ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 304, 2018-01-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג בשבט התשע"ח, 29 בינואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי ביום שני, ו' בשבט התשע"ח, 22 בינואר 2018, הונחו על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/5019/20 וכלה בהצעת חוק פ/5049/20: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (קבלת חוות דעת היועץ המשפטי לממשלה לעניין טוהר המידות ברשות מקומית טרם הכרזתה כרשות איתנה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יאיר לפיד, יפעת שאשא ביטון, יהודה גליק, מרב מיכאלי ואילן גילאון; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת פיצוי נפגע עבירה וחובת הנמקה), התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת מיכל רוזין, נורית קורן ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – תשלום המס בתשלומים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני, אורי מקלב, יואב בן צור, בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן ומירב בן ארי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – קבלת שירותים רפואיים סמוך למקום המגורים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, סתיו שפיר ועיסאווי פריג'; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – ביטול הפסקת פעילות הטלוויזיה הלימודית והקמת הערוץ לילדים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אורן אסף חזן, דוד אמסלם, יצחק הרצוג, אכרם חסון, אלעזר שטרן, מאיר כהן, יואב בן צור, מיקי לוי, עודד פורר, יואל חסון, איציק שמולי, עמר בר-לב, קסניה סבטלובה, זוהיר בהלול, מוסי רז, רוברט אילטוב, יואל רזבוזוב, אורלי לוי אבקסיס, נורית קורן, אברהם נגוסה, ניסן סלומינסקי, אבי דיכטר, נאוה בוקר, מכלוף מיקי זוהר, יהודה גליק, נחמן שי, איתן ברושי, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, אלי אלאלוף, דוד ביטן, עמיר פרץ, סאלח סעד, לאה פדידה, מיקי רוזנטל, שלי יחימוביץ ועליזה לביא; הצעת חוק ביטוח אחריות מקצועית למוהלים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אברהם נגוסה ורחל עזריה; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – איסור התניית תגמולי ביטוח בחובת סודיות), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – גירושין אזרחיים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, איציק שמולי, מיכל רוזין וחיים ילין; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – ביטול תחולת תיקון מס' 42 על חבר כנסת אחד מכל רשימה),

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק ברית הזוגיות, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – פרסום מידע אודות מכרזים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – מידע על עומס תנועה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, איציק שמולי, מרב מיכאלי, קארין אלהרר, יחיאל חיליק בר, דב חנין, יעל כהן-פארן ונחמן שי; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – הארכת תקופת ההתיישנות), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק בנק הזרע (הזרעות והפריות חוץ בבני זוג פרודים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, מירב בן ארי, מיכל בירן, נורית קורן, יהודה גליק ודב חנין; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – תקופת ההתיישנות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, דב חנין, מרב מיכאלי, איתן כבל, נחמן שי, איציק שמולי, עמיר פרץ, מיכל בירן, איתן ברושי, רועי פולקמן, מירב בן ארי, מיקי רוזנטל, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, ציפי לבני, ענת ברקו, אמיר אוחנה, עליזה לביא, אלעזר שטרן, מאיר כהן, יעקב פרי, תמר זנדברג, מוסי רז, לאה פדידה, יהודה גליק, אכרם חסון, יחיאל חיליק בר, יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, אורי מקלב, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, רוברט אילטוב, סתיו שפיר וזוהיר בהלול; הצעת חוק הכנסת (תיקון – גילוי ופרסום הסכמי היעדרות הדדיים), התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת מיכל רוזין, יעל גרמן, יעל כהן-פארן וסתיו שפיר; הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, יאיר לפיד, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – כשירות מועמדים לכהונת נשיא המדינה), מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תשלום קנס בתשלומים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, אורן אסף חזן,

ירדנה מלר-הורוביץ: ישראל אייכלר, יואב בן צור, יצחק וקנין, סאלח סעד, לאה פדידה, אכרם חסון ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק ראויה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, מאיר כהן, קארין אלהרר, יאיר לפיד, עפר שלח, יעל גרמן, יואל רזבוזוב, חיים ילין, מיקי לוי, עליזה לביא, אלעזר שטרן, יואב בן צור, נחמן שי, עיסאווי פריג', יעקב ליצמן, איימן עודה, איתן כבל, יעקב אשר, איילת נחמיאס ורבין ואחמד טיבי; הצעת חוק תוספת היעדר ביטחון תעסוקתי (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (ביטול סמכות שר הפנים לעניין חוקי עזר בדבר פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, מיקי לוי, עיסאווי פריג', עליזה לביא, יעל כהן-פארן, אחמד טיבי, נחמן שי, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, איל בן ראובן, איתן ברושי, איתן כבל, יואל חסון ורויטל סויד; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד חברות ממשלתיות לחדשנות ותחרות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל בירן, מיקי רוזנטל ועמר בר-לב; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – חישוב מקדם המרה לקצבה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, מיכל רוזין, מסעוד גנאים, תמר זנדברג, סאלח סעד ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק ראויה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, עמיר פרץ, איתן ברושי, איל בן ראובן, קסניה סבטלובה, ציפי לבני, יואל חסון, עמר בר-לב, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, יעל כהן-פארן, סאלח סעד, איתן כבל, לאה פדידה, מיכל בירן ויצחק הרצוג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש רשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הליך ההשעיה בגין הגשת כתב אישום), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, יוסי יונה, זוהיר בהלול,

ירדנה מלר-הורוביץ: סתיו שפיר ומרב מיכאלי; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון – הפחתת שיעור היטל על העסקת עובד זר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, דוד ביטן, דוד אמסלם, יצחק וקנין, מיכאל מלכיאלי, בצלאל סמוטריץ, מנחם אליעזר מוזס ויהודה גליק; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לתעשייה חדשה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אכרם חסון, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, אלי אלאלוף, מירב בן ארי ורחל עזריה; הצעת חוק עקרונות לפדיון שבויים ונעדרים, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הנחה על תרופות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, איל בן ראובן, קסניה סבטלובה, רויטל סויד, זוהיר בהלול, עמר בר-לב, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, מוסי רז, טלי פלוסקוב, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, עמיר פרץ, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, עיסאווי פריג', ג'מעה אזברגה, לאה פדידה וחמד עמאר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הקמת מאגר מידע לאופניים עם מנוע עזר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, אורן אסף חזן, סאלח סעד, איתן ברושי, זוהיר בהלול, מוסי רז, עליזה לביא, לאה פדידה, איילת נחמיאס ורבין, מיקי רוזנטל, איל בן ראובן, רוברט אילטוב, יואל רזבוזוב, נחמן שי, איציק שמולי, עמר בר-לב, מאיר כהן, יעקב פרי, מרב מיכאלי ורויטל סויד.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 84) (שינוי פרטי ההודעה על סגירת תיק לעניין עילת הסגירה), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת דוד אמסלם ומיקי לוי.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/5050/20 וכלה בהצעת חוק פ/5071/20: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 84) (שינוי פרטי ההודעה על סגירת תיק לעניין עילת הסגירה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם ומיקי לוי; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, דוד ביטן, רועי פולקמן, רוברט אילטוב, מיקי לוי, יואב בן צור, יואל חסון, שולי מועלם-רפאלי ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו (תיקון – הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף ומרב מיכאלי; הצעת חוק מדד לזכות לקיום אנושי בכבוד, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה למורים עובדים בפריפריה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, עאידה תומא סלימאן, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי, טלב אבו עראר ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון – סייגים לעסקאות בציוד צבאי), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום כזרע ישראל), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה של עובד סיעוד שלא תובא בחשבון הזכאות לקצבת אזרח ותיק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, איתן כבל, נחמן שי ויעקב מרגי; הצעת חוק האזרחות (תיקון – הצורך בחשד סביר טרם בדיקת אזרחות בדיעבד), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס בעד דמי הבראה והחזרי הוצאות נסיעה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, טלב אבו עראר, סעיד אלחרומי, יוסף עטאונה, יוסף ג'בארין, דב חנין, אחמד טיבי, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, מסעוד גנאים, מוסי רז, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, ישראל אייכלר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון – החמרת הענישה בשל פיזור אשפה באופן מכוון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רחל עזריה,

ירדנה מלר-הורוביץ: טלי פלוסקוב, יהודה גליק, יצחק וקנין, מיקי לוי ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תוספת שכר עבור זמן נסיעה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, איתן כבל, דב חנין, איל בן ראובן, קסניה סבטלובה, זוהיר בהלול, עמר בר-לב, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, מוסי רז, טלי פלוסקוב, נחמן שי, מיקי לוי, עמיר פרץ, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, עיסאווי פריג', ג'מעה אזברגה, לאה פדידה וחמד עמאר; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום כבן ללאום ישראלי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – איסור פעילות מסחרית בבית חולים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, איתן כבל, שולי מועלם-רפאלי, דב חנין, עליזה לביא, נחמן שי, מיקי רוזנטל, אלעזר שטרן, איציק שמולי, יעל כהן-פארן, מרב מיכאלי, עמיר פרץ, מיכל בירן, איתן ברושי, רועי פולקמן, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב, נורית קורן, יפעת שאשא ביטון, מאיר כהן, יעקב פרי, תמר זנדברג, מוסי רז, לאה פדידה, יהודה גליק, אכרם חסון, יחיאל חיליק בר, איל בן ראובן, אורי מקלב, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, רוברט אילטוב, סתיו שפיר וזוהיר בהלול; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – תקופת לידה והורות מדורגת), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (ביטול סמכות שר הפנים לעניין חוקי עזר בדבר פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הנהלת בית חולים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, יואל חסון ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים (תיקון – המועצה הציבורית והגבלת כהונת הממונה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יאיר לפיד, מאיר כהן, יעל גרמן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – כללי רישום דת ולאום), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק הסדרת נהלים בכותל המערבי ורחבתו, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רחל עזריה ומיכל בירן; הצעת חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון – הגבלת שימוש בכרטיסי אשראי לסרבני גט), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בעבירות בנשק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, סעיד אלחרומי, טלב אבו עראר ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק להוספת תפקיד לתפקידי הרשות לפיתוח הנגב והרשות לפיתוח הגליל והרחבת סמכויות (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואב בן צור ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת יואב קיש.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת מיקי לוי ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול בקרנות הפנסיה), התשע"ו–2016, שמספרה פ/2442/20, וכן מהצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017, שמספרה פ/4832/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, ביום שני, ו' בשבט התשע"ח, 22 בינואר 2018, הונחו על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עליזה לביא, עמר בר-לב ומסעוד גנאים בנושא: מכירות פומביות של חבילות דואר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, הצבעה לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין, את יכולה לפתוח היום את הנאומים.

מיכל רוזין: תודה לך, יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת שלא הגיעו לשדולת נשים וביטחון היום, אני רוצה לספר לכם על שדולה מדהימה, נהדרת, שחברתי קסניה סבטלובה ואני, יחד עם תנועת נשים עושות שלום, שפעמים רבות אתם רואים אותן יושבות פה איתנו במליאת הכנסת ביציע – דנו בנושא החשוב ביותר של כלכלת שלום: עד כמה הנושא הכלכלי-חברתי חשוב לאזור, להסדר מדיני.

מיכל רוזין: עד כמה מדינת ישראל – הוצגו בפנינו נתונים שמעידים על כך שמהסדר אזורי, שלום אזורי, מדינת ישראל תרוויח 75 מיליארד שקלים נוספים בשנה.

מיכל רוזין: 75 מיליארד שקלים נוספים בשנה, שלא נדבר על הפחתה בהוצאות הביטחון, שכרגע אנחנו משלמים עליהן 100 מיליארד שקלים בשנה.

מיכל רוזין: אין ספק שנשים הן הנפגעות העיקריות באזורי סכסוך, סכסוך מדיני.

מיכל רוזין: החלטת האו"ם 1325 קבעה את זה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שבסופו של דבר, כשיש הוצאות ביטחון גבוהות, ומקצצים קיצוצים בתקציבי הרווחה, בריאות, חינוך, מי שמשלם את המחיר הם בעיקר נשים וילדים.

מיכל רוזין: לכן אנחנו, נשים מכל קצוות הארץ – דרך אגב, בתנועה נשים עושות שלום יש נשים מימין, משמאל, מרכז, דתיות, חילוניות, ערביות, יהודית, וכולן יחד קוראות לממשלה לפנות לעתיד אחר למדינת ישראל, לילדינו.

מיכל רוזין: זה גם רווחי מבחינה כלכלית ובוודאי צודק, מוסרי ונכון לכולנו ולעתידנו.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, השבוע הודבקו צווי הריסה לבתים באזור רח'מה שבנגב, לבתים ששיפצו דירותיהם מבחוץ, מהסיבות שקירות מפחונים מתכלים עם הזמן – כמובן, הכול בטענה שזו בנייה בלתי חוקית.

טלב אבו עראר: צווים אלה הם צווים מינהליים, כמובן, ממינהל מקרקעי ישראל, הגוף האמון של משאב אדמות לבנייה, למרות שקיבלנו תשובה על שאילתה שהגשתי לשר אורי אריאל, שאומר: לא הורסים בית ששופץ בלי שינוי צורה או בלי להגדיל אותו.

טלב אבו עראר: הרי הבתים האלה, עברו עליהם עשרות שנים, ולכן הגיע הזמן לשפץ אותם; בלי להגדיל, בלי להרחיב, גם בלי לשנות צורה.

טלב אבו עראר: אחרי שמשפצים באים, מדביקים צווי הריסה, והורסים.

טלב אבו עראר: לכן, מכובדי היושב-ראש, המדינה שהורסת חייבת לדאוג לאזרחיה לקורת גג מינימלית, לפחות.

טלב אבו עראר: זו הזכות הבסיסית של כל אזרח במדינה הזאת.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, יש כאלה שחושבים שמה שקורה בארץ זה מה שרואים בחדשות.

יהודה גליק: חושבים שאם שעה שלמה בחדשות ידברו על איזה קלטת מצ'וקמקת שעוסקת ברכילות, זה מה שקורה.

יהודה גליק: אז אני מבקש להסב את תשומת ליבכם שאני עושה מסע בארץ לראות טוב.

יהודה גליק: אתמול זכיתי לבקר בעמותת אנוש, שמלווה אנשים מתמודדי נכויות נפש, מלווה אותם בשיקום.

יהודה גליק: הם כוללים בתוכם עשרות רבות של מתנדבים בכל הארץ.

יהודה גליק: יש היום בישראל כרבע מיליון נפגעי נפש, נכויות נפש, מתמודדי נפש.

יהודה גליק: עמותת אנוש מסייעת להם בתעסוקה, מסייעת להם באתגרים, בשירותי קהילה וחברה.

יהודה גליק: רבותיי, במדינת ישראל הנפלאה שלנו קורים דברים נפלאים, לא רק הקשקושיאדה שאתם רואים במהדורות החדשות.

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברות הכנסת, היום הובלנו דיון על ביוש עסקים ברשת.

לאה פדידה: אנחנו עדים יותר ויותר למה שנקרא "בריונות מקלדת".

לאה פדידה: בריונות המקלדת חודרת בשיימינג בבתי ספר, חודרת בשיימינג של ילדים, של נבחרי ציבור.

ענת ברקו: את מתכוונת להקלטה?

לאה פדידה: לא, אני מדברת על ביוש עסקים קטנים.

ענת ברקו: על ההקלטה את מדברת, שזה שיימינג בציבור?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: אם כבר, אז כבר.

יעל כהן-פארן: לך אנחנו לא מפריעים בנאומים הארוכים שלך.

ענת ברקו: כי הם פשוט – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

לאה פדידה: חשבתי שיש לך הפרעה חד-קוטבית – רק לרשימה המשותפת – אבל מתברר שאת מפריעה באופן סדרתי.

ענת ברקו: – – –

לאה פדידה: יופי.

לאה פדידה: אז עכשיו אני יכולה להמשיך, ברשותך.

לאה פדידה: תופעת הביוש בעסקים היא תופעה גרועה.

לאה פדידה: היד קלה על המקלדת.

