה ולהצטרך ללכת לעבודה.

מרב מיכאלי: אולי אדוני היושב-ראש יהיה מוכן לבקש שקט במליאה?

מרב מיכאלי: זה קצת יסייע לי.

ישראל אייכלר: בבקשה, בצד ימין, שיהיה קצת שקט.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכאלי טוענת שזה מפריע לה.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: מי שרוצה לדבר יכול לדבר בשקט.

ישראל אייכלר: יש שם אנשים שלא שומעים.

מרב מיכאלי: ממש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי, אני חייבת להגיד לכם שממש קשה לדבר ככה.

מרב מיכאלי: אני מודה על ההתחשבות.

מרב מיכאלי: אז אני תוהה איך יכול אבא לקבל כמובן מאליו את העובדה שהמדינה לא נותנת לו את הזכות, שבעיניי היא בסיסית והכרחית, להיות עם הפעוט או הפעוטה שנולדה לו, להיות עם בת הזוג שלו, להיות שם ברגעים האלה, המכוננים, הראשוניים, כמעט אני אגיד הרוטטים.

מרב מיכאלי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, גם אתה לא היית שם כשנולדו הילדות והילדים שלך, הרי.

ישראל אייכלר: היית שם?

מרב מיכאלי: אני אומרת, לא היית שם.

ישראל אייכלר: אני הייתי שם.

מרב מיכאלי: הרי לא קיבלת חופשה מהמדינה בשביל להישאר בבית.

מרב מיכאלי: לא שילמו לך משכורת בזמן שאתה נמצא בבית לטפל בפעוטות, בתינוקות שנולדו לך ובאשתך שזה עתה ילדה.

ישראל אייכלר: במקום העבודה שאני עבדתי כפרילנסר שילמו גם על הזמן שאני הייתי בבית, כי אני הייתי משלים את זה בלילה.

מרב מיכאלי: בקיצור, חברות וחברים, בואו נעשה רגע זום אאוט, נצא שנייה רגע מהקופסה הקטנה שלנו, שאנחנו רגילות ורגילים לחשוב על זה שזה מובן מאליו שחופשת לידה הולכת לאימא; ואנחנו הגדלנו אותה – חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ הגדילה אותה בשעתו יחד עם חבר הכנסת גדעון סער מ-12 שבועות ל-14 שבועות, ובקדנציה הזאת – –

ישראל אייכלר: חבר כנסת שטרן, אתה מדבר בקול וזה מפריע לנואמת, אז תנמיך ווליום.

מרב מיכאלי: – – ובקדנציה הזאת חברת הכנסת רחל עזריה הובילה הארכה של עוד שבוע, ל-15 שבועות.

מרב מיכאלי: בואו שנייה נצא רגע מהקיבעון הזה ונדבר על מציאות אחרת לגמרי.

מרב מיכאלי: ודאי צפיתן או צפיתם בחודש האחרון בערוץ 2 – כלומר הוא כבר לא ערוץ 2 אבל החדשות הן עדיין אותן חדשות של ערוץ 2 – בסדרת הכתבות של הכתבת יונה לייבזון, שהראתה את המצב בשבדיה – כן, כן, שבדיה, המקום השפוי הזה, שמרוב שעושה דברים נכונים הוא כבר הפך להיות קלישאה – אבל ממש בשבדיה יש חופשת לידה לאימא ויש חופשת לידה לאבא.

מרב מיכאלי: והאבא לא יכול להעביר את חודשי חופשת הלידה שלו אל האימא.

מרב מיכאלי: פשוט, אם הוא לא לוקח אותה, המשפחה מאבדת את החודשים האלה שבהם הורה יכול להיות בבית ולטפל בילדה או בילד שלו מקרוב.

מרב מיכאלי: ואנחנו מדברות על תקופה של למעלה משנה – – –

ישראל אייכלר: את מסכימה להיגיון השבדי הזה?

מרב מיכאלי: אני לא רק מסכימה, אני מציעה אותו פה בהצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: שהוא יפסיד את החופשה אם הוא לא – – –

מרב מיכאלי: אם הוא לא ייקח אותה?

מרב מיכאלי: חד-משמעית.

ישראל אייכלר: למה שזה לא ילך לאימא?

מרב מיכאלי: אני אסביר.

מרב מיכאלי: הינני מסבירה, אדוני, ותודה לאדוני היושב-ראש ששואל מדוע אם האבא לא לוקח את חופשת הלידה, שהיא תלך לאימא.

מרב מיכאלי: ובכן, אדוני היושב-ראש, בואו נדבר על מה יוצר החוק בעובדה שהוא נותן את חופשת הלידה לאימא וקובע שהאבא רשאי – אם ברצונו – רשאי לקחת עד שמונה שבועות מתוך חופשת הלידה הזאת, וגם זה על חשבונה של האימא, וגם זה רק אחרי שישה שבועות.

מרב מיכאלי: עכשיו, קודם כול, אדוני היושב-ראש, המציאות בישראל מלמדת שפחות מ-1% מהאבות מנצלים את הזכות הזאת – ואני אומרת "מנצלים" במירכאות.

מרב מיכאלי: פחות מ-1% מהאבות אכן משתמשים בזכות לקחת את חופשת הלידה.

מרב מיכאלי: מדוע?

מרב מיכאלי: משום שקודם כול זה בא באמת על חשבון האם, ולא לכל הנשים מספיקים שישה שבועות כדי להתאושש מהלידה.

ישראל אייכלר: נכון.

מרב מיכאלי: ולכן לא כל הנשים בנויות לחזור לעבודה בתום שישה שבועות, ולכן גברים רבים לא יכולים לקחת את השמונה האלה.

מרב מיכאלי: 2.

מרב מיכאלי: אדוני, ברגע שהחוק נותן את חופשת הלידה לאימא זה כאילו נכס שלה, זה כאילו אומר באופן מפורש שזה מה שהיא אמורה לעשות, וכל סטייה מזה היא בגדר סטייה.

מרב מיכאלי: וזה בדיוק המצב שאותו אני רוצה לשנות.

מרב מיכאלי: ושוב אני מבקשת מכן ומכם ללכת רגע אחורה ולהגיד איך בכלל הגענו למצב הזה שבאמת יש בכלל חופשת לידה דווקא לאימא.

מרב מיכאלי: אני זוכרת שעד לפני 100 שנה, אדוני היושב-ראש, הרי לנשים, בכלל לא היה לנו מעמד בפני החוק: לא הייתה לנו זכות בחירה, לא הייתה לנו זכות להיבחר, לא הייתה לנו זכות ללמוד באוניברסיטה, לא הייתה לנו זכות להיות בעלות רכוש.

מרב מיכאלי: אנחנו למעשה היינו עצמנו הרכוש של הגבר שהיינו שייכות לו – בהתחלה של האבא, ואחר כך האבא היה מעביר אותנו לרשותו של הבעל, ואנחנו היינו חלק מהיחידה הכלכלית והחוקית שהוא הבעל.

מרב מיכאלי: לכן, גם הילדות והילדים שהיו נולדים היו רכושו של הבעל, והוא היה מחזיק את האישה שנשואה לו, והיא הייתה כלכלת הבית למעשה, זאת אומרת, היא הייתה אחראית מאה אחוז מהזמן לגידול הילדות והילדים, לטיפוח הבית והמשפחה.

מרב מיכאלי: במשפחה אמידה אולי היו עוזרות ועוזרים שנשכרות לצורך זה, אבל כל הדבר הזה של אישה, ילדות וילדים היו רכושו של הגבר, וככזה הדבר זה תפקד.

מרב מיכאלי: לפני כ-100 שנה, כשקיבלנו זכות להיכנס לעולם הציבורי, זאת אומרת הפכנו להיות בני ובנות אדם מלאות – בעיקרון לפחות – בפני החוק, מה שקרה הוא שהתחלנו גם לצאת לעולם העבודה.

מרב מיכאלי: לפתע הנשים לא נמצאות 100% של הזמן בבית גם אנחנו יוצאות לעבוד, ואלוהים עדנו או עדתנו – כיצד שנקרא לשכינה או לאלוהים – נשים היום הן חצי מכוח העבודה.

מרב מיכאלי: הרי אדוני לא יעלה על דעתו את מדינת ישראל מתנהלת היום בלי נשים בעולם העבודה, נכון?

ישראל אייכלר: אני לא מתווכח על האג'נדה במעמדי כיושב-ראש – –

מרב מיכאלי: הכלכלה תקרוס, איך לומר.

ישראל אייכלר: – – אבל חשבתי שאת דואגת לרווחת האישה.

ישראל אייכלר: אני רואה שאת רוצה לחנך אותה.

ישראל אייכלר: שתפסיד, שתצא לעבודה.

מרב מיכאלי: אבל זה לא מה שאמרתי.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך שבכל השדות באפריקה הנשים עובדות קשה מאוד, ואני רואה בזה עבדות.

מרב מיכאלי: אני לא אמרתי שאני רוצה שהן תצאנה לעבודה – – –

ישראל אייכלר: אז עקרת בית זה כבוד גדול, זה לא איזה עבדות.

מרב מיכאלי: אני שואלת את אדוני ברצינות: אתה רואה את כלכלת מדינת ישראל מסתדרת היום בלי נשים כחלק מכוח העבודה?

מרב מיכאלי: האם אתה כופר בזכותי לרצות לצאת לעבוד?

ישראל אייכלר: לא, זכותך לעשות מה שאת רוצה – –

מרב מיכאלי: זה הכול.

מרב מיכאלי: אז על זה אנחנו מדברות.

ישראל אייכלר: – – אבל אל תכפי על אישה שרוצה להישאר בבית בחופשת לידה – לקחת לה את זה.

מרב מיכאלי: אבל אני לא רוצה לקחת לה את זה.

מרב מיכאלי: בדיוק לכן אני אומרת שהמודל הקיים היום, שלוקח – שמציע לקחת מנשים חלק מחופשות הלידה בשביל שהאבא יוכל לזכות לחופשת לידה, הוא מודל פגום.

מרב מיכאלי: ולכן, הצעת החוק שלי מביאה את הדבר שישנה את התפיסה הזאת ואת המציאות הזאת מיסודה, ואומרת: שלושה חודשים חופשת לידה, למעשה, 13 שבועות לאימא, 13 שבועות לאבא, ו-13 שבועות שהן יכולות לחלק ביניהן – נוספים, אדוני היושב-ראש; עוד 13 שבועות.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אנחנו מגיעות למצב של בין תשעה לעשרה חודשים שבהם התינוקת או התינוק גדלות בבית עם ההורים, שזה לפי כל המחקרים דבר שעושה תינוקות בריאים יותר, עמידים יותר, ומוכנים כמעט, אני אגיד, יותר טוב לשלב הבא בחינוכם שבו הם יהיו במסגרת כלשהי.

מרב מיכאלי: אבל אנחנו מדברות גם על מצב שפתאום האבא מקבל את הזכות הזאת, והיא הופכת להיות זכות מוקנית, להיות חלק מחיי התינוק והתינוקת שלו, והם חלק מחייו.

ישראל אייכלר: ההסבר מובן.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אתה חייב להוסיף לי דקה, בגלל כל רעש האימים שהיה פה.

ישראל אייכלר: לא, היה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: אף אחד לא הפריע לך פה.

מרב מיכאלי: עכשיו.

מרב מיכאלי: אבל בהתחלה הייתה פה מהומה.

מרב מיכאלי: תן לי, ברשותך, לסיים.

ישראל אייכלר: דקה, בבקשה.

מרב מיכאלי: אני אגיד ככה: בשבדיה, שבה נוהג הדבר הזה – אתה יודע מה פערי השכר בישראל בין גברים לנשים?

מרב מיכאלי: 37%.

מרב מיכאלי: הם אפילו קצת גדלו בשנה האחרונה.

ישראל אייכלר: תתקני את זה.

מרב מיכאלי: אבל זה בדיוק מה שאני באה לתקן, בין השאר באמצעות הצעת החוק הזאת, משום שכשגם גברים וגם נשים יוצאים באופן שוויוני לחופשת לידה, אז פתאום זה לא ברור מי יוצאת יותר מוקדם לקחת את הילדות והילדים; זה לא כל כך מובן מאליו מי יוצאת כאשר הילדה או הילד חולה.

מרב מיכאלי: ואכן, בשבדיה פערי השכר בין נשים לגברים עומדים היום על 13% בקושי, כמו שיכולנו לראות בכתבה של יונה לייבזון.

מרב מיכאלי: אומר יותר מכך, אדוני היושב-ראש:

מרב מיכאלי: פערי השכר באיסלנד, שעמדו בשנה שעברה על 16%, עדיין גרמו לכל הנשים לשבות יום אחד ולצאת לשטוף רצפות ברחובות בשביל להדגים את חוסר השוויון וחוסר הסבירות בפערים האלה.

מרב מיכאלי: המפתח לשוויון בעולם העבודה, המפתח לשוויון בעולם המשפחה, המפתח לחיים יותר טובים, גם לאימהות, גם לאבות וגם לילדות ולילדים שלהם, מתחיל בחופשת לידה שיווניות.

מרב מיכאלי: אני מאוד מקווה שהמשא ומתן שלנו עם הממשלה יעלה, יישא אכן פירות, ונצליח במהרה בימינו להביא את הבשורה הזאת לאזרחיות ואזרחי ישראל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/4701/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (עלון לצרכן של תכשיר מרשם), התשע"ח–2017, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

ישראל אייכלר: אני מבין שתהיה הצבעה מייד אחרי תשובת סגן שר הבריאות יעקב ליצמן.

ישראל אייכלר: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בפקודת הרוקחים, התשמ"א–1981, כתוב כך: "30(א) כל תכשיר המנופק יימסר באריזה חתומה כראוי ומסומנת בתווית שעליה שמו של בית המרקחת, מספרו הסידורי של המרשם כפי שנרשם בפנקס המרשמים, שמו של החולה והוראות לשימוש, והכול כפי שקבע השר".

קסניה סבטלובה: אבל מה לעשות שבפקודת הרוקחות אין שום הנחיה לגבי התרגום של עלון שמפרט בעצם מהו השימוש הראוי והנכון בתרופה, האם יש התנגשות עם תרופה אחרת ומהן תופעות הלוואי.

קסניה סבטלובה: ב-2013 עבר חוק חשוב מאוד שבעצם מחייב ציון על האריזה של שם התכשיר בארבע שפות; חוץ מעברית, עוד שלוש שפות: ערבית, אנגלית ורוסית.

קסניה סבטלובה: על אריזות של תכשירים שמצורף להם עלון לצרכן יתורגם גם המשפט: "יש לעיין בעלון לצרכן לפני השימוש" בארבע השפות.

קסניה סבטלובה: אתם מבינים את האבסורד?

קסניה סבטלובה: שולחים את הצרכן – כבוד השר ליצמן, חבל שאתה לא מקשיב.

קסניה סבטלובה: אם כתוב בשפה הרוסית "יש לעיין בעלון לצרכן", אז מדוע אתם לא מחייבים את חברות התרופות לתרגם את העלון שמפרט מהן ההוראות לפני השימוש?

קסניה סבטלובה: ותכשירים אשר על אריזתם מופיעות המילים "לשימוש חיצוני" או "רעל" בעברית יתורגמו גם הן לארבע השפות.

קסניה סבטלובה: מטרת צעד זה היא שיפור ההנגשה הלשונית של מידע תרופתי לכלל אזרחי מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אם כן, אנו רואים שפקודת הרוקחים מחייבת את יצרני התרופות להפנות משתמשים בתרופות ותכשירים רפואיים לעלון לצרכן כדי להימנע מסיכונים, אך כאמור, העלון לצרכן עצמו בתרופות מרשם אינו מתורגם.

קסניה סבטלובה: בטח תשאלו: אם הרופא הוציא מרשם לתרופה, למה יש צורך בהנגשה לשונית לעלון?

קסניה סבטלובה: הרי הרופא אמור להעניק את ההסבר הנדרש במעמד הביקור של החולה אצלו.

קסניה סבטלובה: אך תיאוריה לחוד ופרקטיקה לחוד.

קסניה סבטלובה: מדינת ישראל היא מדינת העולים.

קסניה סבטלובה: אנחנו גאים בכך שאנחנו קולטים עלייה כל הזמן, ומכל קצוות תבל.

קסניה סבטלובה: רבים מהעולים עולים לכאן כאשר הם אנשים מבוגרים, וגם אחרי 20 או 30 שנה בארץ הם אינם מדברים בשפה העברית ברמה ראויה כדי לדעת ולהבין את העלון לצרכן – שגם כתוב באותיות מאוד קטנות, אבל זו כבר סוגיה אחרת.

קסניה סבטלובה: כמו כן, גם אנשים מבוגרים שהם דוברי השפה הערבית נתקלים בבעיות דומות – – –

ישראל אייכלר: בצד ימין, נא לאפשר לחברת הכנסת לדבר.

קסניה סבטלובה: גם אנשים מבוגרים שהם דוברי השפה הערבית, ישראלים דוברי השפה הערבית, נתקלים בבעיות דומות, כאשר על פניו נראה שהבינו את הרופא, אך עם חזרתם הביתה אינם יודעים מה השימוש הנכון בתרופה, או פשוט שכחו מה אמר להם הרופא, או שהרופא – סדר הגודל של הזמן שהוא מקציב לכל חולה זה חמש דקות.

קסניה סבטלובה: חמש דקות תמימות, ובזה אני נתקלת כאשר אני מגיעה לרופא, כאשר אני באה עם בנותיי התאומות לרופא, כאשר אני מלווה את אימא המבוגרת שלי לרופא; חמש דקות, בין שזה הרופא המטפל, ובין שזה רופא שהוא מומחה.

קסניה סבטלובה: איך בחמש דקות אפשר גם לדבר על הפתרונות, גם להסביר כיצד ליטול את התרופות?

קסניה סבטלובה: כי לעיתים קרובות מדובר ביותר מתרופה אחת.

קסניה סבטלובה: האם כל הרופאים המומחים מדברים בשפת אימם של המטופלים?

קסניה סבטלובה: ודאי שלא, בוודאי כאשר מדובר ברופאים מומחים.

קסניה סבטלובה: לעיתים הביקור נערך בשפת הסימנים של ממש.

קסניה סבטלובה: בדיוק למקרים האלה חשוב שכל תרופה שהחולה נוטל תהיה מלווה בעלון המסביר בשפת אימו את הוראות השימוש והסיכונים.

קסניה סבטלובה: זאת ועוד, התרופות נמצאות אצלנו בבית זמן מה.

קסניה סבטלובה: לעולם לא נזכור במדויק כל אות וכל פרט, אפילו אם נאמר על ידי רופא כזה או אחר כיצד ליטול את התרופה ומה הסיכונים.

קסניה סבטלובה: אדוני, סליחה.

קסניה סבטלובה: אפשר?

קסניה סבטלובה: יש פה רעש.

ישראל אייכלר: רבותיי, אני מבקש שוב.

ישראל אייכלר: רבותיי, אתם יכולים לדבר בחוץ או לדבר בפנים בשקט.

ישראל אייכלר: אי-אפשר לדבר בקול ולהפריע לנואמת.

קסניה סבטלובה: ואגיד לכם יותר מזה:

קסניה סבטלובה: גם בתרופות ללא מרשם – אין סדר בנושא.

קסניה סבטלובה: ערכתי בדיקה, וקיימות תרופות שהעלון שלהן מתורגם לאנגלית, חלק מהעלונים לא מתורגמים בכלל, וחלקם מתורגמים לערבית.

קסניה סבטלובה: איך זה ייתכן?

קסניה סבטלובה: על פי איזה קריטריון?

קסניה סבטלובה: איך מחליטים לאיזו תרופה מתרגמים ולמה?

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חסון.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חסון, זה מפריע לחברת הכנסת.

קסניה סבטלובה: מדברים רבות על עלייה, מעודדים אותה ומשקיעים מאמצים אדירים כדי להביא לכאן את העולים, אך בקליטתם משקיעים מעט מאוד, ובכלל זה בכל הקשור להנגשה לשונית.

קסניה סבטלובה: בשבוע שעבר, למשל, נערך בוועדת העלייה והקליטה שיזמתי בנושא הנגשה לשונית לעולים במחלקות הרווחה העירוניות בישראל.

קסניה סבטלובה: על פי דוח של הממ"מ הסתבר שלכל 1,000 עולים יש במקרה הטוב עובד סוציאלי אחד או אחת, עובדת סוציאלית אחת שמדברת את שפתם.

קסניה סבטלובה: מסתבר שאין בכלל מתאם בין מספר העולים דוברי רוסית, אמהרית, צרפתית, אנגלית או פורטוגזית לבין מספר העובדים בחלק ממחלקות הרווחה הדוברים את שפת המטופלים.

קסניה סבטלובה: הנגשה לשונית של שירותים ציבוריים היא כלי חשוב ביותר בתהליך קליטת העלייה.

קסניה סבטלובה: גם כאשר אנחנו מדברים על פיקוח על חברות הפרטיות, כבוד השר, יש פה חשיבות עליונה, כי מדובר באנשים מבוגרים שהרבה פעמים נופלים, פשוט ממש נופלים בעניין הזה של חוסר הנגשה לשונית, והם מתבלבלים בתרופות, והם נוטלים תרופות שהן נוגדות – ואני יודעת את זה מבית; יש לי אימא – שתהיה בריאה עד 120, אבל היא צורכת הרבה מאוד תרופות.

קסניה סבטלובה: וכאשר היא רואה את ההנחיות האלה, היא מתבלבלת; היא רואה אותן אבל לא יודעת איך לטפל בזה בכלל.

קסניה סבטלובה: אז יש כרגע אי-סדר בנושא הזה, וחייבים להוביל מהלך שיסדיר את זה במסגרת חקיקה.

קסניה סבטלובה: אני מציעה לחייב את תרגומם של העלונים שתכשירי מרשם לרוסית ולאמהרית, בנוסף לשפות האחרות, כדי לשמור על בריאותם של ישראלים רבים שאינם דוברי עברית, או שאינם דוברי עברית ברמה הנאותה על מנת שהם באמת יבינו ויתחברו למה שכתוב שם.

קסניה סבטלובה: העלון הוא חיוני משום שהוא משפר את מעורבות המטופל בהליך הרפואי ונותן למשתמש את האזהרות החשובות בנוגע לתרופה, לרבות אופן השימוש, תופעות לוואי ותופעות חריגות שמחייבות פנייה מיידית לרופא.

קסניה סבטלובה: אי-הקפדה על מילוי ההוראות עלול להסב נזק כבד למשתמש בתרופה ולפגוע בבריאותו.

קסניה סבטלובה: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

ישראל אייכלר: ישיב סגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הנושא שבו עוסקת הצעת החוק של סבטלובה הוא נושא חשוב.

יעקב ליצמן: אני מציע לך להפוך את זה להצעה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: אני אתמוך בזה, ונדון בזה בוועדה ברצינות, ונעלה כל מיני הצעות, פתרונות.

יעקב ליצמן: כהצעת חוק אני צריך להפיל את זה.

יעקב ליצמן: אני מציע לך, לטובת העניין – אני מציע לעזור: תסכימי להעביר את זה כהצעה לסדר-היום – ואני אתמוך בזה – ולהעביר את זה לוועדה של אלאלוף.

קסניה סבטלובה: אני רוצה מסגרת של זמן.

יעקב ליצמן: לא אכפת לי זמן.

יעקב ליצמן: אני בדרך כלל לא משחק.

יעקב ליצמן: זה תלוי ביושב-ראש הוועדה.

יעקב ליצמן: אם הוא יזמן אותי או את המנכ"ל – יכול להיות שהמנכ"ל יבוא – נעשה את זה בהקדם.

יעקב ליצמן: אם את מסכימה להפוך את זה להצעה לסדר-יום – כי משרד הבריאות נגד.

קסניה סבטלובה: השתכנעתי.

יעקב ליצמן: אז את מסכימה.

ישראל אייכלר: זה יהפוך להצעה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: זה יהפוך להצעה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: אז אענה את התשובה שהמשרד נותן, אבל אקצר מאוד: הדרך שבה מונגש המידע הרפואי הנדרש לגבי תרופה לדוברי השפות רוסית ואמהרית – עיקר המידע ביחס לתרופה מצוי היום בעלון לצרכן המצורף לאריזתה.

ישראל אייכלר: רבותיי, רוצים לשמוע את התשובה.

ישראל אייכלר: שקט.

יעקב ליצמן: לדעתנו, הפתרון המוצע במסגרת הצעת החוק אינו פתרון מיטבי, והוא משית עלויות רבות על יצרני ומשווקי התכשירים, בזמן שעלויות אלו אינן מגיעות לאוכלוסיית היעד.

יעקב ליצמן: ראשית, השלב העיקרי והחשוב לגבי מתן מידע תרופתי ביחס לתרופה הוא ההסבר שניתן למטופל בשיחה עם המטפל.

יעקב ליצמן: בהקשר של ניפוק תרופות יש לציין כי מעבר להסבר הניתן על ידי נותן המרשם, ישנו גם ההסבר הניתן למטופל על ידי הרוקח במעמד הניפוק עצמו.

יעקב ליצמן: עמדתי היא כי ניתן לתת מענה לאוכלוסיות המטרה של הצעת החוק באמצעות כלים נוספים, אשר לא יחייבו הוספת עלונים לכלל אריזות התכשיר, אף לאלה המשווקים שלא לאוכלוסיות המטרה, באופן המאפשר את הנגשת המידע הרפואי החשוב המצוי בעלונים בצורה טובה יותר, מידתית וממוקדת, ותוך ניצול המשאבים למטרה ספציפית זו.

יעקב ליצמן: אני מקצר את התשובה, ואני מציע: לאור הסכמת חברת הכנסת סבטלובה, אני מסכים שהנושא יעבור לוועדת העבודה והרווחה.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד לדון על זה בהקדם.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לסגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

ישראל אייכלר: אם כן, היות שיש הסכמה בין חברת הכנסת סבטלובה לבין הקואליציה להפוך את זה להצעה לסדר-היום, אנחנו נצביע על הצעה לסדר-היום בנושא תיקון פקודת הרוקחים, ושידונו בה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ישראל אייכלר: אני מפעיל את ההצבעה.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (עלון לצרכן של תכשיר מרשם), התשע"ח–2017, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ישראל אייכלר: בעד – 27, נגד – אפס.

ישראל אייכלר: הנושא של תיקון פקודת הרוקחים יעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/4682/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעה הבאה – הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – החמרת ענישה), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מאיר כהן.

ישראל אייכלר: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, דודי, אני מבקש שתקשיב.

מאיר כהן: חברים, החברים מיש עתיד בצד ימין, זה מפריע.

מאיר כהן: ערב שבת, 21 ביולי 2017, חלמיש.

מאיר כהן: עומר עבד אל-ג'ליל, בן 19, חודר לבית משפחת סולומון ביישוב ורוצח באכזריות בלתי נתפסת את האב יוסי, בתו חיה ובנו אלעד.

מאיר כהן: את האם טובה הוא פוצע באורח קשה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: כחודש ימים לאחר מכן גזר בין הדין הצבאי על אחיו ודודו של המחבל שמונה חודשי מאסר, ועל אביו – חודשיים מאסר.

מאיר כהן: הם הואשמו בסעיף של אי-מניעת פעולת טרור.

מאיר כהן: הם ידעו על הכוונה לבצע את הפיגוע ולא עשו דבר וחצי דבר.

מאיר כהן: אין ספק שמדובר בעונשים שאינם תואמים את חומרת המעשים.

מאיר כהן: אלו אינם עונשים מרתיעים, והם אינם מתיישבים עם המציאות של מדינה החיה בצילו של טרור אכזרי.

מאיר כהן: אני אחדד את זה.

מאיר כהן: למעשה, לו היו בני משפחתו של המרצח הנפשע מדווחים על כוונתו לבצע את הפיגוע היו יוסי, חיה ואלעד סולומון בחיים.

מאיר כהן: ייתכן שלו היו יודעים בני משפחתו כי הם עלולים להיענש באופן קשה הם היו בוחרים, חבר הכנסת בגין, להניא את בן משפחתם – לפחות אפשר לקוות – מלבצע את ההרג, או לפחות למנוע את הרצח הנורא הזה.

מאיר כהן: חברות וחברי כנסת, וחברי הקואליציה בפרט, לפני שנתיים בדיוק אושר כאן בכנסת אחד מחוקי הדגל של הקואליציה, בפרט של שרת המשפטים: חוק המאבק בטרור.

מאיר כהן: החוק אושר בקול תרועה רמה בטיעון הצודק של הצורך להחמיר את הענישה ולקבוע מדיניות ברורה של מדינת ישראל מול הטרור.

מאיר כהן: חוק עקרוני, ובוודאי צודק.

מאיר כהן: מאז הוכנסו תיקונים חדשים לחוק זה, כמתבקש, בהתאם למציאות הקשה וההתמודדות של המדינה וכוחות הביטחון עם הטרור.

מאיר כהן: אני מניח שעוד יגיעו תיקונים חשובים נוספים, כי הטרור משנה פניו ומצריך מאיתנו כל העת להתחדש במאבקנו על קיומנו בביטחון במדינה הזאת.

מאיר כהן: אין ספק שבעניין זה מחייב אותנו טרור היחידים הספונטני לחשיבה מחודשת.

מאיר כהן: לא תמיד הזרועות שלנו ארוכות עד כדי כך שאנחנו מגיעים לאותו צעיר או צעירה שהופכים בבוקר אחד למחבלים ומרצחים.

מאיר כהן: אחד הכלים להרחיב את האפשרות הזאת הוא להגביר את הלחץ שלנו על הסביבה שלהם, על המשפחות שלהם – להגדיל את הענישה, להפוך אותה לענישה חמורה ולנסות ליצור הרתעה.

מאיר כהן: שימו לב מה המצב כיום, שבעקבותיו הצעתי את הצעת החוק: אדם שידע על הכוונה לבצע עבירה פלילית, גנבת רכב, למשל, ולא דיווח עליה או מנע אותה, צפוי לעונש מרבי הקבוע בחוק של שנתיים.

מאיר כהן: אדם שידע על פעולת טרור ולא דיווח עליה או לא מנע אותה צפוי, לא תאמינו, לשנה יותר.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: שנה הבדל מפרידה בין עבירה פלילית פשוטה לבין ביצוע פעולת טרור; שנה של הבדל בעיני החוק בין מישהו שידע על גנבת רכב לבין אחיו של אותו עומר עבד אל ג'ליל, יימח שמו, שידעו על הכוונה של אחיהם לרצוח משפחה שלמה רק משום שהם יהודים.

מאיר כהן: זה לא הסוף.

מאיר כהן: החוק ממשיך להקל גם במקרה חמור יותר, של סיוע פיזי לביצוע פעולת טרור.

מאיר כהן: אדם שהורשע בסיוע לגנבת רכב, למשל בהסעה של גונב הרכב לזירת הפשע, צפוי לעונש מקסימלי של שלוש שנים.

מאיר כהן: אדם שמסיע מחבל מתאבד שחמוש בחגורת נפץ ללב קניון הומה אדם, אדם שיודע על הכוונה של המחבל או מסייע לו, מוביל אותו למקום, צפוי לעונש מרבי של עוד שנתיים.

מאיר כהן: אני שואל אתכם: היכן הבידול שלנו כמחוקקים בין עבירה פלילית זוטרה לבין פעולת טרור נפשעת?

מאיר כהן: האם כך אנחנו מתכננים להיאבק בטרור, במיוחד בטרור היחידים?

מאיר כהן: מעבר להיבט הפרקטי, יש כאן זילות של היחס שלנו כמדינה החיה בצל הטרור למאבק שלה בטרור.

מאיר כהן: היכן האמירה הברורה, המתבקשת, שלנו?

מאיר כהן: היכן הבידול הברור המתבקש מאיתנו כמחוקקים בין עבריין פלילי לבין מי שבא לרצוח יהודים בגלל שהם יהודים?

מאיר כהן: האם אנחנו יכולים להסתכל בעיניהם של אזרחי ישראל ולומר להם: מדינת ישראל מתייחסת באופן מחמיר למשתפי פעולה עם מחבלים?

מאיר כהן: האם אנחנו יכולים להסתכל בעיניהם של משפחת סולומון מחלמיש, משפחת בקל ומשפחת רואימי, שיקיריהם נרצחו בפיגוע הירי בדיזנגוף – וגם שם ידעו חלק מקרובי המחבל על כוונתו הנפשעת – ולומר להם, לאותם בני משפחה, שעשינו הכול כדי למנוע את הרצח?

מאיר כהן: הצעת החוק שאני מעלה מייד להצבעה מבקשת ואף דורשת לעשות את הבידול והצדק הזה באופן מיידי.

מאיר כהן: הצעת החוק הזאת מבקשת להחמיר בענישה כלפי סייעני הטרור וגם כלפי סייענים שבשתיקה, שיש לראות בהם מחבלים לכל דבר ועניין.

מאיר כהן: על פי הצעת החוק, מי שידע ולא אמר הוא שותף מלא לפעולת טרור, ויש לקבוע כנגדו עונש מרבי של חמש שנים; מי שסייע לפעולה – עשר שנים.

מאיר כהן: הצעת החוק נולדה בעקבות מפגשים שהיו לי עם משפחות של נפגעות ונפגעי פעולות טרור בעקבות פעולות הטרור בדיזינגוף בשנת 2016, וכמובן, ובעיקר, בעקבות הפיגוע המזוויע בחלמיש לפני כחצי שנה.