לאה פדידה: אנשים יוצאים החוצה ממסעדה כזאת או אחרת – אנשים יוצאים, ונפגעים עסקים.

לאה פדידה: יש אנשים מאחורי זה, יש משפחות, יש פרנסה.

לאה פדידה: בדיון הזה העלינו ואמרנו שמישהו צריך להראות איפה הקו האדום.

לאה פדידה: מתי?

לאה פדידה: פעם היינו מגישים פנייה לתלונות הציבור, היום אתה יושב בבית, מקליד על המקלדת.

לאה פדידה: זו בריונות לשמה.

לאה פדידה: אני, וגם אחרים, קוראים לה "בריונות מקלדת".

לאה פדידה: אנחנו צריכים לעשות משהו, כי עד שאדם מוכיח שלא הוא – בעל העסק – שגרם את זה, נעשה נזק בלתי הפיך.

לאה פדידה: בואו נעשה עם זה משהו.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה המריא הבוקר למשימה חשובה במוסקבה, ואנחנו מאחלים לו בהצלחה.

אלעזר שטרן: אני מבקש להעלות כאן את העובדה שראש הממשלה הזה לא חושב שיש מישהו שראוי להיות ממלא מקום קבוע שלו.

אלעזר שטרן: במדינה שנמצאת באמצע המזרח התיכון זאת שערורייה.

אלעזר שטרן: ראש הממשלה בוחר בכל פעם ממלא מקום, כנראה איש או אישה אשר המלך חפץ ביקרם, ולצערי הרב – סוג של סוכרייה, איך תתנהגו מכאן ולהבא.

אלעזר שטרן: אני חושב שיש טיפת אחריות.

אלעזר שטרן: להעז ולמנות ממלא מקום או ממלאת מקום שלא ישבו אפילו דקה אחת בקבינט מדיני-ביטחוני – ראש הממשלה, בסוף הוא בן אדם בשר ודם, וגם לו יכול להיות, חס וחלילה, שיקרה משהו.

אלעזר שטרן: והשאלה היא, אם באמת אכפת לו מה יהיה כאן דקה אחת אחריו, למה ראש הממשלה משחק בקלות בלתי נסבלת כזאת עם תפקיד ממלא מקום ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו –חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, היום התקיים דיון מאוד חשוב בוועדה לקידום מעמד האישה בנושא תעסוקת הנשים הבדואיות.

סעיד אלחרומי: הדיון התמקד בעיקר בנושא משרד התחבורה והפעילות שלו במשך חמש השנים האחרונות לגבי מינוף נושא העסקת הנשים הבדואיות.

סעיד אלחרומי: לצערנו הרב, מה שהתגלה מנציגי משרד התחבורה – שבעצם לא התקדם שום דבר.

סעיד אלחרומי: במקומות וביישובים הבדואיים, בעיקר ביישובים של המועצות אל-קסום ונווה מדבר, אין כמעט באף יישוב תחנה של אוטובוס בתוך היישוב, למרות שזה יישוב סטטוטורי – יש קו כחול, יש מרכז שירותים והכול.

סעיד אלחרומי: ומשם בעצם הנשים החלשות שאנחנו צריכים להעצים אותן ולתת להן את הדחיפה להגיע למקומות העבודה.

סעיד אלחרומי: אני קורא לשר התחבורה: נכון, נעשים דברים מאוד טובים בנושא התחבורה בארץ בכלל – וגם בנגב, כביש 31, למשל – אבל צריך לשים לב לדברים הקטנים ולאנשים החלשים בנגב.

סעיד אלחרומי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר היום על שכתוב ההיסטוריה.

קסניה סבטלובה: שכתוב היסטוריה מביש, כואב ולא צודק.

קסניה סבטלובה: אני מדברת כמובן על הצעת החוק, על החוק הפולני שאוסר על אזכור של שמות כאלה ואחרים; אוסר על היסטוריונים לחקור את האמת; אוסר סיפור של הנרטיב השלם של מה שקרה בימים האפלים ההם.

קסניה סבטלובה: על פי האומדן הכי צנוע, הכי קונסרבטיבי, כ-200,000 יהודים – וזה אומדן צנוע ומאוד מאוד קונסרבטיבי, כמו שאמרתי – נרצחו על ידי פולנים בעת השואה.

קסניה סבטלובה: 200,000, תחשבו על זה.

קסניה סבטלובה: יכול להיות שהמספרים הרבה הרבה יותר גבוהים.

קסניה סבטלובה: אני מצטטת כאן כמובן את המחקר פורץ הדרך של פרופסור יאן גרבובסקי, שבגין המחקר הזה שהוא פרסם הוא נרדף, הושמץ וספג גם הסתה ועלבונות מצד אמצעי תקשורת, אמצעי תקשורת גדולים שרדפו אותו.

קסניה סבטלובה: ולמרות זאת, הוא הלך עם האמת, הלך לבית משפט וזכה.

קסניה סבטלובה: אז אנשים כמותו, אנשים שעדיין מעיזים לדבר על מה שהיה ומדברים בעצם על האמת ההיסטורית של חלק מהעם שלנו – על הכאב שלנו הוא מדבר – האנשים האלה, אחרי זה, יסתמו להם את הפה.

קסניה סבטלובה: זה החשש הגדול מהחוק הזה.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו יודעים שהתהליך הזה מתרחש לא רק בפולין.

קסניה סבטלובה: כן, יש עוד מדינות באירופה, יש מדינות גם בין המדינות הבלטיות שיש בהן תהליכים מסוכנים מאוד של שכתוב ההיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קסניה סבטלובה: אסור לנו להשלים עם זה.

קסניה סבטלובה: אסור לתת לזה יד, גם על חשבון של קירור היחסים הדיפלומטיים.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לעמוד לצד האמת, לצד ניצולי השואה, לצד הגיבורים שנאבקו בנאצים וניצחו אותם במלחמה ההיא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים יקרים, אדוני היושב-ראש, אתמול נחשפנו כולנו להקלטות של אדוני, ששם הוא מדבר על ראש הממשלה: ראש ממשלה שהשתגע; שם הוא מדבר על כך שהוא ממש סחט את ראש הממשלה, דברים שכל קשר בינם לבין ממלכתיות – לא רק שאין קשר, הם לא קיימים.

אורן אסף חזן: אני פונה לאדוני, מאחר שהוא עומד בראש המוסד שמפקח על עבודת הממשלה: אם לאדוני אין שום הוכחות לכך שראש הממשלה השתגע – ובעצם אין דבר המעיד על כך – או יותר מכך, שהוא לא כשיר – להתנצל בפני ראש הממשלה, לחזור מהדברים האלה, כמו גם להתנצל על עניין הסחטנות ועל כל הבושה ששמענו בקלטת.

אורן אסף חזן: ומעל כל זה, בשם תנועת הליכוד, ברמה החברית אני פונה לאדוני: כיוון שסיעת הליכוד, בתוך הכנסת ומחוצה לה, מונה חברי וחברות כנסת מדהימים, שרים ושרות, סגני וסגניות שרים, ומעל הכול מועמדים חדשים, שמראים את פני התנועה – כיוון שאדוני פסל את כולם או לפחות את מחציתם על הסף, אולי אדוני, שכל כך מתגאה בממלכתיות – שאני באמת אוהב, את אותה ממלכתיות – ינצל את מעמדו כדי להתנצל בפני כולנו על אותה שיחה מבישה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יחיאל חיליק בר: אתה הפכת לסגן של מירי רגב בליקוקים לראש הממשלה, אני רוצה להבין, ולביקורת על היו"ר?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יחיאל חיליק בר: מירי, אחלה סגן.

יחיאל חיליק בר: אחלה סגן בחרת לך, מירי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, תודה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, קודם כול רציתי לעלות ולברך אותך על האירוע שהיה בשבוע שעבר ובעצם לא היה לי זמן להודות – כשכיבדנו פה את סגנית נשיאת ארגנטינה; אבל מעל הכול – להודות לך על קשרי החוץ שאתה מפתח בתוך כנסת ישראל.

חיים ילין: אתמול אירחתי קבוצה של שבעה חברי כנסת מהפרלמנט של צ'ילה, אירחנו אותם במעבר כרם שלום.

חיים ילין: באופן אישי אני חייב להגיד לך: נמאס לי שכל הזמן מאשימים את העולם – מאשימים אותנו כל הזמן בכל תחלואי העולם.

חיים ילין: אני מדמיין לעצמי: אוקיי, נגיד שבדמיון הפרוע מדינת ישראל לא הייתה קיימת, את מי היו מאשימים?

חיים ילין: אמרתי להם: חבר'ה, תראו, מאשימים את החזקים.

חיים ילין: אנחנו לא יכולים להפסיד.

חיים ילין: אמרתי להם: במלחמה אחת אסור לנו להפסיד, אנחנו מקסימום יכולים לצאת בתיקו; זאת המציאות שלנו, תסתכלו על מעבר כרם שלום, תסתכלו על המנהרה שחוצה לכיוון מצרים.

חיים ילין: האמן לי, כבוד היושב-ראש, אין תחליף למראה עיניים של המציאות של רצועת עזה.

חיים ילין: אני רוצה לברך אותך על כל מה שאתה עושה בקשרי חוץ ועל הצוות המדהים שלך.

חיים ילין: אני חושב שבכל המלחמות אנחנו חייבים להסביר, כי כשאנחנו לא מסבירים, אנחנו מפסידים.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין, תודה גם על הברכות לצוות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, היום שמענו על מנהל בית ספר בעיר תל אביב שפרסם פוסט תמיכה במחבלת עהד תמימי.

עודד פורר: צריך להבין מי זה אותו מנהל בית ספר.

עודד פורר: זה אותו מנהל בית ספר שכבר הזמין כמובן לבית הספר את שוברים שתיקה להרצות בפני תלמידים, אסר על השמעת ההמנון בטקס לזכר יצחק רבין, סירב להתקין מזוזות בכיתות הלימוד.

עודד פורר: הוא כבר זומן לשימוע בפני משרד החינוך אחרי שבמאמר בעיתון הארץ – או שמא יש לומר אל-ארד – קרא לתמוך במפלגת שמאל בבחירות.

עודד פורר: בפוסט התמיכה במחבלת הוא כתב שמגיעה לכולנו סטירה.

עודד פורר: אם כן, ברוח ההלקאה העצמית של אותו מנהל, אני מזמין אותו ליישם את ההמלצה שלו על עצמו, גם בעבור האמירה האחרונה שלו וגם בעבור כל אלה שהוא אמר עוד קודם.

עודד פורר: אסור שהאיש הזה ימשיך לעסוק בחינוך, בלעמוד מול תלמידים ולהוביל אותם.

עודד פורר: אני קורא לשר החינוך נפתלי בנט לפטר את מנהל בית הספר הזה לאלתר, ולעשות זאת כדי שלא ניתקל שוב בעוד מקרים דומים בעתיד.

עודד פורר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לקרוא מודעה מתוך העיתון, שהתפרסמה היום, וזה מתקשר לדיון שהיה היום בוועדת הפנים בנושא של מדיניות הגירוש של ממשלת ישראל.

יוסי יונה: והינה לשון ההודעה: לא לגירוש.

יוסי יונה: אנו חברי הוועד המנהל ועובדי מוזיאון בית לוחמי הגטאות פונים בזאת לדרג מקבלי ההחלטות במדינת ישראל, וקוראים לשנות את ההחלטה לגרש את מבקשי המקלט אל מדינות שם נשקפת סכנה ממשית וברורה לחייהם.

יוסי יונה: את בית לוחמי הגטאות הקימו ניצולי השואה והמרד.

יוסי יונה: חזונם היה לכונן מרכז חינוכי ומוזיאון שיפעלו לטיפוחה של חברה מבוססת על צדק ורגישות אנושית.

יוסי יונה: כך הם ביקשו למנוע את הישנות ההשפלה והסבל שהם חוו על בשרם בשואה.

יוסי יונה: ברור שאין שום השוואה בין המקרים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ועדיין, בית לוחמי הגטאות – כך נכתב – חינך ומחנך דורות של בני נוער, חיילים וסטודנטים ברוח הומניסטית זו, רוחם של מייסדי הבית.

יוסי יונה: איננו יכולים לשבת בשקט כשפליטים חסרי בית מועמדים לגירוש, בזמן שנשללות מהן זכויות אדם בסיסיות, המעוגנות באמנות שמדינת ישראל חתומה עליהן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסי יונה: אני מסיים, אדוני היושב-ראש: זו מורשתנו כעם, זו מורשתנו כבית, זו מורשתנו כבני אדם.

יוסי יונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הבוקר בדיון על המסתננים שהתקיים בוועדת הפנים עוד פעם השמיעו כמה אנשים וכמה מהאורחים את השקר על היחס של תושבי כפר מנדא – שהוא כפר ערבי בגליל – לפועלים האפריקנים שחיים בכפר.

מסעוד גנאים: היה לפני כמה שנים סכסוך, אולי בעיקר בין קבלנים, והסכסוך הזה גרם ליציאת חלק מהפועלים האפריקנים מהכפר, אבל זה בכלל לא היחס המכובד והמקבל של אנשי כפר מנדא לעובדים ולפועלים הסודנים והאריתריאים והאפריקנים שחיים שם.

מסעוד גנאים: אני רואה אותם כאשר אני מבקר בכפר מנדא.

מסעוד גנאים: אני רואה אותם במסגדים, באירועים וברמדאן אפילו בסעודות אפטאר.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: הערבים לא מדירים ולא מתייחסים בגזענות ואפליה כלפי האחרים, ואל תמשיכו בהכפשתם של תושבי כפר מנדא והתושבים הערבים.

מירי רגב: לא ייאמן.

מסעוד גנאים: אפילו לא שמעתי אותך ולא רוצה לשמוע אותך.

מירי רגב: – – – זה מה שאתה צריך – – –

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו, אי-אפשר כך לנהל נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, ודאי תשמחו לשמוע שהיום הכנסת אירחה ארגון בין-לאומי של סטודנטים וצעירים שתומכים בשלום ומקדמים את הנושא המדיני מכל העולם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו התגאינו לארח כנס של מעל 100 צעירים של ארגון YSP.

יחיאל חיליק בר: הוכחנו שלדור הצעיר אכפת ממה שיהיה פה בעתיד, ענת, ושהם גם הולכים להיות מעורבים למען גורלם ועתיד החברה והמדינה.

יחיאל חיליק בר: אני מברך אותם על הכנס החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה גם לברך שני אורחים נכבדים שנמצאים פה מהולנד, האחד הוא דובר ויו"ר ועדת החוץ והביטחון ההולנדי, חברי האן טן ברוקה, שנמצא פה יחד עם קונסול הכבוד של הולנד, ג'ון מנהיים.

יחיאל חיליק בר: אפשר גם לתת להם מחיאות כפיים.

יחיאל חיליק בר: הם באו לסייע לישראל ולהביע את התמיכה שלהם בישראל.

יחיאל חיליק בר: האן טן הגיע לדבר פה ב-INSS, בכנס, ולראות איך מהדקים את שיתוף הפעולה בין הולנד לישראל, איך נלחמים בטרור ואיך מקדמים את השלום.

יחיאל חיליק בר: אז אתם ברוכים, Welcome to Israel, האן טן וקונסול,and you're always welcome at the Knesset.

יחיאל חיליק בר: Thank you very much.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את חבר הכנסת מוסי רז, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הבוקר התקיים דיון בוועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת ושם טען יושב-ראש הוועדה, לא פחות, שהמוסר היהודי מחייב גירוש.

מוסי רז: אני לא ידעתי שזהו המוסר היהודי.

מוסי רז: אני רוצה להגיד כאן שהמוסר היהודי אוסר גירוש מכול וכול.

מוסי רז: אנחנו התברכנו בזה שבאו לכאן אנשים עובדים שרוצים לעבוד, ולא יגורשו מכאן.

מוסי רז: אני שואל: האם הטורקים כבר יודעים על הכוונה של ממשלת ישראל לגרש דרך טורקיה עשרות אלפי אנשים?

מוסי רז: ומה התגובה של הטורקים לכך?

מוסי רז: האם הם יאפשרו את הדבר הזה?

מוסי רז: האם הממשלה שלנו רוצה גם לפתוח חזית עם הטורקים ולהסתכסך עם עוד מדינה בעולם בדרכה לא לפתור שום בעיה אלא רק להחמיר את הבעיות כאן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מוחמד היג'אני אח, ושירין קדא היג'אני, אשתו, אחות, ושניהם עובדים בבתי חולים בירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם תושבי כווכב אבו אל-היג'א מהגליל, וגרים בבית צפאפא, קרוב למקום עבודתם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קבוצת הטרור "תג מחיר" שרפה להם את המכונית, למרות שהעבודה שלהם זה לתת סיעוד, לתת רפואה לכל האזרחים, ערבים או יהודים, ללא יוצא מן הכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קבוצת הטרור הזו, לא רק שהיא שרפה את המכונית שלהם, היא גם ריססה את הכתובות "מוות לערבים" ו"תג מחיר".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה צריכה להכריז על הקבוצה הזו קבוצת טרור, פעם אחת ולתמיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להתנהג אליה כאל ארגון טרור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה לא עושה וכבר שנים הקבוצה הזו קיימת, הטרוריסטים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות, אני מבקש מכבוד היושב-ראש שאנחנו מהכנסת לפחות נשמיע קול ונגיד די, כי הרכוש של האנשים והחיים שלהם וכבודם – לא צריך לשחק בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול היינו ביד עזר לחבר בטקס לרגל יום השואה הבין-לאומי.

ענת ברקו: בין שאר הנואמים – היינו כמה חברי כנסת: סגן השר מזוז, חברת הכנסת מיכאלי, חברת הכנסת פדידה ואני – נישא נאום על ידי הגברת שרה נתניהו, כולל ביקור במוזיאון; באמת, חלק מהפעילות שהיא עושה באופן מאוד מאוד שגרתי ולא זוכה לסיקור.

ענת ברקו: אבירי זכויות האדם מהשמאל נאחזים במציצנות שפלה – בראייה שלי – בעצם פרסום ההקלטה בעידנא דרתחא של שרה נתניהו מלפני תשע שנים.

ענת ברקו: תשע שנים.

ענת ברקו: מעניין איפה רבצה הקלטת הזאת, אצל מי היא רבצה ולאיזה טיימינג חיכו איתה.

ענת ברקו: לי ההקלטה מזכירה הקלטות שיימינג – אפרופו מה שהזכירה כאן חברת הכנסת פדידה – בוגדנות בין תלמידי גימנסיה שהיו חברים אינטימיים ואחר כך מישהו מפרסם.

ענת ברקו: מחר יפרסמו שיחות בין רופאים למטופלים.

ענת ברקו: עד איזו מדמנה אפשר לרדת כדי לדוג השמצות?

ענת ברקו: היכן האתיקה והנאמנות המקצועית, החברות, האינטימיות שבה חבר יכול לכעוס או לגלות את ליבו בפני חברו או נאמניו בלי שאלו יבגדו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: במחנה השמאל – אדוני, אני מסיימת – במחנה השמאל לא מכירים בנורמות הבסיסיות האלה, השמאל הרדיקלי.

ענת ברקו: הם אוכלים איש את רעהו, עורפים ראשים, זוכרים את הקלטות של כבל ויחימוביץ, כאלה ואחרות, וקהל המתחסדים מתבוסס במוגלה.

ענת ברקו: ממש מגעיל.

חיים ילין: איפה היית כשמישהו אכל את הראש למישהו אחר?

ענת ברקו: אם היה זמן הייתי מדברת גם על זה.

מיקי לוי: ענת, תעשי טובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי, בבקשה, דקה לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים האחרונים היינו עדים פעם נוספת לאלימות כנגד מורים, הפעם בירושלים.

איתן ברושי: גם היום יש שביתה חלקית.

איתן ברושי: אנחנו לא יכולים להישאר אדישים, ולפי דעתי הכנסת חייבת להתייחס בחומרה, יחד עם רשויות האכיפה, לאלימות שהולכת וגוברת בבתי הספר, בעיקר נגד מורים ומורות.

איתן ברושי: מעמד המורה איננו בשיאו ותופעת האלימות היא חלק משחיקת מעמד המורים בישראל.

איתן ברושי: יעשה נכון שר החינוך אם הוא יעצור את הפעילות השוטפת ויתייחס לתופעה החמורה של אלימות בבתי הספר.

איתן ברושי: תעשה נכון הכנסת, שאכן אישרה הצעה דחופה, ותעשה נכון ועדת החינוך של הכנסת אם יעצרו את המהלכים השוטפים ויאמרו לאלימות במערכת החינוך: עד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, נשיאות הכנסת החליטה שוועדת החינוך תקיים דיון מהיר בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשנת 2000 נחתם הסכם של הוועד המקומי של ואדי עארה עם הממשלה על אזור שטח אל-רוחה.

ג'מעה אזברגה: השטח הזה, הוא המקום היחידי שהחקלאים מעבדים והוא המקום היחידי שאפשר לפתח בו את הכפרים הבאים: טלעת ואדי עארה, אום אל-פחם, עארה, ערערה, כפר קרע ובסמ"ה.

ג'מעה אזברגה: חמשת הכפרים והמועצות האלה, זה האזור היחידי שאפשר לפתח כלפיו.

ג'מעה אזברגה: ב-2 בחודש, אדוני היושב-ראש, בוועדה האזורית החליטו להעביר משם קו חשמל של 400 קילוואט שאמור לעשות נזקים אלו: ימנע את פיתוח האזור, ימנע את עיבוד השטח וימנע גם פיתוח אזור תעשייה או מגורים במקום הזה.

ג'מעה אזברגה: בעקבות זאת, פנה הוועד המקומי עוד פעם לחברת החשמל, וחברת החשמל הסכימו לעשות זאת – אומנם משרד הביטחון מתנגד.

ג'מעה אזברגה: אני פונה מכאן לממשלה שתכבד את ההסכמים שהיא חותמת עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, היום 29 בינואר, ומי שזוכר את מאבק הנכים המאוד-מאוד סוער שהיה כאן בחודשים האחרונים, בשנה האחרונה, והדברים שהובטחו להם, שנחתמו מולם – שבינואר הם כבר יראו את התוספת שהובטחה להם במתווה שהוסכם על ידי הקואליציה והממשלה.

יעל כהן-פארן: ובכן, אנחנו יודעים שהנכים קיבלו אתמול כנראה את הגמלה הקבועה שלהם, והיא עלתה ב-8 שקלים בגלל הצמדה למדד.

יעל כהן-פארן: אז עכשיו היא עומדת על 2,350 שקלים במקום 2,342 בלבד, וזה לא קרוב לשום דבר שמתקרב למה שהשרים וסגני השרים העלו לעצמם בגלל אותה הצמדה בדיוק.

יעל כהן-פארן: וההצמדה לשכר הממוצע זה בדיוק מה שפרופ' שמחון מתנגד אליו היום – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל כהן-פארן: רק אסיים.

יעל כהן-פארן: – – ובגללו פוצץ המשא ומתן אתמול לפנות בוקר עם הנכים ושום דבר לא התקדם.

יעל כהן-פארן: לא הממשלה ולא הקואליציה לא הולכות להביא לפתרון למשבר הזה.

יעל כהן-פארן: ואני קוראת כאן לכולנו, חברי הכנסת, לקום ולהתעורר ולא להסכים להתנהלות הזאת.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ברכות למכללת אורנים שהודיעה היום שהיא מעבירה את כל עובדי הקבלן אצלה להעסקה ישירה.

דב חנין: זה הוגן יותר, זה ראוי יותר, כך צריך.

דב חנין: מי ייתן וכל המכללות ילכו בדרך הזו.

דב חנין: ובמעבר חד, אדוני היושב-ראש: כמנהגו, ראש הממשלה נתניהו גם השנה השתתף בפסגת העושר בדבוס.

דב חנין: אז לטובת ראש הממשלה נתניהו ויתר המנותקים בדבוס, בואו נספר על נתוני האי-שוויון בעולם – הוא מגיע לשיאים חדשים.

דב חנין: למאיון העליון יש יותר רכוש מאשר ל-99% האחרים באנושות.

דב חנין: 42 האנשים העשירים בעולם שקולים לארבעה מיליארד העניים בעולם.

דב חנין: פירות הצמיחה מגיעים למעלה, 85%, ולא למטה, ולכן רוב האזרחים בעולם טוענים היום בסקר ענק שנעשה, שהאי-שוויון הוא הבעיה הכי קשה של כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הוויכוח שהתנהל פה ב-48 או ב-72 השעות האחרונות ביחס לפעילות הפולנית והשואה הוא מביש.

נחמן שי: הוא מביש, כי מדינת ישראל לא יכולה, לא לחתום על אמנות, כפי שהתברר לפני איזה שנה, שנה וחצי, לא לנהל איזשהם יחסים כאילו כלום לא קרה, ולא להיכנס עכשיו לאיזו ועדה או דיון משותף.

נחמן שי: העמדה שלנו צריכה להיות מאוד חדה ומאוד ברורה ולא מתפשרת: 3.5 מיליון יהודים חיו בפולין בפרוץ המלחמה; הם לא נעלמו, הם נרצחו, רובם ככולם.

נחמן שי: הם נרצחו בידי גרמנים והם נרצחו בידי פולנים.

נחמן שי: יכול להיות שהאשמה היא לא בדיוק דומה, אבל אף אחד לא יכול להתכחש לחלק הפולני, לחלקם של הפולנים בהשמדת היהודים בפולין.

נחמן שי: ולכן, ממשלת ישראל, עם כל הכבוד – אני מכבד את העובדה שפולין מצביעה עם ישראל בפורום כזה, בפורום אחר, מי כמונו יודע שזה חשוב; אבל יותר חשוב לעמוד מאחורי זכרו של העם היהודי, כי הבית הזה והעם הזה הם ממשיכיו של העם היהודי, והם נהנים גם, במידה מרובה, מאותו אסון שהתרחש, שגרם לכך שקמה פה בסופו של דבר מדינה.

נחמן שי: זאת האחריות שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: היה לנו פעם ראש ממשלה ויושב-ראש כנסת שהיה עולה בטקס קריאת השמות ביום השואה וקורא מה קרה למשפחת יזרניצקי בידי השכנים הפולנים, קראו לו יצחק שמיר, זיכרונו לברכה.

נחמן שי: הזכרתי אותו – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת סאלח סעד.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, בהתחלה אני רוצה לברך את חברי הטוב דניאל נטפוף, סגן ראש העיר ברילוצ'ה בארגנטינה, שהגיע לישראל יחד עם אימו, גב' מרתה קזאן.

סאלח סעד: ברוכים הבאים.

סאלח סעד: You're welcome, you're welcome to the Israeli Parliament.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, השר לביטחון פנים, טוב שאתה נמצא כאן.

סאלח סעד: אתמול השתתפתי בהפגנה עם מעל 500 איש מול משרדי ראש הממשלה בירושלים, של הגמלאים של משטרת ישראל, של משמר הגבול ושל שירות בתי הסוהר.

סאלח סעד: אני אומר לך, אדוני השר, זלגו לי דמעות מהעיניים כשראיתי את הקבוצה הזאת של האנשים, ששמרו על מדינת ישראל עשרות בשנים ומתחננים לממשלת ישראל, לשר האוצר ולראש הממשלה לשלם להם את תוספת השכר אשר מגיעה להם על פי דין, על פי חוק, אשר בית הדין לעבודה בשנת 2006 החליט שאכן מגיעה להם ובשנת 1979 ממשלת ישראל, בהחלטה מס' 373, אמרה שכן מגיע לשלם את התוספת הזאת.

סאלח סעד: אדוני השר לביטחון הפנים, הצעה חברית: צריך לסגור את הסיפור הזה כמה שיותר מהר כי מגיע לאותם אנשים, שסיכלו 400 פיגועים בשנת 2017, ואת 1,100 הסיכולים שמתואמים עם השב"כ – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סאלח סעד: – – שהם סיכלו אותם לטובת אזרחי ישראל.

סאלח סעד: צריך לסגור את הסוגיה הזו כמה שיותר מהר.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעד.

יולי יואל אדלשטיין: אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה היא חברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נעבור לשעת שאלות עם השר גלעד ארדן.

נורית קורן: אדוני יושב-ראש הכנסת, מזכירת הכנסת, אדוני השר לביטחון פנים גלעד ארדן, חבריי חברי הכנסת, השבוע היה עבורי שבוע מאוד מיוחד.

נורית קורן: נסעתי עם היושב-ראש לבלגיה, היינו שם לרגל יום השואה הבין-לאומי, באמת קיבלו אותנו בסבר פנים מאוד יפות והנאומים של היושב-ראש היו מדהימים.

נורית קורן: והדבר שאנחנו צריכים לקחת איתנו זה "לא עוד".

נורית קורן: וכל מכחישי השואה, צריך לענות להם.

נורית קורן: אני רוצה לדבר על דברים שקרו בארץ כשאני לא הייתי פה.

נורית קורן: התחוללה סערה רצינית.

נורית קורן: שוב נמצאה ילדה שעקבותיה נעלמו בפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

נורית קורן: היה איחוד משפחות, היא מצאה את משפחתה.

נורית קורן: הם היו אצלי בלשכה קודם, ואני רוצה לומר שהפרשה הזאת מדריכה אותי כל הזמן ללכת ולחקור ולנבור, והאושר הכי גדול שלי זה שאנשים נפגשים, ובעצם הקמת המאגר של הדנ"א – בזכותו נמצאו המשפחות, והיא השלישית במספר.

נורית קורן: היו לי כבר שני איחודים וזה האיחוד השלישי.

נורית קורן: ואני רוצה להודות מכאן לחברת MyHeritage, שבעצם היא עושה את זה חינם אין כסף והיא תורמת את זה לחברה, וזה מאוד חשוב ומאוד מבורך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נורית קורן: וזה פשוט היה מאוד מרגש, האיחוד הזה, והפגישה איתם, והם הוזמנו אליי היום לכנסת והם ביקרו פה.

נורית קורן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים כאמור לשעת השאלות עם השר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מן השר לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, השר ארדן משמש השר לביטחון הפנים וגם השר לנושאים אסטרטגיים והסברה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, השר יעמוד לרשותנו במשך 70 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: הכללים של שעת שאלות ידועים לכם.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לשאלה, עד שלוש דקות לתשובת השר בענייני המשרדים שהוא מופקד עליהם, בענייני פעילות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות בתחומים אחרים ודאי יכולות להיפסל על ידי היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: שלושת-רבעי הזמן ילך לחברי אופוזיציה, רבע לחברי קואליציה, במידה שירצו לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר שאמרנו את כל הדברים האלה אני אקיים את ההרשמה, קרי הצבעה לצורך הרשמה, שאוכל לסדר את השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין לשאול את השר לביטחון פנים יכול להירשם באמצעות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אנחנו נפתח עם חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, אתה תהיה ראשון השואלים, ואז אני אסדר את הרשימה.

נחמן שי: אדוני השר, אני לא אפנה אליך בנושא ביטחון פנים אלא בנושא משרד אחר, או שני משרדים קטנים שאתה אחראי להם.

נחמן שי: אני מדבר על המשרד לעניינים אסטרטגיים ועל התחום של הלחימה ב-BDS.

נחמן שי: אין לי ספק שזה אחד האתגרים הגדולים של מדינת ישראל כיום, וצריך היה כבר מזמן – ואם לא, אז עכשיו – להיאבק כנגד התופעה הזאת.

נחמן שי: עם זאת, מה שמתגלה לאורך כל הדרך הוא תופעה של סודיות מוגזמת ומנופחת לפי כל קנה מידה.

נחמן שי: גם לגבי ההתקשרויות, לגבי גיוס עובדים, לגבי היבטים ארגוניים של הפעילות וגם לגבי הפעילות גופה.