מאיר כהן: בהרבה מקרים קרוביהם של המחבלים יודעים על הכוונה לבצע את הרצח הנפשע ושותקים, ועוד עושים מזה שיר הלל.

מאיר כהן: הם יכולים להציל קורבנות; הם יכלו להציל את יוסי, את אלעד, את חיה, את שמעון.

מאיר כהן: הם צריכים לדעת שעונשי המאסר שצפויים להם יהיו קשים ומרים.

מאיר כהן: באמת שהחוק הזה נכתב בדם של יהודים שנשפך, ואנחנו חייבים להגביר את ההרתעה.

מאיר כהן: לצערי הרב, על אף תמיכת משרד הביטחון בהצעה, נופנפה הצעה זו בוועדת השרים ביום ראשון.

מאיר כהן: הדיון עליה נדחה בחודש.

מאיר כהן: לצערי, לא היה שם שום דיון.

מאיר כהן: זה בגלל שהחוק שמגיע מהאופוזיציה.

מאיר כהן: האם החוק הזה מתנגש בחוק הטרור?

מאיר כהן: האם רק אנחנו, מי שבקואליציה, יתקן?

מאיר כהן: חבריא, אין שום סיבה בעולם שבחוקים שקשורים לטרור ולפיקוח נפש, ככל שנהיה ציניקנים וככל שנהיה פוליטיקאים שצובטים אחד את השני ומתעמרים אחד בשני – כשיש חוקים כאלה, באמת צריכים לנשום עמוק ולקבל החלטה.

מאיר כהן: חבריא, זה מעבר לפוליטיקה.

מאיר כהן: גברתי שרת המשפטים, בשבוע שעבר הרמתי את ידי לתמוך בחוק אריאל, כי חשבתי שמן הראוי שבחוק אריאל – חברת הכנסת שולי מועלם, חברת הכנסת שולי מועלם, בשבוע שעבר הרמתי את ידי כי חשבתי שזה חוק צודק, וגם כשאמרו שם החבר'ה ממשרד המשפטים שה-boycott הנורא יפגע בכל האקדמיה, אמרתי: אין דבר כזה שאוניברסיטה שנמצאת באריאל ויש בה 15,000 סטודנטים מדימונה, מקרית שמונה, מתל אביב ומכל מקום, ערבים ויהודים – אין דבר כזה שחוק כזה לא יעבור.

מאיר כהן: והתעלמתי; אין אופוזיציה ואין קואליציה.

מאיר כהן: וצר לי שזאת הייתה ההחלטה.

מאיר כהן: אני דיברתי עם דודי.

מאיר כהן: אני סומך על דודי.

מאיר כהן: דודי, אני פונה אליך.

מאיר כהן: דודי – –

דוד אמסלם: כן.

מאיר כהן: – – לא נביא את זה להצבעה, כי באמת חבל לי שחוק כזה – יפילו אותו.

מאיר כהן: אז אני מבקש ממך, עוד במושב הזה, דודי, אני מקווה שתפתרו את כל הבעיות ויתייחסו בכבוד לחוק הזה, ובעזרת השם גם נעביר אותו.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

ישראל אייכלר: אני מודה לך במיוחד על זה שדחית את זה, כדי שכולנו נוכל לתמוך בו.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לחוק הבא.

ישראל אייכלר: תשובה והצבעה במועד אחר.

ישראל אייכלר: ואנחנו עוברים לחוק הבא – הצעת חוק נכי רדיפת הנאצים (תיקון – שינויים בדרגת הנכות), של חברת הכנסת איילת נחמיאס.

ישראל אייכלר: סליחה.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/4810/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס 20) (תיקון – הארכת מועד להגשת בקשה להחזרת עודף שכר טרחה), של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי – רק רגע, רק רגע, עוד לא קראתי, כי – אז אנחנו מעלים עכשיו את נכי רדיפות הנאצים.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: ברשותכם, אני רוצה כמה מילים ביום הזה שעזב אותנו חיים גורי.

אלעזר שטרן: לפני ארבע שנים וחצי אני קורא ריאיון של מאיר שלו בראש השנה, מראיין את חיים גורי בידיעות אחרונות, וכששני ענקים כאלה מראיינים אחד את השני, אז ברור לכם מה התוצאות.

אלעזר שטרן: ואז אני קורא שחיים גורי מספר על הטרגדיה שהוא מצא כאשר הוא דיבר בבית ספר בתל אביב, והוא ציטט מרחל את השורה שהוא אומר עליה שאם היה ניתן פרס נובל לשורה, אז הוא היה ניתן עליה.

אלעזר שטרן: והשורה היא: "בכל ציפייה יש עצב נבו".

אלעזר שטרן: והנוער בתל אביב באותה כיתה לא הבין מה זה "עצב נבו".

אלעזר שטרן: כמובן שרחל המשוררת כתבה על עצב נבו – זה היה על ציפייה בלתי מושגת, בלתי ממומשת, משה בהר נבו.

אלעזר שטרן: על הקבר שלה, דרך אגב, היא כתבה: "איש ונבו לו על ארץ רבה".

אלעזר שטרן: יצאתי החוצה בדרך לבית הכנסת, והייתי נפעם מעוצמתה של השורה הזאת.

אלעזר שטרן: ואני פוגש חבר שהולך גם הוא לבית הכנסת, ואני מספר לו על שבכל ציפייה יש עצב נבו, והוא מוציא לי מתיק הטלית עצב נבו במדרשי חז"ל.

אלעזר שטרן: התקשרתי להוצאת הספרים יד הרב הרצוג וביקשתי: האם אני יכול עותק גם בשביל חיים גורי?

אלעזר שטרן: ואז הלכתי לחיים גורי, קבעתי איתו פגישה בבית שלו בירושלים, ושם יש שורה, בריאיון, שחיים גורי אומר:

אלעזר שטרן: אף אחד לא הודיע לי שהדרך לאריכות ימים עוברת דרך הזקנה.

אלעזר שטרן: עליתי אליו את ארבע הקומות ואמרתי לו: חיים, יכול להיות שהדרך לאריכות ימים גם עוברת דרך ארבע קומות ללא מעלית.

אלעזר שטרן: ודיברנו.

אלעזר שטרן: ואני באמת חושב שכשאתה מסתכל על ההיסטוריה של חיים גורי – שקטונתי באמת מלדבר עליה, אבל אולי ההשתאות שלו או האכזבה הקשה שלו שהנוער בישראל לא הבין את המושג שבכל ציפייה יש עצב נבו, בלי לדעת אפילו שזה מרחל – אז אני חושב שהוא שם לנו גם את האתגר של המסורת, התודעה שלנו, שהיא שייכת לכולם.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה, ברשותכם, ללכת לשורה האחרת – שאף אחד לא הודיע לו שהדרך לאריכות ימים עוברת דרך הזקנה.

אלעזר שטרן: והצעת החוק שאני מגיש היום היא הצעת חוק שאומרת: אוקיי, אם כבר הדרך לאריכות ימים עוברת דרך הזקנה, אז אולי חובה עלינו לעשות הכול כדי שהזקנה הזאת תהיה מכובדת ככל האפשר.

אלעזר שטרן: ואם כבר אנחנו מדברים על מכובדות של זקנה, אז אולי לא נכון שאנחנו נשלח אותם לאותם עורכי דין – ואני כרגע מדבר לפחות על ניצולי השואה שבהם – לעורכי דין שיעשו את הכול כדי להרוויח לא רק מהזקנה שלהם אלא גם מהסבל של ניצולי השואה שם, במחנות.

אלעזר שטרן: בהצעת החוק הזאת הצטרפו אליי חברתי טלי פלוסקוב, חברי שעומד יחד איתי, יחד איתנו, דב חנין, בשדולה לניצולי שואה, וחבר הכנסת איציק שמולי, שהנושא של הזקנה, בכנסת לפחות, משמש אצלו אחד הנושאים המרכזיים.

אלעזר שטרן: ואני באמת חשבתי, ואני גם חושב, שניסינו.

אלעזר שטרן: ישבנו בוועדת הרווחה אצל אלי אלאלוף ושמענו על העושק הזה, על עזות המצח הזאת.

אלעזר שטרן: ואני כבר עמדתי פה ואמרתי שלפני שאנחנו הולכים לפולנים ויש לנו תלונות על מה שהם עושים לזיכרון השואה, אולי קודם נסתכל גם על עצמנו.

אלעזר שטרן: ואני לא רוצה להכביר פה מילים ולהגיד איך אפשר שהצעה כזאת לא תאושר, או שלא אושרה – שמגבילה, אחרי שכבר הגבלנו את שכר עורכי הדין שכאילו מייצגים את ניצולי השואה – איך אפשר שמדינת ישראל בכלל שולחת את ניצולי השואה לעורכי דין ולא עוטפת אותם?

אלעזר שטרן: אנחנו אחראים.

אלעזר שטרן: אל תלכו אתם לממשלת גרמניה; אנחנו נלך.

אלעזר שטרן: אל תיקחו עורכי דין; אנחנו ניקח.

אלעזר שטרן: וכיוון שההצעה הזאת – כמו, דרך אגב, כל הצעה – אני חושב שהיא הרבה יותר חשובה מקואליציה ואופוזיציה; וכיוון שאם הייתי מעלה אותה היום, כנראה בגלל הקואליציה היא הייתה נופלת – אני לא יודע למה, אבל הייתה נופלת – ואם היא הייתה נופלת היא לא הייתה עולה עוד חצי שנה, ומי שהיה מפסיד מזה זה ניצולי השואה; וכמו שאמרתי, הקרדיט פחות חשוב, אני מקווה, לכל אחד, או לרובנו לפחות, אז אני, חברתי טלי פלוסקוב וגם חברי יושב-ראש הקואליציה דודו אמסלם, אני מקבל את הצעתכם שהדבר הזה ייעשה מהר מהר מהר ככל האפשר, ואני כרגע מסכים לתשובה והצבעה במועד אחר, קרוב ככל האפשר.

אלעזר שטרן: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת שטרן.

ישראל אייכלר: תשובה והצבעה במועד אחר, כמו כל השורה של החקיקה שהייתה לנו עכשיו.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/4879/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד בשטחי מסחר), של חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ערב טוב.

רועי פולקמן: אני אעשה את זה בקצרה.

רועי פולקמן: אנחנו מדברים בתקופה האחרונה הרבה על הכלים לעודד שכירות ארוכת טווח ושכירות מוזלת לשתי קבוצות אוכלוסייה מרכזיות – אנחנו בעיקר מדברים על צעירים ועל קשישים.

רועי פולקמן: במהלך השנה האחרונה חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר ואני קידמנו את חוק שכירות הוגנת, אבל הוא פונה לשוק הדירות הקיים.

רועי פולקמן: אין ספק שאחת הבעיות הגדולות בשוק השכירות היא שלא קיים המוצר הזה של דירות בשכירות יציבה ארוכת טווח.

רועי פולקמן: אחד המקומות – אחד המודלים שאנחנו רואים בכל העולם זה האפשרות לייצר עיר שוקקת, עם עירוב שימושים ושטחים מסחריים.

רועי פולקמן: המודל, או הפנטזיה, כמו שאני רואה אותה בעיני רוחי, היא שיכול להיות קניון, מרכז קניות, ומעליו מספר מסוים של משרדים ומעליהם שטחי מגורים לשכירות ארוכת טווח ולשכירות מוזלת, שהם קלאסיים לאוכלוסיות צעירות – הרבה פעמים סטודנטים וצעירים בלי ילדים – וקשישים.

רועי פולקמן: אז איכות החיים היא שיכול להיות לך באותו מבנה גם פנאי, גם קופת חולים, גם בתי קפה, ואתה נמצא במתחם; לא צריך נסיעות.

רועי פולקמן: זה ניצול אופטימלי.

רועי פולקמן: יש חניה.

רועי פולקמן: זה ניצול אופטימלי של שטחים ציבוריים.

רועי פולקמן: אחת הבעיות של המערכות העירוניות לא פעם היום בישראל זו ההפרדה הזאת.

רועי פולקמן: רואים אותה, דרך אגב, לא מעט גם בערים חדשות, אפילו מודיעין וערים אחרות, שיש לך את שכונות השינה, את אזורי הפנאי ואת אזורי התעסוקה, והם מבודדים אחד מהשני.

רועי פולקמן: ובסוף, חלק מיצירת חיים אורבניים – היום באמת העיר המובילה – היא לא היחידה, וגם ראשון לציון עושה את זה, ויש את זה גם בחיפה, אבל באמת העיר המובילה במודלים האלה היום בישראל זאת העיר תל אביב, שיודעת לייצר את השילוב הזה בין שטחי תעסוקה, שטחי מגורים ושטחי מסחר.

רועי פולקמן: יותר מזה אני אגיד – לטווח הארוך, מכיוון שמדובר על דירות שיישארו לנצח דירות בשכירות, כלומר, זה לא לתקופה, לא לעשר שנים, לא ל-15 שנה, כמו כל מיני פרויקטים שהיום עיריות עושות אד-הוק, אז זה גם חלופי.

רועי פולקמן: זאת אומרת, גם מבחינת תכנון ארוך טווח, אם בכפר סבא יעשו פרויקט כזה ובעוד 20 שנה יצטרכו את הדירות השכורות האלה להפוך למשרדים, אין בעיה, כי זה שייך, כל הפרויקט, לחברה אחת, ואפשר להחליט בעוד 20 שנה שחסרים משרדים בכפר סבא – ממירים את הדירות.

רועי פולקמן: ולכן מה שהחוק הזה בא לעשות הוא להקל, עוד פעם – להקל על השלטון המקומי ולתמרץ אותו, בפרויקטים שבהם יש שטחי מסחר ותעסוקה, לאפשר בהם דיור בשכירות מוזלת בקלות יחסית; לייצר איזשהו תמהיל.

רועי פולקמן: זה לא להחליף את כל שטחי התעסוקה, כי בסוף הרשויות המקומיות מעוניינות בארנונה הגבוהה יותר שיש משטחי התעסוקה, אבל לאפשר ביתר קלות, בלי שינויי ייעוד ובלי תב"ע חדשה, זכויות בנייה נוספות שייועדו הן לשכירות ארוכת טווח והן לשכירות מוזלת.

מוסי רז: אבל למה שזה לא יהיה במסגרת חוקי התכנון והבנייה?

רועי פולקמן: כיוון שהתהליכים האלה – בסוף, מה שקורה, יש היום כבר תב"עות מוכנות שאומרות, למשל, 100 משרדים.

רועי פולקמן: בסוף הפער, הצורך, הקלות שבה אפשר, בלי להגיש תב"ע חדשה, שתיקח שנתיים או חמש – אתה בא, אתה אומר: מותר לי כבר 100 משרדים מעל הקניון; כבר יש, יש הרבה מאוד פרויקטים כאלה בארץ.

רועי פולקמן: כל מה שהחוק הזה בא ואומר זה שאתה יכול להגיד שיהיו 60 משרדים ותקבל עוד איזו תוספת שבמקום 100 – 120, שטח ציבורי ל-120, ותבנה עוד 40 דירות ו-60 משרדים.

רועי פולקמן: כלומר, אפשר לייצר את התמהיל הזה, שהמשמעות שלו לתכנון והבנייה – כמובן, בסוף זה באישור גופי התכנון, רק במקום תב"ע חדשה.

רועי פולקמן: זאת לא הקלה אוטומטית; זה לא חוק פיצול דירות, זאת אומרת, זה לא עוקף את גורמי התכנון.

רועי פולקמן: זה פשוט נותן בידי הרשות המקומית והוועדות המחוזיות כלי קל יותר ומהיר יותר לעשות את זה בהקלה, ולא בתב"ע חדשה לגמרי.

רועי פולקמן: בסוף, אם עירייה תחליט שלא מתאים לה, היא לא תאשר את זה.

רועי פולקמן: היא בסוף אחראית לתכנון.

רועי פולקמן: אבל מכיוון שמדובר כאן על פתרון קל – יש שטחים מסחריים מתאימים, יש שטחי חניה, אתה יכול להפוך את זה לדירות קטנות.

רועי פולקמן: זה בדרך כלל מיועד לאוכלוסיות שאין להן רכבים, או יש להן מעט רכבים.

רועי פולקמן: אתה רואה היום פרויקטים בארץ – האחרון שאפשר לדבר עליו זה בתל אביב, מתחם השוק הסיטונאי.

רועי פולקמן: עירוב השימושים הזה יעיל, נכון אורבנית ויביא פתרונות שכירות טובים.

מוסי רז: אין מחלוקת.

רועי פולקמן: הסיבה היחידה – כי אנחנו במשבר דיור, ולא רק בגלל שאנחנו במשבר דיור, צריך להקל טיפה את הליכי התכנון.

רועי פולקמן: החוקים האלה, כמו דברים אחרים – חוק דיור בהישג יד, שנצביע עליו בשבוע הבא – זה לתת כלים בידי השלטון המקומי לתת הקלות במקומות שהמשמעויות התכנוניות ייבדקו, אבל הן קלות יותר, ולא צריך תב"ע חדשה בשביל זה.

רועי פולקמן: יש פה פתרון שהוא טוב לערים, טוב לאורבניות העירונית, טוב להקלה במצוקת הדיור לאוכלוסיות קשישות וצעירים, שצריכים את ההזדמנות הזאת.

רועי פולקמן: אנחנו עוד נדון בזה בוועדה, חבר הכנסת מוסי רז.

רועי פולקמן: זה בסך הכול קריאה טרומית, אבל זה עוד יגיע במהלך דיוני – אני מקווה שגם בחוק ההסדרים, ונדבר על כל מה שאתה מעלה.

רועי פולקמן: אני מציע שנתחיל את התהליך, כי יש בו היגיון, ואני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בקריאה הטרומית.

רועי פולקמן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

ישראל אייכלר: ישיב סגן שר האוצר יצחק כהן, ואחר כך תתקיים הצבעה.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת רועי פולקמן, אני שוב רוצה להודות לך.

יצחק כהן: רועי, אתה פרלמנטר מוצלח וחרוץ ואתה מביא חוקים טובים למדינת ישראל.

יצחק כהן: וגם הממשלה רוצה להודות לך ולומר לך שוועדת השרים – – –

דוד אמסלם: – – –

יצחק כהן: – – – כולם בעד.

יצחק כהן: מאיר, אתם בעד?

קריאות: – – –

יצחק כהן: יואל, אתם בעד החוק הזה, נכון?

יואל חסון: כן.

חיים ילין: אנחנו בעד.

יצחק כהן: אז אני רוצה לומר לך, ידידי רועי פולקמן, שאפילו הממשלה וועדת השרים לענייני חקיקה החליטו לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: – – ואחריה – תוכפף להצעת חוק ממשלתית.

יצחק כהן: רגע, יש פה התניה – – –

חיים ילין: איך החוק שלי לא עובר ושלך עובר – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: אחריה היא תוכפף להצעת חוק ממשלתית, בכפוף להסתייגויות שהוצגו על ידי המשרד לאיכות הסביבה.

יצחק כהן: רועי, ההכפפה מקובלת עליך?

רועי פולקמן: כן.

יצחק כהן: אז אני מבקש מכולם להצביע פה אחד.

יצחק כהן: פה אחד.

קריאות: – – –

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: מה זה משנה – קואליציה, אופוזיציה?

יצחק כהן: העיקר חוקים טובים.

יצחק כהן: מה זה משנה?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד בשטחי מסחר), התשע"ח, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה.

ישראל אייכלר: מי בעד, מי נגד ומי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד בשטחי מסחר), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

ישראל אייכלר: תוצאות ההצבעה: בעד – 36 חברים, נגד – אפס, אחד נמנע.

ישראל אייכלר: ההצעה תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

ישראל אייכלר: להוסיף את חברת הכנסת שאשא ביטון, שרצתה להצביע – לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: [הצעת חוק פ/3900/20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"ז, של חברי הכנסת מיקי מכלוף זוהר, איתן כבל ויצחק וקנין.

ישראל אייכלר: ינמק חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

ישראל אייכלר: עשר דקות לרשותך.

מכלוף מיקי זוהר: חבריי חברי הכנסת, שלום לכולם.

מכלוף מיקי זוהר: אני מביא את הצעת החוק הזאת לכנסת ישראל כהצעת חוק שתביא לפתרון בכל מה שקשור לגביית דמי הביטוח לרכבים דו-גלגליים.

מכלוף מיקי זוהר: נוצרה איזושהי סיטואציה מאוד מאוד בעייתית שבה דמי הביטוח שאזרחי ישראל נאלצים לשלם בעבור רכב דו-גלגלי הרקיעו שחקים עד למקום שבו אנשים כבר החליטו באופן כמעט מובהק שלא לקחת לעצמם רכב דו-גלגלי, מאחר שדמי הביטוח הפכו לכל כך יקרים, עד לכדי חוסר כדאיות כלכלית במקרים מסוימים לרכישת רכב דו-גלגלי.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו, ברשותכם, בואו נדבר קצת על רכב דו-גלגלי.

מכלוף מיקי זוהר: ראשית, צריכים להגיד – – –

מאיר כהן: מיקי, הכול בסדר, אבל – – –

מיכל רוזין: מיקי – – – נסיעה באופנוע – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה.

מכלוף מיקי זוהר: לרכב דו-גלגלי יש יתרונות ויש חסרונות.

מכלוף מיקי זוהר: החיסרון הבולט ביותר של רכב דו-גלגלי זה העניין הבטיחותי.

מכלוף מיקי זוהר: רכב דו-גלגלי הוא מסוכן יותר מרכב ארבע-גלגלי, וזה דבר שאנחנו יודעים אותו ומודעים אליו, ולכן אנחנו דורשים מכל נהג שרוצה לנסוע ברכב דו-גלגלי לשמור על כללי הבטיחות, לנהוג בזהירות, מאחר שיש סכנה גדולה יותר ברכב דו-גלגלי מאשר ברכב ארבע-גלגלי.

מכלוף מיקי זוהר: מה היתרונות של רכב דו-גלגלי?

מכלוף מיקי זוהר: הם כך: ראשית, הוא פותר את בעיית הפקקים; שנית, הוא מוריד באופן משמעותי את היקף זיהום האוויר; שלישית, צריכת הדלק של רכב דו-גלגלי קטנה יותר, הווי אומר שגם ההוצאות בגין אחזקתו של אותו רכב דו-גלגלי נמוכות יותר.

מכלוף מיקי זוהר: יש מגוון רחב של יתרונות לנסיעה ברכב דו-גלגלי, ולכן לא יכול להיות שאנחנו כמדינה לא ניתן אפשרות – לא אמרתי שנעודד, אבל בטח לא שלא ניתן אפשרות לאנשים לרכוש רכב דו-גלגלי מהחשש של עלות הביטוח הגבוהה.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו טענה חברת הכנסת רוזין טענה שלפי הצפי ששמענו גם ממשרדי הממשלה – – –

מיכל רוזין: – – – זו הייתה בקשה שתדבר מהר.

מכלוף מיקי זוהר: לא, את דיברת על הנושא של הביטוח, על מחירי הביטוח.

מיכל רוזין: – – – שתדבר מהר – – –

מכלוף מיקי זוהר: לא, סליחה, זה היה חבר הכנסת מאיר כהן.

מכלוף מיקי זוהר: אני מתנצל.

יעקב פרי: – – –

ישראל אייכלר: אם הבנתי נכון, היא דיברה על הגבלת מהירות הטיסה של האופנועים.

יעקב פרי: – – – ארבע-גלגלי משלם קצת יותר בשביל שאפשר יהיה להוריד את הביטוח לדו-גלגלי.

יעקב פרי: האם הבנתי נכון?

מכלוף מיקי זוהר: הבנת את זה נכון, אבל צריך לדייק את העניין.

מכלוף מיקי זוהר: תראה, אני סבור שזה לא יעלה את מחירי הביטוח.

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מכלוף מיקי זוהר: כי מה אומרות חברות הביטוח?

מכלוף מיקי זוהר: הן אומרות: תשמעו, אנחנו, יש לנו פול פרמיה כזה או אחר.

מכלוף מיקי זוהר: אתם רוצים להפחית לנו מהפרמיות שאנחנו גובים על הרכבים הדו-גלגליים – אנחנו נצטרך להעלות את הפרמיות על רכבים ארבע-גלגליים.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו, תראו איך השוק שלנו עובד.

מכלוף מיקי זוהר: השוק שלנו בסוף עובד על תחרות.

מכלוף מיקי זוהר: הפרמיה בסוף תיקבע לעניות דעתי על ידי התחרות, לא על ידי העלויות עצמן בלבד.

מכלוף מיקי זוהר: זה חלק מהמרכיב, אבל בסוף התחרות מנצחת את הכול.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מעבר לזה, בואו נחשוב על דבר אחר.

מכלוף מיקי זוהר: האם אנחנו כציבור שנוסעים על רכב ארבע-גלגלי לא נחסוך כסף אם יהיו לנו פחות פקקים, אם יהיה לנו פחות זיהום אוויר?

מכלוף מיקי זוהר: בראייה הכללית הגלובלית וגם המדינית, מבחינה אסטרטגית, יכול להיות שאפילו נחסוך כסף.

מכלוף מיקי זוהר: לכן, לא קיבלתי את טענת חברות הביטוח, ולכן המשכתי להיאבק על הצעת החוק, ואני באמת סבור שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק טובה, היא הצעת חוק חיובית, ואני אשמח אם הכנסת תצביע בעבורה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה.

מאיר כהן: אני רוצה להתנגד.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

ישראל אייכלר: ישיב סגן שר האוצר יצחק כהן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

מאיר כהן: אתה מבין את ההצעה?

איתן כבל: אני חתום עליה.

איתן כבל: מה זה – – –

מאיר כהן: כי אם היית קורא אותה – – –

איתן כבל: קראתי, קראתי.

מאיר כהן: זה אומר שאני – – –

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: תן להם – – – יש גם סולידריות – – – לא כמוכם, קפיטליסטים.

קריאה: סוציאליסטים עם רגישות לשוק החופשי.

ישראל אייכלר: סגן שר האוצר, בבקשה.

איתן כבל: תוריד הרבה.

איתן כבל: זה מסתיר אותך.

קריאה: רק תגיד להם מה אנחנו רואים מעבר.

איילת נחמיאס ורבין: שעה לוקח עד שמורידים.

יצחק כהן: אתה יודע מה ההבדל ביני ואיתן לבינך?

יצחק כהן: אנחנו תמיד רואים את חצי הכוס המלאה.

יצחק כהן: אתה רואה את חצי הכוס הריקה.

יצחק כהן: איתן.

יצחק כהן: ידידי חבר הכנסת מיקי זוהר, תראה, אני חייב לפתוח ולומר לך שוועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק שלך, בכפוף להסכמת משרד המשפטים, משרד האוצר ורשות שוק ההון ולשינוי בנוסח שעניינו אחוזי מרכיב ההעמסה.

יצחק כהן: הצעת החוק תוחזר לדיון בוועדת השרים אחרי קריאה ראשונה.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: התנאים, אני הבנתי, מקובלים עליך.

יצחק כהן: אבל תדע לך, מיקי – אוקיי, תמכנו, אני אומר לך, הנושא כל כך מורכב.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: לזה אני מסכים.

יצחק כהן: כל כך מורכב.

יצחק כהן: אזרחי ישראל, המבטחים הרגילים, משלמים מאות מיליונים.

יצחק כהן: ההעמסה הזאת – הם צריכים לדעת את זה.

יצחק כהן: לדעתי, גם אתה לא תתנגד – – –

מאיר כהן: אתם ממש – – –

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: לא הבנתי.

מאיר כהן: איך אתם – – –

יצחק כהן: אתה לא שומע אותי, מאיר.

יצחק כהן: אתה לא שומע אותי.

ישראל אייכלר: מאיר, מאיר, חבר הכנסת כהן, אתה ביקשת לעלות, נכון?

ישראל אייכלר: קח את הזמן.

יצחק כהן: ידידי מיקי, הנושא באמת מורכב.

יצחק כהן: אזרחי ישראל משלמים מאות מיליונים העמסה על הדברים האלה.

יצחק כהן: ואם בכל פוליסת ביטוח היה כתוב: מיקי זוהר, ביטוח הרכב שלך עולה כך וכך, בשורה אחת אומרים לך כמה אתה מעמיס, כמה אתה מסבסד את האופנוענים, זה היה אחר לגמרי.

יצחק כהן: אבל הגשת הצעת חוק, ואנחנו אוהבים אותך.

יצחק כהן: אנחנו נצביע בעד, ובדיונים בוועדה אנחנו נדון בכל – מאיר, בוועדה אנחנו נדסקס את כל הדברים האלה שאתה רוצה לדבר עליהם עכשיו.

יצחק כהן: אגב, בהרבה מהם אני בזהות – –

איתן כבל: זה לא פשוט.

יצחק כהן: – – בזהות מחשבה.

יצחק כהן: על כל פנים, אני מבקש להצביע בעד, פה אחד, ולהעביר את זה לוועדת – איזו ועדה, יקירי?

ישראל אייכלר: ועדת הכלכלה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק כהן: מיקי, איזו ועדה אתה רוצה?

איתן כבל: כלכלה.

קריאה: כלכלה.

קריאה: ברור.

יצחק כהן: כלכלה.

יצחק כהן: אוקיי.

ישראל אייכלר: תודה רבה לסגן השר איציק כהן.

ישראל אייכלר: יש זכות לאיש האופוזיציה להתנגד כאשר יש הסכמת ממשלה, וביקש חבר הכנסת מאיר כהן להתנגד.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לענות לך אחר כך, בסדר?

מאיר כהן: חבריא, א.

מאיר כהן: מיקי, אני לא מאמין לסוכני ביטוח; חד – לא מאמין להם; ב.

מאיר כהן: אני שואל אותך, איתן כבל, ידידי הטוב, שאני סומך על הגינותך ואתה פרלמנטר מצוין.

מאיר כהן: מה, באמת?

מאיר כהן: החבר'ה מהקואליציה, אני לא אגיד מה אמר לי סגן השר כשהוא ירד.

מאיר כהן: נחקק פעם חוק במדינת ישראל שבו אומרים לנהגי המכוניות: נעלה לכם את הביטוח כדי שאנחנו ניטיב עם נהגי האופנועים?

מאיר כהן: איפה נשמע כזה דבר?

מאיר כהן: מי מעז לעשות דבר כזה?

מאיר כהן: מי ועדת השרים שאישרה את זה?

מאיר כהן: מה שאתם עושים כאן:

מאיר כהן: כל עם ישראל שנוהג ברכבים ארבע-גלגליים – יעלו להם את הביטוח.

מאיר כהן: אין לי חצי דבר נגד האופנוענים.

מאיר כהן: בבקשה, שמשרד האוצר יוותר על הכנסות, שיורידו להם את הביטוח.

מאיר כהן: מצידי, שייתנו להם.

מאיר כהן: הלוואי שיהיו הרבה חבר'ה על אופנועים.

מאיר כהן: פחות פקקים.

מאיר כהן: היעלה על הדעת שכנסת ישראל תחוקק חוק כזה?

מאיר כהן: איציק כהן, סגן שר האוצר, רק היום דיברנו בשבחו של שר האוצר על חוקים חברתיים, ובאמת נשמתו במקום הנכון.

מאיר כהן: למה לחוקק חוק כזה?

מאיר כהן: אני רוצה שתדעו, כל אלה שנוהגים במכוניות: החוק הזה יוסיף לכם בביטוח כדי להוריד בביטוח לאופנוענים.

מאיר כהן: תורידו ביטוח לאופנוענים.

מאיר כהן: אל תפגעו באלה שנוהגים על רכבים.

מאיר כהן: כל אחד מחברי הכנסת לא משלם את הביטוחים שלו.

מאיר כהן: קל לכם להצביע.

מיקי לוי: זה עבודה של לוביסטים.

מאיר כהן: קל לכם להצביע.

מאיר כהן: אנחנו לא משלמים על הביטוח.

אמיר אוחנה: משלמים.

שרן השכל: משלמים.

מאיר כהן: לא משנה, אבל אתם יודעים.

אמיר אוחנה: משלמים.

מאיר כהן: אוחנה, אבל אתה יודע מה ההבדל.

מאיר כהן: אתה איש הגון.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: לילד שלי יש – – –

מאיר כהן: שאשא ביטון, איך את מצביעה לחוק הזה?

מאיר כהן: אני מבין – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: אני מבין קואליציה, אבל חבריא, תכניסו לראש.

מאיר כהן: חראם, תפסיקו עם הדבר הזה.

מאיר כהן: יעלו, יגידו: זה מורכב – נתקן.

מאיר כהן: אפילו בקריאה טרומית חוק כזה – דוד, דוד ביטן, אתה לא היית מרשה לחוק הזה לעבור, חביבי.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: חראם.

מאיר כהן: תדחו את החוק הזה.

מאיר כהן: תבוא לכאן, מיקי, תגיד – תבוא לכאן ותגיד שתביא הצעת חוק להוריד.

מאיר כהן: מיקיל'ה.

מאיר כהן: מיקי, מיקי, תביא הצעת חוק להוריד ביטוח לאופנועים – כולנו נתמוך בך.

מאיר כהן: אתה צודק, אבל לא על חשבון הנהגים.

מאיר כהן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן כבל, אחד היוזמים.

איתן כבל: תודה, גברתי היושבת-ראש.

איתן כבל: רשמת פרלמנטרית, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, קודם כול, חבר הכנסת מאיר כהן, זה ויכוח לגיטימי.

איתן כבל: סליחה, לא צריך לעלות לאוקטבות שיוצאות מתוך – – –

מאיר כהן: לא צריך לעלות.