נחמן שי: זה לא מוסד חשאי – זה לא המוסד, לא השב"כ וכן הלאה – זה בסך הכול משרד ממשלתי, ויכול להיות שחלק מהפעולות שלו הן פחות בולטות, יותר בולטות, אבל הפעילות הציבורית מחייבת שקיפות והצגת דברים בפני הציבור כולו.

נחמן שי: מה גם – אני אסיים בזה – שלאחרונה נודע שפתחתם איזה חברה לתועלת הציבור, או משהו מהמשפחה הזאת, בסכום, אם אני מבין את התקציב, של למעלה מ-100 מיליון שקל – 128 מיליון שקל.

נחמן שי: יכול להיות שכל הדברים האלה לא מדויקים, ואני מצטער, אבל כך הם הופיעו בתקשורת.

נחמן שי: איך היא הוקמה?

נחמן שי: איך היא פועלת?

נחמן שי: מי אחראי לכך?

נחמן שי: למי היא מדווחת?

נחמן שי: הלוא מדובר באמת בסכומי כסף עצומים שבאים מקופת המדינה, ואנחנו זכאים לדעת מה השימוש בהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

גלעד ארדן: בהחלט המאבק בחרם ובניסיון לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל הוא מאבק חשוב, הוא קיים כבר הרבה מאוד שנים, ובקדנציה הזאת – לראשונה אי-פעם – הוא הופקד בידי משרד ממשלתי ושר.

גלעד ארדן: קיבלתי את האחריות לנושא הזה, והתקציב, למרות שהוא לא מספיק, כי המערכה הזאת – ואני חושב שאתה מכיר אותה היטב, מתחוללת בכל רחבי העולם והיא שייכת להרבה מאוד זירות, בין אם זה אקדמיה, או כלכלה, או תרבות, או ספורט, ועוד הרבה תחומים – היא מערכה שקשה מאוד מאוד לנהל אותה ממדינת ישראל לבד, וצריך לייצר פעילויות ושותפויות בכל רחבי העולם כדי להתמודד עם אותם ניסיונות חרם כנגד מדינת ישראל.

גלעד ארדן: לכן, במקרה הזה, כיוון שמדובר, כמו בכל מערכה, גם על היכולת לדעת מה כוונות היריב – בדיוק כמו שהמשטרה צריכה לפעול נגד טרוריסטים, או השב"כ, או המוסד, או לפעמים בעבירות שנשמעות יותר חמורות או פחות חמורות – בכל מערכה, בין אם זה פשיעה ובין אם זה כל פעולה אחרת כנגד מדינת ישראל, יש גם חלק שהוא חלק של איסוף מידע ולפעמים אפילו איסוף מודיעין.

גלעד ארדן: לאחר מכן יצירת השותפויות, בהתאם למדיניות שאני קבעתי בנושא הזה – מעבר ממגננה למתקפה.

גלעד ארדן: הרבה מאוד מפעילי החרם וארגוני החרם הם לא אנשים תמימים ושוחרי שלום, הם אנשים שמחוברים במקורות המימון שלהם לארגוני טרור, לפעילי טרור; הם עוברים עבירות על החוק, בין אם בארץ או ברחבי העולם.

גלעד ארדן: לכן חלק מהמערכה הזאת הוא חלק מודיעיני.

גלעד ארדן: בכל מה שקשור לפעילות הזאת, בעיקר בקשר לפעילות הזאת, הקבינט המדיני-ביטחוני, תחת היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים, הכיר בכך שלמערכה הזאת יש גם חלק חסוי.

גלעד ארדן: אותו דבר, שוב, גם בפעילות של המשרד או חלקים מהמשרד.

גלעד ארדן: כאשר נדרשתי לכך בהיבט הציבורי אמרתי שאפשר לעשות הבחנה – ואני מקבל את ההבחנה, היה גם דיאלוג בנושא הזה עם חברת הכנסת סתיו שפיר – שבכל מה שקשור להתקשרויות של המשרד עם גורמים פומביים, עם גופי תקשורת, בנושא רכש, בכל מה שקשור באמת לפעילות הגלויה, ובשביל זה יש למשרד יועצת משפטית, והפעילות של המשרד גם נבחנת במשרד המשפטים ועל ידי היועץ המשפטי לממשלה, כל מה שיכול להיכנס או בעצם להיחשף, אנחנו פותחים אותו.

גלעד ארדן: הרי מאיפה אתם יודעים את כל מה שאתם יודעים?

גלעד ארדן: מהפרסומים הפומביים שאנחנו מעלים במנוף, של משרד האוצר, על ההתקשרויות שלנו, או ממה שאנחנו עונים לפניות אלינו על בסיס של חוק חופש המידע.

גלעד ארדן: הרי יש סתירה בשאלה שלך: אם הכול סודי, איך אתם יודעים כל כך הרבה על פעילות המשרד?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות תמו.

גלעד ארדן: הרי הפרסומים הללו באים בעקבות זאת שאנחנו מוסרים את המידע על ההתקשרויות של המשרד.

גלעד ארדן: זה נכון – תודה.

גלעד ארדן: עברו שלוש דקות?

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות עברו.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן – – –

גלעד ארדן: את עיקר, אני חושב השאלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שתוכל גם להשלים.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, אפשר רק רשימת דוברים, כדי שנדע מתי תורנו?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נגיע.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול בסבב הזה אנחנו מודים לחבר הכנסת נחמן שי, ועכשיו אלעזר שטרן, מיכל רוזין וחמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אדוני השר, גם אני אשאל על המשרד לעניינים אסטרטגיים, בין השאר בגלל שאני חושב שבמשטרה יש התקדמויות חשובות בכל התחומים.

אלעזר שטרן: רציתי לשאול אותך, כמי שאחראי לעניינים אסטרטגיים: המשבר עם יהדות ארצות הברית הוא עניין אסטרטגי.

אלעזר שטרן: גם ראינו את המחקר שהתפרסם לאחרונה על התמיכה – אני אחזור?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: רק שאלתי מה הכללים לגבי נושאים שהם לא תחת אחריות המשרדים שלי.

יולי יואל אדלשטיין: השר יכול לענות בשם הממשלה באופן כללי, כי זה קשור לפעילות הממשלה.

אלעזר שטרן: לא, אבל אני – – –

גלעד ארדן: סליחה.

גלעד ארדן: באופן עקרוני כמעט כל מה שהממשלה עושה יש לו חשיבות אסטרטגית.

אלעזר שטרן: לזה אני בטוח שאתה מסכים.

אלעזר שטרן: אני גם בטוח – לא יודע, יכול להיות שבאמת היינו צריכים להבין, אולי אתה אחראי על כל הממשלה?

גלעד ארדן: לא, לא.

גלעד ארדן: ממש לא.

אלעזר שטרן: אז אם לא, אז אני שואל על דברים שאולי הם נופלים בין הכיסאות, ואני מניח שבשביל זה יש שר לעניינים אסטרטגיים, כיוון שכמו שאמרת, הכול אסטרטגי.

אלעזר שטרן: אם הכול אסטרטגי, אולי רק תענה על משהו שבאמת נופל בין הכיסאות, בגלל שזה אולי הדבר הכי צועק.

אלעזר שטרן: אם זה נופל בין הכיסאות, מי שצריך לאסוף את זה זה ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: איך יכול להיות שיש נתונים כאלה – אני חושב שמשבר.

אלעזר שטרן: אני מניח שאתה גם מכיר את זה ממה שקודם דיברת על ה-BDS: המצב שלנו בחלק גדול מהקמפוסים, הנוער, יהדות ארצות הברית, בעיקר הסטודנטים.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה לחזור עוד פעם על מתווה הכותל ועל דברים אחרים אלא רק על העובדה הכואבת עצמה: יהדות ארצות הברית היא נכס אסטרטגי, ככה כולנו אומרים כל הזמן.

אלעזר שטרן: אני מניח שגם לך יצא להגיד את זה לאורך הקריירה הפוליטית.

אלעזר שטרן: אין ספק שיש משבר, והשאלה שלי: מתי ממשלת ישראל תקיים דיון?

אלעזר שטרן: מתי אתה, כעניין אסטרטגי, תוביל דבר כזה?

אלעזר שטרן: אתה מחייך.

אלעזר שטרן: שמישהו בממשלה ייקח את הנתונים האלה ויגיד: אוקיי, זה לא מתגלגל מעצמו; זה משהו שאנחנו יכולים לעשות בו משהו.

אלעזר שטרן: אתה יודע מה, הוא חשוב לא פחות מה-BDS.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: לא חייכתי בגלל שהנושא לא חשוב אלא בגלל ההתחכמות של השואל, איך להכניס את זה לכאורה תחת התחומים של משרדי.

גלעד ארדן: היחסים של מדינת ישראל עם יהדות התפוצות הם ודאי נושא חשוב מאוד מאוד מאוד – –

אלעזר שטרן: יש שר לענייני מודיעין, יש שר לכל דבר.

אלעזר שטרן: מה זה אסטרטגי?

גלעד ארדן: – – אבל אני חושב שמטבע הדברים היה הרבה יותר טבעי להפנות את השאלה לשר נפתלי בנט, שהוא אחראי על נושא התפוצות.

גלעד ארדן: וכשמדובר על היחסים עם יהדות התפוצות – אני לא מבין את כל העוויות הפנים שלך, וגם לא רואים אותן, אז אין טעם להשקיע בהן כל כך הרבה מאמצים, חבר הכנסת שטרן.

גלעד ארדן: אני באמת לא מבין, מה הרעיון?

אלעזר שטרן: אני שאלתי – – –

גלעד ארדן: אני מנסה להשיב ברצף.

גלעד ארדן: אתה קוטע לי את רצף התשובה.

אלעזר שטרן: אם אתה חושב שזה לא עניין אסטרטגי, לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן, השר מנסה להשיב.

גלעד ארדן: אני חושב שגם נושאי החברה, הרווחה והביטחון – כולם נושאים אסטרטגיים – –

אלעזר שטרן: אני מוותר על השאלה.

גלעד ארדן: – – אלא שהמשרד לנושאים אסטרטגיים מקבל סמכויות ספציפיות בחלק מהנושאים האסטרטגיים, והוא לא קיבל סמכויות בנושא הזה.

גלעד ארדן: לי, כשר, יש דעה מאוד ברורה: אני חושב שיש חשיבות אדירה ליחסים.

גלעד ארדן: אני פועל רבות עם יהדות – לא רק ארצות הברית, בכל רחבי העולם – כי הם עוזרים לנו מאוד מאוד במאבק בחרם ובדה-לגיטימציה.

גלעד ארדן: המשרד שלי חתם על שותפויות עם חלק מהארגונים הללו, ולכן אני מאוד מאוד קשוב למה שהם אומרים.

גלעד ארדן: אני חושב שאנחנו מקיימים איתם דיאלוג.

גלעד ארדן: לא כל דיאלוג משמעותו קבלת הדרישות של חלק מיהדות התפוצות.

גלעד ארדן: בנושא הזה יש דיאלוג מתמשך.

גלעד ארדן: יש גם התקדמויות שאני לא בטוח שאני רשאי להרחיב עליהן, כולל בנושאים שאתה הזכרת.

גלעד ארדן: אני מניח שאם המופקדים על העניין הזה ישירות ירצו, הם יוכלו להשיב לך.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתה של חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: כבוד השר, מח"ש טען שהראיות שנאספו בחקירת מח"ש כנגד ניצב ריטמן היו מספקות להעמדתו לדין פלילי.

מיכל רוזין: היועץ המשפטי קבע שיש מקום לשקול הגשת קובלנה משמעתית נגד ניצב ריטמן, אך מכיוון שהעבירה התיישנה לא ניתן היה לנהל הליך משמעתי.

מיכל רוזין: המפכ"ל החליט להשיבו לתפקיד, ועל כך אמר בג"ץ כי "בחינת נימוקי המפכ"ל בהחלטתו וקביעתו בסיכום הריאיון בדבר היעדר תשתית ראייתית לחשדות מלמדת כי לא ניתן משקל ראוי וסביר לעדויות הקיימות בעניין תלונתה של העותרת, שערכן ההוכחתי על פי מבחן הראיה המינהלי הוא למצער, ובזהירות המתבקשת, בלתי מבוטל".

מיכל רוזין: תיק החקירה נגד ריטמן לא נסגר מעילה של חוסר אשמה או חוסר ראיות.

מיכל רוזין: על כך הצהירה הפרקליטות בבג"ץ: לא היינו מגייסים למשטרה אדם שיש בעברו תיק כזה או תלונה כזו במקום עבודה אחר, על אחת כמה וכמה קצין בדרגת תפקיד ניצב.

מיכל רוזין: מדוע, אם כן, אתה חושב שניצב ריטמן יכול להישאר במשטרה בתפקיד בכיר אחר?

מיכל רוזין: אם כן – מדוע?

מיכל רוזין: ואם לא – אשמח לשמוע.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: לצערי, חלק מהדברים שהצגת הוא לא מדויק, ואני אדייק.

גלעד ארדן: קודם כול אני רוצה לומר שתלונה בכלל, ובמשטרה בפרט, על הטרדה מינית או על כל עבירה כנגד נשים, היא תלונה שצריכה להיבדק באופן הכי דחוף והכי מעמיק.

גלעד ארדן: צריך לנקוט נגד מי שמורשע בעבירות כאלה את הצעדים הכי מחמירים, קל וחומר בן בנו של קל וחומר אם מדובר בשוטר – ועוד יותר אם מדובר בקצין משטרה.

גלעד ארדן: אבל, אני חושב שמצד שני האינטרס של בית המחוקקים הוא גם שקציני משטרה – עוד יותר קצינים בכירים שמשרתים שנים רבות במשטרה בתפקידים הכי רגישים – גם הם יקבלו את יומם, כמו כל אדם אחר.

גלעד ארדן: לא יותר ולא פחות.

גלעד ארדן: המקרה הזה, נוצרה בו, לצערי הרב, תסבוכת בגלל החלטה שעד היום – דרך אגב, גם את זה הבג"ץ ציין – אף אחד לא יודע להסביר אותה.

גלעד ארדן: היועץ המשפטי לממשלה הקודם יהודה וינשטיין לא קיבל את עמדת מח"ש.

גלעד ארדן: הרי כל הדיון התקשורתי, וגם איך שאתם מציגים, זה נשמע כאילו שריטמן כבר עמד לדין והורשע או שלפחות יש כבר החלטה של הגורם המתאים להעמיד אותו לדין פלילי.

גלעד ארדן: אבל מה לעשות שזה לא קרה מעולם?

גלעד ארדן: זה לא קרה.

גלעד ארדן: היועץ המשפטי לממשלה בחן את הראיות שמח"ש הביאה – –

מיכל רוזין: אמר שראוי להעמיד לדין משמעתי.

גלעד ארדן: – – והחליט שהוא סוגר את התיק.

גלעד ארדן: דרך אגב, הוא לא נימק.

גלעד ארדן: הוא אמר שיש – – –

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: תני לי את הקרדיט.

גלעד ארדן: קראתי שלוש פעמים את החלטת בג"ץ.

גלעד ארדן: הוא כתב – – –

מיכל רוזין: לא, וינשטיין – – –

גלעד ארדן: גם את המכתב של וינשטיין.

גלעד ארדן: המכתב של וינשטיין, כתוב בו שיש בעיות במסכת הראיות.

גלעד ארדן: אני לא מבין איזו עילת סגירה זה אומר.

גלעד ארדן: זה מה שווינשטיין כתב, וויינשטיין יצר תוצאה שאי-אפשר יותר לברר, לחקור עדים או למצות את התהליך.

גלעד ארדן: תראו, אני שר.

גלעד ארדן: כמוכם, או כמו חברי הכנסת, לי אין כלי חקירה, יש לי רק את חומר הראיות שמועבר אליי כפי שהוא, באופן הגולמי.

גלעד ארדן: אין בו שום הכרעה של גורם שיפוטי או של הגורם המוסמך, קרי היועץ המשפטי לממשלה.

גלעד ארדן: לכן, במצב הזה שנוצר, יש ראיות מינהליות – ודאי – ויש גם עדויות, אבל הגורם שאמור להכריע את המשקל של אותן עדויות לא הכריע, והשאיר את זה בעצם כמו שזה.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: רק שנייה, עוד דיוק אחד, חברת הכנסת רוזין.

גלעד ארדן: הקביעה של בג"ץ – גם פה אני חושב שיש עיוות תקשורתי.

מיכל רוזין: – – –

גלעד ארדן: זה נורא קשה לכם לשמוע את התשובות, אני יודע.

מיכל רוזין: – – – זה לא נכון עובדתית.

גלעד ארדן: אני עומד מאחורי כל מילה שאני אומר, בסדר?

גלעד ארדן: כולל אם קלמן-ליברמן מחר יעשו בדק של התשובה.

גלעד ארדן: הקביעה של בג"ץ הייתה – ואנחנו כמובן מכבדים אותה; אני מכבד אותה – שההחלטה להסתפק בריאיון בלבד לניצב ריטמן היא לא מקובלת.

גלעד ארדן: זו ההחלטה.

גלעד ארדן: אין אמירה שאומרת: ההחזרה של ריטמן לשירות במשטרה היא לא מקובלת.

גלעד ארדן: אין אמירה כזו.

גלעד ארדן: אין אמירה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

גלעד ארדן: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש – – –

מיכל רוזין: מה הוא מתכוון לעשות.

גלעד ארדן: כפי שהודענו לבג"ץ, השבוע אני אשמע את עמדת המפכ"ל, ועד יום חמישי אני אתן גם כן את עמדתי בפני בג"ץ.

גלעד ארדן: אני חושב שמתחייב פה הליך סדור, כיוון שלא הייתה פה קביעה – לא של היועץ המשפטי לממשלה, לא של בית דין משמעתי, מכיוון שהיועץ המשפטי לממשלה הביא לכך שבגלל התיישנות אי-אפשר אפילו לדון, לחקור עדים ולשמוע ראיות – אז המפכ"ל, בהיבט הפיקודי, אחרי שקיבל את החלטת בג"ץ, צריך להביא בפניי את עמדתו עד יום רביעי, כדי שביום חמישי נוכל לומר את עמדתנו בפני בג"ץ.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, זה לא נגמר בכך שהוא סיים את עבודתו כראש להב.

גלעד ארדן: אוקיי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אגיד את מי שיבצתי, זה לא אומר שאחרים לא ידברו – מה שנספיק.

יולי יואל אדלשטיין: זוהיר בהלול, חיים ילין, מוסי רז, ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריהם, הסבב הבא יהיה: סתיו שפיר, איל בן ראובן, יחיאל חיליק בר ויעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד אנשים שטרם שובצו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לברך אותך על המדיניות של המשרד ושל משטרת ישראל בגיוס בני מיעוטים – מוסלמים ונוצרים – לשורות המשטרה.

חמד עמאר: אני מקווה שתצליחו במגמה, כי זה חשוב מאוד לשתף אותם ולשלב אותם בשירות המשטרה.

חמד עמאר: מצד שני, אני מקבל הרבה פניות של צעירים דרוזים אחרי שירות צבאי שמנסים להתגייס לשירות המשטרה ונתקלים בחסם רציני – היותם דרוזים ששירתו בצבא.

חמד עמאר: שאלתי אליך, אדוני השר: האם זה נכון שמדיניות המשרד היום ומדיניות המשטרה היא להגביל את מספר המתגייסים למשטרה מקרב בני העדה הדרוזית, על מנת לאפשר את הגיוס של בני הדתות האחרות, מוסלמים ונוצרים?

חמד עמאר: האם זה בא על חשבונם?

חמד עמאר: שאלה שנייה: האם נכון הדבר שהם נשאלים בריאיון הראשון, כשהם מגיעים לשם, על דתם, ואם הם עונים שהם תשובה שהם דרוזים, הם בצורה ברורה נענים בשלילה בגיוס למשטרה?

חמד עמאר: הדברים האלה הגיעו אליי מהרבה צעירים דרוזים שרצו להתגייס למשטרה ולתרום למען ביטחון המדינה.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: אני אגיד את זה בצורה הכי חדה ונחרצת: אין אמירה יותר רחוקה מהמציאות ושהיא יותר עושה עוול למשטרת ישראל – ולי, דרך אגב – מאשר האמירות שנאמרו לך, ככל שנאמרו לך על ידי צעירים כאלה או אחרים.

גלעד ארדן: הנתונים לא רק רחוקים ממה שאמרת, הם פשוט הפוכים מהמציאות.

גלעד ארדן: מיומי הראשון ההנחיה שלי למשטרה היא ברורה: לתת העדפה מתקנת לקליטה של אוכלוסיות שאין להן ייצוג הולם במשטרת ישראל: זה חרדים, זה כל האוכלוסיות הלא-יהודיות.

גלעד ארדן: כי מה לעשות, אנחנו למדנו מכל העולם, במסגרת המסקנות של שיטור בחברה רב-תרבותית, שאם משטרה שעושה פעולות מאוד קשות ומתסכלות כלפי אזרחים לא כוללת בתוכה ייצוג הולם של אותן אוכלוסיות, קשה מאוד לבנות אמון ולשכנע את אותה אוכלוסייה שפעולות האכיפה הן פעולות מוצדקות.

גלעד ארדן: תמיד תהיה תחושה של עוול.

גלעד ארדן: ולכן בנושא הזה, כידוע, אני הקמתי מינהלת כדי לעודד קליטה של שוטרות ושוטרים מוסלמים במשטרת ישראל, ואני חושב שהנתונים – והתכוננתי כמובן לשעה הזאת והצוות שלי אסף נתונים מכל הגופים – הנתונים של 2017 הם לא פחות ממדהימים.

גלעד ארדן: יש קפיצה של פי שלושה בגיוס שוטרים מוסלמים למשטרת ישראל.

גלעד ארדן: 144 מוסלמים התגייסו השנה למשטרת ישראל.

גלעד ארדן: זה 6.1% מכלל השוטרים שהתגייסו השנה.

גלעד ארדן: נגיד שהתגייסו סביב 2,000 או 2,000 ומשהו – 144 מוסלמים.

גלעד ארדן: זה עדיין לא מספיק; זה יותר מפי שלושה ממה שהיה בעבר.

חמד עמאר: – – –

גלעד ארדן: אני יודע מה השאלה שלך.

גלעד ארדן: תן לי להגיע אליה.

גלעד ארדן: תן לי להגיע אליה, אני יודע.

גלעד ארדן: אין פה יכולת להקשיב ברצף.

גלעד ארדן: דרוזים – 164 דרוזים.

גלעד ארדן: 7% מכלל הגיוסים למשטרת ישראל ב-2017 הם מהציבור הדרוזי.

גלעד ארדן: אני מאוד גאה על כך.

גלעד ארדן: אנחנו לא עושים טובה לאף אחד, כיוון שהדרוזים הם שוטרים מעולים, הם לוחמים מעולים.

גלעד ארדן: אבל כשנחנו מסתכלים – – –

נחמן שי: הם אנשים מעולים.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: אנחנו מדברים בהקשר של השאלה, חבר הכנסת שי.

גלעד ארדן: 121 נוצרים ו-21 בדואים.

גלעד ארדן: אז אני חושב שניתן לראות שיש כאן מגמה של שיפור אדיר בהכללה של כלל האוכלוסיות במדינת ישראל במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: עדיין הדרוזים, כיוצאי צבא, יחסית למספרם באוכלוסייה, יש להם כאן ייצוג מאוד מאוד משמעותי, ובצדק – כפי שאמרתי, 7% מכלל המתגייסים בשנה האחרונה.

גלעד ארדן: לכן, אני דוחה על הסף את כל השמועות או האמירות שנאמרו לך.

גלעד ארדן: אין בהן אמת, ואני אמשיך לעמוד על כך שהציבור הדרוזי יהיה מיוצג בכל דרגות הפיקוד במשטרת ישראל, כפי שראוי שיהיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני, שאלה שלך.

זוהיר בהלול: אדוני השר, באוגוסט האחרון התבשרנו על הקמתו של מדור חדש במשטרת ישראל בראשותו של סגן ניצב ירון ארם.

זוהיר בהלול: תפקידו של המדור הזה להילחם מלחמת חורמה כנגד האלימות במגרשי הספורט.

זוהיר בהלול: מאז שהתבשרנו, באמת ראינו איזושהי תזוזה – ואני מאוד מעריך את ההחלטה הזו – בכל הנוגע לאלימות פיזית.

זוהיר בהלול: אלא מאי, בכל האמור באלימות, בגזענות מילולית, נדמה לי שעדיין לא נעשה דבר.

זוהיר בהלול: השאלה שלי: האם נעשו מעצרים על פי החוק?

זוהיר בהלול: אני מזכיר, חוק איסור אלימות בספורט, בחוק הזה – דינו שנתיים מאסר.

זוהיר בהלול: נזכיר לכל אלה שמקשיבים, מאזינים ושומעים, זו לשון החוק, חוק איסור אלימות בספורט, תשס"ח–2008: "המתבטא התבטאות גזענית במהלך אירוע ספורט, דינו – מאסר שנתיים; בחוק זה, 'התבטאות גזענית' – קריאה של מילים, צלילים או נהמות, וכן התבטאות חזותית, על ידי אדם, לבדו, יחד עם אחר או במקהלה, שיש בהם משום איום, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות" ואלימות "כלפי אדם, ציבור או חלקים של האוכלוסייה, והכול בשל צבע או השתייכות לגזע, לדת או למוצא לאומי-אתני".

זוהיר בהלול: השאלה, באמת, האם כבודו מנחה את השוטרים להילחם גם כן מלחמת חורמה בשל קריאות גזעניות במגרשי הספורט, ואנחנו מבינים – שנינו מבינים וכולם מבינים – שמדובר בתופעה מסוכנת עד איומה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת בהלול.

גלעד ארדן: בהחלט, כפי שציינת, לאחר שנים רבות שהנושא הזה דובר, הצלחנו סוף-סוף, יחד עם שרת התרבות והספורט, להקים ולתקצב את הקמתה של יחידה מיוחדת בתוך המשטרה למאבק בכל התופעות של האלימות והגזענות במגרשי הספורט.

גלעד ארדן: היחידה הזו, למעשה, היא יחידה שאמורה גם לאסוף מודיעין ולהתמקד בגורמים האלימים או הגזעניים שפועלים במגרשים ובעצם הורסים את כל החוויה התרבותית, המשפחתית, שיכולה הייתה להיות במגרשים ובאצטדיונים.

גלעד ארדן: לצערנו הרב באמת היא פוגעת קשות.

גלעד ארדן: לדעתי זה כמובן גם פוגע קשות ברמת הספורט במדינת ישראל, בעקבות זאת.

גלעד ארדן: לצערי, אין לי פה נתונים מספריים על כמה מעצרים או כמה כתבי אישום היו בנושא הזה.

גלעד ארדן: צריך רק לזכור דבר אחד – וזה חוזר על עצמו פעם אחר פעם: ההחלטות בקשר להעמדה לדין על התבטאויות הן לא החלטות של המשטרה.

גלעד ארדן: כלומר, הקביעה איזו אמירה חצתה את הרף של חופש הביטוי ועברה לפסים פליליים היא החלטה של פרקליטות המדינה.

גלעד ארדן: לי יש הרבה מאוד פעמים ביקורת קשה על הפרקליטות, שקובעת רף גבוה מדי בנושא הזה ובעצם לא מאפשרת העמדה לדין.

גלעד ארדן: לכן גם אם אתה תראה נתונים, זה לא בהכרח אומר שהמשטרה לא פועלת.

גלעד ארדן: יכול להיות שהיא פועלת ועוצרת ומבקשת אישור להגיש כתבי אישום, רק האישור הזה – – –

זוהיר בהלול: אוכל לקבל נתונים?

גלעד ארדן: כן, ודאי.

גלעד ארדן: אנחנו נרכז את הנתונים האלה, כמה תיקים נפתחו ועל אילו התבטאויות, כן או לא נתקבל אישור ונעביר לך.

גלעד ארדן: אבל בוודאי שההנחיה לא עושה שום הבחנה בין אלימות פיזית לאלימות מילולית או התבטאויות גזעניות.

גלעד ארדן: בהקשר הזה היו בשנתיים האחרונות חקירות מאוד מעמיקות כנגד לה פמיליה, כולל מעצרים, כולל כתבי אישום.

גלעד ארדן: אין שום הבחנה בעניין הזה והתבטאויות גזעניות הן התבטאויות גזעניות מכל הכיוונים, דרך אגב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, השאלה שלך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אלה שתי שאלות שטמונות בתוך שאלה אחת.

חיים ילין: אני מדבר לא פוליטית, מבחינה ניהולית: ידוע שכשלים ניהוליים קיימים כשהדברים צריכים שת"פ של כמה משרדים.

חיים ילין: אני אתן לך את הדוגמה: הטרור החקלאי הוא לא רק עניין של ביטחון פנים, שלך, הוא שילוב של אכיפה, משרד המשפטים, יחד עם משרד החקלאות.

חיים ילין: שלושה משרדים.

חיים ילין: אני יודע שישבתם.

חיים ילין: ברצוני לשאול אותך: מה התוכנית האופרטיבית שאתם מתכננים?

חיים ילין: למרות שאני רואה את הגרפים, והם יורדים, עדיין הפשיעה ממשיכה באזורים מסוימים – עוד פעם אני אומר – אני מדבר על פשיעה חקלאית בלבד.

חיים ילין: הנושא השני, שגם נוגע בנושא הזה, הוא הנושא של הגמלים.

חיים ילין: אני אסביר את זה פה, שכל כנסת ישראל תדע.

חיים ילין: הגמל זאת חיה שלא קיימת במדינת ישראל לפי החוק.

חיים ילין: אני חוזר ואומר: הגמל זאת לא חיה שקיימת במדינת ישראל לפי חוק.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: ככה.

חיים ילין: תשאלו את משרד החקלאות מה הסיבות, אם יש סיבות פוליטיות או אין סיבות פוליטיות.

חיים ילין: לכן, מאוד קשה, כשיש תאונת דרכים – כשאתה אמון על מתנ"א – להבין של מי הגמל ומי אחראי בכלל.

חיים ילין: מה לעשות?

חיים ילין: אלה העובדות.

חיים ילין: משרד החקלאות רוצה לנסות לשים צ'יפ או לעשות בדיקות דנ"א, או כל סימן היכר כך שיהיה בעצם אחראי.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך, כבוד השר, באופן אישי: הבן שלי, כשנסע בכביש 232 התנגש בסוסה, זיכרונה לברכה.

חיים ילין: עד היום לא מאתרים את בעל הסוסה, אבל הבן שלי כמעט נהרג.

חיים ילין: התופעה הזאת בנגב קיימת.

חיים ילין: אלה שתי שאלות בשאלה אחת, אבל שים לב, איפה שאין אחראי אחד, איפה שיש כמה אחראים, תמיד יש כשל ניהולי.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה, חבר הכנסת ילין.

גלעד ארדן: אני חושב שהדאגה לשלומם וביטחונם של החקלאים צריכה להיות אחד הנושאים החשובים והמרכזיים, לא בגלל כמות האוכלוסייה אלא בגלל החשיבות גם של הענף וגם של המקום שהם נמצאים בו – בשביל בכלל השמירה שלנו על הריבונות בכל חלקי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן, כשאני זיהיתי ב-2016 – וצריך להודות במה שקרה: מג"ב היו אחראים על המרחב הכפרי, וכשגל הטרור פרץ בירושלים והם תגברו את ירושלים, בהחלט נוצרה פרצה שקראה לגנבים והייתה עלייה במספר אירועי הפשיעה החקלאית.

גלעד ארדן: ולכן, מאז ועד היום עשיתי ועשינו, הובלתי מספר רב של שינויים, חלק עם משרד החקלאות, חלק לבד בתוך המשטרה, ואני יכול להזכיר כמה מהם.