איתן כבל: לא, שנייה, שנייה.

איתן כבל: עוד לפני שמיקי עסק בזה, עסקתי בזה בכנסות קודמות.

איתן כבל: יש לפעמים מצבים כמו המצב הזה עם אופנוענים.

איתן כבל: לא כולם אופנוענים של הרכבים הכבדים; רובם המכריע זה לא.

איתן כבל: לנו יש רצון מצד אחד להוריד את הנסועה, את העומס בכבישים.

מאיר כהן: תוריד.

איתן כבל: סליחה, שנייה, שנייה.

איתן כבל: אני כמוך – הלוואי שהמדינה הייתה משקיעה בזה.

איתן כבל: אינני מתנגד, בוודאי, אינני מתנגד שהמדינה תיתן את הצ'ופר הזה כדי שיהיו יותר רוכבי דו-גלגלי.

איתן כבל: עכשיו, זה לא – אני מסכים איתך, אנחנו נותנים יותר למען הרכב הדו-גלגלי, אבל זה לא כזה – אתה יודע, אתה אפילו לא מרגיש את זה.

מאיר כהן: זה כזה.

איתן כבל: מאיר, מאיר, תקשיב.

מאיר כהן: אני לא סומך על סוכני ביטוח.

איתן כבל: לא, מאיר, תקשיב.

יעל גרמן: גם אני לא.

יעל גרמן: אתה סומך?

יעל גרמן: תיתן להם את הכסף – – –

מאיר כהן: גם אתה לא.

איתן כבל: נכון.

יעל גרמן: – – – מפקח?

איתן כבל: עם זאת, אני יכול להתחייב שבוועדה, אם נראה – אני אומר את זה גם למיקי – אם ייווצר מצב שזה באמת עניין בלתי שפוי או הגיוני – כבר עשינו דברים כאלה, אבל אני חושב שבעניין שכזה ראוי – וההצעה שמביא כאן גם חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר היא ראויה; היא ראויה לדיון ולוויכוח בעניין הזה, חד-משמעית.

איתן כבל: אני פונה אליכם ואומר את זה.

איתן כבל: חבר הכנסת מאיר כהן, עמדתך נשמעה, היא מכובדת.

איתן כבל: אינני בא ואומר – אבל זה ויכוח, ויכוח מקצועי לגיטימי, ואני אומר שאם יסתבר שזה כזה היום הרת עולם וזה עומד בניגוד מוחלט לכל תפיסה, אני אבוא בדברים עם המציע.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

יעל גרמן: איך נפקח?

יעל גרמן: איתן, איך נפקח על זה בכלל?

יעל גרמן: יהיה עבריין – אין לך דרך לפקח על זה.

איתן כבל: – – – נמצא את הדרך.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: אנחנו נעבור – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: מה הוחלט?

קריאות: – – –

רויטל סויד: מה הוחלט?

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

מכלוף מיקי זוהר: רק שנייה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

רויטל סויד: היה אחד, הוא כבר דיבר.

רויטל סויד: הבנתי שהוא ויתר.

איתן כבל: מכלוף, אל תקלקל.

איתן כבל: מיקי, אל תקלקל.

איתן כבל: עזוב.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: דקה, דקה.

דוד אמסלם: נאזם, השר רוצה – סגן השר, נו.

דוד ביטן: דודי, הוא לא יכול לעלות.

רויטל סויד: אין.

רויטל סויד: דודי, זאת הצעת חוק פרטית.

קריאה: – – – לא יכול לעלות.

רויטל סויד: הוא לא יכול.

רויטל סויד: טוב.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

איוב קרא: רגע, יש בעיה?

איוב קרא: יש בעיה?

איוב קרא: אני יכול – – –

קריאה: – – –

רויטל סויד: השר איוב קרא, מה החלטתם?

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: בסדר.

רויטל סויד: זה בסדר?

רויטל סויד: אפשר לעבור להצבעה?

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – 9 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (מרכיב ההעמסה בתעריף הביטוח), התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רויטל סויד: 39 בעד, תשעה נגד, שלושה נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק הייתה אמורה לעבור לוועדת הכלכלה.

רויטל סויד: אני מבינה שיש דרישה להעביר את זה לוועדת הרפורמות – – –

איתן כבל: ועדת הכלכלה.

רויטל סויד: אז זה יעבור לוועדת הכנסת.

קריאה: – – –

איתן כבל: זה כלכלה, נשמה.

איתן כבל: למה?

קריאות: – – –

איתן כבל: אבל זה תמיד כלכלה – – – את זה?

קריאה: – – –

איתן כבל: טוב, בסדר.

איתן כבל: אוקיי.

קריאות: – – –

רויטל סויד: הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת על מנת שתקבל החלטה באיזו ועדה יידון החוק.

רויטל סויד: [הצעת חוק פ/4477/20; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון – גנבת נשק), התשע"ז–2017.

רויטל סויד: תנמק את הצעת החוק, מהמקום, חברת הכנסת ענק ברקו.

רויטל סויד: בבקשה.

ענת ברקו: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: דקה לרשותך.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, נשק הורג.

ענת ברקו: נשק משמש לפשיעה ולטרור.

ענת ברקו: נשק שיורים בו בחתונות הורג גם ילדים.

ענת ברקו: מוכרחים לעשות סדר, להפסיק את הסיפור הזה.

ענת ברקו: היום אני מביאה לפניכם הצעת חוק בקריאה טרומית שמבקשת להוסיף עבירה לספר החוקים שלנו, והיא עבירת גנבת נשק או חלקי נשק, שהעובר אותה צפוי לעשר שנות מאסר.

ענת ברקו: מסתבר שחוק העונשין משנת תשל"ז, 1977, לא כולל עבירה של גנבת נשק כעבירה בנסיבות מחמירות, כלומר, היום העונש הקבוע בצד עבירת הגנבה הוא רק שלוש שנות מאסר גם לגנבי נשק.

ענת ברקו: רק לדוגמה, גנבת יצירת אומנות זה ארבע שנות מאסר, כי היא גנבה בנסיבות מחמירות.

ענת ברקו: המחוקק לא קבע את גנבת הנשק כנסיבה מחמירה, ואני קובעת זאת בהצעה שלי.

ענת ברקו: הצעה זו היא חלק ממארג חוקים ופעילויות שאני מקדמת כדי לשים קץ לגנבות נשק מצה"ל ומגופים אחרים.

ענת ברקו: העמדת הגנבים בסיכון לענישה מחמירה אולי תצמצם את התופעה ותמגר את הסיכון שבהגעת נשק לידיים פליליות או טרוריסטיות.

ענת ברקו: בעיניי חשוב גם המסר שנשלח לכולם בחקיקה המוצעת.

ענת ברקו: היום נכריז: לא לגנבי נשק, לא לגנבות נשק, והקץ ליחס הסלחני שהם זוכים לו מרשויות החוק.

ענת ברקו: עשר שנות מאסר לגנבי נשק וחלקי נשק.

ענת ברקו: ואני קוראת לכל הגורמים העוסקים באכיפת החוק – המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט – להתיישר לפי נורמה זו.

ענת ברקו: נשק לא נגנב למטרות צדקה.

ענת ברקו: נשק בידי מי שאינו מורשה להחזיקו הוא פצצה מתקתקת, איום מוחשי על שלום הציבור וביטחונו, וראינו אתמול את כתבת התחקיר בערוץ 12.

ענת ברקו: נשק הוא כלי מסוכן ויכול לשמש לקטילת חיים, הן בידי עבריינים פליליים והן בידי טרוריסטים צמאי דם.

רויטל סויד: נא לסיים.

ענת ברקו: לכן חשוב לפעול לצמצום תופעת גנבת הנשק ולהחמיר עם העבריינים.

ענת ברקו: ברשותך, גברתי – אני מסיימת – אני מצפה מחבריי באופוזיציה, שהביעו לא אחת את דאגתם מכלי הנשק הבלתי-חוקיים – אני מצפה גם מחבריי ברשימה המשותפת להצטרף להצעת חוק זו.

ענת ברקו: ככלות הכול, השמירה על חיי אדם היא משותפת לכולנו, גם לרשימה המשותפת.

ענת ברקו: הבה נתרום לביטחונם של תושבי מדינת ישראל ונקדם את ההצעה הקובעת בזו הלשון: "הגונב נשק, לרבות חלקי נשק, והעושה מעשה על מנת לגנוב נשק או חלקיו, דינו – מאסר עשר שנים.

ענת ברקו: "

רויטל סויד: תודה רבה.

ענת ברקו: אודה על תמיכתכם.

ענת ברקו: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ענק ברקו.

רויטל סויד: ישיב, במקום שרת המשפטים, השר איוב קרא.

רויטל סויד: בבקשה.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, התבקשתי לענות על הצעת החוק הזאת במקום שרת המשפטים, על הצעת חוק של חברת הכנסת ענת ברקו – הצעה מאוד מכובדת, מאוד מעניינת ובהחלט מתבקשת.

איוב קרא: הצעת חוק העונשין (תיקון – גנבת נשק), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת ענת ברקו מציעה לקבוע עבירה חדשה בחוק העונשין, התשל"ז–1977, אשר תקבע איסור פלילי של גנבת נשק, לרבות חלקיו, שהעונש הקבוע בצידה יעמוד על עשר שנות מאסר.

איוב קרא: על פי ההצעה יתוקן סעיף 384א לחוק, שעניינו גנבה בנסיבות מיוחדות ובמסגרתו קבועים עונשים מחמירים על מעשה גנבה, בשתי קטגוריות של נסיבות: האחת – גנבה של סוגים מסוימים של רכוש, כגון מתקני תשתיות, שהעונש על מעשה כאמור עומד על ארבע שנות מאסר; השנייה – גנבה של רכוש בערך העולה על 500,000 שקל חדש, אשר העונש בצידה עומד על שבע שנות מאסר.

איוב קרא: על פי המוצע, תתווסף קטגוריה של גנבת נשק.

איוב קרא: מטרת ההצעה להתמודד עם התופעה של גנבת נשק או פריצה לבסיסים צבאיים ומחסני נשק.

איוב קרא: על פי המציעה, נשק, בניגוד לרכוש נגנב אחר, מסכן את שלום הציבור, ולפיכך ראוי להחמיר עם הגונבים אותו.

איוב קרא: כיום בשל גנבת נשק ניתן להעמיד לדין בגין כמה עבירות: מעשה גנבה – – –

רויטל סויד: אני מבקשת, בבקשה, באגף בצד שמאל, אני ממש מבקשת להנמיך שם את הטונים.

איוב קרא: מעשה גנבה – עבירה שהעונש בצידה הוא שלוש שנות מאסר; החזקת נשק בלא רשות כדין – העונש בצידה הוא שבע שנות מאסר; נשיאת נשק או הובלתו בלא רשות כדין – עבירה שהעונש בצידה הוא עשר שנות מאסר.

איוב קרא: אף שהחוק כיום מספק מענים שונים, המציעה המכובדת, חברתי הטובה חברת הכנסת ענת ברקו, סבורה שעבירה חדשה שתתייחד לגנבת נשק נחוצה לשם הגברת האכיפה.

איוב קרא: הממשלה תמכה בהצעת החוק, ובתנאי שתקודם בהסכמת משרד המשפטים והמשרד לביטחון הפנים, ולכן אני מבקש מכולם לתמוך בהצעה המאוד-חשובה.

איוב קרא: שמעתי את חבר הכנסת טיבי לא פעם מתריע על הנשק הלא-חוקי בכל מקום, שצריך שתהיה ענישה הולמת בעניינו ולאסוף אותו במגזר הערבי.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, את מסכימה לתנאים שהשר העלה?

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – גנבת נשק), התשע"ז–2017, לוועדת החוקה חוק ומשפט נתקבלה.

רויטל סויד: 49 בעד, אחד נגד.

רויטל סויד: הצעת החוק עוברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רויטל סויד: [הצעת חוק פ/4098/20; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים לדיון בהצעת חוק ברית הזוגיות האזרחית, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותיי, חבריי חברי הכנסת.

רויטל סויד: חברים.

רויטל סויד: חבר הכנסת אחמד טיבי, חברת הכנסת ברקו, זה באמת רגע נדיר לראות שאתם תומכים האחד בשני, אבל אני מבקשת לשמור על השקט במליאה.

רויטל סויד: תודה.

עליזה לביא: אני ממש מקווה שהפרומו של הרגע הנדיר הזה ימשיך גם אל הצעת החוק שלי.

עליזה לביא: היום ציינו כאן פעמיים בכנסת את ט"ו בשבט, את יום חגה של כנסת ישראל – גם בישיבה מיוחדת וגם עכשיו בטרקלין – עם הרבה מאוד אזרחים, חברים, אנשי קהילה, שתומכים ועושים כדי שהחברה הישראלית תהיה טובה יותר, ראויה יותר, כדי שהיום-יום שלנו יהיה הרבה יותר טוב.

עליזה לביא: אני רוצה לחזור ולבקש מכולם – גברתי היושבת-ראש, אפשר לקבל שקט?

רויטל סויד: חברים, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי זוהר, חבר הכנסת גפני, חברת הכנסת שולי מועלם, חברת הכנסת לביא מבקשת את עזרתי, ואני חייבת לעזור לה.

שולי מועלם-רפאלי: צודקת.

שולי מועלם-רפאלי: אני חוזרת למקומי בשקט.

עליזה לביא: תודה, חבריי.

עליזה לביא: וביום המיוחד הזה, בט"ו בשבט – – –

רויטל סויד: אני מבקשת מכל מי שיושב שם בתאים שקט, בבקשה.

יואל חסון: צריך להוציא, זה הכול.

יואל חסון: פשוט צריך להוציא אותם.

עליזה לביא: ט"ו בשבט נותן לנו הזדמנות להתבונן קדימה, אבל גם אחורה, ובעיקר לומר תודה.

עליזה לביא: לחגוג כאן, בארץ ישראל, בכנסת ישראל, את חג הט"ו בשבט היה חלום הרבה מאוד שנים של רבים מההורים שלנו, סבים וסבתות בוודאי, שתהיה לנו מדינה משלנו, שנחזור לדבר עברית ולברך בעברית, לטעת עצים ושהשממה תפרח.

רויטל סויד: השר קרא, השר איוב, אני מצטערת.

רויטל סויד: אני אוסיף לך את הזמן הזה.

עליזה לביא: לא על חשבון הזמן שלי.

רויטל סויד: אני אוסיף.

רויטל סויד: השר איוב קרא, אתה לא תדע מה לענות לה אחר כך, כי אתה צריך להשיב.

עליזה לביא: לא נורא, הוא יקריא לי.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת אייכלר, אם עברת מקום, חבר הכנסת גפני, זה לא אומר שאנחנו שומעים אתכם פחות.

רויטל סויד: בבקשה תאפשרו לחברת הכנסת לביא.

רויטל סויד: חבר הכנסת גפני, אולי היא תשכנע אותך לתמוך בברית הזוגיות.

משה גפני: אין סיכוי בעולם.

רויטל סויד: תקשיב.

רויטל סויד: תקשיב.

רויטל סויד: בבקשה.

עליזה לביא: לא בכדי ביקשתי להעלות את ההצעה הזאת בט"ו בשבט.

רויטל סויד: אני מוסיפה לך דקה.

עליזה לביא: אי-אפשר רק לבוא ולדבר יפה יפה; צריך גם לראות איך מתקנים, איך עושים מעשה ואיך חוזרים באמת אל היחד היהודי שכל כך ביקשנו לחזור אליו, ושהשנה אנחנו מציינים 70 שנה.

עליזה לביא: אנחנו היום בשעה מאוד גורלית, מאוד מאוד גורלית, שאנחנו במו ידינו מרחיקים אחים ואחיות שלנו מנשמת אפה החיה של הנשמה היהודית.

עליזה לביא: בישראל שלנו יש הרבה מאוד אזרחים ואזרחיות שאולי היינו מגדירים אותם יהודים אם היו אנשים הרבה יותר קשובים ורגישים יושבים בצוותים שאנחנו הקמנו.

עליזה לביא: אבל לצערנו, יש הרבה מאוד אנשים שלא יכולים להתחתן על פי הדין הדתי.

עליזה לביא: הם אוהבים את מדינת ישראל, הם משרתים בצבא, הם אוהבי יהדות, בהרבה מהמקרים, בכל נימי נפשם, אבל אנחנו לא מאפשרים להם להתחתן.

עליזה לביא: אנחנו פוגעים בנשמה היהודית של מדינת יהודית ואנחנו מחלישים אותה.

עליזה לביא: כשמדינה ריבונית דמוקרטית שולחת את האזרחים שלה לקנות כרטיסי טיסה כדי לממש את האהבה שלהם וכדי להתחתן בחוץ לארץ היא בוגדת באזרחים שלה.

עליזה לביא: דווקא ביום הזה, בט"ו בשבט, כשאנחנו באים וחוגגים, מציינים, ושומעים פה נאומים חוצבי להבות על היחד שלנו, אנחנו לא יכולים שלא להתייחס למי שלא יכולים להתחתן על פי הדין הדתי, אבל גם למי שלא רוצים.

עליזה לביא: יותר אנשים לא מתחתנים על פי הדין הדתי, גם אנשים שיכולים להתחתן על פי הדין הדתי; כן, יש גם אנשים דתיים שמבקשים שלא להתכתב יותר עם הביורוקרטיה הדתית.

עליזה לביא: אבל מה שהכי מכעיס זה שאין פה הקשבה והבנה ורצון לשבת לפחות ולראות איך עושים את זה טוב יותר, נכון יותר וראוי יותר, ורק ריב ומדון סביב בקשות לבוא ולעשות את זה.

עליזה לביא: אף אחד לא יכול לעמוד פה על הדוכן ולסתור את המציאות הישראלית שמשתנה ואת המענה שחברה יהודית דמוקרטית צריכה לתת.

עליזה לביא: ברית הזוגיות זה הסכם אז-ר-חי – הסכם אזרחי לחיים משותפים.

עליזה לביא: אין בה התרסה ואין בה, חלילה, מאבק בנישואים הדתיים.

עליזה לביא: היא לא פוגעת במסורת היהודית או בסמכות הרבנית.

עליזה לביא: ישבנו וכתבנו את החוק הזה בהתייעצות עם אנשי אקדמיה ועם רבנים ועם אנשים שמכירים היטב, לעומק, וניסחנו הצעה שמתכתבת עם הדין הדתי, שמתכתבת עם המציאות הישראלית, שמבקשת לתת מענה ראוי, מענה חלופי אזרחי ראוי.

עליזה לביא: בשנת 2011 – רק כדי לסבר את האוזן – יצאו לחו"ל להינשא בנישואים אזרחיים 8,995 זוגות.

עליזה לביא: זה היה ב-2011 – כ-11% מכלל הזוגות שנישאו באותה שנה.

עליזה לביא: ולהם צריך להוסיף את כל האנשים שבוחרים בכלל שלא להינשא.

עליזה לביא: הם לא מתחתנים – –

יצחק כהן: – – –

עליזה לביא: אני אתן לך אותם, את כל הנתונים.

עליזה לביא: זה מ-2011, מהלמ"ס.

יצחק כהן: – – –

עליזה לביא: מהלמ"ס.

אלי בן-דהן: ממש לא נכון.

עליזה לביא: אתה יכול להתווכח איתי, ואני אראה לך את הנתונים.

עליזה לביא: – – וחיים כידועים בציבור.

עליזה לביא: ואתה יודע כמה אני פועלת גם לשנות במסגרת משרד הביטחון את היחס הזה, כי אנחנו רואים שהמבנה המשפחתי משתנה; המבנה המשפחתי משתנה, וצריך לבוא ולתת מענה.

עליזה לביא: מספר האנשים שנישאים ברבנות הולך ויורד, הולך ויורד במדינת ישראל, ואנחנו לא נותנים אלטרנטיבה.

עליזה לביא: ומי שמרוויח מהמציאות הזאת זה רק סוכני הנסיעות שמוכרים כרטיסים לקפריסין או לפראג.

עליזה לביא: ואם אתם רוצים לבוא ולומר לי: מה יהיה, ופנקסים, ורשימות, אז אני מזכירה לכם שאחינו החרדים – –

רויטל סויד: אני מבקשת, בבקשה, שקט.

עליזה לביא: – – מנהלים פנקסי נישואים – –

רויטל סויד: סגן השר מזוז, באמת, בבקשה, די.

עליזה לביא: – – נפרדים מאלה של הרבנות הראשית, ובפועל, לעולם הם לא מתחתנים עם מי שלא נמצא תחת המעטפת של העדה החרדית.

עליזה לביא: אז גם בפרקטיקה הזאת הרי יש פתרונות ויש מענים, ואי-אפשר רק בשם זה לבוא ולמנוע את זה, אז אין הסבר אחד שההצעה הזאת לא תתקבל.

עליזה לביא: ויש פה, באמת – תהיו כנים עם עצמכם – יש פה פגיעה הולכת וגדלה באנשים שהם אוהבי יהדות, אנשים שרוצים להיות כאן בארץ הזאת אבל מדירים את רגליהם מהרבנות, כי היא לא מייצגת אותם, וכי יש הרבה מאוד דברים שהם לא מוכנים יותר לוותר עליהם.

עליזה לביא: הם כן רוצים יהדות מאירת פנים, והם כן יודעים שאפשר לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: אז לצערנו, הם הולכים ומחפשים חלופות, לרוב מחוץ לישראל.

עליזה לביא: אז 72% – ביקשת מספרים, סגן השר?

עליזה לביא: 72% מהציבור בישראל, הציבור היהודי במדינת ישראל, תומך בנישואים אזרחיים.

עליזה לביא: אלה הסקרים שאנחנו מכירים אותם; גם אתה מכיר אותם.

עליזה לביא: 72% מהציבור היהודי מסכימים לאמירה שלכל תושב בישראל יש זכות להינשא בארץ עם מי שהוא בוחר ועל פי הדרך שבה הוא בוחר.

עליזה לביא: והנתונים האלה – אתם מכירים אותם – מלמדים את מה שכולנו יודעים: שמדיניות ממשלות ישראל סותרת את הרצון של רוב הציבור במדינת ישראל.

עליזה לביא: אז גם כשעומד פה ראש ממשלה היום בבוקר, וגם יו"ר הכנסת, שמדברים על השקיפות של הכנסת במובן הזה של לשרת את הציבור בישראל, בואו נראה את מי אנחנו צריכים לשרת ולמי אנחנו צריכים לתת מענה.

עליזה לביא: אז תרשו לי דווקא במקום הזה לבקש מכם, גם חבריי החרדים וגם חבריי בבית היהודי וגם חבריי בציונות הדתית: אנחנו חייבים לראות איך אנחנו עושים את זה.

עליזה לביא: אם לא, אנחנו נאבד את הכול.

עליזה לביא: אנחנו פוגעים באופייה של המדינה ובנשמה שלה.

עליזה לביא: ב-1965 התפרסם ריאיון על הרב סולובייצ'יק לגאולה כהן במעריב, והוא אמר שם שלדעתו ניתן לבטל את החובה להינשא ברבנות – הרב סולובייצ'יק, ב-1965 – ושגם אם נעשה כך, למעלה מ-80% היו בוחרים להינשא כדת משה וישראל.

עליזה לביא: ועוד אמר הרב סולובייצ'יק כי אם ההלכה הייתה עומדת לבחירה מתוך חופש דתי, לא היה לה שום מתחרה אמיתי.

עליזה לביא: זה היה נכון אז, וזה נותר נכון גם היום.

עליזה לביא: ולרב סולובייצ'יק יש ממשיכים בני זמננו, שמכירים לעומק את החברה בישראל, ומבינים שבשלו התנאים לראות איך עושים את זה, ועושים את זה נכון, רגע לפני שיהיה מאוחר.

עליזה לביא: ואני רוצה לצטט את הרב יובל שרלו: ככל שיהיה יותר קשה להתגרש, ככל שיהיו יותר פסולי חיתון, ככל שרשימת המסורבים והמסורבות תגדל, ככל שבתי הדין לא יכירו בהסכמי קדם-נישואים העשויים כראוי על פי ההלכה ועוד, כך תגבר ההתנערות מנישואים כדת משה וישראל ולהפך.

עליזה לביא: ואומר הרב יובל שרלו – ועל כן הוא מטיל את האחריות הגדולה על בתי הדין, בגישתם לכלל הנושאים שעל סדר-יומם.

עליזה לביא: ובמרחב החקיקתי אומר הרב יובל שרלו עלינו, אנחנו כאן, בכנסת ישראל, בטח ביום חגנו: צריך לכונן שני מסלולים של הכרת המדינה: מסלול החתונה דרך הרבנות יהיה המסלול הראשי, ובמקביל אליו יתקיים מסלול משני של נישואים אזרחיים, של ברית הזוגיות, שיוכל להיות מופעל במקרים מסוימים.

עליזה לביא: וזה, חבריי וחברותיי היקרים, ההנחה שעל פיה מונחת ההצעה שלפניכם.

עליזה לביא: כמובן שמעמד הרבנות יישמר.

עליזה לביא: אני לא באה לשנות את מעמד הרבנות.

עליזה לביא: וככל שנבוא וניתן את המענה, אתם תראו שגם המקום הזה של הרבנות בקרב החברה בישראל ישתנה וישתפר.

עליזה לביא: בסיור שעשיתי במועצה הדתית בתל אביב, שהנגישה את עצמה ופתחה עוד אפשרויות, אומר לי יו"ר המועצה: פחות ופחות באים להתחתן באמצעות המערכת.

עליזה לביא: פחות ופחות מגיעים אלינו.

עליזה לביא: אז אני באה ואומרת שההצעה הזאת תחזק את הרבנות ותשפר אותה ותייעל אותה, אבל בצידה, צריך להקים מסד של משפט אזרחי מקביל עבור אלו שלא יכולים ושלא רוצים.

עליזה לביא: ובעקבות כך – ואני רוצה לחזור על הדברים שאמר הרב יובל שרלו: הקיום הזה של שני המסלולים יעשה טוב גם לעולם הרבני.

עליזה לביא: הוא יכריח אותו לצאת למרחב ציבורי ולכונן רצון ותשוקה להקים בית בישראל – –

רויטל סויד: נא לסיים.

עליזה לביא: – – כדת משה וישראל, והוא גם יוריד את מפלס השנאה.

עליזה לביא: ואני יודעת שאתם נשארים עד שעה מאוחרת כדי להצביע נגד, אבל את ההצעה הזאת – קחו אותה ותלמדו, ובואו נפתח דיאלוג.

עליזה לביא: חוק המרכולים עשה נזק.

עליזה לביא: חוקים על דת ומדינה – –

יואל חסון: די.

רויטל סויד: נא לסיים.

עליזה לביא: – – צריך לבוא ולעשות אותם בדיאלוג.

עליזה לביא: המקום הזה, אם אנחנו חפצים חיים, חייב שיהיה בדיאלוג.

עליזה לביא: אנא הצביעו בעד.

עליזה לביא: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

רויטל סויד: יעלה להשיב השר איוב קרא, במקום שרת המשפטים.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שאנחנו נמצאים השבוע בפרשת יתרו, אני חייב להתוודות, לפני שאני עונה בשם שרת המשפטים, שאני לא התחתנתי כדת משה וישראל אלא כדת יתרו וישראל.

איוב קרא: אבל אני צריך – – –

יואל חסון: אז למה אתה עונה על זה?

יואל חסון: למה אתה עונה על זה?

איוב קרא: אבל אני חייב לענות בשמה של שרת המשפטים על הצעת חוק של ברית הזוגיות האזרחית, התשע"ז–2017, של חברת הכנסת עליזה לביא ואיתה חברי כנסת נוספים.

איוב קרא: ההצעה הזאת מבקשת לכונן מוסד של "ברית זוגיות אזרחית" בישראל, שיהווה מסלול מקביל למוסד הנישואים הדתי, ואשר יחיל על בני זוג שיבחרו בו את מלוא הזכויות והחובות האזרחיות החלות על בני זוג נשואים.

איוב קרא: הצעת החוק מבקשת ליצור שינוי מדיניות מהותי בנוגע למצב המשפטי הקיים כיום בישראל, ונוגדת את ההסכמים הקואליציוניים, הקובעים שלא לשנות את הסטטוס קוו בענייני דת ומדינה אלא בהסכמת כל סיעות הקואליציה.

איוב קרא: מאחר שההצעה אינה מקובלת על כלל מפלגות הקואליציה, עמדת הממשלה היא כי יש להתנגד להצעת החוק.

איוב קרא: ואני מנצל במה זו ביום חשוב זה כדי להודיע שמחר, בפעם הראשונה אולי, גברתי היושבת-ראש, יוצא מבקר המדינה יחד איתי לסיור ללמוד על כל המגזר, הערבי בכלל והדרוזי בפרט, על הבנייה הלא-חוקית שנמצאת בו, ולתת את דעתו על כך בשל התכנון הכושל – – –

איימן עודה: מה אתה עושה?

איוב קרא: אני יוצא מחר להראות, כדי למצוא פתרון למצב הבנייה הלא-חוקית במגזר הערבי בכלל והדרוזי בפרט – עם מבקר המדינה לסיור, כדי לראות איך הוא יוכל להתייחס לזה, מאחר שמדובר בלקונה מאוד בעייתית בתכנון, שבעצם היה כושל, גם מבחינת הרשויות, גם מבחינת המדינה, שהביא – – –

מאיר כהן: גם במגזר הבדואי?

איוב קרא: גם.

איוב קרא: ואנחנו רוצים ללמוד איך אפשר להתייחס אליו כדי להגביר תקציבים לתכנון, כדי להביא למצב שיהיה אפשר לפתור אחת ולתמיד, בלי שירוצו אחרי אנשים כדי להרוס להם בתים שנבנו – שאילצו אותם, שאילצו אותם.

חיים ילין: זה יעזור לברית הזוגיות?

איוב קרא: אני מקווה שגם זה יעזור.

איוב קרא: מאחר שלמדתי את כל נושא דת ומדינה, וגם בעצם – – –

חיים ילין: גם פרשת השבוע.

איוב קרא: את כל הנושאים הללו למדתי בבית ספר תיכון וגם כשלמדתי משפטים באוניברסיטה.

איוב קרא: אז אלה דברים שהם אלף-בית, ואתה לא יכול שלא ללמוד אותם, כולל כל הדינים למיניהם – בטח היושבת-ראש בקיאה יותר ממני בנושאים הללו.

איוב קרא: לכל עדה יש את הדין שלה ויש לה את העצמאות הדתית שלה.

איוב קרא: אני לא התכוונתי לדבר כרגע יותר ממה שאמרתי, אבל אני באמת מנצל את הבמה הזאת לומר לך שמבקר המדינה, שהוא אינסטנציה מאוד חשובה, בא לראות מקרוב איך אפשר להמשיך לרוץ אחרי מצב נתון של רשלנות רבת-שנים במגזר, כדי להביא אולי לאיזושהי אמירה שתחייב את כל הגורמים להתכנס כדי להביא לפתרון – שהוא בעייתי; שאנשים לא – רצו פתרון, להקים משפחה, לבנות בית, ולא היה תכנון.

איוב קרא: יש לו אדמה, יש כל מיני דברים בתוך הדבר הזה.

איוב קרא: זה כל כך טעון שזה מחייב אמירה, ואני מקווה שנוכל להביא בשורה.

איוב קרא: מחר בשעה 11:00 אנחנו נתכנס בכפר עוספיא, כל ראשי הרשויות וכל הגורמים של המקצוע יכולים לתת את הדעת ואת הכיוון לאמירה של מבקר המדינה בסוגיה כל כך כואבת, אולי אחת הסוגיות הקשות, הבעייתיות.

איוב קרא: ואולי משם האמירה הזאת תאיץ את כל המערכות למצוא פתרון אחת ולתמיד ולסיים בכך סוגיה מאוד בעייתית וחשובה לפתרון, באמת.

רויטל סויד: תודה רבה לשר איוב קרא.

רויטל סויד: חברת הכנסת עליזה לביא, זכות לתשובה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת אמסלם, אדוני יו"ר הקואליציה חבר הכנסת אמסלם, אדוני יו"ר הקואליציה חבר הכנסת אמסלם, אני רוצה לבקש ממך להיות הראשון שידרוש כאן שתשובות שניתנות לחברי כנסת שמעלים הצעות, שיושבים ומשקיעים, שהלשכה המשפטית מקדישה להם זמן – ראוי שהתשובות שאנחנו נקבל פה בכנסת ישראל משרי הממשלה יהיו תשובות מנומקות, תשובות ראויות, וגם כששר לא נמצא כאן ראוי שהשר ילמד, ידע מה הוא מציג לנו כאן, אדוני; שתשובות לא תהיינה מעליבות, תשובות שמבזות את כנסת ישראל.

עליזה לביא: אנחנו כאן בט"ו בשבט, יום חגה של כנסת ישראל.

עליזה לביא: אנחנו, האופוזיציה, זכאים לקבל תשובות ברמה; תשובות שיתכתבו עם הדברים שאמרנו; תשובות שיעירו – אולי אנחנו נתקן את דרכנו ונגיש הצעה טובה יותר.

עליזה לביא: אדוני, לא ראוי, לא מכובד.

עליזה לביא: אתם, שאתם מבקשים לקדם את כנסת ישראל – לא זו הדרך להשיב לנו.

עליזה לביא: אז אתם כועסים שאתם נשארים עד עכשיו, עד השעה הזאת.

עליזה לביא: ביקשו ממני להסיר את ההצעה או לבקש הצבעה במועד מאוחר.

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אנחנו כאן.

עליזה לביא: זאת העבודה שלנו, אדוני.

עליזה לביא: ראוי שעל הצעת החוק שלי אני אקבל תשובה מנומקת, תשובה מסודרת; שהדוגמאות וכל ההרחבה של הדברים יתכתבו עם הדברים שאני הצעתי.

עליזה לביא: אני הקדשתי זמן רב גם להצעה וגם לנאום שלי.

עליזה לביא: למדתי הרבה מאוד לקראתו, ואני מאוד מאוד פגועה.

עליזה לביא: מאוד נעלבתי מהתשובה של שרת המשפטים על הדברים שלי.

עליזה לביא: ראוי שאני אקבל תשובה מנומקת שתגיד ותאמר בדיוק למה אי-אפשר, איך אפשר כן לקדם.

עליזה לביא: ואני מבקשת ממך, אני יודעת שחפץ חיים אתה – של הקואליציה ושל הכנסת; אני מבקשת ממך לדאוג שהתשובות שאנחנו נקבל תהיינה תשובות ראויות.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 24 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הצעת חוק ברית הזוגיות האזרחית, התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

רויטל סויד: 24 בעד, 31 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה הוסרה מסדר-היום.

רויטל סויד: [הצעת חוק פ/4874/20; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק ההצעה לפועל (תיקון – תקבולי ביטוח במקרה של אובדן גמור), התשע"ח–2017.

רויטל סויד: יציג אותה חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, חברי השרים, חבריי חברי הכנסת, ההוצאה לפועל היא נושא מורכב.

יואב בן צור: בכל שאלה חוזרים לדיון הבסיסי ולצדדיו, כשמחד גיסא יש לנו את החייב, מצבו ומצב משפחתו, והאם נהיה לצידו ברגעים הקשיים או שנעשה את החשבון איך הוא הגיע למצבים אלה ומהי מידת אשמתו, ומכאן נגזור את התשובה.

יואב בן צור: מאידך גיסא יש לנו את הנושים, ובדרך כלל מדובר באנשים תמימים שככל שנקל עם החייב, נפגע בהם.

יואב בן צור: עד כאן זה בסדר, אך השאלה הנשאלת: מתי צדדים שלישיים נכנסים לחגיגה, לשיקולים ולדילמות?

יואב בן צור: במקרה שלנו, חברות הביטוח – כאשר רכב שעליו מוטלים עיקולים נפגע באובדן גמור, חברות הביטוח אינן מעבירות את כספי הביטוח למבוטח עד להסרת העיקול.

יואב בן צור: במצב שבו העיקול נמוך משווי תקבולי הביטוח הצפויים, החייב ידאג להסרת העיקולים, שכן יש לו אינטרס לקבל את ההפרש שבין גובה העיקול לסכום הביטוח.

יואב בן צור: לעומת זאת, במקרים שבהם גובה העיקול עולה על דמי הביטוח, אין לחייב אשר שקוע בחובות ופניו להליך פשיטת רגל שום תמריץ לפעול להסרת העיקול, והתוצאה היא שכספי הביטוח נותרים בידי חברת הביטוח, למעשה ללא הגבלת זמן.

יואב בן צור: לנצח.

יואב בן צור: אנחנו רוצים בהצעת החוק הזאת שנעביר את הכסף שמגיע כדין לנושים.

יואב בן צור: לא פעם הנושה זה המדינה, בגלל לקונה כזאת או אחרת.

יואב בן צור: הצעת החוק הזאת באה לתקן את העוול בעשיית עושר שלא במשפט, ולקבוע כי תקבולי הביטוח במקרים של אובדן גמור ישולמו ללשכת ההוצאה לפועל ודינם יהיה כדין כספי עיקול ממומש.

יואב בן צור: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יואב בן צור: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

רויטל סויד: יעלה להשיב, במקום שרת המשפטים, חבר הכנסת איוב קרא.

קריאה: כבוד השר – – –

איוב קרא: אה, באמת?

איוב קרא: שמח.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני משיב על הצעה.

איוב קרא: תשובתי זו היא – – –

קריאה: – – –

איוב קרא: כן.

קריאה: – – – לממשלה – – –

איוב קרא: אני רוצה לומר, להסביר, שההצעה הזאת מבקשת לתת מענה על קושי שעולה במקרה שבו נגרם אובדן גמור, טוטל לוס, לרכב שהוטל עליו עיקול.

איוב קרא: כיום כאשר נגרם לרכבו של חייב אובדן גמור ומגיעים לו כספי פיצוי מחברת הביטוח, החברות מקפיאות את כספי הפיצוי ואינן מעבירות אותם לחייב או לזוכה.

איוב קרא: יחד עם זאת, כיום, במקרה שנגרם נזק לרכב החייב הזכאי לפיצוי, זוכים אינם יודעים בהכרח על הנזק הנגרם לרכב, באיזו חברה חייב המבוטח והאם הוא זכאי לדמי פיצוי.

איוב קרא: כמו כן, גם לחברות הביטוח יש פער בידע, מכיוון שהן אינן יודעות מה גובה החוב של החייב למעקל, ולכן אינן יודעות מה היקף הכספים שעליהן לתפוס.

איוב קרא: לפיכך, יש לגבש בעניין זה פתרון אשר ייתן מענה על בעיית פערי הידע הקיימים ויאפשר לזוכים לפעול בצורה מסודרת לעיקול כספי הביטוח ומימושם.

איוב קרא: לאור האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק, ובתנאי שתקודם רק בהסכמת משרד המשפטים ומשרד האוצר.

איוב קרא: אני מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

איוב קרא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: חבר הכנסת בן צור, מקובלים עליך התנאים שנאמרו?

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – תקבולי ביטוח במקרה של אובדן גמור), התשע"ח–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יואל חסון: יש בעיה במחשב.

יואל חסון: לא מגיב.

רויטל סויד: לא מגיב?

רויטל סויד: אז רגע, אנחנו נעשה את ההצבעה מחדש.

יואל חסון: נרשם, נרשם.

רויטל סויד: נרשם?

רויטל סויד: הכול בסדר?

רויטל סויד: 40 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק עוברת לדיון בוועדת חוקה, חוק ומשפט.

רויטל סויד: [הצעת חוק פ/4455/20; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – הכרה בשירות מילואים כפעילות המזכה בנקודות זכות), התשע"ז–2017.

רויטל סויד: יעלה ויציג אותה חבר הכנסת אורן אסף חזן.

איימן עודה: זה לא נרשם.

רויטל סויד: לא הצבעת?

איימן עודה: הצבעתי, אבל זה לא נרשם.

רויטל סויד: אבל בסוף זה נרשם.

רויטל סויד: אפשר לראות?

רויטל סויד: אז אני מוסיפה את חבר הכנסת איימן עודה, שהצביע בעד, להצעת החוק הקודמת.

רויטל סויד: שנייה, אורן.

אורן אסף חזן: לאט-לאט.

אורן אסף חזן: יש לנו את כל הזמן שבעולם, היושבת בראש.

אורן אסף חזן: בינתיים אני אספר לכולכם שהולך להיות מעניין בנאום הזה.

רויטל סויד: לא, סליחה, חבר הכנסת עודה, ההצבעה שלך נקלטה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, חבריי השרים, כנסת, שלולא ההחלטה המקוממת של ועדת הפיונים, ועדת האתיקה, הייתה יכולה להיות נכבדה – – –

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף.

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף.

יחיאל חיליק בר: הגיע הזמן.

אורן אסף חזן: רגע לפני שאנחנו נתעסק בה, אני רוצה להגיד כמה מילים על החוק, ואז אני אגיד באמת את מה שצריך לומר, את מה שהרוב רוצים לומר אבל מפחדים להגיד.

יחיאל חיליק בר: תתפלא, מהצד הזה של הבית שמחים על זה.

יחיאל חיליק בר: תתפלא.

אורן אסף חזן: ראשית, לחבריי הצעירים, אחיי ואחיותיי הסטודנטים והסטודנטיות, ביום הזה אנחנו מביאים לכם בשורה נוספת.

אורן אסף חזן: לא עוד מציאות שבה אנחנו רואים צעירים שמתנדבים בכל מיני עמותות שנלחמות נגד המדינה, שמבזות את המדינה, שפוגעות במדינה, כל מיני צעירים באקדמיה שעושים לילות כימים כדי לפגוע בנו – – –

מיקי לוי: אבל אורן, אנחנו הצבענו על חוק כזה בשבוע שעבר.

אורן אסף חזן: רק דקה, אדוני.

אורן אסף חזן: תכף אני אסביר.

מיקי לוי: בדיוק חוק כזה.

אורן אסף חזן: לא עוד מציאות שבה הם מקבלים במה, ואתם ואתן, שמשרתים ומשרתות את המדינה באהבה ובגאווה, נדחקים לאחור.

אורן אסף חזן: הצעת החוק אומרת שכל מי שמשרת במילואים עשרה ימים בשנה, לא רצוף, יזכה בארבע נקודות זכות באקדמיה.

אורן אסף חזן: הצעת החוק הזאת נתמכת על ידי משרד החינוך והממשלה, ואני מקווה מאוד שהמציאות שבה היום הניקוד שניתן בחלק מהמקומות כניקוד רשות יהפוך להיות ניקוד חובה בכל האקדמיה.

אורן אסף חזן: אנחנו נשווה את הזכויות של הסטודנטים והסטודנטיות משרתי המילואים לאלה של אחרים.

אורן אסף חזן: לא עוד מוסדות שמפנקים ומוסדות שפוגעים, אלא תמיכה נרחבת של האקדמיה במשרתי המילואים.

אורן אסף חזן: אני ארחיב רבות על הצעת החוק הזאת כאשר היא תבוא לקריאה ראשונה, ואברך עליה כאשר היא תעבור בקריאה שלישית.

אורן אסף חזן: בינתיים אני רוצה לברך את חבריי באם תרצו, שהיו שותפים לכתיבת הצעת החוק הזאת והצגתה.

אורן אסף חזן: אנחנו נעביר אותה ואנחנו נביא בשורה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מירב הגישה את אותה הצעת חוק.

אורן אסף חזן: אני רק אתקן: הצעת החוק של אותה ח"כית שאתה מדבר עליה היא הצעה שמדברת על כמה נושאים, בין היתר מעורבות חברתית באקדמיה.

אורן אסף חזן: כחלק ממעורבות חברתית, 21 ימי מילואים יוכלו להיחשב, בקונסטלציה מסוימת, לנקודות זכות.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: כל מי שמשרת מילואים עשרה ימים בשנה יזכה לנקודות זכות.

אורן אסף חזן: נקודה.

אורן אסף חזן: אוקיי?

אורן אסף חזן: אין פה בכאילו.

אורן אסף חזן: אני לא מעביר הצעת חוק לשם הכותרת.

אורן אסף חזן: אני מעביר הצעת חוק כדי שמשרתי המילואים, שאנחנו חייבים להם כל כך הרבה, יזכו לבשורה.

אורן אסף חזן: רבותיי, יש לי עוד כמה דקות, ואני רוצה לנצל אותן.

אורן אסף חזן: הרי אני לא יודע אם שמתם לב, היום היה לכם קצת משעמם במליאה, שכן אחרי שהעזתי להעיר לסטלין – אה, סליחה, יושב-ראש הכנסת אדלשטיין – ולבקש ממנו שיתנצל – – –

יחיאל חיליק בר: היושבת-ראש – – –

רויטל סויד: אני אבקש – סליחה, חבר הכנסת חזן, אני אבקש ממך, באמת – – –

יחיאל חיליק בר: הוא קרא ליושב-ראש סטלין.

יחיאל חיליק בר: מה זה הדבר הזה?

יחיאל חיליק בר: מה זה הדבר הזה?

יחיאל חיליק בר: יש גבול.

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת בר.

יחיאל חיליק בר: הוא ליצן.

יחיאל חיליק בר: מקומו בקרקס, לא במליאה.

רויטל סויד: חבר הכנסת בר, חבר הכנסת בר, במקום שאני אעיר לחבר הכנסת חזן, אז אתה, בבקשה – – –

יחיאל חיליק בר: אסיר ציון.

יחיאל חיליק בר: הוא קורא לו סטלין?

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

רויטל סויד: מחבר הכנסת חזן אני אבקש – – –

יחיאל חיליק בר: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: חצוף.

רויטל סויד: כשאתה עומד פה ונואם, תכבד את חברי הכנסת, ובטח ובטח את יושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: יו"ר הקואליציה, הוא קרא ליו"ר הכנסת סטלין.

יחיאל חיליק בר: אין לך מה להגיד על זה?

אורן אסף חזן: אני פניתי היום ליושב-ראש הכנסת וביקשתי ממנו שיתנצל בפני ראש הממשלה על אותן הקלטות מביכות – –

יחיאל חיליק בר: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: ליצן חצר.

אורן אסף חזן: – – שבהן הוא קרא לראש הממשלה משוגע – –

יחיאל חיליק בר: ליצן חצר.

אורן אסף חזן: – – שבהן הוא העיד על עצמו שהוא סוחט את ראש הממשלה – –

יחיאל חיליק בר: הוא קרא ליושב-ראש הכנסת סטלין – – –

אורן אסף חזן: – – שבהן הוא אמר שחצי – – –

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: חופש הביטוי שייך לכולם, חברתי.

יחיאל חיליק בר: תצאו מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: בואו נצא מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: בואו נצא מהמליאה.

בצלאל סמוטריץ': – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, חבר הכנסת חיליק בר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר לבובות, אני מדבר לעם ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני יוצא לבד.

רויטל סויד: אז תצא, בבקשה.

רויטל סויד: אז תצא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אמסלם, תקשיב לסמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: בוא נצא מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: קראו ליושב-ראש הכנסת סטלין.

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, אני נאלצת לקרוא אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: רגע, לא, רגע, אני רוצה לומר משהו.

רויטל סויד: אתה צדקת בהערה שלך, ועכשיו אתה מפריע לנאום.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: הייתה הצעה לסדר-היום, הצעה לסדר-היום.

רויטל סויד: אתה צדקת בהערה שלך, ועכשיו אתה מפריע.

רויטל סויד: חבל.

אורן אסף חזן: בינתיים שתי דקות מהזמן שלי הלכו.

רויטל סויד: חבל.

יחיאל חיליק בר: תני לי שנייה.

רויטל סויד: יש לך מה לומר – תגיד את זה לחבר הכנסת אמסלם.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, שתי דקות מהזמן שלי.

יחיאל חיליק בר: קרה פה משהו שלא ייעשה – חבר כנסת קרא ליו"ר הכנסת סטלין.

יחיאל חיליק בר: סטלין.

אורן אסף חזן: חברתי, זה הזמן שלי במליאה.

אורן אסף חזן: זכות הביטוי נתונה לכולם.

רויטל סויד: תפסיק – –

יחיאל חיליק בר: תצאו מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: להוריד אותו.

יחיאל חיליק בר: נא להוריד אותו.

אורן אסף חזן: שתי דקות כבר.

רויטל סויד: – – ואני אבקש ממנו שיתנצל בפני יושב-ראש הכנסת על הדברים האלה – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אני רוצה לשמוע, בבקשה.

רויטל סויד: – – אחרי שהוא יסיים לדבר.

יחיאל חיליק בר: לא, עכשיו.

יחיאל חיליק בר: מה זה?

יחיאל חיליק בר: אפשר לעשות הכול?

יחיאל חיליק בר: אפשר להגיד הכול?

רויטל סויד: חבר הכנסת בר, חבר הכנסת בר – – –

יחיאל חיליק בר: סטלין ליולי אדלשטין, אסיר ציון?

יחיאל חיליק בר: שיתבייש לו.

יחיאל חיליק בר: ליצן.

רויטל סויד: חיליק בר, אתה צודק שזאת בושה וחרפה, ואני מבקשת ממנו שיתנצל.

רויטל סויד: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: את צריכה להפסיק את הנאום שלו, את יושבת-ראש הישיבה – – –

אורן אסף חזן: אני אשמח לקבל את שתי הדקות ומשהו שנגזלו ממני.

יחיאל חיליק בר: את יכולה להפסיק את הנאום שלו.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, מעל שתי דקות אני יושב פה, והם מבזים את הכנסת.

יחיאל חיליק בר: הוא לא יקרא ליו"ר הכנסת סטלין ואנחנו ניתן לו לדבר.

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, אל תגרום לי – – –

אורן אסף חזן: זכות הדיבור והביטוי שייכת לכולם.

רויטל סויד: אל תגרום לי – – –

יחיאל חיליק בר: אתה אפס קטן.

יחיאל חיליק בר: אתה תתנצל בפני יו"ר הכנסת.

רויטל סויד: אל תגרום לי לקרוא אותך בפעם השלישית.

יחיאל חיליק בר: לא, אני לא אגרום לך.

יחיאל חיליק בר: תבקשי ממנו להתנצל.

רויטל סויד: אל תגרום לי לקרוא אותך בפעם השלישית.

יחיאל חיליק בר: לגיבור ישראל, אסיר ציון, הוא קורא סטלין?

יחיאל חיליק בר: מי הוא בכלל?

רויטל סויד: אתה צודק לחלוטין.

רויטל סויד: אני אמרתי – – –

יחיאל חיליק בר: מה הוא עשה בחיים?

יחיאל חיליק בר: בן אדם שכל החיים שלו סִרסר והימר.

רויטל סויד: חבר הכנסת בר, אני נאלצת לבקש שתצא החוצה.

יחיאל חיליק בר: סִרסורים והימורים, זה מה שהוא עשה.

רויטל סויד: אני מתנצלת.

רויטל סויד: חבל.

יחיאל חיליק בר: סִרסורים והימורים, זה מה שהוא עשה.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, תראי למה את נותנת יד.

יחיאל חיליק בר: כל הרזומה שלך – סִרסורים והימורים.

אורן אסף חזן: שלוש דקות שאני עומד כאן ושומע את העלבונות האלה.

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

יחיאל חיליק בר: קורא לחבר כנסת סטלין?

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

אורן אסף חזן: לא הייתם נותנים לאף אחד לדבר כשהיה נואם פה מישהו אחר.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, תירגע.

יחיאל חיליק בר: שיתנצל.

יחיאל חיליק בר: קורא ליושב-ראש הכנסת סטלין – תגיד לי, זה נראה לך הגיוני?

יחיאל חיליק בר: אני שואל אתכם.

אורן אסף חזן: שלוש דקות, תסתכלי, חמש וחצי – – –

רויטל סויד: תירגע, תירגע.

אורן אסף חזן: אני ממתין בשקט.

רויטל סויד: תירגע.

רויטל סויד: שומרים על זכותך, ואתה לא מכבד את זה.

אורן אסף חזן: אני לא אמרתי שלא.

רויטל סויד: אז תפסיק.

אורן אסף חזן: לא, לא נכון, היושבת בראש.

אורן אסף חזן: את חושבת – אם לך היו אומרים את מה שהוא אמר היית עונה בחוצפה יותר גדולה.

אורן אסף חזן: שימי לב מה הוא אומר.

רויטל סויד: אני מבקשת ממך שתפסיק לדבר.

אורן אסף חזן: בסדר.

יחיאל חיליק בר: יושב-ראש הכנסת, הסמל של הכנסת, קוראים לו סטלין?

יחיאל חיליק בר: סטלין?

יחיאל חיליק בר: באמת.

יחיאל חיליק בר: בושה.

יחיאל חיליק בר: איך אתם משתפים עם זה פעולה?

יחיאל חיליק בר: השר בן-דהן – – –

אורן אסף חזן: אל תפריעי לי.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת ברקו, אל תפריעי לי.

אורן אסף חזן: אל תפריעי לי.

אורן אסף חזן: אל תפריעי.

יחיאל חיליק בר: צאו מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: צאו מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: למה אתם יושבים פה בכלל?

רויטל סויד: חבר הכנסת בר, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: איך אתם יושבים פה בכלל?

יחיאל חיליק בר: זו מחאה לא של האופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: דוד, מה מצחיק?

רויטל סויד: חבר הכנסת בר, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: קומו ותצאו.

יחיאל חיליק בר: אל תכבדו את הליצן הזה.

יחיאל חיליק בר: הוא אפס מאופס.

מיקי לוי: תצאו איתנו.

מיקי לוי: תצאו איתנו.

יחיאל חיליק בר: בושה – – –

מיקי לוי: תצאו איתנו מהאולם, נראה אתכם.

אורן אסף חזן: חמש דקות כבר.

יחיאל חיליק בר: צאו החוצה, נחמן.

יחיאל חיליק בר: הוא לא ראוי.

יחיאל חיליק בר: צאו החוצה, צאו החוצה.

יחיאל חיליק בר: בושה וחרפה.

רויטל סויד: חבר הכנסת, חבר הכנסת, חבר הכנסת.

רויטל סויד: חברים, אני רוצה לומר משהו, סליחה, ואני אומרת את זה לחבריי באופוזיציה: חבר הכנסת חזן אמר עכשיו את אחד הדברים הכי חמורים שהוא יכול היה לומר – – –

חיים ילין: לא שייך לאופוזיציה וקואליציה – – –

איילת נחמיאס ורבין: שיצאו.

רויטל סויד: סליחה, אתה לא מתווכח איתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: שיצאו מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: הבית הזה – – –

רויטל סויד: אני דרשתי ממנו להתנצל.

רויטל סויד: יושב-ראש הכנסת אפשר לו להציג את הצעת החוק שלו, והוא יסיים להציג את הצעת החוק שלו.

יחיאל חיליק בר: – – – (חבר הכנסת יחיאל חיליק בר יוצא מאולם המליאה.

יחיאל חיליק בר: )

רויטל סויד: חבל שאתם מאפשרים לו את הבמה הזאת.

רויטל סויד: באמת.

חיים ילין: איזו במה?

חיים ילין: איזו במה?

רויטל סויד: הוא אמר את הדברים.

רויטל סויד: תנו לו לסיים את הדברים שלו.

רויטל סויד: זו הפעם האחרונה שהוא עולה להציג לחצי השנה הבאה.

רויטל סויד: אפשר היה להפסיק עם הסאגה הזאת, באמת.

נחמן שי: זו פרידה.

רויטל סויד: ולך, חבר הכנסת חזן, אני חוזרת ואומרת:

רויטל סויד: איך שאתה כינית את יושב-ראש הכנסת הוא לא ראוי – – –

אורן אסף חזן: לא שמתי לב, ברח לי.

רויטל סויד: סליחה – –

אורן אסף חזן: – – – לעשות.

רויטל סויד: – – הוא לא ראוי, הוא לא מכובד.

רויטל סויד: ביום החג של הכנסת אתה ממשיך לא לכבד את הכנסת.

אורן אסף חזן: עכשיו תורי.

רויטל סויד: תציג את הצעת החוק שלך.

רויטל סויד: אני מבקשת ממך שתתנצל בפני יושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: אני בסוף הדברים שלי אתייחס – – –

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: בבקשה, בלי חגיגות ובלי הצגות.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: אז אם אפשר לקבל את הזמן שלי בחזרה, כי תסתכלי, חברתי – – –

רויטל סויד: תמשיך.

רויטל סויד: אני אוסיף לך כמה דקות בסוף.

רויטל סויד: תמשיך.

אורן אסף חזן: בתשע דקות עצרו אותי, חברתי.

נחמן שי: זמנך עבר.

אורן אסף חזן: הציבור חושב אחרת.

אורן אסף חזן: טוב, אחרי שראינו את מופע הבריונות של השמאל – הרי להם מותר הכול.

אורן אסף חזן: כשהם עושים את זה זה חופש ביטוי, וכשאנחנו חלילה עושים את זה אז זו פרובוקציה בריונית.

אורן אסף חזן: רבותיי, אני קודם כול רוצה לאחל לכל אזרחי מדינת ישראל ט"ו בשבט שמח.

אורן אסף חזן: אבל דווקא ביום החג הזה, דווקא ברגע הזה, ביום שהכנסת עוטה חג, אנחנו מגלים, לצערנו, שיולי אדלשטיין בחר לתת פרס למחבלים, בחר לתת תמיכה לאלה שתומכים בטרור.

אורן אסף חזן: האם תיתכן מציאות שבה בשעה שאני נלחם על כך שמחבלת המרמרה לא תוכל לכנות את חיילי צה"ל "רוצחים" – –

חיים ילין: תפסיק, תפסיק.

חיים ילין: אתה עושה אישי והוא סמל.

חיים ילין: הוא סמל, אתה לא מבין?

חיים ילין: אי-אפשר כך.

אורן אסף חזן: – – אותי מענישים?

חיים ילין: איך אתם נותנים לו?

חיים ילין: אתם מפחדים?

חיים ילין: בחייאת.

אורן אסף חזן: האם ייתכן שבשעה שאני עומד על כך שאחמד טיבי, שמסית בשער שכם ומוביל למהומות מול החיילים, עולה כאן וטוען שהוא הריבון, מהלל שהידים מעל הבמה – –

מיקי לוי: תתנצל שקראת לו סטלין הקטן.

מיקי לוי: תתבייש.

מיקי לוי: תתנצל שקראת לו סטלין הקטן.

אורן אסף חזן: – – אני, שסותם לו את הפה, אני נענש?

אורן אסף חזן: האם ייתכן שזחאלקה, שרק לפני שבועיים אמר שהדגל שלנו יותר גרוע מסמרטוט; אלה שעמדו כאן, תומכי הטרור, חברי הרשימה החמאסית המשותפת, שביזו את כולכם, רבותיי, ואת כל אזרחי מדינת ישראל שעה שסגן הנשיא פנס עמד כאן – אני באתי והשבתי להם, אני, שאומר להם בפנים מה שחלקכם פשוט מפחדים לומר, אז אותי מענישים?

אורן אסף חזן: אז בחרו לתת איזה עונש של השתקה.

אורן אסף חזן: אז קודם כול שיהיה ברור: אף אחד לא ישתיק אותי, ואת הדברים שלי אני אגיד.

מיקי לוי: תתנצל בפני אסיר ציון.

מיקי לוי: תתנצל בפני אסיר ציון.

אורן אסף חזן: ואם לא פה, במליאה, אז אני אגיד אותם בחוץ – –

מיקי לוי: תתנצל בפני אסיר ציון.

מיקי לוי: אתה לא ראוי.

אורן אסף חזן: – – ואני אמשיך לומר אותם בכל מקום.

מיקי לוי: תתנצל בפני אסיר ציון שקראת לו "סטלין הקטן".

אורן אסף חזן: אף אחד לא ישתיק אותי.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה תכבד את הכנסת.

אורן אסף חזן: האם תיתכן מציאות שרק בשל העובדה שחשפתי – –

חיים ילין: איך אפשר לכבד את הכנסת כשהוא לא מכבד את יו"ר הכנסת?

אורן אסף חזן: – – שחשפתי את הקומבינה שיש לאדלשטיין עם הרשימה החמאסית – אני אתן לכם חופש פעולה במליאה ואתם תצביעו לי לנשיאות – על זה אני צריך להיענש?

אורן אסף חזן: והאם ייתכן שרק לפני כמה ימים, כאשר מדינה שלמה נחשפה להקלטות מזעזעות שבהן אומר יושב-ראש כנסת ישראל, המוסד שאמור לפקח על הממשלה: ראש הממשלה הוא משוגע, הוא לא כשיר.

אורן אסף חזן: מעיד על עצמו יו"ר כנסת: אני סוחט את ראש הממשלה.

אורן אסף חזן: סחיטה היא דבר שקיים בעולם אפל, רחוק מכולנו.

אורן אסף חזן: וכשאני בא ועומד כאן, כי לכם פשוט אין אומץ, ומבקש ממנו להתנצל על אשר ביזה את ראש הממשלה, וגם שביזה את הסיעה שלי, תנועת הליכוד, שהיא לי הבית, כאשר הוא אמר שמעל מחצית הסיעה לא ראויים להיות כאן – יולי, הם ראויים, ואפילו יותר ממך – ואמר על המועמדים החדשים שלנו: אם הם ייבחרו לכנסת, אין מקום לליכוד בכנסת; זה אדם שתנועת הליכוד הצביעה לו.

אורן אסף חזן: אז 20 דקות אחרי שאני יורד ומבקש ממנו להתנצל, עם כבוד מלכות, בסבלנות, אני מקבל שיחת טלפון מפתיעה – לא, לא מאיזו תוכנית רדיו – שיחת טלפון מפתיעה מוועדת האתיקה, שמחליטה לומר לי: תתייצב מחר ב-08:00 בשביל להיענש.

אורן אסף חזן: ואז אני מגלה שלמרות שאינני יכול להגיע, הם כבר החליטו.

אורן אסף חזן: אגב ועדת אתיקה – חבורה של אנשי שמאל קיצוניים, שקיבלה החלטה עוד לפני שהיה דיון.

איציק שמולי: אתה יודע מי יושב בוועדת האתיקה?

אורן אסף חזן: איפה ההגינות שלכם, רבותיי?

איציק שמולי: מי יושב בוועדת האתיקה?

אורן אסף חזן: אני אספר לך מי יושב בוועדת האתיקה.

איציק שמולי: הבן-אדם הכי הגון בכנסת.

רויטל סויד: נא לסיים.

אורן אסף חזן: לא, סליחה.

רויטל סויד: נא לסיים.

אורן אסף חזן: היו לי עשר דקות.

רויטל סויד: אז נא לסיים.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, אני רוצה לומר, חבר הכנסת חזן, אני רוצה לומר לך – – –

אורן אסף חזן: רויטל, היושבת בראש, לא, זה לא מקובל.

אורן אסף חזן: הינה, ההשתקה ממשיכה.

אורן אסף חזן: חמש דקות לקחו לי מהזמן, וזה לא תקין.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: היושבת בראש, אני מבין שאתם מפחדים לשמוע את האמת, אבל זה לא תקין.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת שתסיים, ואני גם רוצה לומר לך משהו.

אורן אסף חזן: את הבטחת גם שתיתני לי כמה דקות.

רויטל סויד: אני גם רוצה לומר לך.

אורן אסף חזן: קודם תיתני לי את הזמן שמגיע לי.

רויטל סויד: ואני אגיד לך גם מתי אני אוסיף לך, אוקיי?

אורן אסף חזן: יופי, אז תוסיפי לי.

אורן אסף חזן: בשמחה.

רויטל סויד: ואני אגיד לך גם מתי.

אורן אסף חזן: אני מקשיב, ותוסיפי לי.

רויטל סויד: כי אני מצפה ממך שעכשיו, לקראת סוף דבריך – –

אורן אסף חזן: הם רחוקים מלהסתיים.

רויטל סויד: – – ואחרי הנאום שבו אתה אמרת כל מה שאמרת, אתה תתנצל בפני יושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: אני קודם כול אסיים את דבריי.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אתה תתנצל – –

אורן אסף חזן: תני לי לסיים – – –

רויטל סויד: – – בפני יושב-ראש הכנסת על הכינוי שאתה כינית אותו – –

אורן אסף חזן: רבותיי, אני – – –

רויטל סויד: – – שאלה דברים שלא ייאמרו, ובטח לא על יושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: רבותיי – – –

רויטל סויד: אז אני מבקשת שאתה תתנצל על כך.

אורן אסף חזן: קודם כול אני מבקש שתוסיפי לי את הזמן שגזלתם ממני.

אורן אסף חזן: במשך שש דקות עמדו וייללו פה וצעקו פה וצרחו פה אנשי התרבות הנאורים של השמאל.

אורן אסף חזן: הם פשוט לא רצו לתת לי לדבר.

אורן אסף חזן: זה הגיוני שהם מגינים עליו כל כך.

אורן אסף חזן: הרי בחברת הנסיעות הפרטית של יו"ר הכנסת הוא מטיס אותם לחו"ל, הוא שולח אותם למשלחות.

אורן אסף חזן: אז אני מבקש שתשלימי לי את הדקות שלי, ואני איענה גם לבקשתך.

רויטל סויד: תתנצל קודם, ולאחר מכן אני אשקול.

אורן אסף חזן: לא, את אמרת – – –

רויטל סויד: תתנצל, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: מה זה, תנאים, או ש-?

רויטל סויד: אני שמרתי פה.

אורן אסף חזן: לא, את לא שמרת על זכותי לדבר.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: היושבת בראש, רק תעני לי על זה: את ביקשת ממני כשהוא צרח – –

רויטל סויד: לא, אנחנו לא – – –

אורן אסף חזן: – – את ביקשת ממני להיות בשקט ואמרת שתחזירי לי את הזמן שלי.

רויטל סויד: אנחנו עכשיו לא בדיון.

רויטל סויד: אני מבקשת ממך – – –

אורן אסף חזן: אני לא מבין.

אורן אסף חזן: אני עם חיוך.

רויטל סויד: אני מבקשת ממך שאתה תעמוד פה ואתה תתנצל.

אורן אסף חזן: אז הינה: אם מישהו נפגע מדבריי – – –

מיקי לוי: לא, לא.

נחמן שי: אורן, צא כבר.

נחמן שי: זמנך עבר, זמנך עבר.

נחמן שי: רד, רד.

רויטל סויד: ואתה תתנצל על זה שכינית את יושב-ראש הכנסת בכינוי שבו אתה כינית אותו.

אורן אסף חזן: חבוב, לא אתה בוחר בי.

אורן אסף חזן: הציבור בישראל יגיד את דברו.

אורן אסף חזן: הוא יחליט אם אנחנו נהיה פה או לא.

אורן אסף חזן: אגב, הוא גם ישפוט.

נחמן שי: ביישת את הבית הזה.