גלעד ארדן: קודם כול, הייתה רפורמה כוללת במג"ב, וגם היום בבוקר ישבתי עם כמה ראשי מועצות מהדרום לדון איך עוד לשפר אותה, כשבעצם בכל תחנת משטרה היום נכנס משרד של מג"ב.

גלעד ארדן: מפקד התחנה הכחולה קיבל אחריות לתוצאות של מה שקורה גם במרחב הכפרי, המפקד הטריטוריאלי אחראי על הכול, ומג"ב תחתיו.

גלעד ארדן: דבר שני, כדי לייצר הרתעה הוספתי תבחין של חקלאי לכל הנושא של החזקת כלי נשק, כדי לייצר הרתעה, שידע מי שמגיע לשם שהוא עלול להיתקל גם בדבר כזה.

גלעד ארדן: ומאז המשרד בעצם נתן כ-400 רישיונות נשק לחקלאים.

גלעד ארדן: דבר שלישי, לראשונה מאז קום המדינה המשרד נכנס לנושא של תקצוב מרכיבי ביטחון למועצות אזוריות באזורי פריפריה.

גלעד ארדן: השקענו בזה עשרות מיליוני שקלים, זה בביצוע: התקנת מצלמות, שערים, טרסות, כל מה שמקשה על אותם פורעים להתקרב ליישובים, למושבים.

גלעד ארדן: והשלב הבא, שבעיניי ישדרג את הכול: אנחנו נצא לפיילוט של שיטור מועצתי.

גלעד ארדן: זה מודל שמקביל לשיטור העירוני, שכבר מיושם ברחבי המדינה, ובעצם שותפות בין המועצה, שתיתן כמה פקחים, למשטרה ולמג"ב, והמשרד יביא תקנים; בעצם להקים כוח משימה מקומי, שלא יוצא מהטריטוריה של המועצה האזורית, שכל תפקידו זה הסיור בתוך שטחי המועצה.

גלעד ארדן: בעיניי זה מה שיעשה את המהפכה, או ישלים אותה.

גלעד ארדן: ודבר אחרון שאני חייב להעיר – הזכרת את הגמלים.

גלעד ארדן: אנחנו פנינו מזמן, ואנחנו חושבים שמשרד החקלאות – כרגע יש צוות שבוחן את זה.

גלעד ארדן: בעיניי יש היגיון, ומכיר את זה גם ידידנו, גם לבסס מאגר דנ"א של צאן ובקר, גם לחייב בחקיקה את בעלי הגמלים לשבב שמזהה את הבעלים שלהם.

גלעד ארדן: אני חושב שפה יש מקום לשיתוף פעולה עם הכנסת, לחוקק את החוק הזה כמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: והכי חשוב, יותר מכול, שצה"ל גם יבין שיש לו אחריות למנוע כניסת שב"חים איפה שהגדר עוד לא הושלמה, כי זה מקשה כמעט יותר מכל דבר אחר, בסופו של דבר.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

חיים ילין: שיהיה חוק ממשלתי, כי לא נותנים לנו להעביר חוקים.

חיים ילין: מענישים אותנו.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: אני לא ועדת שרים לענייני חקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך.

מוסי רז: אדוני השר, עברה שנה מאז הרגו בטעות אנשי משטרה את יעקוב אבו אלקיעאן באום אל-חיראן.

מוסי רז: אני רוצה לשאול אותך אם לא הגיעה העת שמשטרת ישראל תוציא התנצלות על ההרג המיותר הזה, וגם על ההאשמות החמורות שהיו על כביכול פיגוע, ועוד יותר מכך – על חשד להשתייכות לדאעש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: אני חושב שאולי זאת תהיה השאלה הראשונה שאני אענה עליה בשאלה.

גלעד ארדן: האם לא הגיעה העת שחברי כנסת יפסיקו לקבוע ולפסוק פסיקות ולהחליט כבר על פי הדלפות או על פי כותרות בעיתון מה הייתה המציאות, ועל בסיס זה יפנו שאלות לשרים או לנבחרי ציבור אחרים?

גלעד ארדן: במקרה המאוד-עצוב שקרה באום אל-חיראן – ואתה לא הזכרת שנהרג, נדרס שם שוטר למוות, ארז לוי, זיכרונו לברכה.

גלעד ארדן: אז במקרה המאוד-עצוב הזה, שבו נדרס שוטר, לאחר שלדברי המשטרה וכל מי שהיה נוכח באותו אירוע מצד המשטרה, יעקוב אבו אלקיעאן לא שעה לקריאות השוטרים לעצור והמשיך בנסיעה ודרס את השוטר ארז לוי, זיכרונו לברכה; במקרה המאוד-עצוב הזה – כי בכל מקרה שבו נהרגים אנשים, ובטח כשנהרג שוטר, זה מקרה עצוב – אז יש חקירה.

גלעד ארדן: יש חקירת מח"ש, שעד עצם היום הזה לא קיבלנו את תוצאותיה.

גלעד ארדן: ולכן, לפני שדורשים פה התנצלויות על בסיס כותרות והדלפות לעיתונות, אז אנשים או נבחרי ציבור שדורשים כל הזמן לגבות את רשויות החוק, גם במקרה הזה הם צריכים לגבות את המשטרה, שהיא הגוף המוסמך לקבוע מה קרה באירועים פליליים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: המשטרה מבחינתה, כמו בהרבה אירועים אחרים, קבעה שהייתה כאן דריסה מכוונת, ועד שגוף מוסמך אחר, קרי מח"ש, לא יהפוך את הקביעה הזו, באישור פרקליט המדינה, הרי שאין לשר שום קביעה אחרת חוץ מהקביעה של משטרת ישראל, שהיא הגוף המוסמך.

גלעד ארדן: ולכן נכון לרגע זה אין מה להתנצל על שום דבר.

גלעד ארדן: אני אמרתי בעבר, ואני חוזר ואומר: כמו שכאשר מעמידים אדם לדין ומתברר שבסוף התהליך הוא יוצא זכאי, אז ראוי שיתנצלו בפניו על עוגמת הנפש שנגרמה לו, גם במקרה הזה – וכרגע זה ברמה התיאורטית – אם יתברר שכל מה שהמשטרה הציגה לא היה נכון, בהחלט יש מקום להתנצל.

גלעד ארדן: אבל כרגע אנחנו לא נמצאים בשלב הזה, כי אין שום קביעה כזו של גורם משפטי מוסמך.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, השאלות האחרונות די מתקשרות לשאלה שאני רוצה להפנות אליך: חוק וסדר באזור דרום הארץ.

ענת ברקו: ואני מדברת על פריצה למחנות צה"ל, תלונות של אנשי מילואים שמגיעים, שנגנב מהם ציוד אישי, אמצעי לחימה שנגנבים.

ענת ברקו: אתה תגיד שהוראות פתיחה באש זה לא עניין שלכם, אבל יש בעיה חמורה, שהעלינו גם בעקבות דיון מהיר שלי בוועדת חוץ וביטחון, דיון שהיה פתוח, ולכן אפשר לומר על מה היה הדיון, ונציגי המשטרה לא ידעו לתת מענה: בעיה של שיתוף פעולה בין צה"ל למשטרת ישראל בנושא של אכיפת חוק, ובעיקר גם חדירה לשטחי אש ומחנות צבאיים לגנבת אמצעי לחימה, שבסופו של דבר מוצאים את דרכם לפשיעה ולטרור, ואז, כמובן, מקשים גם על עבודת המשטרה.

ענת ברקו: מה לעשות, זה מחסן האמל"ח הגדול ביותר במדינה, וממנו נגנבים הדברים הללו, ויש בעיה בתיאום ובשיתוף פעולה ובדפוסי עבודה.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה לחברת הכנסת ברקו.

גלעד ארדן: בהחלט, כל נושא האמל"ח הבלתי-חוקי שמסתובב ברחבי המדינה הוא אחת הבעיות המרכזיות, ואני גם הגדרתי למשטרת ישראל לתעדף אותה במקום גבוה.

גלעד ארדן: בשנה האחרונה היקף המבצעים והפעילות של המשטרה בתחום הזה גדל באופן דרמטי, גם היקף התפיסות.

גלעד ארדן: זה נכון, כפי שציינת בצדק, לצערי, שחלק נכבד מכלי הנשק שזולגים גם לתחום הפלילי וגם לפיגועים או לארגוני הטרור מגיע, לצערי, מגנבות או מאובדן של כלי נשק של צה"ל.

גלעד ארדן: אנחנו זוכרים את הפריצות לבסיס – שכחתי, בדרום – – –

ענת ברקו: שדה תימן.

גלעד ארדן: שדה תימן.

גלעד ארדן: ולא רק שם, אלא גם – –

ענת ברקו: צאלים.

גלעד ארדן: – – גם צאלים, ובשטחי האש.

גלעד ארדן: ולכן בהקשר הזה אני ביקשתי מהמשטרה לקיים פעילות מודיעינית ולהרחיב את הפעילות המודיעינית שלה, גם, כמובן, עם הצבא, גם עם השב"כ.

גלעד ארדן: אבל כפי שאמרתי קודם, אי-אפשר להחליף: צה"ל הרי מחזיק, מי שלא יודע, בלמעלה ממחצית משטחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: למעלה ממחצית.

גלעד ארדן: ואי-אפשר, לא יהיה מצב שבו יהיה שוטר בכל מקום כזה.

גלעד ארדן: צריך לדרוש מצה"ל את האחריות למה שקורה בשטח שלו.

גלעד ארדן: כמו שאם הוא מתעקש להחזיק שטח אש, אז הוא גם צריך להיות אחראי שכלי נשק של החיילים לא ייגנבו וייאספו מאותם שטחי אש.

גלעד ארדן: אנחנו כמובן מלווים את זה, גם בחקיקה.

גלעד ארדן: כידוע לך, אני נאבקתי ותמכתי אתמול כדי שיתמכו בהצעת החוק שלך להגדיל לעשר שנות מאסר את הענישה על הנושא הזה.

ענת ברקו: תודה רבה.

גלעד ארדן: אנחנו פועלים מול משרד המשפטים כדי שכל השימוש באמצעי נשק, בכלי ירייה, בשימוש בלתי חוקי, באזור מגורים או בכלל, יהיו עליו עונשי מינימום, יהיו עליו עונשים כבדים יותר.

גלעד ארדן: אני מקווה שזה בקרוב יגיע לכנסת, והכנסת גם תעביר או תאשר את החוקים הללו במהרה.

גלעד ארדן: אבל בהחלט הפעילות הזו הולכת ומתרחבת, ואני מצפה גם מצה"ל להגביר את הפעילות שלו בנושא הזה ולקחת אחריות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר היא השואלת הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה, אדוני.

סתיו שפיר: אני ברשותך אחסוך ממך את השאלות שלי לגבי המשרד לנושאים אסטרטגיים, מאחר שיש לנו דיון על זה בנוכחותך בקרוב.

סתיו שפיר: אך יש לי שאלה אחרת.

סתיו שפיר: פניתי אליך ולשורה של משרדי ממשלה לפני כמה חודשים בשאלה לגבי התוכנית האסטרטגית שלכם לעבודת המשרד אם אחת מהתוכניות של חברי הקואליציה לסיפוח יהודה ושומרון תתממש, כלומר אם 2.7 מיליון פלסטינים יהפכו להיות חלק ממדינת ישראל – החלת ריבונות על השטחים וכו'.

סתיו שפיר: אני חייבת להודות לך, היית אחד מהמשרדים היחידים שענו על השאילתה הזאת – אתם ומשרד הביטחון – אבל התשובה שלך הייתה מאוד לא ברורה.

סתיו שפיר: כתבת לי: המשטרה כבר פועלת בגדה, ולכן היא לא זקוקה להתאמות מיוחדות עקב החלת ריבונות ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: לכן אני רוצה, ברשותך, לקבל כמה הבהרות: קודם כול, האם המשטרה ערוכה להתפרעויות, להפרות סדר בהשתתפות עשרות אלפי פלסטינים בכל רחבי הגדה, ומה זה דורש מהמשטרה?

סתיו שפיר: אם המשטרה לא צריכה התאמות מיוחדות, אז מדוע לא תעבור אבטחת היישובים ביהודה ושומרון לרשות המשטרה, ותאפשר לצה"ל להתמקד בהכנות למלחמות בגזרות אחרות – מול חיזבאללה, מול החמאס?

סתיו שפיר: האם הדבר הזה ישפיע על פעילות ההסברה שלנו בעולם?

סתיו שפיר: ומה אתה חושב תהיה ההשפעה של סיפוח על המאבק ב-BDS ועל המאבק לחיבור יהדות התפוצות ובכלל אזרחי העולם המערבי למדינת ישראל?

סתיו שפיר: האם המשטרה תהיה ערוכה לטפל גם בנושאי פנים ברשות הפלסטינית – סליחה, באזורים שהיו של הרשות הפלסטינית לפני כן – מחלוקת דוחות חנייה במחנות פליטים ועד טיפול באלימות במשפחה ונושאים מהסוג הזה?

סתיו שפיר: והאם המשטרה גם תיקח לידה את הטיפול ביירוט של רקטות, את הסיכולים הממוקדים – אם נידרש לדברים כאלה – או שהנושאים האלה ימשיכו להיות נושאים שצה"ל והשב"כ מנהלים גם כשיהיה מדובר בשטחים ריבוניים של מדינת ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סתיו שפיר: ולסיכום – מה ההערכה התקציבית שלך לכל העניין הזה לשנים הבאות?

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: כל זה בשלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כולל התקציב.

יהודה גליק: כולל החלת הריבונות.

יהודה גליק: תחיל אותה כבר, אם אתה כבר עומד שם – – –

גלעד ארדן: קודם כול, השאלה היא שאלה היפותטית, כיוון שהסיטואציה הזאת עוד לא התרחשה.

סתיו שפיר: – – –

גלעד ארדן: לא, ממש לא.

גלעד ארדן: אז יכול להיות שלא הבנת את עמדת חברי הממשלה, וגם לא את – –

סתיו שפיר: – – –

גלעד ארדן: – – עמדתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שפיר, תני לשר לענות עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אני לא מכיר עמדה של שרי הממשלה של החלת הריבונות על כל יהודה ושומרון.

גלעד ארדן: אני מכיר עמדה, שאני תומך בה, דרך אגב, של החלת הריבונות על אזורי C או בעיקר על האזורים שבהם מתגוררים רוב-רובם של היהודים באזור יהודה ושומרון, כיוון שמי שמעכב את המשא ומתן ומי שמחרים את השיחות זה אבו מאזן, שמאז 2009 מסרב להיפגש עם ראש הממשלה ולדון בתנאים של הסדר מדיני.

גלעד ארדן: לכן, אין שום סיבה או היגיון מוסרי שתושבי יהודה ושומרון היהודים ישלמו מחיר על הסרבנות של אבו מאזן.

גלעד ארדן: עקרונית אני לא חושב שיש השפעה לטובה או לרעה על ה-BDS בגלל ההחלטות האלה.

גלעד ארדן: להפך, ראינו שכאשר נסוגונו מעזה ונאלצנו להגן על עצמנו בעופרת יצוקה, בפעם הראשונה הוקמה ועדת חקירה, בראשות השופט גולדסטון, נגד מדינת ישראל והוצא צו מעצר נגד פוליטיקאית ישראלית, ציפי לבני, שדווקא תמכה בנסיגה.

גלעד ארדן: לכן החיבורים, או הרמיזות שעשית לא מוכחות בשטח.

גלעד ארדן: והינה, דווקא כשיש ממשלה ימנית תראי איזה הישגים מדיניים; תראי, פעם ראשונה הכרזה של הנשיא טראמפ – –

סתיו שפיר: שאלתי שאלות ואתה לא עונה עליהן.

גלעד ארדן: – – על ירושלים כבירת ישראל.

גלעד ארדן: משטרת ישראל תדע לעמוד בכל תרחיש ובכל משימה.

גלעד ארדן: גם היום מחוז ש"י נותן מענה להרבה מאוד אירועים פליליים בין אם אחראים להם יהודים ובין אם אחראים להם פלסטינים.