נחמן שי: עד שלא יורידו אותך, לא תרד.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת שתתנצל בפני יושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: תוסיפי לי את הזמן ואני אשיב לך על בקשתך.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אני מבקשת שתתנצל בפני יושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: את לא רוצה להוסיף לי את הזמן?

אורן אסף חזן: גזלתם ממני.

מיקי לוי: תורידי אותו.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: גזלתם ממני את הדקות שלי.

אורן אסף חזן: כל כך מפחדים בכנסת לשמוע את האמת.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת שתתנצל.

אורן אסף חזן: אין בעיה, אני אסיים.

אורן אסף חזן: את לא חייבת – אני אומר עוד פעם: תוסיפי – – –

רויטל סויד: אני מבקשת שתתנצל, ואני אוסיף לך אחר כך את הדקות שלך, אבל אני מבקשת שתתנצל.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לדעת על מה להתנצל.

רויטל סויד: אתה תתנצל, בבקשה, שכינית את יושב-ראש הכנסת בכינוי שבו כינית אותו.

מיקי לוי: תורידי אותו.

מיקי לוי: תורידי אותו.

אורן אסף חזן: אז אני מוכן שיו"ר הכנסת יתנצל בפני ראש הממשלה וגם בפני עם ישראל שהיום הוא נתן פרס למחבלים, ואז נדבר.

מיקי לוי: תורידי אותו.

מיקי לוי: תורידי אותו.

רויטל סויד: טוב, תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

רויטל סויד: אתה סיימת את הנאום שלך.

אורן אסף חזן: אני לא מבין מה לא בסדר.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: נא לרדת.

אורן אסף חזן: אז בואו, אני אעלה להשיב על החוק.

אורן אסף חזן: אין בעיה, אני אעלה להגיב.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אם תהיה התנגדות אני יכול להגיב.

אורן אסף חזן: בושה רק שככה אתם מתנהגים, שאתם סותמים פיות.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: נא להוריד אותו, בבקשה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אני מבין שאדלשטיין מפחד, אבל הציבור ישפוט את יו"ר הכנסת הכי מביש ושפל שהיה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

מיקי לוי: – – –

חיים ילין: איזה פחדן.

חיים ילין: איזה פחדן.

חיים ילין: בוא, אתה רוצה שאני אעלה ואספר מה היה בכפר עזה?

חיים ילין: צבע אדום אחד – עשית במכנסיים.

אורן אסף חזן: תספר.

רויטל סויד: סגן השר מאיר פרוש יעלה, בבקשה, להשיב.

חיים ילין: בוא, אני אעלה.

חיים ילין: פחדן אחד.

חיים ילין: פחדן.

חיים ילין: פחדן אחד.

חיים ילין: צבע אדום אחד – עשה במכנסיים.

חיים ילין: אתה בא לדבר על פחדנים?

אורן אסף חזן: איי איי איי.

מיקי לוי: לאסיר ישראל אתה קורא "סטלין הקטן"?

מיקי לוי: תתבייש.

קריאה: אתם תצביעו בעד?

קריאה: – – – הוא יודע מי זה סטלין?

קריאה: – – –

מיקי לוי: אל תצביעו, נראה אתכם.

מיקי לוי: אל תצביעו.

מיקי לוי: נראה אתכם, אל תצביעו.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: חבר הכנסת לוי, אתה בוודאי לא תרצה להפריע לסגן השר בתשובתו.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, בלי להיות מעורב בוויכוח הקשה שראינו פה ברגעים האחרונים, אני רוצה להתייחס – – –

דוד אמסלם: – – –

מאיר פרוש: אני לא יכול.

מאיר פרוש: אני עליתי.

מאיר פרוש: מה?

חיים ילין: תורידו את החוק.

חיים ילין: תורידו את החוק הזה.

חיים ילין: לא מגיע לו – – – זה לא שייך אם החוק לא טוב.

מאיר פרוש: הצעת החוק הנ"ל נדונה בוועדת שרים לענייני חקיקה בישיבתה מיום 28 בינואר 2018.

מאיר פרוש: עמדת ועדת השרים הייתה לתמוך בהצעת חוק זו בתנאי שתקודם בהתאם לסיכומים שיתקבלו בהתייחס להצעת החוק של חברת הכנסת מירב בן ארי לעידוד מעורבות סטודנטים בפעילות חברתית וקהילתית, שעברה בקריאה טרומית ביום רביעי שעבר.

מאיר פרוש: הצעת חוק זו מבקשת לקדם מתן נקודות זכות לסטודנט המשרת במילואים לפחות עשרה ימים במהלך שנת הלימודים האקדמית, ועוסקת בנושא שמקדם שר החינוך בימים אלה.

מאיר פרוש: אנו רואים חשיבות רבה בתרומתם של משרתי המילואים למדינה ולביטחונו של עם ישראל.

מאיר פרוש: משרתי המילואים עוזבים את עיסוקיהם, את בתיהם וגם את לימודיהם כדי להגן על אזרחי המדינה, וזו תהיה עוד דרך להכיר להם תודה על פעילותם.

מאיר פרוש: לאור האמור, אבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה.

רויטל סויד: תמשיך, תמשיך.

מאיר פרוש: – – –

רויטל סויד: תמשיך.

מאיר פרוש: – – –

רויטל סויד: אני חושבת, סגן השר, שאתה יכול אולי להתייחס לדברים.

רויטל סויד: מה דעתך על העובדה שכינו ככה את – – –

מאיר פרוש: למה אני צריך להתייחס למה שקרה פה?

מאיר פרוש: להרבה דברים הייתי רוצה להתייחס ולא מתייחס.

מאיר פרוש: מה אני אתייחס?

רויטל סויד: אולי אתה יכול לגנות אותם.

מאיר פרוש: מה אני אומר?

מאיר פרוש: אני לא יכול לתרום, כי כל מי שמדבר עוד – –

רויטל סויד: כסגן שר שעולה, אולי אתה יכול לגנות את הדברים.

מאיר פרוש: – – זה רק מכניס את חבר הכנסת אורן חזן להתחפר בעמדה שלו, אז מה?

מאיר פרוש: זה לא מועיל.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת אמסלם, יושב-ראש הקואליציה.

קריאה: דודי – – –

חיים ילין: תורידו את החוק.

חיים ילין: זה לא יכול להיות שסמל ישראל – ככה יוצאים עליו פה.

חיים ילין: לא יכול להיות.

קריאה: – – – שיושב-ראש הקואליציה – – –

מאיר פרוש: אני אומר שוב: הצעת החוק הזאת, כמו שאני אמרתי, נדונה בוועדת שרים לענייני חקיקה, והיא גם תואמת במידה מסוימת לאותה הצעת חוק שהכנסת אישרה בשבוע שעבר בקריאה טרומית, של חברת הכנסת מירב בן ארי.

מאיר פרוש: גם המועצה להשכלה גבוהה התייחסה לעניין הזה, ואני רוצה לומר את מה שהמועצה להשכלה גבוהה התייחסה וכתבה.

מאיר פרוש: במכתב שהיא שלחה לפני כמה ימים למשרד החינוך נאמר כך: הצעת החוק שבנדון מבקשת לחייב את המוסדות להשכלה גבוהה למזער את הפגיעה בלימודים הנגרמת לסטודנט המשרת במילואים באמצעות מתן ארבע נקודות זכות אקדמיות לתואר, לסטודנט לתואר ראשון, המשרת במילואים לפחות עשרה ימים במהלך שנת הלימודים האקדמית.

מאיר פרוש: בהתאם להוראות סעיף 19א לחוק זכויות הסטודנט, התשס"ז–2007, קבעה המל"ג בשנת 2012, את כללי זכויות הסטודנט (התאמות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים), התשע"ב–2012, שהם כללים במעמד נורמטיבי.

מאיר פרוש: הכללים קובעים הסדרים מפורטים למדי בכל הנוגע להתאמות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים, ובקביעתם הסתייעה המל"ג בוועדה מקצועית אשר כללה אנשי אקדמיה ונציגי סטודנטים.

מאיר פרוש: כפי שהסברתי קודם, הכללים הם כללים במעמד נורמטיבי של חקיקת משנה, והם מחייבים את כלל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.

מאיר פרוש: הוועדה המקצועית קיימה דיונים מעמיקים בכלל הנושאים המפורטים בסעיף 19א לחוק זכויות הסטודנט, והכללים שגובשו על ידה, אשר היו גם הם על דעת התאחדות הסטודנטים, שיקפו איזון ראוי בין הדרישות האקדמיות לבין התחשבות במשרתי המילואים.

מאיר פרוש: הכללים עוסקים בין היתר באופן הגשת הבקשות להתאמות ובסוגי ההתאמות האפשריות, כגון היעדרות משיעורים, מטלות, מעבדות, סמינריונים וסדנאות וכו', היעדרות מבחינת מלגות, הארכת לימודים ובנושאים נוספים.

מאיר פרוש: סעיף 11 לכללים עוסק בהכרה בשירות מילואים כפעילות המזכה בנקודות זכות וקובע כדלקמן: 11(ג) – מוסד המכיר במעורבות סטודנטים בפעילות חברתית וחינוכית למען הקהילה כמזכה בנקודות זכות אקדמיות יהיה רשאי להכיר גם בשירות מילואים כפעילות המזכה בשתי נקודות זכות אקדמיות לתואר, לפי כללים שיקבע.

מאיר פרוש: ההכרה בשירות מילואים כמזכה בנקודות זכות אקדמיות לתואר מצויה בסמכותם הבלעדית של המוסדות להשכלה גבוהה במסגרת החופש האקדמי המוקנה להם בסעיף 15 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח, אשר קובע כי מוסד הוא בן חורין לכלכל את ענייניו האקדמיים והמינהליים במסגרת תקציבו כטוב בעיניו.

מאיר פרוש: תכליתו של סעיף 15 לחוק המל"ג היא לשריין את עקרון החופש האקדמי במובנו הרחב, תוך הדגשת חשיבותו העליונה במערכת ההשכלה הגבוהה.

מאיר פרוש: חיובם של מוסדות ההשכלה הגבוהה להכיר בשירות מילואים בן עשרה ימים של הסטודנט לתואר ראשון כמזכה בארבע נקודות זכות לתואר מהווה פגיעה בחופש האקדמי של המוסדות, שאמונים על שמירת רמה אקדמית נאותה ומעניקים נקודות זכות של סמך שיקולים אקדמיים.

מאיר פרוש: זאת ועוד, נציין כי בימים אלה בוחנת המל"ג אפשרות למתן התאמות נוספות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים בנסיבות חירום ובמצב מיוחד ולסטודנטים הורים לילד עד גיל 13 שבני או בנות זוגם משרתים בשירות מילואים, ואף הקימה צוות מקצועי אשר המליץ לה בנושא.

מאיר פרוש: הוועדה למדיניות אקדמית והכרה והסמכה ייחדה כמה ישיבות לנושא וגיבשה המלצות לתיקון הכללים, שבמסגרתן יתווספו התאמות הן לסטודנטים המשרתים במילואים בנסיבות חירום ובמצב מיוחד והן לסטודנטים הורים לילד עד גיל 13 אשר בני זוגם משרתים בשירות מילואים.

מאיר פרוש: ביום 17 בינואר 2018 נשלח נוסח הכללים המתוקן להתייחסות המוסדות, והמל"ג, כאמור, מבקש להכריע בעניין.

קריאה: מה אתה אומר, הרב פרוש – – –

קריאה: תמשיך, מאיר.

יצחק כהן: הרב פרוש, אל תעצור – – –

מאיר פרוש: אז אני מתבקש על ידי חברים במליאה, ובהם גם חברי אופוזיציה, שאני אמשיךף כדי לאפשר להם להתדיין ולהגיע לידי סיכום בנדון – –

אורן אסף חזן: – – – מה עם הדקות שלי?

מאיר פרוש: – – ואז אני ממשיך הלאה.

מאיר פרוש: הצעת החוק מבקשת לחייב את המוסדות להשכלה גבוהה למזער את הפגיעה בלימודים הנגרמת לסטודנט המשרת במילואים באמצעות מתן ארבע נקודות זיכוי אקדמיות לתואר לסטודנט לתואר ראשון המשרת במילואים לפחות עשרה ימים במהלך שנת הלימודים האקדמית.

איילת נחמיאס ורבין: – – – סגן השר פרוש, אחר כך הקואליציה מתרעמת שיש המון חוקים – – – בשבוע שעבר.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר היו – – –

מאיר פרוש: לא, לא ממש דומה.

מאיר פרוש: לא ממש דומה.

רויטל סויד: סליחה, אנחנו לא מנהלים פה דיונים.

רויטל סויד: אני מאוד מבקשת, אני מאוד מבקשת שלא לנהל פה דיונים, בבקשה.

מאיר פרוש: מחוות הדעת של המועצה להשכלה גבוהה, שהעתקה מצורף בזה, עולה כי היא מתנגדת – –

קריאות: – – –

קריאה: לא להאמין – – –

מאיר פרוש: – – מאחר שממילא קיימים הסדרים מקילים ייחודיים לסטודנטים.

קריאה: אף אחד – – –

קריאה: אף אחד – – –

קריאה: יושבת-ראש – – –

מאיר פרוש: ולכן – – –

מיקי לוי: – – –

מאיר פרוש: ולכן אני נתתי את הנימוקים, והמשרד מבקש להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בקידומה של הצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – אם את רוצה שאני אתנצל, אני אתנצל – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: אני כבר לא חבר כנסת.

רויטל סויד: סגן השר, סליחה.

רויטל סויד: סגן השר פרוש.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה – –

קריאה: רגע.

רויטל סויד: – – מה אתם מתכוננים לעשות עם ההצבעה הזאת?

דוד אמסלם: הוא רוצה להתנצל, אבל.

יחיאל חיליק בר: אין לו בתקנון אפשרות להתנצל.

יחיאל חיליק בר: מה זה?

יחיאל חיליק בר: מה זה, תקנון חדש של אורן חזן?

דוד אמסלם: – – – עזוב.

דוד אמסלם: עזוב תקנון – – –

קריאה: לא, לא – – –

יחיאל חיליק בר: אין לו תקנון.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: עזוב, דודי, זה לא רציני.

ירון מזוז: – – –

דוד אמסלם: חיליק, חיליק, חיליק – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: חיליק, חיליק, חיליק, למה סתם?

קריאה: – – – שלוש פעמים.

קריאות: – – –

קריאה: חיליק, חיליק, חיליק – – –

דוד אמסלם: אני מבקש – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, האם אתה מעוניין להתנצל לפני יושב-ראש הכנסת?

קריאות: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אני לא – אני מאוד מתנצלת.

רויטל סויד: אל תדבר איתי ותדבר בטלפון.

רויטל סויד: האם אתה מבקש להתנצל לפני יושב-ראש הכנסת?

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, זה מקובל עליך?

רויטל סויד: בבקשה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: בבקשה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: לך – – –

יואל חסון: – – –

רויטל סויד: בבקשה, חבר הכנסת חזן.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בושה.

מיכל בירן: בושה.

יחיאל חיליק בר: בושה.

מיכל בירן: – – –

יחיאל חיליק בר: בוז.

יחיאל חיליק בר: בוז.

יחיאל חיליק בר: בוז.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בוז.

יחיאל חיליק בר: בוז.

רויטל סויד: חבריי, חבריי באופוזיציה – –

יחיאל חיליק בר: בוז.

רויטל סויד: – – אני רוצה להסביר לכם משהו.

רויטל סויד: אני רוצה – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אני מאוד מצטערת.

רויטל סויד: אני מאוד מצטערת.

קריאות: – – –

רויטל סויד: זה שאתם תצעקו, זה שאתם צועקים – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

רויטל סויד: זה שאתם צועקים – –

יחיאל חיליק בר: זה לא בסדר, רויטל.

רויטל סויד: – – זה בגלל שאתם צריכים להבין: כדי שהצעת החוק הזאת לא תעלה להצבעה – אוקיי – –

יחיאל חיליק בר: שתעלה להצבעה.

רויטל סויד: – – צריך – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: כדי שהצעת החוק הזאת – –

יואל חסון: לא – – –

יחיאל חיליק בר: אז – – –

רויטל סויד: – – לא תעלה להצבעה – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: רק ביקשתי שהוא יתנצל.

יחיאל חיליק בר: לא – – –

יואל חסון: – – – למה?

רויטל סויד: כדי – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: כדי שהצעת החוק – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: עזוב עכשיו.

דוד אמסלם: אני רוצה – – – פוליטיקה קטנה.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: הוא רוצה להתנצל.

קריאה: לא.

דוד אמסלם: למה לא? זה מה שביקשת, חיליק – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: הייתה לו הזדמנות – – –

קריאות: – – –

קריאה: הייתה לו הזדמנות – – –

אורן אסף חזן: – – – כל הסיפור שלהם זה להביא – – – היושבת-ראש.

אורן אסף חזן: כל הסיפור שלהם זה – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – – הוא רוצה להתנצל – – –

יואל חסון: רויטל, רויטל, אחרי ההצבעה שהוא יתנצל.

יואל חסון: אחרי ההצבעה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: אני מצטערת להודיע, וגם, אולי, לשמחתכם: אין יכולת לתת את זכות הדיבור מהצד.

קריאות: – – –

רויטל סויד: ככה אומרת מזכירת הכנסת.

קריאות: – – –

קריאה: יש לו שלוש דקות.

רויטל סויד: כך אומרת מזכירת הכנסת.

רויטל סויד: אין יכולת – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: אין לו.

רויטל סויד: זה בתמיכת ממשלה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: אין לו שלוש דקות.

רויטל סויד: זה בתמיכת ממשלה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: אין לו.

רויטל סויד: זה בתמיכת ממשלה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: חבל שאתם לא רואים איך אתם נראים, כשאנחנו מנסים לפתור פה איזשהו עניין.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: חבל שאתם לא רואים איך אתם נראים.

רויטל סויד: חבל.

קריאה: מה זה?

קריאה: לא, זה מעצבן אותי.

קריאה: אביגדור, מה קרה פה?

קריאות: – – –

קריאה: היושבת-ראש, סליחה – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אם מזכירת הכנסת אומרת שאין אפשרות מבחינת התקנון לדקה מהצד, אז אני מאוד מצטערת.

קריאות: – – –

רויטל סויד: רק אם מישהו מתנגד ועולה, ואז הוא יוכל להתנצל, ואז הם יצביעו בעד.

רויטל סויד: אז במקום לצעוק, בואו תהיו קצת יותר קשובים ותבינו את הסיטואציה.

מיכל רוזין: – – –

רויטל סויד: חבל שאתם עומדים וצורחים ככה.

מיכל רוזין: – – – את טועה.

מיכל רוזין: את טועה – – –

רויטל סויד: האם יש מישהו שרוצה להתנגד כדי שחבר הכנסת אורן חזן יוכל לדבר מהצד?

קריאה: לא – – –

קריאה: לא – – –

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: אז אנחנו – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: אז אנחנו עוברים – – –

קריאה: לא – – –

רויטל סויד: אז אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: רגע, רגע, רגע, רגע.

קריאה: סליחה, אני יכול – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

קריאה: נגד אורן חזן – – –

קריאות: – – –

קריאה: חבר הכנסת אורן חזן – – –

קריאה: – – – אורן חזן – – – אורן חזן.

קריאה: נגד אורן חזן.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

מיכל בירן: נגד אורן חזן.

מיכל בירן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 17 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – הכרה בשירות מילואים כפעילות המזכה בנקודות זכות), התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

דוד אמסלם: אני עכשיו מבקש – – – עכשיו.

רויטל סויד: 25 בעד, 17 נגד – – –

דוד אמסלם: עכשיו, רק שנייה.

דוד אמסלם: אני מבקש עכשיו הודעה אישית.

דוד אמסלם: הודעה אישית.

רויטל סויד: דודי, אני רוצה שתבוא רגע.

רויטל סויד: ההצעה עוברת לוועדת החינוך.

דב חנין: לא, לא, לא.

רויטל סויד: האם זה מה שכל כך רציתם?

דב חנין: ועדת הפנים.

יואל חסון: ועדת העבודה והרווחה.

קריאות: – – –

יואל חסון: ועדת העבודה והרווחה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: הוועדה לסמים והימורים.

יחיאל חיליק בר: הוועדה לסמים והימורים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: הוועדה לסמים והימורים.

קריאות: – – –

רחל עזריה: – – – חצי שנה – – –

קריאות: – – –

מיכל בירן: – – – יותר טוב.

קריאות: – – –

קריאה: לא, באמת.

קריאות: – – –

רויטל סויד: לאור העובדה שיש פה כמה ועדות שעלו, הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת כדי שתקבל החלטה.

רחל עזריה: – – –

רויטל סויד: הודעה אישית לחברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, כבוד השרים, נאמרו פה אמירות בלתי נסבלות על ועדת האתיקה, ואני ביקשתי הודעה אישית כחברה בוועדת האתיקה, כדי להבהיר את כללי ההתנהגות בבניין הזה.

רחל עזריה: ועכשיו תקשיבו, ותקשיב טוב, חבר הכנסת אורן חזן: אנחנו פגשנו אותך כל שבוע כמעט מיום שהתכנסנו בכנסת הזאת.

רחל עזריה: כל שבוע אתה בא ומסביר למה אלה חברי כנסת אחרים שפגעו בכנסת, אתה מסביר לנו למה – –

אורן אסף חזן: – – –

רחל עזריה: – – למה זה בכלל לא אתה.

רחל עזריה: עכשיו תקשיב טוב ותקשיבו לי כולם: זה כל כך קל לבוא ולצעוק, זה כל כך קל לבוא ולהפריע, אבל בסופו של דבר, ככה אנחנו מחסלים את הכנסת שלנו.

רחל עזריה: מסתכלים עלינו האזרחים ושואלים את עצמם מה אנחנו עושים פה, ואני אגיד לכם מה אנחנו עושים: אנחנו עובדים פה קשה מאוד.

נחמן שי: – – –

רחל עזריה: תפסיק לצעוק.

רחל עזריה: אנחנו עובדים פה קשה מאוד.

נחמן שי: – – –

רחל עזריה: וכשיש פה בן אדם שמונע מאיתנו פעם אחרי פעם לנהל את הדיונים בוועדה, וכשיש פה חבר כנסת שנכנס אלינו לוועדה – –

קריאה: – – –

רחל עזריה: – – וכשהוא נכנס, חצי מחברי הכנסת, חצי מחברות הכנסת וחצי – כמעט כל חברי הכנסת מהרשימה המשותפת נכנסים לכוננות ספיגה, ויש לנו פה גם סגני שרים וחברי כנסת אחרים, אחד-אחד – אנחנו אף פעם לא יודעים מאיפה יגיע השוט, וזה הגיע למצב בלתי נסבל שאנחנו לא יכולים יותר לנהל דיונים בכנסת הזאת.

רחל עזריה: זה פוגע בעבודה בוועדת כספים; זה פוגע בעבודה בוועדות אחרות; זה מגיע למצב שאנחנו לא עושים את העבודה שלנו על החוקים.

רחל עזריה: פעם אחרי פעם הזהרנו את חבר הכנסת אורן חזן.

רחל עזריה: פעם אחרי פעם הבאנו אותו לדיון בוועדה, הסברנו לו, ביקשנו ממנו לשנות את דרכיו, ופעם אחרי פעם הוא לא הסכים.

רחל עזריה: כשאומרים לי חברי כנסת שכשהוא נכנס הם מפסיקים לדבר, שזה גורם לכזאת מהומה וכזאת בעיה, וכשבסופו של דבר זה מה שהציבור רואה, והם לא רואים את העבודה האמיתית שאנחנו עושים פה, זה הרגע שבו אני אומרת: די.

רחל עזריה: ואני רוצה לומר לכם יותר מזה: ההחלטה הזאת לא קלה.

רחל עזריה: ההחלטה להרחיק חבר כנסת לחצי שנה ולהוריד לו מהשכר זו החלטה שישבנו במשך זמן ארוך – ואפילו יותר מזה אני אגיד לכם:

רחל עזריה: פנו אליי חברי כנסת ואמרו: למה לא החלטתם הרבה קודם?

רחל עזריה: כי אנחנו חיכינו שתהיה החלטה פה אחד, וחיכינו שזה יהיה מצב שבו כשנקבל את ההחלטה, זה יהיה ברור שזה יהיה הדבר הנכון לעשות.

רחל עזריה: ואני אגיד לכם עוד דבר: להיות חברת ועדת אתיקה זה עבודה מבאסת.

רחל עזריה: כמה מכם באתם לצעוק על זה, ועל זה, וזה לא בסדר?

רחל עזריה: כמה חברי כנסת מתעצבנים על החלטות שאנחנו מקבלים?

רחל עזריה: אבל בסופו של דבר זו האחריות שלנו, וכשמגיע חבר הכנסת אורן חזן וקורא לנו "תומכי טרור", וכשמגיע חבר הכנסת אורן חזן ומטיח בנו שאנחנו חבורת מריונטות – של מי?

רחל עזריה: של זה שהוא משווה אותו לסטלין – ואני לא מאמינה שהוא אמר את זה – זה מבחינתנו קו הגמר, ובזה זה נגמר.

קריאה: – – –

רחל עזריה: ואני אמשיך בעוד דבר אחד: בסופו של דבר השאלה האמיתית היא למה – זו השאלה.

רחל עזריה: למה?

רחל עזריה: למה אנחנו פה?

רחל עזריה: למה אנחנו בבית הזה?

רחל עזריה: ואני רוצה לומר לכם משהו שאיתו אני הולכת לישון כל לילה וקמה איתו כל בוקר, ובשביל זה אני מוכנה, ובשביל זה כולנו מוכנים, להיות במאבקים האלה, גם אם הם קשים.

רחל עזריה: ואני אגיד לכם: שלוש פעמים הייתה לנו ממלכה; שלוש פעמים לעם היהודי הייתה ממלכה: ממלכת ישראל, ממלכת יהודה ובית שני.

רחל עזריה: שלוש פעמים חרבנו, ולא בגלל האויב מצפון; הוא חיכה שאנחנו ניחלש מבפנים, ואז הוא הגיע.

רחל עזריה: הוא ידע שאנחנו יודעים לריב, שאנחנו עם שיודע לריב; לכל אחד יש את בית הכנסת שהוא לא ייכנס אליו.

רחל עזריה: שלוש פעמים נחלשנו מבפנים, ושלוש פעמים הגיע האויב מצפון.

רחל עזריה: אנחנו שומעים פה פעם בשבוע לפחות על האויב מצפון שמחכה.

רחל עזריה: אז אני אגיד לכם: הוא מחכה שניחלש מבפנים, וזה התפקיד שלנו לא לתת לזה לקרות.

רחל עזריה: וחלק מהעבודה הזאת הוא לדעת להתווכח – לדעת להתווכח בממלכתיות, לדעת להתווכח מתוך הנשמה, אבל לא לתת לזה להגיע לפסים אישיים.

רחל עזריה: ומה שחבר הכנסת אורן חזן עשה פעם אחרי פעם – יש עוד חברי כנסת, אבל הוא בעיקר – מה שהוא עשה זה גרר אותנו לפסים אישיים, גרר את הוויכוח לבלתי נסבל, גרר את זה למכות מתחת לחגורה.

רחל עזריה: את זה אנחנו לא ניתן.

רחל עזריה: תודה רבה.

נחמן שי: – – –

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

דוד אמסלם: אני מבקש בקשה, מהצד, אפשר?

דוד אמסלם: לשנייה.

רויטל סויד: חבר הכנסת – מי?

קריאה: היו"ר – – –

קריאה: – – – מה קרה?

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, מזכירת הכנסת מודיעה שחבר הכנסת חזן לא יכול לחזור חזרה, מכיוון שיושב-ראש הכנסת הרחיק אותו ואפשר לו להגיע אך ורק להצבעה.

דוד אמסלם: אני שואל אם את מוכנה להעלות אותו להתנצל – זה מה שאני מבקש.

דוד אמסלם: עזבי עכשיו פרוטוקול.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך שכאשר יושב-ראש הכנסת הרחיק אותו מהדיון במליאה – – –

דוד אמסלם: שאלתי, זה לא לדיון – במסגרת – – –

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, זו לא שיחה פרטית ביני לבינך – –

דוד אמסלם: הבנתי.

רויטל סויד: – – שאני מקבלת את ההחלטה אם חבר הכנסת חזן יכול לחזור למליאה או לא יכול לחזור למליאה.

דוד אמסלם: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן הורחק על ידי יושב-ראש הכנסת – –

קריאה: טוב.

רויטל סויד: – – עד סוף הדיון, וחבר הכנסת חזן – הדיון בהצעת החוק שלו – למעט בהצעת החוק שלו – – –

דוד אמסלם: עדיין אנחנו נמצאים שם.

רויטל סויד: ולכן – – –

דוד אמסלם: לכן אני ביקשתי משפט אחד – שיתנצל.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן – הייתה הצבעה, הסתיים.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: הדיון בהצעת החוק הסתיים.

דוד אמסלם: אני לא רוצה – – –

רויטל סויד: עכשיו, אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת אמסלם – – –

דוד אמסלם: במקום לנאום.

דוד אמסלם: הבנתי.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אני בטוחה שאם חבר הכנסת חזן מעוניין להתנצל בפני יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, יש לו הרבה מאוד בימות לעשות את זה.

רויטל סויד: הוא לא חייב לעשות את זה מתוך מליאת הכנסת.

רויטל סויד: הוא יכול לעשות את זה בעוד הרבה מאוד מקומות.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר משהו לכם, חבריי חברי הכנסת: אני יושבת כאן, כולכם יקרים לי – – –

דוד אמסלם: – – – שהחברים שלכם – – –

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: לא, דודי אמסלם – –

דוד אמסלם: – – – ביקשתי – – –

רויטל סויד: – – אלה דברים שלא ייאמרו, מה שאמרת עכשיו – –

דוד אמסלם: – – –

קריאה: זה משהו אחר.

רויטל סויד: – – כי אתה ראית באיזה איזון אני ניהלתי את הישיבה.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: הרי אני ביקשתי פה לדבר דקה וחצי עכשיו.

רויטל סויד: אז תלך תסגור את זה – אז תלך לבקש – – –

דוד אמסלם: אני כיושב-ראש הקואליציה לא יכול לדבר.

רויטל סויד: אתה לא יכול לדבר?

רויטל סויד: בוודאי שאתה יכול לדבר.

דוד אמסלם: אני ביקשתי כאן לדבר, לתת לו להתנצל.

רויטל סויד: אז תלך בבקשה ליושב-ראש הכנסת – – –

דוד אמסלם: אבל אתם לא רוצים התנצלות – – –

רויטל סויד: אז תלך בבקשה ליושב-ראש הכנסת – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: – – ותשאל את יושב-ראש הכנסת – –

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: הבנתי.

רויטל סויד: – – אם הוא מתיר ליושב-ראש הקואליציה לאפשר לחבר הכנסת חזן לבוא ולהתנצל דקה.

רויטל סויד: תסגור את זה בבקשה עם יושב-ראש הכנסת, שהרחיק את חבר הכנסת חזן מהדיון היום במליאה, ומסתבר שלא בכדי.

דוד אמסלם: אוקיי.

רויטל סויד: אבל אני כן רוצה לומר משהו לכולם פה, כי הייתם צריכים לראות איך נראה הדיון האחרון.

רויטל סויד: מה שקורה פה זה שכולנו נגררים לתהומות, או יותר נכון לביבים, כתוצאה מהתנהגות של חבר כנסת אחד, ולא יכול להיות שכולנו נכעס ככה ונצעק ככה.

רויטל סויד: ואני רוצה עכשיו באמת להתנצל בשם כולנו פה על כך שיושב-ראש הכנסת כונה בתואר שאסור היה שהוא יהיה מכונה בו.

רויטל סויד: יושב-ראש הכנסת, אסיר ציון לשעבר, נכלא וסורב עלייה בין היתר כתוצאה מכך שהוא התנגד ולא הסכים באוניברסיטה לכנות את סטלין גיבור, ועל כך הוא סולק מהאוניברסיטה.

רויטל סויד: הוא ביקש לעלות, ולאחר מכן הוא נכלא והיה אסיר ציון.

רויטל סויד: לא ראוי היה לכנות אותו בכינוי כזה.

רויטל סויד: זה מבייש את הכנסת.

רויטל סויד: כולנו מתנצלים בפניו, ואנחנו נמשיך עכשיו בסדר-היום.

יפעת שאשא ביטון: אבל גברתי היושבת-ראש, דווקא בגלל זה אני חושבת שהציבור צריך לראות שאורן חזן מתנצל בפני הציבור.

קריאה: רויטל, יש לי הודעה.

רויטל סויד: הצעת חוק הפיקוח על מסגרות חינוכיות לפעוטות – – –

קריאה: – – –

רויטל סויד: סליחה?

קריאה: – – –

רויטל סויד: הודעה אישית, בבקשה, מהצד.

קריאה: גברתי היושבת-ראש, גם אני יכול לבקש דקה?

קריאה: גברתי היושבת-ראש?

רויטל סויד: הודעה אישית, בבקשה, מהצד.

רויטל סויד: מהצד, בבקשה.

קריאה: גברתי היושבת-ראש, גברתי היושבת-ראש – – –

יפעת שאשא ביטון: הינה, הוא משתלט על המיקרופון.

יפעת שאשא ביטון: מה פתאום?

יפעת שאשא ביטון: מה פתאום?

רויטל סויד: שאני אתחיל לדבר על מה שאתה עשית היום?

קריאה: יש פרוטוקול.