גלעד ארדן: נכון לכרגע המשטרה הפלסטינית משתתפת גם היא במאמץ, אם כי לא בהיקפים שאני יודע לאמוד אותם; ואם תהיה החלה של החוק הישראלי על שטחי C, אז משטרת ישראל תיערך בהתאם לאתגרים שזה ייצר עבורה.

סתיו שפיר: אתה מתנגד להחלת החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון?

גלעד ארדן: אני לא אמרתי שאני מתנגד.

גלעד ארדן: אני אמרתי שאני משאיר גם לראש הממשלה חלק – – –

סתיו שפיר: תענה – – –

גלעד ארדן: אני חושב שראש הממשלה, כמי שמוביל את המדיניות ונושא באחריות הכוללת לתוצאות שלה – –

סתיו שפיר: – – – אתה בעד או נגד?

גלעד ארדן: – – בהקשר הזה אני מבין שיש לזה השלכות יותר מרחיקות לכת מאשר ההחלה על שטחי C, ואני בשלב זה תומך בהחלה מיידית של החוק הישראלי בשטחי C.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

סתיו שפיר: אין לך עמדה על סיפוח כל יהודה ושומרון?

סתיו שפיר: אני לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

סתיו שפיר: אני הייתי, אותי זה היה מדאיג – – –

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, מצב התאונות בענף הבנייה ממשיך להכות יום-יום – פצועים והרוגים ממש מדי יום.

איל בן ראובן: קיימת החלטה על הקמת יחידה ייעודית לחקירת התאונות, יחידה משותפת למשטרה ולמינהל הבטיחות.

איל בן ראובן: הובא לידיעתי שבשל מחלוקת תקציבית על תקנים ההחלטה נדחתה לשנת 2019.

איל בן ראובן: התאונות לא מחכות.

איל בן ראובן: התאונות נמשכות, נושא החקירות צולע מאוד.

איל בן ראובן: בעצם אין חקירות, וכתוצאה מזה אין כתבי אישום ואין הרתעה.

איל בן ראובן: זה לא עובד.

איל בן ראובן: למיטב ידיעתי, משרד העבודה והרווחה שם איזושהי מנה קטנה; נדמה לי שלושה תקנים מתוך חמישה.

איל בן ראובן: אתם, המשטרה, בעבודת מטה יפה ונכונה – ראיתי אותה – צריכים 18 תקנים לעניין הזה.

איל בן ראובן: אני מבין שהוויכוח הוא עם משרד האוצר.

איל בן ראובן: מדובר פה בחיי אדם; אני שואל, מדוע לא ניתן – א.

איל בן ראובן: להיאבק ממש כדי להשיג את התקציבים כדי להקים את היחידה הזאת; ואם לא, אז מדוע לא ניתן לעשות משהו, להתחיל לצאת לדרך, אולי עם יחידה קצת יותר קטנה, אבל לצאת באיזושהי צורה, לתת לזה את החשיבות שמגיעה לנושא הכל-כך כאוב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אכן שאלה חשובה, ובהחלט אנחנו רואים, לצערנו, מספר רב של תאונות עבודה, בעיקר בענפי הבינוי, התעשייה והמסחר – אולי באתרי בנייה יותר מכול.

גלעד ארדן: זה דבר מאוד מצער, שבעיניי חייב להיחקר.

גלעד ארדן: אני קיימתי על הנושא הזה כמה דיונים עם המשטרה.

גלעד ארדן: צריך קודם כול להבין – המשטרה בהחלט חוקרת תאונות עבודה, בפרט, כמובן, באתרי בנייה.

גלעד ארדן: אין זירה של פגיעה באתר בנייה שלא מגיע אליה קצין חקירות ושלא סוגרים בה את האתר ומקיימים את החקירה.

גלעד ארדן: צריך גם להבין את החלוקה: בשוטף, ביום-יום, זה לא תפקידה של המשטרה לייצר הרתעה אצל קבלנים.

גלעד ארדן: אתה יודע את זה; תפקידו של משרד העבודה והרווחה לייצר מערך פיקוח, כמו משרד הבריאות בתחומים מסוימים, כמו משרד התחבורה או הכלכלה בתחומים שלו, ושהקבלנים יקבלו את המסר.

גלעד ארדן: ראינו עכשיו בתקופה האחרונה גם קמפיין שמשרד העבודה מעלה – ואני משבח אותו על כך – שמסביר מה יהיו הקנסות, והוא גם תגבר את מספר הפקחים.

גלעד ארדן: אבל אני חושב שהבעיה המרכזית לא בהכרח הייתה דווקא אצל המשטרה, ועדיין דרשתי מהמשטרה הרבה יותר התמחות בתחום הזה.

גלעד ארדן: דרשתי שהם יתקשרו עם מומחים שיוכלו לתת חוות דעת מיידיות, כדי שכתבי האישום יהיו הרבה יותר מיידיים ולא ייקחו כמה שנים כדי לקבל חוות דעת.

גלעד ארדן: ובהתאם לדרישה שלי נבנתה אותה עבודת מטה שאתה תיארת, כדי לייצר יחידה חדשה עם התמחות בחקירת תאונות עבודה.

גלעד ארדן: אבל חשוב שהציבור יבין: גם היום תאונות העבודה נחקרות ומוגשים כתבי אישום.

גלעד ארדן: בשנה האחרונה זה עלה למקום הרבה יותר גבוה בתעדוף ובסדרי העדיפות של משטרת ישראל.

גלעד ארדן: לצערי הרב, אותה החלטה על הקמה של יחידה היא החלטה שעדיין לא מגובה במשאבים.

גלעד ארדן: משטרת ישראל גדלה בשנתיים האחרונות באופן מאוד משמעותי, יש שיגידו חסר תקדים – זה גם לטובת שוטרים בשטח וגם לטובת חוקרים, גם לטובת אנשי מודיעין ועוד ועוד.

גלעד ארדן: הציפייה שלי מהמשטרה היא שמתוך האנשים האלה יימצאו, או יופקדו – יהיו משימות לחקור את אותן תאונות עבודה.

גלעד ארדן: אני כיעד רוצה להקים ב-2019 יחידה שעוסקת אך ורק בחקירת תאונות עבודה.

גלעד ארדן: זה הוצב כאחד הנושאים המרכזיים במשא ומתן שלי עם האוצר, לצערי הרב, מתקציב 2017–2018 – אלא אם כן נדע כבר שיש לנו תקצוב לזה ב-2019, ואז אפשר אולי יהיה להקדים את קליטתם ל-2018 – זה היעד שלי.

גלעד ארדן: לצערי אנחנו עדיין מאוד מאוד רחוקים.

גלעד ארדן: כרגע ההצעה של האוצר לגבי 2019 לא רק שלא תאפשר יחידה לתאונות עבודה – היא לא תאפשר כמעט שום דבר מהמשימות של המשטרה, הנוספות או החדשות, וכרגע אנחנו במשבר עם משרד האוצר, שאמור להיות מוכרע בימים הקרובים לכאן או לכאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, השאלה שלך, בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, מאחר שאתה עולה פה לא לעיתים תכופות, אני רואה לשאול אותך: בשנה האחרונה ראינו השתלחות חסרת תקדים במפכ"ל המשטרה, במעמד שלו.

יחיאל חיליק בר: הסיתו אותו, קראו לו עוכר ישראל, שמאלן, רחמנא ליצלן.

יחיאל חיליק בר: פגעו מתוך הבית הזה.

יחיאל חיליק בר: איימו לפגוע לו בשכר ובתנאים.

יחיאל חיליק בר: מה אתה עושה כדי להגן על מוסד המפכ"ל בכלל ועל המפכ"ל הזה בפרט?

יחיאל חיליק בר: שתיים, האם יש לך מה לומר לנו בנושא ההקלטה המאוד-מביכה שפורסמו בנושא מני יצחקי.

יחיאל חיליק בר: ואחרון חביב, אני הגשתי הצעת חוק, שמוצמדת להצעת חוק של הקואליציה, בנושא השוואת התנאים של הסוהרים והשוטרים לתנאים של אנשי צה"ל.

יחיאל חיליק בר: מה דעתך על החוק, ואיך אנחנו מתכוונים לקדם את זה ומתי, אדוני?

יחיאל חיליק בר: תודה.

גלעד ארדן: טוב, אז שאלת שלוש שאלות, למעשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, מותר לי.

גלעד ארדן: אני אתחיל מהאחרונה.

גלעד ארדן: אני תומך במאבק של השוטרים, הסוהרים והגמלאים, שמגיעה להם, ובדין, התוספת שניתנה למשרתי הקבע, ובהתאם לפסיקה של בית הדין המחוזי לעבודה – שעליו, לצערי, משרד האוצר הגיש ערעור.

גלעד ארדן: אין שום סיבה להפלות אותם לרעה ובשונה משכר משרתי הקבע, שניתנה להם תוספת של 7% על האי-ביטחון התעסוקתי.

גלעד ארדן: הרי עקרונית אפשר לפטר משרתי קבע ושוטרים ואסור להם להתאגד עם ועד.

גלעד ארדן: אותו דבר גם אנשי שב"כ ומוסד.

גלעד ארדן: לא הייתה סיבה לאפליה הזו לרעה, ואני מצפה ממשרד האוצר לקיים את הפסיקה הזו, ואני מעלה את זה בכל דיון.

גלעד ארדן: לצערי כרגע זה נושא שנמצא לפני הכרעה שיפוטית בבית הדין הארצי לעבודה.

גלעד ארדן: אני סיכלתי כל ניסיון פוליטי לפגוע בהחלטה הזו של בית הדין המחוזי או לבדל בין המשטרה ושירות בתי הסוהר לבין ארגונים אחרים, ואני מקווה שבסוף משרד האוצר יבין שהוא לא יוכל לפגוע בהם ואין שום סיבה להפלות אותם.

גלעד ארדן: דרך אגב, זאת החלטה משנות ה-70, ש/33, ששכר השוטרים והסוהרים מוצמד לשכר משרתי הקבע, בהתאמות המתחייבות.

גלעד ארדן: ובהקשר הזה אין שום סיבה שהם לא יהיו.

יחיאל חיליק בר: אתם תתמכו בחקיקה שמגיעה לכנסת בקרוב בנושא?

יחיאל חיליק בר: אני שואל אותך.

גלעד ארדן: אני בוודאי תומך, אני בוודאי תומך, כן.

גלעד ארדן: לגבי – איזו – – –

יחיאל חיליק בר: ההקלטה של מני יצחקי והמפכ"ל ומעמדו.

גלעד ארדן: תראה, אני לא מתכוון להתייחס כאן לכל הקלטה שמישהו משחרר, כיוון שמדובר באירועים תקשורתיים, שבדרך כלל מנתקים אותם מההקשר הרחב של האירוע.

גלעד ארדן: אני יכול להתייחס באופן כללי לנושא של המועמדות של גל הירש למפכ"ל המשטרה.

גלעד ארדן: אני הרי זה שהגשתי אותו.

גלעד ארדן: חשבתי שהוא מועמד ראוי ואני עדיין חושב כך.

גלעד ארדן: אבל צריך גם פה להבין את ההקשר של הדברים.

גלעד ארדן: אפשר לבדוק ולבחון את משטרת ישראל לגבי חומר שנצבר לגבי אנשים; אני כמובן לא חשוף לחומר הזה, אבל אני חושב שהדרישה והציפייה הסבירה צריכה להיות שהמשטרה לא תשמור חומר שנים ארוכות לגבי אנשים.

גלעד ארדן: אם יש בו ממש – שתחקור אותו, ואם לא – שתגנוז אותו ולא שתחזיק חומרים.

גלעד ארדן: בהקשר הספציפי של גל הירש אני אישית שאלתי, גם פה, את היועץ המשפטי לממשלה הקודם.

גלעד ארדן: התשובה שניתנה לי היא שהוא בעצם – כמי שאמור לכתוב חוות דעת לוועדת טירקל אם המועמד למפכ"ל יכול לעבור מבחינת האם הוא עומד בקריטריונים או לא עומד – הוא זה שבעצם ביקש ממשטרת ישראל לבדוק אם יש איזשהו מידע לגבי גל הירש.

גלעד ארדן: אני חושב שזה דבר הגיוני שייבדק.

גלעד ארדן: האם המידע הזה שכב שנים רבות או לא שכב שנים רבות; האם היה מקום לבחון אותו בעבר ולא לחכות איתו – אלה שאלות שרק פרקליט המדינה, יועץ משפטי לממשלה ומפכ"ל יכולים לבדוק אותן, לא דרג פוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר – – –

יחיאל חיליק בר: – – – נגד המפכ"ל – – –

גלעד ארדן: אני חושב שאני אומר בכל מקום אפשרי שאני מגבה את המשטרה ומגבה את המפכ"ל בכל הפעולות שלהם.

גלעד ארדן: תראה, גם משטרה היא לא גוף מושלם.

גלעד ארדן: השר הוא לא "גבאי" אוטומטי של כל החלטה של המשטרה או של המפכ"ל.

גלעד ארדן: אם אני מסכים עם ההחלטה וחושב שהיא נכונה, אז אני אומר את דעתי, ואם לא, אז לא.

גלעד ארדן: ככלל, אני לא מטיל דופי במשטרת ישראל ובמפכ"ל – בכלל הפעולות שלהם.

גלעד ארדן: אני חושב שהם עושים את תפקידם נאמנה, כפי שהציבור מצפה מהם וכפי שהם מחויבים לעשות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

גלעד ארדן: – – וזאת האמירה, אני חושב, החשובה ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, אני רק אציין שאני פניתי לציבור שיפנה אליי שאלות.

יעל כהן-פארן: אני כנציגת ציבור רוצה לשמש גורם שיכול לפנות לשרים בשם הציבור, ואכן אני עושה זאת כאן.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול אותך כמה שאלות גם בתפקידך כשר לביטחון פנים וגם כשר ההסברה ולעניינים אסטרטגיים, שכולן קשורות לנושא גירוש מבקשי המקלט מישראל.

יעל כהן-פארן: בימים האחרונים יש טענות שמדובר באחוזי פשיעה גבוהים בקרב מבקשי המקלט.

יעל כהן-פארן: לפני חודשיים, בוועדה בכנסת, בנוכחותך, המשטרה הציגה מצגת שמראה לא רק ירידה מתמדת באחוזי הפשיעה של מבקשי המקלט אלא גם שהשיעור של הפשיעה שלהם נמוך באופן משמעותי משל כלל האוכלוסייה, גם בשכונות כמו נווה שאנן.

יעל כהן-פארן: האם אתה מוכן להצהיר את זה כאן, מעל הבמה, באופן שאינו משתמע לשתי פנים, על מנת שלא יפלילו אוכלוסייה שלמה?

יעל כהן-פארן: הנושא השני: כשר ההסברה והעניינים האסטרטגיים, בהחלטת הממשלה מתחילת החודש על גירוש מבקשי המקלט האם לקחתם בחשבון את השפעת הגירוש על תדמיתה של ישראל בעולם?

יעל כהן-פארן: האם חשבתם מה יכולות לעשות תמונות מישראל של אנשים מגורשים, אפריקנים מגורשים, נתפסים על ידי משטרת ההגירה, גם מבחינת חיזוק גורמים הפועלים נגד ישראל, וגם – האם עלתה בדעתכם האפשרות להשפעה על יהודי העולם?

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני חושב שחברת הכנסת פארן, בשתי השאלות שלה, מציגה באופן מעוות את המציאות.

גלעד ארדן: זה נכון שהמשטרה הציגה נתונים שמראים כיום – כיום – על מעורבות נמוכה יותר של מסתנני העבודה באירועי אלימות; אבל הרי זה לא קרה לבד.

גלעד ארדן: לפני כן היו נתונים גבוהים יותר.

גלעד ארדן: אלא מאי?

גלעד ארדן: אנחנו חיזקנו באופן מאוד מאוד משמעותי את נוכחות המשטרה במקומות שבהם מסתנני העבודה מתגוררים – כולל הקמת יחידות של סיור רגלי, כולל תעדוף של הנושא הזה בכל יחידות המשטרה – וזה אכן הביא לתוצאות.