רויטל סויד: שאני אתחיל לדבר על מה שעשית היום, חיליק?

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך, דודי אמסלם, משהו אחד.

יחיאל חיליק בר: תקשיב לי.

דוד אמסלם: – – –

יחיאל חיליק בר: כן, תבקש הודעה אישית.

רויטל סויד: כשהוא יסיים אתה תדבר.

רויטל סויד: כן.

יחיאל חיליק בר: יש לי חמש דקות, ואני לא אשתמש בהן.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך רויטל, גברתי היושבת-ראש, משהו.

יחיאל חיליק בר: כשאת אומרת איך התנהגנו בבית הזה ולהסתכל על עצמנו, אני עונה לך שאני מתבייש בעצמנו, כי היינו מנומסים כשנחצה קו אדום, כשחבר כנסת בבית הזה השווה את אסיר ציון, יושב-ראש הפרלמנט הישראלי, כנסת ישראל, לרוצח המונים, לצורר סטלין, ואתם ישבתם פה, וגם את, שאני מעריץ גדול שלך, אפשרת לבן אדם המנוול הזה, האפס הפחדן הזה, להמשיך ולקרוא לו סטלין הקטן.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, "מנוול"?

יחיאל חיליק בר: זה מה שמפריע לכם?

יחיאל חיליק בר: ליו"ר הכנסת קראו סטלין.

יחיאל חיליק בר: האדמה הייתה צריכה לרעוד – –

רויטל סויד: אני מבקשת – – –

יחיאל חיליק בר: – – השיפוע פה היה צריך להתיישר מהבושה – –

רויטל סויד: אני מבקשת לתקן – סליחה, חבר הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: – – שהשוו את יו"ר הכנסת לצורר, לסטלין.

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, אתה אמרת עכשיו משפט לא נכון.

רויטל סויד: אתה אמרת "את אפשרת שהוא ימשיך לקרוא לו בשם שהוא קרא".

רויטל סויד: אני מבקשת שתתקן.

יחיאל חיליק בר: לא, שהוא ימשיך לדבר.

יחיאל חיליק בר: שהוא ימשיך לדבר.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל, אם לא הבנת.

רויטל סויד: הבנתי.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: אני תובע את כבודך, אם לא הבנת.

נחמן שי: למה – – –

יחיאל חיליק בר: יושבת-ראש המליאה – – –

נחמן שי: הוא דיבר דברי הבל, וכנסת ישראל – – –

יחיאל חיליק בר: נחמן, תרשה לי – –

נחמן שי: – – – אני לא מאמין, יש גבול – – –

יחיאל חיליק בר: נחמן, נחמן, תרשה לי.

יחיאל חיליק בר: גם בניגוד לתקנון היית צריכה להגיד לפחדן הזה: רד, כי יש קווים אדומים שלא ייחצו.

יחיאל חיליק בר: ודוד אמסלם ודוד ביטן, אתם ראשי הקואליציה המפוארת של ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני ביקשתי מכם.

יחיאל חיליק בר: שרים בממשלת ישראל, ראשי הקואליציה, יושבים פה כשמכנים את יולי אדלשטיין, שכמעט מסר את חייו על היותו יהודי, שמנהל את הכנסת והמפלגה שלכם, סטלין, מרחק קטן מצורר אחר שאני לא רוצה להזכיר את שמו, ואתם נדמתם פה.

יחיאל חיליק בר: ונוזפים בנו על ההתנהגות של איך אנחנו נראים, כמו גן ילדים.

יחיאל חיליק בר: זאת בושה וחרפה.

יחיאל חיליק בר: זה יום שחור בכנסת הזאת, דוד אמסלם.

יחיאל חיליק בר: חבל שהקואליציה הזאת היא כל כך קהת חושים שאפילו את זה אתם מנפנפים בהינף יד.

יחיאל חיליק בר: אל תטיפו לנו.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא לכולם לא לשתף פעולה עם האיש הקטן הזה, לא להיות במליאה כשהוא מדבר, וטוב שהכנסת הרחיקה אותו לחצי שנה.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שעם ישראל והעם היהודי ירחיק אותו בבחירות הבאות להרבה יותר מזה.

יחיאל חיליק בר: בושה לבית הזה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם, בבקשה.

נחמן שי: אולי אני גם נעלבתי – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: גם חבר הכנסת יוסי יונה רוצה.

נחמן שי: מה, כל אחד יכול – – –

אילן גילאון: גם אני רוצה הודעה אישית – – – ארחי פרחי.

אילן גילאון: כבר נמאס – – –

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אין מחלוקת על זה שבוודאי ובוודאי שאת יושב-ראש הכנסת לא ראוי ולא שייך לכנות בכינוי סטלין.

דוד אמסלם: בוודאי שלא, זאת לא השאלה בכלל – דרך אגב, אף אחד, גם לא יושב-ראש הכנסת.

דוד אמסלם: זאת לא השאלה בכלל.

דוד אמסלם: דרך אגב, מי שמנהל את המליאה זה לא יושב-ראש הקואליציה, זה בעצם יושב-ראש הכנסת.

דוד אמסלם: עכשיו, אני עמדתי על כך שאנחנו נצביע בעבור ההצעה, בתנאי שהוא יתנצל.

דוד אמסלם: זה מה שעשיתי לו, בגלל שהיה חשוב לי ההתנצלות; לא נאום – להתנצל על הנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא שיקר פעם אחת – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, חיליק.

דוד אמסלם: ראיתי אותך פה עומד – – – תן לי.

דוד אמסלם: תן לי.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא שיקר, דוד.

יחיאל חיליק בר: הוא שיקר לכבוד היושבת-ראש ואמר לה שיתנצל.

דוד אמסלם: חיליק, תן לי.

דוד אמסלם: בגלל שאם הוא לא היה מתנצל היינו מצביעים נגד החוק – זה מה שאמרתי לו.

דוד אמסלם: לכן אני ביקשתי והיה חשוב לי שיעלה ויתנצל.

דוד אמסלם: אתם לא אפשרתם את זה.

דוד אמסלם: חבל.

דוד אמסלם: בגלל שאני – – –

מיכל רוזין: אתם נותנים לו גיבוי שנתיים וחצי – – –

דוד אמסלם: תני לי, תני לי – – –

מיכל רוזין: לתת לו גיבוי – – –

דוד אמסלם: אבל אני רוצה לסיים.

אלעזר שטרן: איזה התנצלות – – – זו לא התנצלות מהלב.

אלעזר שטרן: זו לא התנצלות אמיתית.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – – –

מיכל רוזין: שנתיים וחצי – – –

דוד אמסלם: מיכל, אני רוצה לסיים, אני רוצה 20 – – –

מיכל רוזין: – – – אחרי שהוא – – –

דוד אמסלם: אז לכן, זה היה חשוב לנו לא פחות מכם.

מיכל רוזין: – – – לתת לו פרס למעשה – – –

דוד אמסלם: יולי אדלשטיין, תזכור שהוא מהמפלגה שלנו, וכבודו חשוב לנו – – –

יחיאל חיליק בר: אז למה לא הגנתם על כבודו?

דוד אמסלם: זו ההגנה שלי על כבודו.

דוד אמסלם: צריך להבין, לצרוח פה זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: אני רציתי שהבן אדם שכינה אותו בכינוי הזה יעלה לכאן ויגיד רק דבר אחד: אני חוזר בי ומתנצל.

דוד אמסלם: זה מה שרציתי.

דוד אמסלם: זהו.

יעל גרמן: על כל דבר – – –

דוד אמסלם: אבל אתם לא אפשרתם את זה, וחבל, בגלל שמבחינתי זה היה דבר חשוב.

יחיאל חיליק בר: רגע, אז למה הצבעתם בעד החוק?

דוד אמסלם: בגלל שהוא כבר הסכים להתנצל.

דוד אמסלם: בגלל – – –

יחיאל חיליק בר: אז הוא יתנצל בטוויטר?

דוד אמסלם: לא, אני ביקשתי שיעלה לכאן, ואתם לא אפשרתם את זה.

דוד אמסלם: חבל, חיליק.

דוד אמסלם: באמת מבחינתי חבל.

יעל גרמן: מה זה היה שווה, ההתנצלות הזאת?

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דודי אמסלם.

רויטל סויד: [הצעת חוק פ/1670/20; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצעת חוק הפיקוח על מסגרות חינוכיות לפעוטות, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

רויטל סויד: חברת הכנסת אלהרר, בבקשה, עשר דקות.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, שרים נכבדים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אין ספק שכותרת הצעת החוק הזאת מאוד מתאימה למחזות שראינו כאן

קארין אלהרר: כמה דקות קודם.

קארין אלהרר: זה באמת נראה כמו פעוטון.

קארין אלהרר: גם ביום ההולדת של הכנסת לא היה אפשר להתגבר על הדבר הזה.

קארין אלהרר: אני אדבר בקצרה.

קארין אלהרר: מדובר בהצעת חוק שהנחתי על שולחן הכנסת עוד ביולי 2015, מתוך היותי אימא צעירה לילד ששולחת אותו כל יום – בזמנו – לפעוטון, ומתוך הדאגה לילדים ולהורים במצבי.

קארין אלהרר: כל אחד פותח לעצמו פעוטון, וצריך לחשוב שצריכים להיות תנאים מינימליים.

קארין אלהרר: לשמחתי הרבה חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון הגישה הצעה בעניין הזה, הצעה דומה – ואני מברכת אותך על ההצעה, ואני מברכת על כך שהצלחת לקדם את ההצעה, ומודה לך, כמובן, על האפשרות להיצמד להצעה.

קארין אלהרר: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות גם ליושב-ראש הקואליציה דודי אמסלם – תודה שאפשרת להביא את החוק להצבעה – ולהודות גם לשר חיים כץ על שאפשר את ההצבעה.

קארין אלהרר: אני התחייבתי – דודי, אתה שומע?

קארין אלהרר: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: בבקשה?

קארין אלהרר: בהתאם לסיכומים בינינו – חשוב שתשמע – אני מתחייבת שהגדרת השר תשונה, ובכלל, שהצעת החוק תהיה כפופה להסכמות עם הממשלה.

קארין אלהרר: אני באמת חושבת שמדובר בהצעה – שהרעיון המקורי שלה הגיע אליי מהמועצה לשלום הילד – שיש לה חשיבות רבה לכל הורה לפעוט במדינת ישראל.

קארין אלהרר: שמענו על מקרים של פעוטונים שנפתחו סמוך לתחנות דלק, שמענו על פעוטונים שאין בהם תנאים מינימליים להחזיק פעוטות – אפילו לא בני אדם, ולפעמים גם לא חיות – ובאמת הגיע הזמן שיהיה סדר בנושא הזה.

קארין אלהרר: אני אבקש מכם, חבריי וחברותיי, להצביע בעד, בכפוף להסכמות עם הממשלה.

קארין אלהרר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: יעלה להשיב השר איוב קרא.

דוד אמסלם: לא צריך.

יואל חסון: אנחנו משוכנעים.

רויטל סויד: השר מוותר.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

איציק שמולי: רגע, רויטל, היא צריכה להגיע למקום.

רויטל סויד: השר הודיע שהצעת החוק היא בתמיכת ממשלה.

רויטל סויד: אנחנו תכף עוברים להצבעה.

רויטל סויד: זו בהחלט הצעת חוק נעימה לסיים איתה את החקיקה היום.

רויטל סויד: מי בעד ומי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה לזכויות הילד את הצעת חוק הפיקוח על מסגרות חינוכיות לפעוטות, התשע"ה–2015, נתקבלה.

רויטל סויד: 41 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק תועבר לדיון בוועדה לזכויות הילד.

רויטל סויד: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מדיניות גירוש מבקשי המקלט מאפריקה

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

רויטל סויד: ההצעה הראשונה לסדר-היום היא בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מדיניות גירוש מבקשי המקלט מאפריקה – מס' 9224, של חברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה לך, כבוד סגנית יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חברי וחברות כנסת, השרים, אני רוצה להתחיל בהתנצלות לסטודנטים נגד הגירוש שנמצאים פה במליאה.

מיכל רוזין: הם מחכים כבר שלוש שעות כאן בכנסת.

מיכל רוזין: רבים אחרים לא הגיעו מפאת שינוי הזמנים שחל היום.

מיכל רוזין: באמת, לא תכננו שנגיע לשעה הזאת, ובוודאי שלא צפינו את הבושה שהייתה כאן בשעה האחרונה בכנסת, וחבל, חבל שכך.

מיכל רוזין: אנחנו, כנבחרי ציבור, מוטלת עלינו האחריות לפיקוח על הממשלה.

מיכל רוזין: יש חשיבות גדולה לכך שאנחנו נבחן את התנהלות הממשלה בכל הדברים.

מיכל רוזין: לכן קיימות בכנסת ועדות, וכמובן קיימת גם האופציה של ועדת חקירה פרלמנטרית.

מיכל רוזין: אני רוצה להזכיר שלא הוקמה ולו ועדה חקירה אחת, בטח לא בקדנציה הזאת.

מיכל רוזין: אני קוראת לחברי וחברות הכנסת לתמוך בקריאה שלי לפקח על החלטות הממשלה, בין שאתם מסכימים להן ובין שלא, כי אנחנו כחברי וחברות כנסת, חשוב לנו שיהיה פיקוח, שאמירות הממשלה, שהחלטות הממשלה, הביצוע של החלטות הממשלה – אנחנו צריכים לפקח אם הן מתבצעות כראוי; אם באמת תהליך קביעת המעמד של אותם מבקשי מקלט – מסתננים על פי תפיסת עולמכם, מהגרי עבודה – האם אכן היה תהליך ראוי של הגשת בקשות?

מיכל רוזין: האם היה תהליך ראוי של בדיקת המעמד?

מיכל רוזין: אם אכן ההסכמים החשאיים – שלא מובן למה הם חשאיים, כי אין להם שום היבט ביטחוני – מדוע ההסכמים עם מדינות שלישיות חשאיים ולא נחשפים לציבור?

ענת ברקו: – – – פתאום – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

מיכל רוזין: מנחם בגין אמר ב-1977 – ברקו, מנחם בגין אמר כשהוא קיבל את אותם פליטים וייטנאמים: "היום קיימת מדינת היהודים, לא שכחנו – – – נביא את האנשים האומללים האלה – – – ניתן להם מחסה ומקלט".

מיכל רוזין: עם ישראל, שידע רדיפות, ויודע אולי יותר מכל עם אחר את משמעות המושג פליט, לא יכול היה לראות בסבלם של אומללים אלה.

מיכל רוזין: אבל הליכוד כנראה שכח זאת מזמן.

מיכל רוזין: הם מאשימים אותנו בהשוואות, מאשימים אותנו בדיבור על פליטות והגירה.

מיכל רוזין: היום צריך להעביר מסר ברור לממשלה: לא בשמנו.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לעצור את הגירוש בכפייה.

מיכל רוזין: הציבור הישראלי לא יסכים לגירוש בכפייה אל הלא-נודע.

מיכל רוזין: במשך כל השנים ממשלת ישראל לא עושה את עבודתה ומשקרת לציבור: משקרים שהם דואגים לתושבי דרום תל אביב, אבל משאירים את אותם פליטים בכוח בשכונות דרום תל אביב; שיקרו לנו פה, אותם אנשים שעכשיו ביטלו בחוק את מתקן חולות – שיקרו לנו שמתקן חולות יביא את הפתרון.

מיכל רוזין: חצי מיליארד שקלים עלה להקים אותו, עוד מיליארד שקלים לתחזק אותו – ופוף, בהצעת חוק אחת ביטלו אותו, כי הוא כבר לא רלוונטי; שיקרו כשאמרו שרשות ההגירה בודקת את בקשות המקלט; שיקרו כשאמרו שכמה עשרות אלפי פליטים ישנו את הדמוגרפיה והצביון היהודי של מדינת ישראל; ועכשיו, שיא הבושה: משקרים ואומרים שממשלות זרות הסכימו לקלוט את הפליטים גם בגירוש בכפייה.

מיכל רוזין: אותן ממשלות – מה לעשות?

מיכל רוזין: מפרסמות הצהרות שהן לא יסכימו לקבל פליטים שיגורשו בכפייה.

מיכל רוזין: אז אולי באמת צריך סוף-סוף לחקור ולשאול את הממשלה, את אותם דברים ששר הפנים ניסה לענות עליהם בדיון האחרון.

מיכל רוזין: לא היו לו תשובות על הרבה מאוד שאלות מאוד חכמות, אינטליגנטיות ונוקבות של חברי וחברות הכנסת, ולא קיבלנו תשובות.

מיכל רוזין: חלק גדול מהדברים שנאמרו גם לא היו מדויקים.

מיכל רוזין: אתם טוענים כל הזמן שפונים לערכאות משפטיות, אבל אם לא היו פונים לערכאות משפטיות, גם מה שהתגאה בו השר, כמו מתן מעמד ל-500 דארפורים – זה היה בעקבות פנייה לבית משפט ועתירה לבית משפט, ויש עוד 2,500, אם לא 3,000, דארפורים שצריכים לקבל את אותו מעמד.

מיכל רוזין: מה איתם?

מיכל רוזין: עליהם לא ניתנה תשובה.

מיכל רוזין: בשנים האחרונות כיהנתי כיושבת-ראש ועדת עובדים זרים.

מיכל רוזין: במשך כהונתי בתור יושבת-ראש הוועדה הבאתי הצעות מפורשות, תוכנית מפורשת, להזיז אלפי אנשים מדרום תל אביב.

מיכל רוזין: הסכימו לקלוט אותם בקיבוצים ומושבים לעבודה בחקלאות.

מיכל רוזין: הסכימו לקלוט אותם לעבודה בבניין ובסיעוד.

מיכל רוזין: מי סירבה?

מיכל רוזין: ממשלת ישראל.

מיכל רוזין: ממשלת ישראל דאגה שהם יישארו בשכונות דרום תל אביב, כדי לייצר שיסוע בין שתי קבוצות האוכלוסייה המוחלשות האלה.

מיכל רוזין: ולא, תושבי דרום תל אביב לא כולם נגד הפליטים.

מיכל רוזין: הם נגד ממשלת ישראל, שתוקעת את המצב; הם נגד ממשלת ישראל, שמאז ומתמיד לא דאגה לתושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: התחנה המרכזית הישנה, עם הנרקומנים והזונות – לא היו שם רק מאז הפליטים מאפריקה.

מיכל רוזין: כל מה שקורה שם לא התחיל עם הפליטים מאפריקה, וגם לא עם מהגרי עבודה; זה התחיל הרבה קודם, עוד כשאני הייתי ילדה, אז אל תספרו סיפורים לתושבי דרום תל אביב.

מיכל רוזין: חוץ מלייצר שנאה לא הצלחתם לייצר אף פתרון, באמת פתרון שיהיה מוסרי וערכי למדינת ישראל לקליטת אותם פליטים עד אשר יוכלו לחזור למדינותיהם.

מיכל רוזין: קמפיין השנאה לא יעזור.

מיכל רוזין: בעם ישראל יש הרבה מאוד אנשים טובי לב שלא מוכנים שזה יהיה בשמם, לא מוכנים לגירוש הזה.

מיכל רוזין: כל כך הרבה טענות שקריות עולות: בג"ץ אישר את גירוש הפליטים.

מיכל רוזין: באמת?

מיכל רוזין: בג"ץ לא אישר את גירוש הפליטים בכפייה.

מיכל רוזין: הוא אמר שאפשר לשלוח אותם רק אם הפליטים מסכימים.

מיכל רוזין: בפסק הדין אומרת נאור: "אחד מהתנאים המהותיים לכך שניתן יהיה להרחיק מבקש מקלט למדינה שלישית הוא שהמדינה השלישית תביע הסכמה לקבלו לשטחה ולהעניק לו הגנה אפקטיבית".

מיכל רוזין: ויותר מזה היא אמרה: "לא אכחד כי דעתי אינה נוחה מחשאיותו של ההסכם ומביצוע הרחקה למדינה שלישית על בסיסו של הסכם חשאי שהוראותיו אינן גלויות למורחקים".

מיכל רוזין: גם השופט בדימוס רובינשטיין אמר: "גם אם – לדידי בחירוק שיניים – אין פוסלים הסכם חשאי, חובתו של בית המשפט לבחון אותו", ועדיף היה כי ההסכם יהיה חשוף, וכי שמה של מדינת ישראל יהיה נחלת הקהילה הרלוונטית, לרבות באתרים שלה ושל ארגוני זכויות תומכים ובמופעים פומביים.

מיכל רוזין: חשוב שהדברים ייחשפו וייאמרו לציבור.

מיכל רוזין: מדוע זה חשאי?

מיכל רוזין: מדוע אתם חושבים שזה חשאי?

מיכל רוזין: אתם טוענים שהפליטים לא מגישים בקשות מקלט.

מיכל רוזין: עד 2013 לא נתנו להם להגיש.

מיכל רוזין: אמרו להם: יש לכם הגנה קבוצתית מפני הרחקה.

מיכל רוזין: אל תגישו.

מיכל רוזין: רק אחר כך, כשהתחילו לקחת אותם לחולות, רק אז בית משפט עליון קבע שחייבים לכל מי שלוקחים לחולות, מרחיקים לחולות – שקראתם לזה מתקן שהייה, אבל זה היה כלא – כל אחד מהם, צריך לבדוק לו את בקשת המקלט.

מיכל רוזין: אבל מה אתם מספרים לנו שבדקתם?

מיכל רוזין: מה שבדקתם ה-6,000 – אם מראש אתם טוענים שאריתריאים הם לא פליטים, כשבכל העולם 90% מהאריתריאים מוכרים כפליטים – באירופה, בקנדה, בארצות הברית, בכל ארץ, כולל מדינות אפריקה, הם נתפסים כפליטים, רק במדינת ישראל לא – אז ברור, בואו נבדוק לכולם, ונגיד להם פשוט: לא.

מיכל רוזין: אבל גם את זה לא עשיתם.

מיכל רוזין: לא אפשרתם להם אפילו להגיש את הבקשות.

מיכל רוזין: באו 20,000 מאוקראינה, כמעט כולם הגישו בקשות, אותם הכניסו בסלמה.

מיכל רוזין: הם לא עמדו בתור מ-05:00, בבוקר.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי היה להם כל מיני מאכערים.

מיכל רוזין: הם הגישו את בקשות מקלט.

מיכל רוזין: להם אפשרתם.

מיכל רוזין: לא רק זה – הם חיים היום בארץ ואתם לא רודפים אותם.

מיכל רוזין: אל תגידו לי שלא מעורבת פה גזענות.

מיכל רוזין: אל תגידו לי שלא מעורבת פה לאומנות.

מיכל רוזין: אתם רודפים את אותם פליטים מאפריקה.

מיכל רוזין: אתם רוצים להעביר אותם למדינה שלישית?

מיכל רוזין: אין בעיה.

מיכל רוזין: הם ישמחו לעבור לשבדיה, לקנדה, לארצות הברית, לגרמניה, להרבה מדינות.

מיכל רוזין: זה לא סתם שאתם מביאים מדינה שלישית באפריקה, שגם מתכחשת בכלל להסכם עם ישראל בתקשורת.

מיכל רוזין: אבל הכול חשאי, הכול סודי, ולכו תדעו מה הציעו להם, ומה נתנו להם, ואילו כספים עוברים.

מיכל רוזין: ואנחנו צריכים להיות חתומים על זה, מדינת ישראל, אזרחי ואזרחיות המדינה.

מיכל רוזין: אין בושה יותר גדולה מזאת.

מיכל רוזין: פעם ועוד פעם טוענת הממשלה שהיא עומדת, היא עומדת באמנות הבין-לאומיות.

מיכל רוזין: האמנה הבין-לאומית קובעת בצורה מפורשת שניתן להעביר אנשים למדינה שלישית כאשר מובטח להם מעמדם, כאשר הם יקבלו שם אישור שהייה לא זמני אלא קבוע עד שיוכלו לחזור אל מדינתם, כשהם יכולים לקבל אישור עבודה, דיור, זכויות סוציאליות.

מיכל רוזין: את כל הדברים האלה כמובן הם לא קיבלו ממדינת ישראל.

מיכל רוזין: אבל אם אתם רוצים לסלק אותם בכוח, בכפייה, למדינה אחרת, אתם חייבים להראות ולחשוף לציבור בצורה ברורה, כי זה בשמנו.

מיכל רוזין: אתם חייבים לחשוף, שהדברים האלה יובטחו בצורה ראויה ביותר.

מיכל רוזין: העובדה שאתם שומרים על זה חשאי – העובדה הזאת מטרידה מאוד.

מיכל רוזין: אז אני רוצה לחזור, לסיום, על הדברים של בגין, שכנראה שכחתם מזמן, בטח לאור התנהגות חברי הכנסת שלכם: "עם ישראל, שידע רדיפות, ויודע אולי יותר מכל עם אחר את משמעות המושג פליט, לא היה יכול לראות בסבלם של אומללים".

מיכל רוזין: את מורשתו שכחתם.

מיכל רוזין: לצערי, אתם מביישים את מדינת ישראל במדיניות שלכם.

מיכל רוזין: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: יעלה וישיב סגן שר הפנים משולם נהרי.

קריאות: – – –

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, הקשבתי לדברייך ברוב קשב, ומשום מה, נתת לנו את ההרגשה שהאמת אצלכם, ואצלנו זה השקר: ושיקרתם ושיקרתם ושיקרתם.

מוסי רז: במקרה הזה זה נכון.

משולם נהרי: כן, הרי כתוב: אמת ממרצ תצמח.

משולם נהרי: האמת אצלכם.

משולם נהרי: כולם שקרנים – כולם משקרים.

משולם נהרי: סליחה, אני חוזר בי.

משולם נהרי: כולם משקרים.

מיכל רוזין: בוא נקים ועדת חקירה ותוכיח לי שאני טועה.

מיכל רוזין: תוכיח שכל העובדות שאני מביאה לא נכונות.

מיכל רוזין: תחשוף את ההסכם.

מיכל רוזין: למה אתה לא חושף את ההסכם עם המדינה השלישית, אם הוא נפלא ונהדר?

קריאה: הוא לא שומע אותך בכלל – – –

משולם נהרי: אם לא תצעקי – – –

מיכל רוזין: הוא שומע אותי מצוין.

קריאה: אני לא שומע – – –

מיכל רוזין: זה הגיל.

קריאה: זה הפחמימות.

משולם נהרי: אם לא תצעקי אני אשתכנע יותר מהר, אז בואי תקשיבי.

משולם נהרי: דברי חכמים בנחת נשמעים.

משולם נהרי: אני אתייחס לעובדות.

משולם נהרי: אני רוצה לעשות סדר בדברים, ולא לזרוק כל מיני סיסמאות לחלל האוויר.

משולם נהרי: זה לא מרשים.

משולם נהרי: בסופו של דבר, מדובר פה בדיני נפשות, וצריך – – –

מיכל רוזין: האחרונה שאתה יכול להגיד לה "סיסמאות" זה לי.

משולם נהרי: אני רוצה לציין את העובדות ולעשות סדר בדברים, כדי שפעם אחת נדע מה האמת ורק האמת.

משולם נהרי: קודם כול, אין מקום לוועדת חקירה פרלמנטרית.

מיכל רוזין: למה לא?

משולם נהרי: למה?

משולם נהרי: מפני שמדובר בהחלטה של ממשלת ישראל שעברה את אישור היועץ המשפטי.

מיכל רוזין: אבל יש פה מחדל של עשור.

משולם נהרי: תני לי לסיים.

מיכל רוזין: יש מחדל.

משולם נהרי: את לא נותנת לי אפילו להשלים משפט.

משולם נהרי: ממשלת ישראל קיבלה החלטה.

משולם נהרי: ההחלטה הזאת עברה את האישור של היועץ המשפטי לממשלה, וכן את הביקורת השיפוטית של בית המשפט העליון.

משולם נהרי: זו עובדה, אלא אם כן תבואי ותגידי: היועץ המשפטי לממשלה מבחינתי זה לא ראיה וזה לא אומר שום דבר, או בית משפט העליון – את לא מקבלת את הפסיקה שלו.

מיכל רוזין: למה יש כנסת?

משולם נהרי: אבל ההחלטה של הממשלה קיבלה גם את חוות דעת היועץ המשפטי וגם את הביקורת השיפוטית של בית המשפט העליון.

מיכל רוזין: סליחה, למה יש כנסת?

מיכל רוזין: זה תפקידה של הכנסת.

מיכל רוזין: אחר כך אתה אומר שבית משפט העליון לא מחליט, שהכנסת תבחר.

משולם נהרי: מדינת ישראל התמודדה בעשור האחרון עם תופעה נרחבת של הסתננות – –

מיכל רוזין: שהכנסת תבחן את זה.

משולם נהרי: – – דרך הגבול עם מצרים.

משולם נהרי: מדובר בתופעה שיש לה השלכות כלכליות וחברתיות קשות על החברה הישראלית.

משולם נהרי: משכך, נאלצה ממשלת ישראל לנקוט כמה צעדים אשר ימגרו את תופעת ההסתננות ויסייעו בהתמודדות עם המסתננים השוהים במרכזי הערים בישראל.

משולם נהרי: במסגרת המאמצים לטיפול בתופעת ההסתננות הגיעה מדינת ישראל להסדרים עם שתי מדינות שלישיות בטוחות אשר הסכימו לקלוט מסתננים לתוכן, להעניק להם מעמד – – –

מיכל רוזין: למה זה סודי?

דוד אמסלם: תני לשמוע.

מוסי רז: מי הן המדינות?

מיכל רוזין: למה זה חשאי?

משולם נהרי: אני מבין אותך אם שמעת את המשפט עד הסוף ואת קוטעת ואת מעירה לי, אבל את לא שומעת.

מוסי רז: הן מכחישות.

מיכל רוזין: מי המדינות?

מיכל רוזין: הן מכחישות.

קריאה: – – – הולכים הביתה.

משולם נהרי: תאמיני לי שאני לא אברח משום שאלה.

משולם נהרי: תקבלי תשובה על כל שאלה.

מוסי רז: מי המדינות?

משולם נהרי: את מכירה אותי, אני לא בורח.

משולם נהרי: מה שאני לא יכול לתת תשובה, אני לא אתן תשובה, אבל אני לא אחמוק מלתת תשובה כשיש תשובה.

דוד אמסלם: נהרי – – –

משולם נהרי: לא, תן לי לגמור.

משולם נהרי: יש פה דברים חשובים.

משולם נהרי: לא, היא שאלה שאלה.

קריאה: – – –

משולם נהרי: תן לי דקה.

משולם נהרי: דקה.

משולם נהרי: תקשיב.

משולם נהרי: זה גם בשבילך טוב.

דוד אמסלם: נהרי – – –

משולם נהרי: בכל אופן, הסכימו לקלוט מסתננים לתוכן, להעניק להם מעמד, אישור עבודה ומגורים.

משולם נהרי: קיימת תעודת חיסיון על זהות המדינות ופרטי ההסדרים – –

מיכל רוזין: למה?

משולם נהרי: – – וזאת בשל רגישות מדינית, אשר דבר אחד ניתן לומר בבירור: מדובר במדינות בטוחות, ואף אדם לא נשלח אל מותו.

משולם נהרי: ההסדרים שאליהם הגיעה המדינה עם המדינות השלישיות נערכו בתיאום מלא עם גורמים בכירים במשרדי הממשלה – –

מיכל רוזין: – – –

משולם נהרי: – – שבחנו את המצב העובדתי במדינות אלו ומצאו שהמצב בהן מאפשר יציאה בטוחה אליהן.

משולם נהרי: אני מסיים.

דוד אמסלם: נהרי, אני מבקש לסיים.

דוד אמסלם: בבקשה – – – מ-08:00, נו.

קריאה: – – –

משולם נהרי: בכול אופן – – –

מיכל רוזין: אם הן כל כך בטוחות ואפשר להגיד, למה זה חשאי?

משולם נהרי: המדינות בטוחות.

משולם נהרי: יהיה קשר איתם.

מיכל רוזין: למה הם – – –

משולם נהרי: עוקבים אחרי הקליטה שלהם.

משולם נהרי: מדובר בתהליך – תהליך בטוח – –

מיכל רוזין: – – –

משולם נהרי: – – תהליך שהוא לא פוגע, ותהליך שהוא לטובתם.

מיכל רוזין: סגן השר, אין – – –

משולם נהרי: לכן, אין מקום לוועדת חקירה.

משולם נהרי: את רוצה – את יכולה לבוא לשאול אותי ואני אשלים לך את כל מה שצריך.

משולם נהרי: תודה.

מיכל רוזין: תגיד לי למה רואנדה מכחישה.

מיכל רוזין: למה רואנדה מכחישה?

רויטל סויד: תודה רבה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מדיניות גירוש מבקשי המקלט מאפריקה?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 27 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לא נתקבלה.

קריאה: לפרוטוקול – – –

רויטל סויד: 14 בעד, 27 מתנגדים, נמנע אחד.

רויטל סויד: השר אורי אריאל, אני מוסיפה לפרוטוקול את הצבעתך, שהיא?

אורי אריאל: נגד.

רויטל סויד: וחברת הכנסת מיכל בירן, אני מוסיפה את הצבעתך לפרוטוקול, שהיא?

מיכל בירן: בעד.

רויטל סויד: בעד.

רויטל סויד: אנחנו עוברים לנושא הבא.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: וחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: גם הצבעתך לא?

דב חנין: בעד.

רויטל סויד: בעד.

רויטל סויד: המשבר הלאומי במשק המים וההיערכות הנדרשת להבטחת אספקת המים לשנים הבאות

רויטל סויד: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 9216, 9221, 9227, 9228, 9237, 9244, 9265, 9294 ו-9298, בנושא: המשבר הלאומי במשק המים וההיערכות הנדרשת להבטחת אספקת המים לשנים הבאות.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי לוי, ראשון המציעים, בבקשה.

קריאה: יושבת-ראש, מעבר – – – את רוצה שאני אתנצל מהצד?

קריאה: לא, באמת.

קריאה: את יודעת מה – – –

קריאה: פשוט, מיקי.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, משבר המים בצפון מאיים על כל הגליל המערבי.

מיקי לוי: אני מבקש להזכיר בתחילת דבריי את חבר הכנסת ברושי, שהצטרף אליי להצעה הזאת לסדר-היום.

מיקי לוי: ישבתי עם נציגי מקורות, ואני חייב לציין שפשוט נחרדתי – נחרדתי, מכיוון שאנחנו עומדים בפני קטסטרופה של מחסור במים בגליל המערבי, והממשלה ישנה בעמידה.

מיקי לוי: מדינת ישראל ניצבת בפני צונמי של יובש.

מיקי לוי: נהריה, עכו, הקריות, חיפה, שפרעם, אעבלין, כפר מנדא – כל הכפרים והיישובים עד כרמיאל, כולל כרמיאל, עומדים בפני יובש בעוד כשנה וחצי.

אורי אריאל: אין דבר כזה.

מיקי לוי: אז אתה, אדוני, כדאי שאתה, כשר החקלאות – אני ממליץ לפניך לשבת עם אנשי מקורות, אתה ויובל – –

אורי אריאל: אין דבר כזה.

מיקי לוי: – – השר יובל שטייניץ – שכבר היום שואבים אוויר מהבארות האלה.

מיקי לוי: אנחנו הולכים לקראת שנה חמישית של בצורת, עם מחסור אדיר של 2.5 מיליארד קוב מים, וצריך להבין את ההשלכות.

מיקי לוי: בתוך שנתיים, באזור חיפה – זו הייתה דוגמה, אגב, של שר חקלאות שמנותק מהשטח, ולא מדבר עם אנשי מקורות, ולא שומע מה יש להם להגיד – בתוך כשנתיים, באזור חיפה והקריות, שמאכלס 1.2 מיליון אזרחים ישראלים, פשוט תהיה בעיה של מי שתייה.

מיקי לוי: מי שתייה.

מיקי לוי: החקלאות והסביבה ייפגעו, ולא יהיה איך לספק מים לשכונות החדשות שקמות בימים אלה.

מיקי לוי: אדוני השר, ישבנו כמה חברי כנסת עם אנשי מקורות.

מיקי לוי: יש שתי אפשרויות: או שהם מבלפים, או שהנתונים לא נכונים.

מיקי לוי: אני הייתי שומע אותם, כי אין להם שום אינטרס להגיד דברים שהם לא נכונים.

מיקי לוי: ומה שאמר כאן השר, שר החקלאות, ביציאה, רק ממחיש את העניין.

מיקי לוי: צריך להבין שחלק מהאקוויפרים בצפון נמצאים מתחת לקו האדום, והאחרים נמצאים בדרך לשם.

מיקי לוי: חיפה והקריות, עכו, נהריה, כרמיאל, שלומי ומעלות יושבים על בארות מים כמעט ריקים.

מיקי לוי: בחלק מהמקומות כבר שואבים אוויר.

מיקי לוי: בכינרת, מיותר לציין, מתרחשת דרמה של ממש, ובתוך כל זה חמשת מתקני ההתפלה שהוקמו כלל לא מתוכננים לפתור את הבעיה של אזור חיפה וצפונה.

מיקי לוי: רשות המים מניחה הנחות שגויות – שהצפון ידאג לעצמו.

מיקי לוי: אבל שינויי האקלים טרפו את הקלפים, ויש מחסור חמור במשקעים.

מיקי לוי: ויש מה לעשות, אדוני השר.

מיקי לוי: כן, זה עולה כסף – 108 מיליון שקלים במיידי לקידוחים.

מיקי לוי: לתת 100 מיליון שקלים תוספת ל-140 מיליון שכבר קיימים, לחגיגות שנת ה-70, את זה מוצאים בדקה וחצי, אבל 100 מיליון שקלים לקידוחים נוספים לא מצאו, ועוד 4.5 מיליון שקלים שפרושים על פני חמש שנים, ואפשר לעשות את זה ב-BOT.

מיקי לוי: ואני אומר לכם שזה לא נמצא בחוק ההסדרים ולא נמצא בתקציב.

מיקי לוי: אדוני השר, ישבתי עם אנשי מקורות – –

רויטל סויד: נא לסיים.

מיקי לוי: – – לא מהעיתונים ולא משום מקום אחר.

מיקי לוי: בבקשה – ואני קורא לתושבי חיפה, לראשי הערים: תרימו את הקול שלכם.

מיקי לוי: אתם נמצאים בפני קטסטרופה.

מיקי לוי: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: המציע הבא – חבר הכנסת עודד פורר.

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן – חבר הכנסת רועי פולקמן; אינו נוכח.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, המחסור במים יוצר בעיות רבות מכיוונים שונים.

מוסי רז: אני רוצה להתמקד בנושא הסביבתי.

מוסי רז: אומנם ירד קצת גשם בשבוע האחרון, בעיקר בסוף השבוע האחרון, אבל ברור לכל מי שבודק מה קורה כאן מבחינת המים בישראל שההשפעה של זה היא שולית לחלוטין.

מוסי רז: בעבר עקבנו בדאגה כל הזמן אחרי מפלס הכינרת.

מוסי רז: זה היה המדד למצב הרוח הלאומי: הכינרת ירדה, הכינרת עלתה, יש מים לשתייה, אין מים לשתייה; תמיד יהיו מים לשתייה, אבל כמובן חקלאות, השקיה.

מוסי רז: היו שנים שאמרו לא להשקות את הגינות, וכן הלאה.

מוסי רז: מאז בא לעולם פתרון טכנולוגי שישראל היא אולי המובילה בו בעולם, והפתרון הזה הוא התפלה.

מוסי רז: אז לכאורה, מה הבעיה שאנחנו מעלים?

מוסי רז: מה הבעיה בהיעדר מים?

מוסי רז: הרי ניתן להתפיל – ניתן להתפיל איזו כמות שאנחנו רוצים, או לא בדיוק, אבל ניתן להתפיל עוד ועוד ועוד.

מוסי רז: אבל יש לזה השלכות.

מוסי רז: ההשלכות, כמובן, הן גם בתחום האנרגיה, כי להתפיל צורך הרבה אנרגיה, ואנחנו יודעים מה המחיר של אנרגיה, לא רק הכספי – מבחינת זיהום, מבחינת פליטות וכו' – ויש השלכות על הצורה שבה אנחנו מחזיקים היום את משאבי הטבע שלנו, משום שהכינרת היא לא רק ברז השתייה שממנו אנחנו רוצים לשתות; אנחנו לא רוצים שיימשך התהליך הזה שקורה עכשיו והכינרת תיהפך לאגם ריק מתוכן, אגם ריק ממים, שפשוט ישנה – למעשה זה כבר קרה, אבל זה הולך ומחמיר – את כל הנוף שאנחנו מכירים.

מוסי רז: תופעה דומה, חמורה הרבה יותר, קורית בים המלח.

מוסי רז: כל הירידה הדרסטית במפלס, שגם גורמת בעיות במלונות הדרום – שם יש עלייה – מייצרת את הבולענים, את התופעות שראינו שכבר חיסלו חופים; מי שעבר בעין גדי וראה מה קרה שם בחוף המצליח לשעבר – חיסלו כבישים וכן הלאה וכן הלאה.

מוסי רז: אני לא חושב שדבר כזה אמור לקרות בכינרת, אבל אנחנו לא יודעים, צריך להדגיש.

מוסי רז: פשוט, זה שהיא מתייבשת זה לא רק התופעה שאין מאיפה לשתות.

מוסי רז: יש לנו מאיפה לשתות.

מוסי רז: יש לנו גם מאיפה להשקות את החקלאות – אנחנו מסודרים בעניין הזה – אבל יש מחיר כבד שאנחנו משלמים, ולכן, יש חשיבות עצומה לחיסכון במים, שכמו כל חיסכון אחר הוא גם חיסכון במשאבים, והוא גם חיסכון בנזק העצום שאנחנו גורמים לסביבה – אנחנו, כולנו, כל האנושות.

מוסי רז: אנחנו, כמדינה מבוססת יחסית, מדינה שהמודעות בה לדברים האלה נמוכה יחסית, גורמים יותר נזק.

מוסי רז: אז למרות השיפור שחל, קודם כול בחקלאות – שהיא הרבה יותר יעילה היום, והפסיקה לגדל כמעט לחלוטין גידולים שצורכים בזבוז מים נוראי; יש שימוש מאוד גבוה במים מוּשבים, אולי הכי גבוה – יגיד השר, אני לא יודע אם הכי גבוה בעולם, אבל בטוח מהגבוהים בעולם.

יובל שטייניץ: הכי גבוה בעולם.

מוסי רז: הכי גבוה בעולם.

מוסי רז: בכלל, צריך להגיד: ישראל היא הראשונה בעולם בטיפול במים, גם מוּשבים, גם מותפלים, אבל עדיין, זה לא שאצלנו הבעיה לא קיימת.

מוסי רז: יש בעיה, וצריך להתמודד איתה גם על ידי חיסכון, וזה צריך לבוא מכולנו.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

רויטל סויד: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת רועי פולקמן – לא נמצא; חבר הכנסת יהודה גליק – לא נמצא; חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורי מקלב, אחרון הדוברים.

רויטל סויד: לאחר מכן יעלה וישיב שר האנרגיה, השר שטייניץ.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, היום ט"ו בשבט.

אורי מקלב: זכינו לראות, בזכות שר החקלאות, בזכות הפעילות של הכנסת, פירות שהשתבחה בהם ארץ ישראל, פירות שהם גם מאוד מאוד יפים למראה, נעימים וטעימים לחך.

אורי מקלב: והחקלאים שליוו את הפירות האלה ואת התוצרת החקלאית המעולה הזאת היו עצובים, הייתי אומר; מודאגים מהמשך החקלאות, וכל זאת בגלל משבר המים.

אורי מקלב: ההרגשה היא, בסופו של דבר, שאנחנו לא מרגישים את מה שקורה בנושא המחסור במים, משבר המים.

אורי מקלב: אנחנו סומכים על התפלת המים; הרגשה שבארץ ישראל, של תושבים ואזרחים, ואולי גם הרבה מעבר לכך – כל זמן שפותחים את הברז ויש מים, סימן שהנושא בסדר, וזה מסודר.

אורי מקלב: אם נלך אחורנית, למשבר המים שהיה לפני 10 או 12 שנה, כשאנחנו נאלצנו לקחת מאנשים גם מס בצורת, היטל בצורת, ואז התעוררו, והתברר שלא טיפלו בזמן במשבר המים.

אורי מקלב: גם ההתפלה – שהגיעה מאוחר מדי – וגם דברים אחרים – יחד עם זאת הקמנו תאגידים, ואולי טיפלנו בנושא המים בחוק המים מהיבטים אחרים, אבל באופן אמיתי הייתה סחבת, אני לא רוצה להגיד התרשלות, אבל ההרגשה הייתה שהשקעות ארוכות ועתידיות – אולי יהיה בסדר.

אורי מקלב: וזה יכול מאוד לקרות, ואולי אי-אפשר להאשים אף פקיד באופן אישי, ואת האזרחים, שאולי לא ערים למחסור.

אורי מקלב: אבל אנחנו מתאמצים, ואני חושב שחבר הכנסת מיקי לוי התאמץ אפילו להביא את ההצעה הזאת לסדר-היום אחרי שדחו פעם אחת ופעם שנייה; לא נראה שזה הצעה דחופה.

אורי מקלב: ואנחנו כן חושבים שההצעה לסדר-היום דחופה.

אורי מקלב: הנושא כן דחוף, בגלל שאין פתרונות, וכשיושבים האנשים האמונים על כך ומדברים על כך שיכול להיות שמעיינות בצפון, גם עכשיו, אחרי הגשם שהיה, באמת גשם של ברכה, עדיין יש חשש שבקיץ אנחנו נעמוד בפני כך שמעיינות גדולים – אפילו הבניאס, אולי, אולי ייוותר ללא מים בקיץ.

אורי מקלב: וגם לא צריך להגיע לכך שהמאגרים שלנו מתרוקנים, שהכינרת נמצאת בשפל כזה; ההשלכות האקולוגיות שיש כשיש בצורת מים.

אורי מקלב: התפלה לא עושה את הכול; צריך לעשות כמה דברים ביחד.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים מה ההשלכות על הסביבה.

אורי מקלב: החקלאות מצטמצמת בגלל זה.

אורי מקלב: מצד שני, יש מה לעשות.

אורי מקלב: במיוחד זה בולט בצפון, שההתפלה שם יותר יקרה, והיא פחות ישימה, בגלל שהיא רחוקה מקו החוף.

אורי מקלב: באופן כללי צריך לראות גם איפה אפשר לחסוך, ולא לפגוע בחקלאות בגלל משבר המים.

אורי מקלב: החקלאים אומרים על זה – הם בסופו של דבר מצמצמים את המכסות, או מאיימים עליהם בצמצום, או שהם לא יודעים את העתיד, וזה מונע מהם – הם מחליפים סוג של חקלאות; רק חקלאות כזאת שפחות צורכת מים, ולאו דווקא חקלאות שגם יותר נצרכת ויש לה דרישה יותר גדולה, והיא גם רווחית.

אורי מקלב: אנחנו בסופו של דבר יודעים שבמחסור הזה צריך לטפל במחשבה ארוכה יותר.

אורי מקלב: אני רק אסיים בתפילה שאנחנו, לצערנו, בחורף הזה אמרנו במשך שבועות רבים כתוספת לתפילה הקבועה, בשניים-שלושה משפטים: ועננו בורא עולם במידת רחמיך, בוחר בעמו ישראל שומע תפילה, תן טל ומטר לברכה על פני האדמה.

אורי מקלב: חוס ורחם עלינו ועל כל תבואתה ופירותיה, וברכיה בגשמינו ברכה בגשמי רצון כשנים הטובות, וקבל ברחמים וברצון את תפילתנו.

אורי מקלב: תודה.

רויטל סויד: תודה לחבר הכנסת מקלב.

רויטל סויד: יעלה וישיב שר האנרגיה יובל שטייניץ.

רויטל סויד: תודה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, שלושת חברי הכנסת הנכבדים שהעלו את ההצעה לסדר-היום, אני מודה לכם ואני אתייחס מייד, אבל לפני כן, גברתי היושבת בראש, אני רוצה לומר לך, לפני כשעה הייתה פה מהומת אלוהים בכנסת, עם צעקות וגידופים מכל הצדדים.

יובל שטייניץ: אני לא אתייחס אליה, אבל אני רוצה לומר לך, ישבתי כאן והתפעלתי מהצורה הרצינית, המכובדת, מקור הרוח שניהלת את המשבר הזה, והצלחת להחזיר את הכנסת לאחר כמה דקות לסדר-היום שלה וליישוב הדעת שצריך לאפיין גם פרלמנט שיש בו ויכוחים ודעות שונות כמו שלנו.

רויטל סויד: תודה.

יובל שטייניץ: אז יישר כוח על כך.

יובל שטייניץ: המשיכי כך.

רויטל סויד: תודה.

יובל שטייניץ: ועכשיו לענייננו.

עמר בר-לב: גם מאיתנו, מהקהל.

רויטל סויד: תודה.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: עכשיו לשלושת חברי הכנסת הנכבדים ולהצעה לסדר-היום שהונחה כאן.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני מודה לכם על כי העליתם כאן בכנסת נושא חשוב.

יובל שטייניץ: אכן, יש מצוקת מים קשה, יש בעיה של אספקת מים לחקלאות ברחבי הארץ, ויש, כמו שהדגיש חבר הכנסת מיקי לוי, בעיה שעדיין היא לא אקוטית אבל היא עשויה להיות אקוטית בתוך שנה-שנתיים, של אספקת מי שתייה – לא בחיפה אבל ברצועת הגליל המערבי, מאזור עכו בערך וצפונה.

מיקי לוי: במערב העיר, ליד כרמיאל.

יובל שטייניץ: מעכו מערבה זה בים התיכון, זה קצת קשה.

יובל שטייניץ: התכוונת מזרחה.

יובל שטייניץ: לא חשוב, אנחנו לא נציין עכשיו כל יישוב.

יובל שטייניץ: מיקי, מה שהציגו לפניך אנשי מקורות הוא אמת ויציב.

יובל שטייניץ: מי שקרא לאנשי מקורות לפני כבר כמה חודשים, וגם לפני כשבועיים, אליי למשרד, עם רשות המים, כדי להציג את הנתונים וכדי להתחיל לטפל בבעיה, היה אני.

יובל שטייניץ: אז אני שמח שאתה מקשיב לאנשי מקורות – ההנחיה שלי היא באמת לשתף את חברי הכנסת שיבינו מה המצב – אבל לבוא ולומר כאילו הממשלה לא מקשיבה או נרדמה בשמירה – ההפך המדויק הוא הנכון.

יובל שטייניץ: אז אני מודה לך על שחידדת את הבעיה, אבל חבל שמצאת צורך להתנגח, כי לא בכל דבר אפילו האופוזיציה צריכה לנגח.

יובל שטייניץ: ואני רוצה להתייחס בשיא הרצינות לבעיה הזאת, כי היא בעיה לאומית קשה שלא חזינו אותה מראש.

יובל שטייניץ: איש לא חזה אותה מראש במדינת ישראל – לא אנחנו, לא אנשי האקדמיה, לא חוקרים מהארץ ומהעולם.

יובל שטייניץ: לצערי, בארבע השנים האחרונות חווינו ארבע שנות בצורת.

יובל שטייניץ: כל שנה מארבע השנים האחרונות הייתה שנת בצורת.

יובל שטייניץ: זה מצב שקורה בממוצע פעם ב-50–60 שנים, עד כמה שאנחנו יכולים לקרוא אחורה.

יובל שטייניץ: יתרה מזו, אומנם היו לנו גשמי ברכה לאחרונה, אבל אנחנו לא יודעים לקבוע ולא יכולים לקבוע בשלב הזה אם השנה הנוכחית תהיה או לא תהיה שנת בצורת חמישית.

יובל שטייניץ: עד עכשיו כמויות הגשם מתקרבות ברוב אזורי הארץ לממוצע לזמן הזה; בחלק מהמקומות עלו, בחלק נמוכות יותר.

יובל שטייניץ: שנת בצורת מוגדרת כשנה שכמות המשקעים בה נמוכה מ-80% מכמות המשקעים הממוצעת ב-30 השנים האחרונות, ולכן אנחנו ממתינים.

יובל שטייניץ: אם בפברואר ובמרס ירדו הכמויות הממוצעות גם לפברואר ומרס עד סוף החורף, תימנע שנת בצורת חמישית; אם, לחלופין, כמויות המים שירדו בחודש הקרוב – בחודש שלנו, פברואר, ובחודש הבא – יהיו נמוכות מהממוצע השנתי, אנחנו כנראה נאלץ להכריז על שנת בצורת חמישית; תלוי כמובן כמה נמוכות – אני מדבר על נמוכות בשיעור של 20%–30%.

יובל שטייניץ: בכל מקרה, גם אם לא תהיה בצורת אקלימית – כלומר בצורת מבחינת כמות המשקעים, שזאת ההגדרה הטכנית המקובלת לבצורת – אנחנו בבצורת הידרולוגית קשה.

יובל שטייניץ: בבצורת הידרולוגית אני מתכוון לא לכמויות המשקעים בשנה מסוימת אלא לכמות המים שנמצאים במאגרים הטבעיים שלנו – בכינרת, באקוויפרים, במעמקי האדמה.

יובל שטייניץ: הבצורת ההידרולוגית השנה היא לא החמורה ביותר ב-50 שנים האחרונות – היא החמורה ביותר אי פעם בארץ ישראל מאז החלו המדידות בתחילת שנות ה-20 של המאה הקודמת.

יובל שטייניץ: כלומר, ב-100 השנים האחרונות מצב הכינרת ומצב האקוויפרים שלנו הוא הקשה ביותר, מזה 100 שנים.

יובל שטייניץ: זה דבר שאיש לא חזה.

יובל שטייניץ: אנחנו עוד לא מבינים מבחינה מדעית עד הסוף – המומחים חלוקים בדעותיהם מדוע ולמה, אבל ההנחה שזאת תוצאה של ההתחממות הגלובלית, של שינויי האקלים הגלובליים, הולכת ומתגבשת.

יובל שטייניץ: עוד אין ודאות בעניין, אבל זה נראה סביר יותר ויותר שמה שאנחנו חווים כאן זה חלק מההתחממות הגלובלית.

יובל שטייניץ: ההתחממות הגלובלית, דרך אגב, לא גורמת להפחתת המשקעים בכל כדור הארץ.

יובל שטייניץ: להפך, היא גורמת להגברת המשקעים: יותר מים מתאדים מהאוקיינוסים, ולכן גם צריכים לחזור למטה.

יובל שטייניץ: אבל היא גורמת לתזוזה של אזורי הגשם ואזורי המדבר או הספר.

יובל שטייניץ: ולצערי הרב, אנחנו נמצאים באזור הזה – ביחד אולי עם דרום איטליה, דרום ספרד, קליפורניה, טקסס, נבדה – בדיוק באזור הזה שבו ההתחממות הגלובלית מפחיתה את כמות המשקעים.

יובל שטייניץ: זה דבר שלא יכלו לצפות אותו קודם, איש לא צפה אותו – א.

יובל שטייניץ: כי לא ציפו שתהיה התחממות גלובלית בקצב כזה, וב.

יובל שטייניץ: מאחר שמעולם לא הייתה התחממות גלובלית.

יובל שטייניץ: לפחות מאז תחילת האנושות והמדע, אף אחד לא ידע באיזה אזורים ההתחממות הגלובלית, אם בכלל, תוביל לירידת משקעים, כי התחממות גלובלית ככלל מובילה דווקא לעלייה במשקעים.

יובל שטייניץ: המצוקה העיקרית שאנחנו חווים כרגע היא באמת לא מצוקת מי השתייה אלא מצוקת החקלאות.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה לומר, אני רואה בחקלאות לא רק ערך כלכלי אלא ערך ציוני, ערך סביבתי, ערך ערכי שאסור לוותר עליו.

יובל שטייניץ: החקלאות יקרה לנו מעבר לחלק שלה בתעסוקה או בכלכלה.

רויטל סויד: הממשלה לא ממש פועלת כך לגבי הרבה מאוד רבדים שמתייחסים לחקלאות.

יובל שטייניץ: אוקיי, אז יכול להיות שצריך לפעול יותר, בעיקר עכשיו, לנוכח מצוקת המים ומצוקת החקלאות.

יובל שטייניץ: אני יכול לומר לך שאני, כשר אנרגיה, אני מופקד גם על רשות המים וחברת מקורות, ולפחות מהבחינה הזאת אנחנו נעשה כמה שיותר כדי לתמוך בחקלאות.

יובל שטייניץ: אבל אם לא נפעל ונישאר תקועים במקום, אז למרות שמערכת המים שלנו נחשבת לטובה ולמתקדמת בעולם, אם ההתחממות הגלובלית תימשך ביחד עם גידול האוכלוסייה – שהוא מבורך בעינינו; בישראל עדיין יש גידול אוכלוסייה, המדינה המערבית היחידה שהאוכלוסייה שלה גדלה, ולא רק מהגירה אלא גם מעצמה – אנחנו נצטרך יותר ויותר מים ונקבל פחות מים מהטבע.

יובל שטייניץ: במצב הזה אתה לא יכול לנוח על זרי הדפנה.

יובל שטייניץ: קודם כול אני רוצה רק לומר לגבי הנתונים עצמם.

יובל שטייניץ: אני מדבר על מדינות גדולות, לא על מדינות ננס; מדינות גדולות בסדר גודל של ישראל ומעלה.

יובל שטייניץ: ישראל מתפילה היום בערך 80% ממי השתייה, מהמים לשימוש ביתי, זאת אומרת, רוב המים שאנחנו משתמשים בהם – בערים, ביישובים, בבתים שלנו – הם מים מותפלים, ורק החלק הקטן הוא מים מהטבע.

יובל שטייניץ: אנחנו מקום ראשון בהתפלת המים מבחינת שיעור המים המותפלים ממי השתייה שלנו בעולם המערבי, בעולם בכלל.

יובל שטייניץ: ולא פחות חשוב – כי תמיד מדגישים את ההתפלה – זה ההשבה, זה המחזוּר, כי המחזור בעצם מכפיל את כמות המים; אנחנו משתמשים פעמיים באותם המים, כפול: פעם אחת אנחנו מתפילים אותם מהים התיכון, כלומר לא שואבים ממשאבי הטבע שלנו את רוב המים לבתים ולשתייה; פעם שנייה אנחנו ממחזרים.

יובל שטייניץ: היום, בין השאר בזכות הקמת תאגידי המים, זה השתפר מאוד: 95%, קרוב ל-95% מהמים בישראל עוברים מחזור, ו-90% מהמים הממוחזרים האלה מגיעים לחקלאות או להשקיית גינות ופארקים ציבוריים, אבל בעיקר לחקלאות.

יובל שטייניץ: המדינה השנייה מבחינת שיעור ההתפלה – סליחה, לא ההתפלה; טיהור המים ושימושם – היא ספרד.

יובל שטייניץ: אנחנו – 90% מחזור מים לחקלאות, 95% טיפול במים, 90% מהמים מגיעים חזרה לחקלאות; ספרד במקום שני – 17%.

מוסי רז: – – – אם אני מבין נכון, 90% מהמים בחקלאות הם מים מוּשבים.

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: לא הבנת נכון, אז טוב שאתה שואל.

מוסי רז: לא.

מוסי רז: זה לא ש-90% מהמים מושבים.

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: בדיוק מה שאמרתי: 90% מהמים שאנחנו משתמשים בהם לתצרוכת ביתית או תעשייתית עוברים טיהור, עוברים השבה.

יובל שטייניץ: יותר מ-90%, קרוב ל-95%, אנחנו כבר מתקרבים ל-95%.

יובל שטייניץ: מה-95% האלה 90%, כלומר רובם או כמעט את הכול, אנחנו מצליחים להביא לחקלאות – חלק הארי לחקלאות, חלק קטן לגינון של פארקים וגינות ציבוריות.

יובל שטייניץ: זה הדבר.

יובל שטייניץ: אבל בחקלאות זה לא מספיק.

יובל שטייניץ: אנחנו מוסיפים לחקלאות מים ממשאבי הטבע – מבארות וממשאבי הטבע, וגם מים מליחים, שגם הם, אנחנו מטפלים בהם.

יובל שטייניץ: לכן, יש לנו היום פגיעה בחקלאות ולא פגיעה במים הביתיים, שממילא רובם מותפלים מהים התיכון.

יובל שטייניץ: מה אנחנו עושים לנוכח המצב הזה, שאיש לא חזה אותו?

יובל שטייניץ: ובאמת פעלנו, פעלנו בשנים האחרונות: הקמנו חמישה, חמישה וחצי מתקני התפלה גדולים, שבלעדיהם כבר היינו במצוקת מים כמו המדינות השכנות, וברוך השם, אין לנו מצוקת מים בבתים.

יובל שטייניץ: המקום היחידי שבו לא הצלחנו לפעול, בגלל התנגדות התושבים, הוא בגליל המערבי.

יובל שטייניץ: זה בדיוק ה-NIMBY.

יובל שטייניץ: כולם מבינים שצריך מים בגליל, אבל כל עוד לא ממש צמאים ומתייבשים, וכל עוד החקלאות שם, איכשהו אנחנו מצליחים לשמר אותה, אז בכל מקום שאנחנו רוצים להקים מתקן התפלת מים, אומרים: לא פה.

יובל שטייניץ: בסוף אומרים לנו: תתפילו במרכז הארץ ותובילו את זה לגליל המערבי – מה שכמובן מעלה מאוד את ההוצאות ולא תמיד אפשרי.

יובל שטייניץ: דרך אגב, אנחנו נקים מתקנים בכל קו החוף שלנו.

יובל שטייניץ: אני נתתי הוראה: enough is enough.

יובל שטייניץ: כבר התקבלה החלטה ברשות המים, במליאת רשות המים: אנחנו נצא עם מתקן התפלה בגליל המערבי, גם כדי לאפשר מי שתייה בגליל המערבי ולמטרות נוספות.

יובל שטייניץ: עכשיו, מה אנחנו עושים?

יובל שטייניץ: יש טווח קצר ויש טווח ארוך.

יובל שטייניץ: בטווח הקצר ביצענו כמה פעולות מיידיות, בהנחיית רשות המים, חלק גדול בביצוע של מקורות.

יובל שטייניץ: הרחבנו את התפוקה במתקני ההתפלה.

יובל שטייניץ: זה עולה לנו יותר; אנחנו מייצרים מים מותפלים מעבר להסכמים שלנו, גם בשעות שהאנרגיה יקרה יותר.

יובל שטייניץ: אמרנו: השנה הזאת נוסיף עוד 70 מיליון קוב מים ונשלם, ואנחנו משלמים.

יובל שטייניץ: ביצענו קידוחים לתוספות מים באזורים שונים בארץ, איפה שאפשר, אבל זה כמובן משחק סכום אפס, כי בסוף אם האקוויפרים יורדים והכינרת מתייבשת, אז כמה אתה יכול לשאוב?

יובל שטייניץ: אז זו פעולה זמנית, זה לא יכול להיות פתרון לטווח ארוך.

יובל שטייניץ: ביצענו פעולות לצמצום הצריכה.

יובל שטייניץ: אנחנו גם נצא בקרוב – בתוך חודש, אני מעריך – בקמפיין שיקרא לציבור לסייע לנו להציל את החקלאות ולהציל את אוצרות הטבע שלנו על ידי חיסכון במים, כמו שעשינו בעבר.

יובל שטייניץ: אבל זה הטווח הקצר.

יובל שטייניץ: הגדלנו גם את אגירת המים בכל מיני מקומות שבהם היה אפשר לאגור מים.

יובל שטייניץ: בטווח הארוך, אנחנו עכשיו מכינים תוכנית אב נוספת שכוללת הקמה של לפחות עוד שני מתקני התפלה – אחד בגליל המערבי, אחד באזור שורק, במרכז הארץ – הגדלה של עוד כמה מתקני התפלה, כלומר אנחנו מתכוונים להוסיף בין 350 ל-500 מיליון קוב, שזה אומר תוספת של בערך 70% לכמות המים המותפלים, בתוך חמש-שש שנים; חלק תהיה מהירה יותר, חלק מהירה פחות.

ענת ברקו: כמה מתקנים – – –

יובל שטייניץ: שני מתקנים חדשים ועוד הרחבה של המתקנים הקיימים.

יובל שטייניץ: אנחנו נוסיף בעצם עוד מתקן וחצי למתקנים הקיימים.

יובל שטייניץ: בעצם, בנפח זה כמו שלושה מתקנים חדשים וגדולים.

יובל שטייניץ: זה תוספת של בין 60% ל-70% למים המותפלים שיש לנו, כי אנחנו כן מסתכלים לעתיד.

יובל שטייניץ: ואני לא אקח את הסיכון שאם באמת מה שאנחנו מתחילים לחוות זה תוצאה של ההתחממות הגלובלית – ואנחנו עוד לא יודעים בוודאות – אני לא אקח את הסיכון שעוד חמש שנים נגיד: אה, זו ההתחממות הגלובלית, ועכשיו אין לנו מספיק מים לשתות, או אין לנו מספיק מים לחקלאות.

יובל שטייניץ: יתרה מזו – וכאן אני מתחבר לדברים של חבר הכנסת מוסי רז – הדברים של שלושת המציעים, חברי הכנסת מקלב ולוי ורז, היו חשובים מאוד, והם שלושתם בסך הכול תיארו את הבעיה בצורה רחבה ומלאה.

יובל שטייניץ: אני נתתי הוראה להכין תוכנית מהפכנית, כנראה תקדימית וראשונה מסוגה בעולם, להתפיל מים לא רק לטובת השתייה ולא רק לטובת התמיכה בחקלאות אלא גם לטובת הצלת הכינרת ונחלי הגליל.

יובל שטייניץ: יש לנו אגם לאומי אחד.

יובל שטייניץ: "הוי כינרת שלי", שרה רחל המשוררת.

יובל שטייניץ: "כינרת שלי, הוי כינרת שלי, ההיית או חלמתי חלום".

יובל שטייניץ: הכינרת לא תהיה חלום ולא זיכרון.

יובל שטייניץ: אנחנו מודעים לכך שהכינרת נמצאת במצב הכי חמור שלה מזה 100 שנה, היא הכי קרובה בתקופה הזאת לקו השחור – לא האדום, לקו השחור – אי פעם, ועדיין היא כנראה תעבור בקיץ, למרות הגשמים, את הקו השחור לראשונה בתולדותיה, לפחות מאז שמודדים; כבר מעל 100 שנים מודדים את הכינרת.

יובל שטייניץ: ואני לא מוכן שאנחנו נאבד את הכינרת, ולא בגלל הצורך שלנו במים לשתייה וחקלאות, כי אני יכול, את מה שאני נותן לכינרת, להתפיל ישר לטובת שתייה וחקלאות או למחזר, אלא בגלל שיש למדינת ישראל אגם אחד, ויש לו ערך לאומי, היסטורי; הוא חלק מהזיכרון ההיסטורי שלנו; הוא אתר תיירות מרכזי במדינת ישראל; הוא בתנ"ך, הוא בהיסטוריה שלנו, הוא בהיסטוריה של הציונות, ואנחנו לא ניתן שמה שקורה בים המלח – שזאת בעיה מסוג אחר, שגם אותה צריך להתאמץ ולפתור, אבל זה לצערי לא בתחום המשרד שלי – אני לא חושב שאנחנו צריכים להסכים לכך שאם תהיה התחממות גלובלית אנחנו נאבד את האגם היחידי בארץ ישראל, את הכינרת, או את נחלי הגליל.

יובל שטייניץ: ולכן אנחנו הולכים לבדוק אפשרות – זה יעלה כסף, זה לא בא בחינם – להתפיל מים, תוספת מים, כדי שאנחנו נוכל לקחת מים מהים התיכון, להתפיל אותם ולהעביר אותם לכינרת ולנחלי הגליל בכמויות לא מבוטלות, כי גם אם העולם יחווה שינויי אקלים בהתחממות הגלובלית, אנחנו רוצים לא רק מים לאזרחים ולא רק מים לחקלאות, אלא את הכינרת ואת נחלי הגליל ואת אוצרות הטבע המוכמנים שלנו, בעיקר בצפון הארץ, שעליהם, בארץ הקטנה והיפהפייה שלנו, מולדתנו האחת, הקטנה והיחידה, אנחנו לא יכולים לוותר.

יובל שטייניץ: ולכן אנחנו כן מסתכלים קדימה, מיקי, מבחינה אסטרטגית ולאומית הרבה יותר ממה שאתה חושב – לא רק על צעדים מיידיים, אלא מסתכלים 5 ו-10 ו-15 שנים קדימה, כרגע מתוך כוונה להביא בקרוב תוכנית כוללת לפיתוח משק המים, שבעבר אף אחד לא חשב שהיא נדרשת מעבר למתקנים הקיימים – מדי פעם תוספת – אבל תוכנית כוללת שאומרת שאנחנו בנושא הזה.

יובל שטייניץ: אנחנו עוד לא בטוחים שמה שאנחנו רואים זה התחממות גלובלית או צירוף מקרים חד-פעמי של ארבע או חמש שנות בצורת, אבל לא ניקח את הסיכון שיהיו לנו קשיים באספקת המים בגליל, או קשיים הולכים וגוברים באספקת מים לחקלאות, או שבגלל קוצר הראייה שלנו נאבד את הכינרת ואת הנחלים הסמוכים אליה.

יובל שטייניץ: אנחנו פועלים, ופועלים במרץ, ומה ששמעת מחברת מקורות, מיקי, זה כתוצאה מכך שהתחלנו לפעול במרץ נוכח המציאות החדשה, שלא הייתה כמותה מעולם, כבר בחצי השנה האחרונה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לשר האנרגיה, השר שטייניץ.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעה דחופה – סליחה.

רויטל סויד: מה השר מציע?

יובל שטייניץ: מה אני צריך להציע?

אורי מקלב: כספים.

מיקי לוי: אנחנו מבקשים כספים.

רויטל סויד: דיון בוועדת הכספים.

רויטל סויד: אוקיי, אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד העברת ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הכספים ומי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

רויטל סויד: בעד – תשעה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה תעבור לדיון בוועדת הכספים.

רויטל סויד: הפצת תמונות וסרטונים פרטיים ברשת וחוסר מוכנותה של המשטרה לטפל בנושא

רויטל סויד: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 9230, בנושא:

רויטל סויד: הפצת תמונות וסרטונים פרטיים ברשת וחוסר מוכנותה של המשטרה לטפל בנושא.

רויטל סויד: המציע – חבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: ישיב – השר לביטחון פנים גלעד ארדן.

איוב קרא: לא, אני.

רויטל סויד: אם הוא אינו נוכח, לא ניתן שאף שר ישיב.

רויטל סויד: היושב-ראש לא מאשר לאף שר אחר להשיב, אלא לשר שאמור להשיב.

עמר בר-לב: מה הטעם שאני אעלה?

טלי פלוסקוב: אנחנו יכולים לעזור לך להעביר את זה לוועדה.

רויטל סויד: המתנת פה הרבה ובסבלנות, והנושא הוא כל כך חשוב, ומי כמוני יודעת, אז נשמח לשמוע את הדברים שלך.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: עמר, תנאם בנושא.

מיקי לוי: אם תרצה – – –

עמר בר-לב: זו ממש דוגמה לביזיון הכנסת.

עמר בר-לב: יש הצעה לסדר-היום, והשר לביטחון פנים אמור להשיב לי.

רויטל סויד: שנייה.

רויטל סויד: מזכירת הכנסת, השרים לא נמצאים פה, וחברי הכנסת המציעים מעוניינים שהשרים הרלוונטיים יבואו וישיבו.

רויטל סויד: אני מציעה שמי מחברי הכנסת שרוצה – נעביר לדיון בשבוע הבא, והשר יתייצב.

עמר בר-לב: לא.

עמר בר-לב: נעביר את זה ישר לוועדה.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה להעביר לשבוע הבא?

עמר בר-לב: בשבוע הבא אני בחוץ לארץ כנציג הכנסת.

רויטל סויד: גם תנאם וגם תעביר את זה לוועדה.

רויטל סויד: נעביר את זה אחר כך לוועדה.

רויטל סויד: אתה רוצה שישר נעביר את זה לוועדה?

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: נעביר את זה לוועדת החינוך.

רויטל סויד: אתה לא רוצה לנמק את זה?

רויטל סויד: מה שאתה רוצה.

עמר בר-לב: זה ממש מגוחך.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: אתה צודק.

רויטל סויד: תמחה על זה.

עמר בר-לב: השר איננו כאן, הכנסת ריקה.

עמר בר-לב: מדובר בפגיעה בפרטיות ברשת של אנשים שהגישו תלונה על כך למשטרה.

עמר בר-לב: המשטרה לא עשתה עם זה שום דבר עד הרגע שאותו בן אדם שהגיש תלונה העלה את זה לפייסבוק שלו, ואז מתברר שכנראה יש אנשים במשטרה שקוראים את הפייסבוק.

עמר בר-לב: אחרי שהוא הגיש את הסיפור בפייסבוק פנה אליו חוקר מהמשטרה ואמר: אני מצטער, מדובר כאן במשהו מאוד מסובך.

עמר בר-לב: אתה צריך לפנות לאינטרפול.

עמר בר-לב: כנראה משטרת ישראל לא תפנה לאינטרפול.

עמר בר-לב: ואני שואל: מדינת ישראל, מעצמת הסייבר – – –

רויטל סויד: משטרת ישראל הפנתה את האזרח להתלונן באינטרפול?

עמר בר-לב: לא.

עמר בר-לב: החוקר אמר לו שבשביל להתמודד עם מציאת כתובת ה-IP של אותו בן אדם שפגע בפרטיות צריך לפנות לאינטרפול, אבל לדעתו, משטרת ישראל לא תפנה לאינטרפול – וזה אחרי שהוא קרא בפייסבוק שלו.

עמר בר-לב: אנחנו מדברים על מדינת ישראל, באמת מעצמת הייטק, מעצמת סייבר.

עמר בר-לב: זו הבעיה – למצוא כתובת IP של ישראלי שפוגע בפרטיותם של ישראלים אחרים?

ענת ברקו: לא ייאמן.

עמר בר-לב: הייתי בטוח שהשר יבוא הנה ויסביר משהו הגיוני, שגם אני אקבל, כי זה נשמע כל כך לא הגיוני שזה יכול להיות שזה פשוט בל ייאמן.

עמר בר-לב: אבל כנראה שהבל-ייאמן הוא ייאמן, וזה המצב, כמו שלא ייאמן שאני עומד כאן והשר לביטחון פנים צריך להשיב לי והוא לא נמצא כאן בכלל.

רויטל סויד: נכון.

עמר בר-לב: בהקשר הזה, דרך אגב, הנחתי על שולחן הכנסת הצעת חוק שחלק גדול מחברי הכנסת חתומים עליה, גם היא בנושא פגיעה בפרטיות.

עמר בר-לב: היום בן אדם שנפגעת פרטיותו יכול להגיש תלונה למשטרה בתוך שנתיים בלבד, לעומת שבע שנים ברוב התביעות האזרחיות, וביקשתי להאריך את זה לשבע שנים.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שלפחות השר לביטחון פנים, כשזה יגיע לוועדת השרים – אין כאן שום עלות – יתמוך בהצעת החוק שלי, ויחד איתו תתמוך כל הכנסת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: ונעביר את ההצעה הזאת – –

רויטל סויד: לאיזו ועדה?

עמר בר-לב: – – לוועדת – –

טלי פלוסקוב: ועדת הפנים.

עמר בר-לב: – – לוועדת הפנים.

עמר בר-לב: כן, לוועדת הפנים.

רויטל סויד: אני דווקא חושבת שלוועדת החוקה.

ענת ברקו: מה פתאום?

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: ועדת הפנים זה המשטרה.

עמר בר-לב: פנים אחראית למשטרה.

רויטל סויד: בסדר גמור.

רויטל סויד: נכון.

עמר בר-לב: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: צר לי מאוד שהשר לביטחון פנים, שהיה אמור להיות כאן ולהשיב לגופו של עניין על ההצעה לסדר-היום החשובה הזאת, אינו נמצא במליאה.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד העברת ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הפנים?

רויטל סויד: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

רויטל סויד: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הפנים.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: התמודדות המדינה עם תופעת הבדידות בקרב האזרחים הוותיקים

רויטל סויד: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 9154, 9170, 9202 ו-9203, בנושא: התמודדות המדינה עם תופעת הבדידות בקרב האזרחים הוותיקים.

רויטל סויד: המציעה הראשונה – חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

רויטל סויד: גם פה השרה לשוויון חברתי, השרה גמליאל, אינה נוכחת, וצר לי מאוד על כך.

רויטל סויד: זה נושא חשוב.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני חושבת שהיינו צריכים לנעול את הישיבה בשעה 19:00.

טלי פלוסקוב: לא ייתכן להמשיך בדיון במצב כזה.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: היינו חוסכים עוד משהו.

טלי פלוסקוב: לא ראוי, לא מכובד, לא לנו, לא לכנסת, לא לאזרחים – לאף אחד.

רויטל סויד: וזה עוד ביום ההולדת.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: ובכלל היה לנו יום לא פשוט.

טלי פלוסקוב: אני רוצה דווקא להתחיל מכל החוויות שעברנו כאן היום.

טלי פלוסקוב: לפני כמה ימים ביקשו ממני לכתוב כמה מילים לעיתון של הכנסת: איך אני רואה את הכנסת, מה פה צריך להיות, מה מערכת היחסים.

טלי פלוסקוב: וסיפרתי שם על החלום שלי, איך אני רואה שנהיה חברים לא רק בפרסה שם, כשאף אחד לא רואה אותנו, המצלמות לא עלינו, אלא גם פה באולם; גם אם יש לנו חילוקי דעות – וזה בסדר, זה לגיטימי – להישאר בני אדם ולתת כבוד לכל אחד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה מכאן לחזק את יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, כי מה שהוא שמע היום – אני חושבת שאורן חזן לא מבין מי זה סטלין, ולכן הוא הרשה לעצמו בכלל להשתמש בשם הזה.

טלי פלוסקוב: אני באמת רוצה לחזק את חברי יולי יואל אדלשטיין, כי זה לא פשוט.

טלי פלוסקוב: אני רק חושבת שאם מישהו היה אומר לי את המשפט הזה, איזה משקל ואיך אפשר בכלל להשלים עם זה – לא יודעת.

טלי פלוסקוב: שחבר הכנסת אורן חזן יחשוב הרבה איך הוא מתנצל, לא רק בפני יולי אדלשטיין אלא בפני כל אסירי ציון ולפני כל אזרחי מדינת ישראל, כי מה שהיה כאן זה ממש לא ראוי.

טלי פלוסקוב: טוב, אני אנסה בכל אופן – תודה, גברתי, שנתת לי קצת להתחלק בחוויות של היום.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לדבר על הבדידות.

טלי פלוסקוב: הבקשה לנהל את הדיון בנושא הזה באה בעקבות כתבה או ידיעה מאנגליה על כך שבממשלת אנגליה החליטו שבמדינה שלהם יהיה משרד ממשלתי, והמשרד הזה הוא משרד לבדידות, לטיפול בבעיות הבדידות.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזאת החלטה מאוד מאוד מאוד נכונה.

טלי פלוסקוב: אם הייתה פה השרה – והייתי מאוד שמחה אם הייתה שומעת אותי.

טלי פלוסקוב: אני פשוט מקווה שבשבוע הבא אני בכל אופן אשתף אותה במה שרציתי למסור לה.

טלי פלוסקוב: אני יודעת, ומכירה הרבה תוכניות שהיא מובילה, ועל כך אני מאוד מעריכה אותה כשרה במשרד הזה, וזה מצוין.

טלי פלוסקוב: אבל אני רוצה לדבר על אותם אנשים שלא מגיעים לתוכניות האלה.

טלי פלוסקוב: הם לא מגיעים כי הם לא מסוגלים; הם לא מגיעים כי הם פשוט לא יודעים; הם לא מגיעים כי אף אחד לא הזמין אותם ואמר להם: בואו, יש פה משהו יפה עבורכם.

טלי פלוסקוב: הם לבד.

טלי פלוסקוב: במקרה הטוב יש להם טלוויזיה, ויש כאלה שהם גם בלי טלוויזיה; אולי שומעים רדיו.

טלי פלוסקוב: אגב, לא רק אזרחים ותיקים.

טלי פלוסקוב: כמובן, אני, כל הפעילות שלי בכנסת קשורה לאזרחים ותיקים, אבל לא רק.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו, כמדינה, צריכים להתגייס ואולי לעשות איזשהו קמפיין חד-פעמי שמדבר על כך שגם משרדים ממשלתיים עושים את העבודה שלהם, אבל גם אנחנו, האזרחים: כשאתה יוצא מהבית, תסתכל מי גר בדירה לידך; אולי יש פה מישהו שאתה לא ראית אותו כמה ימים, אולי תרים טלפון לחבר שלך שלא ראית אותו: מה שלומך?

טלי פלוסקוב: היום חג ט"ו בשבט.

טלי פלוסקוב: לכמה אנשים התקשרתם להגיד חג שמח?

טלי פלוסקוב: אני אומרת, כמה אנשים במדינה שלנו מזמן לא שמעו ממישהו, גם קרוב וגם לא קרוב, את המילים "יום הולדת שמח"?

טלי פלוסקוב: רבותיי, זה אנחנו, החברה, ואנחנו חייבים לשנות את הגישה שלנו לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: ומכאן אני רוצה באמת לומר כמה מילים על מערכת החינוך שלנו.

טלי פלוסקוב: בעיניי, אנחנו לא עושים מספיק כדי לבנות קשר בין-דורי חזק.

טלי פלוסקוב: כמה שהתלמידים שלנו, הילדים שלנו, יותר ישמעו על החיים של האזרחים הוותיקים, על מה שהם חוו – אלה שבנו את המדינה; אלה שהגיעו למדינה הזאת ממדינות אחרות; אלה שעברו את מלחמת העולם השנייה; אלה שעברו את השואה – לשמוע לא מאיתנו, אלא מהם, להסתכל להם בעיניים, לראות את הדמעה בעיניים שלהם – רבותיי, זה עושה הרבה יותר מכל הכסף הענק שאנחנו משקיעים במילה הזאת, "בדידות".

טלי פלוסקוב: אז אני מזמינה כל אחד: תסתכלו מי נמצא לידכם, תרימו טלפון ותגידו חג שמח.

טלי פלוסקוב: חג שמח לכולם, גם יום ההולדת של הכנסת וגם ט"ו בשבט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

רויטל סויד: חברת הכנסת הבאה – ענת ברקו, המציעה הבאה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח, וגם חבר הכנסת אחמד טיבי.

רויטל סויד: נעבור לאחר מכן להצבעה.

קריאה: ועדה.

רויטל סויד: אנחנו נעביר את זה לאחר מכן לוועדה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני בדרך כלל יותר מתמקדת בנושאים שקשורים בביטחון, בחיילים.

ענת ברקו: ראיתי את הכותרת הזאת של חברתי טלי, המציעה, ופשוט זה נגע לליבי.

ענת ברקו: הבדידות היא בדידות פיזית, היא בדידות נפשית; היא מוגדרת בפסיכולוגיה, בתחושה: חוויה כמו של רעב, חסך חושי, חסך בכל גירוי אפשרי.

ענת ברקו: ואנחנו רואים את זה לא רק אצל הקשישים.

ענת ברקו: אי-אפשר להתעלם מזה שהטכנולוגיה שהיום משתמשים בה יצרה ניכור ותחושת בדידות, וגם קשה מאוד לדור של הוותיקים לגשר על הפערים של הטכנולוגיה.

ענת ברקו: הם לא יכולים למלא את החסך הזה בזה שהם יושבים מול המחשב – ברובם; יש כאלה שעושים את זה, אבל הרבה מאוד לא.

ענת ברקו: הם זקוקים לחברה והם זקוקים להכרה.

ענת ברקו: הדבר הראשון שזה העלה לי, גברתי היושבת-ראש, זה את הסיפור של הענק וגנו: ברגע שהילדים נעלמו מהגן, החורף השתלט, הקור, וכשם חזרו, הכול לבלב, כמו עכשיו – ט"ו בשבט.

ענת ברקו: המחלות שנגרמות כתוצאה מבדידות הן מחלות ממש ממש קשות.

ענת ברקו: הבדידות גורמת לעלייה של 50% בסיכויי מוות בטרם עת; בעיות קשות של סוכרת.

ענת ברקו: רואים בזה מגפה נסתרת, אבל היא ממש שולחת גרורות כמו סרטן.

ענת ברקו: יש גם הרבה מאוד תהליכים שאופייניים לזקנה, והם מתעצמים כתוצאה מהתחושה של הבדידות, שאין עם מי לדבר, שאין למי לפנות, שאין יד מכוונת או מושטת לעזרה.

ענת ברקו: גם הירידה בתפקודים הפיזיים והקוגניטיביים יוצרת תחושה של קושי במשאבים להתמודד.

ענת ברקו: הדוברת שלי, סופי, כשחשבנו מה להכין לקראת הנאום הזה, סיפרה לי שסבתא שלה, ורה, איבדה את בעלה.

ענת ברקו: הם חיו 60 שנה יחד, חוו את מלחמת העולם השנייה, את השואה; ברחה ממינסק במלחמה, חיה בתחנות רכבת, בבתי יתומים; הגיעה לאוקראינה, חיה חיי עושר, הגיעה לארץ, ולפני שנה נפטר אישהּ, אדוארד, ואז התחילה הידרדרות מוחלטת: שברה את רגליה, לחץ דם, סוכרת – איך היא אמרה לי?

ענת ברקו: ביום-יום סבתא מתעוררת לבד, אוכלת לבדה ושותה לבדה, הולכת לקניות לבדה – כשהיא יכולה ללכת לקניות – וקוראת לבדה, וגם לא כל כך אפשר לקרוא ככל שהזמן עובר.

ענת ברקו: התחושה הזו היא תחושה – בגלל זה אנחנו המון פעמים רואים שבני זוג הולכים אחד אחרי השני.

ענת ברקו: אני כבר מסיימת, גברתי.

רויטל סויד: כן, נא לסיים.

ענת ברקו: אנחנו רואים אנשים שמחטטים בפחי אשפה והמון פעמים גם מוציאים עיתונים.

ענת ברקו: הבת שלי יום אחד שאלה קשישה שהיא מטפלת בה: למה בעצם עיתונים?

ענת ברקו: אז היא אמרה לה: הפסדתי המון זמן כשהייתי בשואה.

ענת ברקו: אני חייבת להתעדכן.

ענת ברקו: זה היה הדבר הנורא.

ענת ברקו: לכן, דור המייסדים שלנו, יש לנו חוב מוסרי כלפיו.

ענת ברקו: צריך לדאוג להם.

ענת ברקו: חיים שמלאים בחוויות – צריך לשמוע אותם, להקשיב להם וללמוד מהם וללמוד מהניסיון שלהם.

ענת ברקו: יש כל כך הרבה דברים שאנחנו יכולים ללמוד מהם.

ענת ברקו: איך אמר מישהו?

ענת ברקו: אני אפילו לא מכיר את השכן שגר קומה אחת מעליי.

ענת ברקו: זה בדיוק 20 מדרגות.

ענת ברקו: מין בדידות שכזאת.

ענת ברקו: מי אמר את זה?

ענת ברקו: מיכה, איש בודד מאוד.

ענת ברקו: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת ברקו.

רויטל סויד: השרה איננה נוכחת באולם.

נחמן שי: אני יכול להוסיף מהצד?

רויטל סויד: בוודאי.

נחמן שי: תודה לך, גברתי.

נחמן שי: אני רוצה להוסיף שלושה-ארבעה משפטים.

נחמן שי: תופעת הבדידות היא הדבר שהכי מכביד והכי קשה לאזרחים ותיקים, לאנשים מבוגרים, על פי כל הסקרים שנעשו בארץ.

נחמן שי: בריטניה החליטה למנות שרה.

נחמן שי: הממשלה בטח תקפוץ על המציאה, כי חסרים עוד כמה שרים ליד השולחן הזה.

נחמן שי: שרים לא יעזרו; בסופו של דבר תעזור רק סולידריות חברתית, אחריות קהילתית.

נחמן שי: יש פרויקטים כאלה במדינת ישראל של עזרה הדדית, ששכן ושכנה עוזרים לשכן ושכנה, שקבוצה עוזרת לבודד ובודדים עוזרים לאחרים.

טלי פלוסקוב: עם הזמן זה הולך ומתמעט, לצערי.

נחמן שי: יכול להיות, אני יודע, אם כי מאבק הנכים הודיע שעדיין יש לזה סיכוי; יש לזה סיכוי, אני לא מאמין שזה אבוד.

נחמן שי: במצבי חירום מצאנו שיש הרבה גילויים כאלה.

נחמן שי: אבל אני לא חושב שיוזמה ממלכתית בעניין הזה תעזור.

נחמן שי: עם כל הכבוד, אם השרה תהיה או איננה, אני לא רואה שמשרדה ייזום.

נחמן שי: ההתמודדות היא של החברה הישראלית: לפקוח עין, לראות איפה ישנם מישהו או מישהי בודדים ולנסות לסייע.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: אני חייבת לומר שזה היה עונג צרוף באמת לשמוע את הדברים שלכם, וכמה חבל שהמצלמות לא שוזפות את הדיון הזה עכשיו.

רויטל סויד: זה מה שהציבור היה צריך לראות.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: לאיזו ועדה?

רויטל סויד: סליחה רגע, בוא נעצור את זה.

טלי פלוסקוב: לוועדה המשותפת לבניית תוכנית אב בתחום הזקנה.

רויטל סויד: לוועדה המשותפת – – –

טלי פלוסקוב: לבניית תוכנית אב בתחום הזקנה.

רויטל סויד: לוועדה המשותפת לבניית תוכנית אב – –

טלי פלוסקוב: לאומית – –

רויטל סויד: – – לאומית – –

טלי פלוסקוב: – – בתחום הזקנה.

רויטל סויד: – – בתחום הזקנה.

רויטל סויד: יפה מאוד.

רויטל סויד: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולוועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא: בניית תוכנית אב לאומית בתחום הזקנה נתקבלה.

רויטל סויד: ארבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחמן שי: – – –

רויטל סויד: ואני מוסיפה את חבר הכנסת נחמן שי, את ההצבעה שלו, לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: אה, לא הצבעת?

ענת ברקו: אין דבר, אז יוסיפו אותך.

רויטל סויד: לפרוטוקול.

רויטל סויד: מעמדה של גלי צה"ל כתחנת חדשות עצמאית

רויטל סויד: ואנחנו נעבור להצעות הבאות לסדר-היום: מעמדה של גלי צה"ל כתחנת חדשות עצמאית, מס' 9252 ו-9312.

רויטל סויד: מציע חבר הכנסת נחמן שי, וישיב סגן שר הביטחון אלי בן-דהן, שנוכח.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: אני רוצה לשבח את סגן השר, שהוא – –

רויטל סויד: שנוכח.

נחמן שי: – – נוכח, שכיבד את הכנסת – –

רויטל סויד: זה המון היום.

נחמן שי: – – כי התרגלנו ששרים עורקים מהמליאה.

נחמן שי: ובאמת, היום הזה, שהוא יום מיוחד לכנסת – נחשפו בו הרבה פנים יפות של הכנסת, אבל גם פנים מכוערות שלה, לצערנו הרב.

נחמן שי: אבל אנחנו נמשיך וננסה לתקן את הדברים, כי אין לנו את הלוקסוס הזה, כפי שאני אומר בהרבה הזדמנויות, להתייאש.

נחמן שי: אין לנו.

נחמן שי: נכון, זו דרך ארוכה – סגן השר יסכים איתי – ואנחנו לא מפחדים מדרך ארוכה, נכון?

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני רוצה לומר שלוש-ארבע מילים על גלי צה"ל.

נחמן שי: תראי, הרמטכ"ל לא רוצה את גלי צה"ל בצה"ל.

נחמן שי: הוא לא פוסל את קיומה של התחנה – היו כאלה שעשו את זה; הוא לא רוצה אותה בצה"ל.

נחמן שי: ואז היא התחילה לנוע בתוך המערכת, והיא כאילו בדרכה למשרד הביטחון.

נחמן שי: אני לא בטוח שהיא שם.

נחמן שי: צריך לעצור את התהליך הזה עכשיו.

נחמן שי: תחנה צבאית, ממלכתית, שגם קיומה נמצא בכל מיני סימני שאלה – אם צריך, לא צריך.

נחמן שי: אני אומר שצריך, טוב שהיא ישנה, חשוב שהיא ישנה.

נחמן שי: היא לא יכולה להיות כפופה לשר.

נחמן שי: כשהיא כפופה לשר, אז כפי שאמרתי, החתול לא יכול שלא לאכול את השמנת.

נחמן שי: הוא לא יכול.

נחמן שי: זה פיתוי, אז לא צריך להעמיד אותו בפיתוי הזה.

נחמן שי: לשר יש אחריות משלו.

נחמן שי: אוה אה, כמה נושאים שהוא מטפל בהם בכל יום עבודה.

נחמן שי: שיניח לתחנה.

נחמן שי: הוא כועס על יוצר מסוים?

נחמן שי: שיעשה ציוץ.

נחמן שי: הוא לא יכול להורות שלא להשמיע את שיריו בגלי צה"ל.

נחמן שי: אין לו את זה, וטוב עשה היועץ המשפטי לממשלה שהעמיד אותו במקומו.

נחמן שי: היועץ המשפטי לממשלה גם התנגד להעביר את התחנה הזאת למשרד הביטחון, והוא יודע למה.

נחמן שי: הוא מכיר אותה היטב.

נחמן שי: תחנת שידור צריכה ליהנות מעצמאות.

נחמן שי: היא צריכה לאפשר למשדרים בה את החופש לשדר – דברים שעומדים כמובן באמות מידה עיתונאיות, ושיש להם ערך, ושהם חשובים, ואני יכול למנות את כל הקריטריונים.

נחמן שי: אבל זה סוד קיומה.

נחמן שי: אם היא לא עצמאית, לא צריך אותה.

נחמן שי: לא צריך אותה.

נחמן שי: תחנת שידור ממשלתית זה מתאים למשטרים אחרים – פה מישהו פטפט משהו בתחום הזה היום.

נחמן שי: אסון.

נחמן שי: אבל באמת, לא צריך את זה.

נחמן שי: אני אומר שצריך לשמר את התחנה בתוך צה"ל, עם כל הכבוד לרמטכ"ל.

נחמן שי: אפשר להקים לה גם כל מיני מנגנונים שישמרו עליה אם היא יוצאת מצה"ל, אבל אני אומר שהפתרון היחיד הוא צה"ל.

נחמן שי: ואני קורא מפה לשר הביטחון: תניח לתחנה הזאת,.

נחמן שי: אל תתקרב אליה.

נחמן שי: אתה יכול להופיע בה כמרואיין.

נחמן שי: אל תתערב – לא במה משדרים בה, לא באיזו מוזיקה, לא מי משדר בה.

נחמן שי: זה לא עניינך, זה לא בתחום אחריותך.

נחמן שי: אגב, לא רק אתה, שר הביטחון; גם שרים אחרים.

נחמן שי: אתם לא מתערבים.

נחמן שי: אני לא מדבר על להביע דעה.

נחמן שי: דעה – כל הדעות יפות.

נחמן שי: אתה לא מתערב בתכנים, ואתה לא נותן הנחיות למפקד התחנה ואומר לו מה לעשות.

נחמן שי: זה לא בתחום אחריותו וסמכותו של שר הביטחון.

נחמן שי: תודה לך.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: חבר הכנסת אייכלר – אינו נוכח.

רויטל סויד: יעלה וישיב סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן, בבקשה.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אני אקצר ואומר, חבר הכנסת נחמן שי, שאין ספק שלו היינו צריכים היום לשקול אם להקים תחנה צבאית – אני מניח שגם אתה היית מסכים – לא היינו מקימים.

נחמן שי: לא.

אלי בן-דהן: לא היינו מקימים.

אלי בן-דהן: אין ספק שבימינו אלו לא מתאים שבכלל תהיה תחנה צבאית, בוודאי בימים שבהם מערכת השידור כל כך פתוחה, רחבה, ויש בה מספיק כלים כדי שכל אחד יוכל להאזין, יש רבגוניות גדולה.

אלי בן-דהן: אבל אנחנו נמצאים במציאות קיימת: יש תחנת שידור היום לצה"ל.

אלי בן-דהן: וכיוון שהיא כאן – בוא נאמר את האמת: היא תחנה טובה, היא התחנה המובילה בארץ מבחינת אחוזי האזנה, ומבחינה זו יש לה בוודאי ערך רב, גם, אני מודה, כבית גידול לשדרים ובכלל לאנשי תקשורת.

אלי בן-דהן: אני יכול רק לומר לעניין שדובר כאן – בשמו של שר הביטחון, שאמר דברים מאוד ברורים, ואני אומר בשמו – שעצמאותה של התחנה והחופש העיתונאי של שדריה ועובדיה הינם נר לרגליו של שר הביטחון.

אלי בן-דהן: הוא עשה ויעשה כל שלאל ידו כדי להגן עליהם.

אלי בן-דהן: אז זה מבחינה זו.

אלי בן-דהן: ואני חושב שכולנו מבינים את האירוע שקרה.

אלי בן-דהן: מה יהיה עם גלי צה"ל?

אלי בן-דהן: איפה היא תהיה?

אלי בן-דהן: אני מסכים שזאת שאלה, שאלה גדולה, וכרגע היא נדונה.

אלי בן-דהן: באופן עקרוני, יש כאילו הסכמה שהיא כן תהיה במשרד הביטחון, עם הגבלות.

אלי בן-דהן: יכול להיות מאוד שלא; יכול להיות שצריך להעביר אותה אולי תחת רשות השידור, אינני יודע גם את זה, אבל ודאי לא נפתור את זה פה בינינו.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: זה היה בעבר, היה הסדר כזה.

נחמן שי: צריך לתת לה הגנה.

אלי בן-דהן: בכל אופן, אני אומר, כפי שאמרתי, לפחות, שתדע את עמדתו הברורה של שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אני מצהיר את זה פה, לפרוטוקול – –

נחמן שי: שהוא לא רוצה להתערב.

אלי בן-דהן: – – שבוודאי עצמאותה והחופש העיתונאי של שדריה ועובדיה הינם נר לרגליו, והוא יעשה הכול כדי לשמור על חופש הדעות בתחנה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: חבר הכנסת נחמן שי, האם אתה מסתפק בדברים או אתה מבקש להעביר את זה לדיון בוועדה?

נחמן שי: אני אומר מילה – – –

רויטל סויד: סליחה?

נחמן שי: אני אומר מילה.

נחמן שי: אני יכול לומר?

נחמן שי: לא, לא, בסדר, אני מסכים להעביר לוועדה.

רויטל סויד: אז אנחנו נעבור להצבעה.

נחמן שי: לאן נעביר את זה?

נחמן שי: לחוץ וביטחון.

רויטל סויד: לוועדת החוץ והביטחון, לא?

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: לדעתי, כן.

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: סגן השר, לוועדת החוץ והביטחון?

אלי בן-דהן: אין לי התנגדות.

רויטל סויד: מי בעד ומי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

רויטל סויד: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

רויטל סויד: ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

רויטל סויד: הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: פיטורים בבית החולים שערי צדק: בתוך ארבעה חודשים פוטרו חמישה רופאים, כולם ערבים – נדחתה.

רויטל סויד: הצעה לסדר-היום מס' 9293, בנושא: עוד ניסיון פיגוע בכביש עוקף חוסאן – השבוע הותר לפרסום על ניסיון לפגוע בחיילים בכניסה לעיר בית"ר עילית.

אלי בן-דהן: – – –

רויטל סויד: המציע יואב בן צור אינו נוכח, ואי לכך אנחנו נסיים את הישיבה.

רויטל סויד: תם סדר-היום.

רויטל סויד: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ' בשבט התשע"ח, 5 בפברואר 2018, בשעה 16:00.

רויטל סויד: ישיבה זו נעולה.

רויטל סויד: תודה.