גלעד ארדן: אחרי שחיזקנו את פעולות האכיפה שם, בהחלט נוצרה ירידה בנתוני הפשיעה והאלימות בדרום תל אביב.

גלעד ארדן: הדרך שבה השאלה הוצגה היא לא באמת מלמדת על המציאות כהווייתה, אלא התהליך שהוביל לכך הוא תהליך של אכיפה, ולא כפי שניסתה לרמוז חברת הכנסת כהן-פארן.

גלעד ארדן: אותו דבר בשאלה השנייה.

גלעד ארדן: כנראה שהיינו צריכים להביא בחשבון את ההסתה והשקרים שיופצו כנגד ממשלת ישראל ומדיניותה על ידי ארגוני שמאל, על ידי גורמים שמחפשים לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל, כיוון – –

יעל כהן-פארן: תמונה אחת של שוטרים מגרשים אפריקנים עושה את העבודה עבור ה-BDS מצוין.

יעל כהן-פארן: אתם עושים את העבודה בשבילם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת כהן-פארן.

גלעד ארדן: – – כיוון שאותם מסתנני עבודה בלתי חוקיים – שהשמאל והגברת כהן-פארן קוראים להם מבקשי מקלט, וזה פשוט לא נכון – מקבלים אפשרות לצאת מהארץ, בדיוק כפי שכל מי שמפר את החוק ונכנס לישראל בניגוד לחוק, בין שהוא מגיע מאוקראינה, בין שהוא מגיע מגאורגיה ובין שהוא מגיע מכל מדינה אחרת מקבל.

גלעד ארדן: אלא מאי, אותם מסתננים מקבלים יותר – הם מקבלים גם טיסה חזרה והם מקבלים אלפי דולרים בשביל השנתיים הראשונות, כדי לבסס את חייהם במקום שבו המדינה מציעה להם להיקלט.

גלעד ארדן: ולכן, כל מי שהיום מציג כלפי ממשלת ישראל מה יעשו התמונות או מה תעשה אותה הסתה, זה באמת מזכיר את הסיפור הידוע על זה שרוצח את ההורים שלו ואז מסביר לשופט שהוא יתום.

גלעד ארדן: זה בעצם מה שאתם עושים.

גלעד ארדן: אתם מבאישים את ריחה של מדינת ישראל, מציגים שקרים כלפי המדיניות שלנו לגבי אותם מסתנני עבודה – –

יעל כהן-פארן: – – – ממש.

גלעד ארדן: – – ואז אומרים: האם הבאתם בחשבון את התוצאות שתהיה להסתה הזו שנעשה נגד ממשלת ישראל?

גלעד ארדן: זה מה שאתם עושים במקום לדאוג לתושבי דרום תל אביב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא, ודאי אחרי תשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שתי דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד השר, ברצוני לשאול אותך, בהמשך לחקיקה של חוק שאוסר על פעילי BDS שעושים פעילות אנטי-ישראלית להיכנס למדינת ישראל, מה עמדת משרדך בנוגע לגורמים ניאו-נאציים ואנטישמיים שנכנסים באין מפריע למדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: מדובר כאמור בפעילים של מפלגות ניאו-נאציות באירופה וגם במקומות אחרים.

קסניה סבטלובה: היו ביקורים כאן

קסניה סבטלובה: ב-2011 של חברי מפלגת האינטרס הפלמי, מפלגה ניאו-נאצית, כך על פי הגדרה של משרד החוץ שלנו, משרד החוץ ישראלי.

קסניה סבטלובה: הם הוזמנו על ידי גורמים כאלה ואחרים כאן, במדינת ישראל, וממשיכים להגיע לכאן במשלחות שנוכחותן בארצנו – שהוקמה מאפר השואה – מבזה קודם כול את הניצולים, ניצולי השואה שהם איתנו, את ותיקי מלחמת עולם השנייה שנלחמו בנאצים, וכמובן אומרת הרבה על איך אנחנו מטפלים באותו זיכרון היסטורי.

קסניה סבטלובה: אנחנו הרי נוהגים לומר לאחרים שאסור לשכתב – ועכשיו בקשר לסקנדל האחרון עם פולין כולם פה נתנו תגובות – אבל מה באמת בנוגע לכניסתם של פעילים ניאו-נאציים, ואפילו ראשים של מפלגות, שהגיעו לכאן, למדינת ישראל, וממשיכים להגיע?

קסניה סבטלובה: האם אתה לא סבור שהגיע הזמן שגם תניחו הצעת חוק ממשלתית?

קסניה סבטלובה: אני הנחתי את הצעת החוק שלי, הפרטית, שתאסור את כניסתם באופן מוחלט לארצנו.

קסניה סבטלובה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אני לא מופקד על הנושא הזה ואני לא מכיר את הפרטים ואני לא יכול להחליט עכשיו מעל הדוכן אם מפלגה כזאת או אחרת, שחברת הכנסת סבטלובה ציינה את שמה ואני לא מכיר, היא כן ניאו-נאצית או לא ניאו-נאצית.

קסניה סבטלובה: – – – זה משרד החוץ שלך, לא אני.

גלעד ארדן: בכל מקרה, מי שאחראי על הכניסה לישראל זה שר הפנים.

גלעד ארדן: המשרד לנושאים אסטרטגיים, במסגרת הסמכתו להיאבק בחרם נגד ישראל ובמחרימי ישראל, גיבש מדיניות בקשר למניעת כניסה של פעילי החרם המרכזיים, ובקשר אליהם אני יכול להתייחס ולהסביר למה זה נכון למנוע ממי שמגיע לכאן כדי להזיק ולפגוע באזרחי המדינה, כמו בכל מדינה נורמלית אחרת, להיכנס ולנצל את שטח מדינת ישראל ואת השהות שלו בה כדי לפגוע במדינה.

גלעד ארדן: אני לא מכיר את הפרטים, אני לא מכיר את הקביעות המאוד-נחרצות שלך, ולכן אני לא יכול להתייחס לשאלה, בעיקר שהיא לא בתחום סמכות משרדי.

קסניה סבטלובה: – – – תתייחס לזה שגורמים ניאו-נאציים נכנסים לכאן, למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, מח"ש, המחלקה לחקירות שוטרים, היא היום אחד הגופים החשובים בשמירה על שלטון החוק.

עליזה לביא: החלוקה היא שמח"ש זה במשרד המשפטים, ואדוני הוא השר לביטחון פנים.

עליזה לביא: אבל נדמה שבאמת בימים האחרונים ובאירועים האחרונים, מרחפת איזושהי עננה על הגוף הרגיש והחשוב כל כך, ויש הרבה מאוד שאלות ותהיות.

עליזה לביא: הייתי רוצה באמת לשאול אותך לגבי התפיסה שלך, גם של חקירות שוטרים, איך אתה רואה את המקום, את המיקום, את ההתרחשויות האחרונות.

עליזה לביא: שמענו גם את דוברת המשטרה, שהתבטאה בחריפות כנגד המחלקה.

עליזה לביא: יותר מאוחר היא גם חזרה בה מהדברים שלה.

עליזה לביא: אני לא רוצה להתייחס נקודתית, אני רוצה לשמוע את השקפתך שלך באמת, גם של המשרד שאתה מוביל בעוצמה, בגאון.

עליזה לביא: פה המקום לחזור ולהודות לך על כל הסיוע למאבק שלנו בסחר בנשים, בזנות – ההתבטאות שלך פורצת הדרך בנושא של מועדוני חשפנות, באמת העבודה הנהדרת שלך במשרד – ולראות מתוך תפיסת העולם שלך איך הדברים צריכים להיראות, להיות, כדי שנגיע למציאות טובה יותר.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

גלעד ארדן: אני חושב שגוף כמו משטרת ישראל, שמיועד לאכוף את חוקי המדינה על האזרחים, חייב להיות סמל ודוגמה לציות לחוק וכל השוטרות והשוטרים והקצינים והקצינות אמורים לשמש דוגמה במעשיהם.

גלעד ארדן: ולכן, מיומי הראשון אני עושה הרבה מאוד פעולות כדי – וצריך לזכור שכשאני נכנסתי לכהונתי המשטרה עברה משבר אמון מאוד מאוד חריף; חלק נכבד מסגל הפיקוד הכללי נאלץ לעזוב בנסיבות מביכות, ואף לפעמים פליליות.

גלעד ארדן: וזה לא היה במקרה, הייתה בעיה של תרבות ארגונית, שלא כולה עדיין נפתרה.

גלעד ארדן: אני יוזם הרבה מאוד פעולות והרבה מאוד החלטות, ובהן חקיקת החוק בנושא הפוליגרף ובדיקות תעסוקתיות שהמפכ"ל הכניס, ועוד ועוד פעולות.

גלעד ארדן: כחלק מהמערך הזה של הקפדה על משמעת – אני הכנסתי את הרחבת נגדי המשמעת במשטרה, ועוד ועוד, באמת הרבה מאוד פעולות שנועדו לשדרג את תחום המוסר והמשמעת במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: כחלק מהמערך הזה, ודאי שלמחלקה לחקירות שוטרים ולעצמאות שלה יש חשיבות מאוד מאוד גדולה.

גלעד ארדן: אני חייב לומר בצער שפעמים רבות המחלקה לחקירות שוטרים לא רואה את האינטרס המשותף של המשרד והשרה ובעצם לא מספיק משתפת פעולה איתי ועם המשרד לביטחון פנים כדי בעצם לאכוף על משטרת ישראל את אותן נורמות שאנחנו רוצים לראות בה.

גלעד ארדן: אני יכול לציין כדוגמה, אפילו בנושא הזה של ריטמן, שעד לאחר החלטת בג"צ לא הצלחתי לקבל את החומר ממח"ש וממשרד המשפטים.

גלעד ארדן: רק לאחר החלטת הבג"ץ הואילו בטובתם משרד המשפטים ומח"ש והפרקליטות להעביר גם לעיוני את החומרים שהצטברו בחקירה של ניצב ריטמן.

גלעד ארדן: ועדיין, אני חוזר ואומר: חשוב שיהיה גוף עצמאי, שחוקר מחוץ למשטרה תלונות כנגד שוטרים וכנגד קצינים.

גלעד ארדן: שאלת על ההתבטאות של דוברת המשטרה, אני חושב – ואני לעולם לא עושה דבר כזה – אני לא חושב שזה דבר ראוי שעובד ציבור יפסול גוף ממלכתי באופן גורף וידבר בו סרה.

גלעד ארדן: אפשר להתווכח עם החלטה מסוימת, אפשר לחשוב שהיא מוטעית, אפשר להסביר למה אתה חושב שההחלטה היא מוטעית, אבל אסור לפסול גוף אכיפתי, גוף שיש לו חשיבות בדמוקרטיה הישראלית כמו המחלקה לחקירות שוטרים.

גלעד ארדן: ואני חושב שנכון היא עשתה שהיא חזרה בה והתנצלה על אותה אמירה שלה.

גלעד ארדן: זו בגדול תפיסת עולמי.

גלעד ארדן: אם תרצי הרחבה, אני אשמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון השואלים יהיה חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אם תוכל לקצר בשאלתך, יהיה זמן לתשובת השר.

יהודה גליק: השר כבר עזר לי לקצר, כי השאלה השנייה שלי הייתה השאלה הזו על הדוברת.

יהודה גליק: אבל אדוני השר היקר, אני באמת מנצל הזדמנות זו לומר שאתה באמת עשית מהפכה במשטרה ועשית מהפכה גדולה, בוודאי בנושא של משטרת ירושלים.

יהודה גליק: יש פה מפקד מחוז מאוד מוצלח, ואני דוחה על הסף כל מיני דברי בלע – כשהשתלחו בו בימים האחרונים.

יהודה גליק: אבל אני רוצה לשאול אותך, אדוני:

יהודה גליק: מדי יום שישי מוסלמים מניפים בהר הבית דגלים של טורקיה, של חמאס, של אש"ף, ושל מדינות אחרות.

יהודה גליק: א.

יהודה גליק: מה המשטרה עושה כדי לסלק את הדגלים האלה משם?

יהודה גליק: ושאלה שנייה: לחלופין, כמו שאומרים פה בכנסת, האם לדעתך לא הגיע הזמן להניף את הדגל שעומד מאחוריך על הר הבית?

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת גליק, שאני בהחלט משבח את פעילותו רבת-השנים כדי להחזיר את ריבונותנו – ולחזק אותה עוד יותר – בהר הבית.

גלעד ארדן: אני משתדל מאז יומי הראשון גם כן לדבוק במדיניות הזו ולאפשר ביקור חופשי ושקט ובטוח לכל מי שחפץ לבקר בהר הבית.

גלעד ארדן: ואמרתי, ואני חוזר ואומר פעמים רבות, בצער, שלדעתי הסטטוס קוו שהושג או נקבע לאחר מלחמת ששת הימים על הר הבית, ולפיו ליהודים אסור להתפלל על הר הבית, הוא בהחלט מקפח, והלוואי שיום אחד הוא ישתנה.

גלעד ארדן: בינתיים ההחלטות בנושא הזה מסורות לראש ממשלת ישראל ולא לשר לביטחון הפנים.

גלעד ארדן: בקשר להנפת דגלים, גם פה צריך להכיר את החוק.

גלעד ארדן: החוק קובע שמפקד מחוז הוא בעצם האחראי לכל תוצאה שמתרחשת בשטח, תוצאה מבצעית.

גלעד ארדן: לכן גם כשהוא רואה הפרה של החוק, ובהקשר הזה, הנפת כרזות או דגלים – כמו שאמרתי קודם, ההחלטות הן החלטות גם של הפרקליטות, כי בכל מה שקשור לביטויים שונים, בין אם הם כתובים או בין אם נאמרים על ידי אנשים, המשטרה לא רשאית להגיש כתבי אישום או להחליט שזו עבירה פלילית.

גלעד ארדן: למשל, גיליתי לתדהמתי שהנפה של דגל אש"ף או של הרשות הפלסטינית היא לא עבירה פלילית אליבא דפרקליטות המדינה, אלא רק אם הדגל מונף בהקשר של תמיכה ספציפית בטרור, כלומר זה מלווה בהבעה של תמיכה בטרור.

גלעד ארדן: לכן, בהקשר הזה, מפקד המחוז, יחד עם הפרקליטות, בדרך כלל אמור לקבל את ההחלטה מה הצעד הנכון: האם לאסוף מודיעין ולהעמיד לדין מאוחר יותר, בכפוף להסכמת הפרקליטות?

גלעד ארדן: האם לפרוץ להר הבית במהלך התפילה ולקחת אחריות על ההשלכות?

גלעד ארדן: אני כשר לא יכול להתערב בהחלטה המבצעית הזאת, כיוון שהוא לוקח בחשבון את שלום הציבור וביטחונו והחוק מסמיך אך ורק אותו בהקשר הזה.

גלעד ארדן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים וגם לנושאים אסטרטגיים והסברה, השר גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: השר התייחס ל-15 שאלות, נתן תשובות, ואנחנו בוודאי מודים לו ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי חבר הכנסת חיים ילין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – רישוי מפעלי תשתית לאומית), התשע"ח–2017, שמספרה פ/4832/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1193); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראות שעה), התשע"ח–2018, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה גם כן השר לביטחון הפנים, חבר הכנסת גלעד ארדן, בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם ולבקשכם – תודה לצוות המשרד לביטחון פנים ונושאים אסטרטגיים – לבקשכם לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 30 והוראות שעה), התשע"ח–2018.

גלעד ארדן: עניינה של הצעת החוק שבפניכם הוא ייעול והחמרה של הענישה למי שמסייעים לתושבים זרים השוהים בישראל שלא כדין.

גלעד ארדן: מדובר על תושבים זרים פלסטינים.

גלעד ארדן: החוק נועד לתת למשטרת ישראל ולגורמי אכיפת החוק כלים משופרים להתמודדות עם הסכנה הנשקפת לביטחון תושבי ישראל מצד תושבים של אזורי יהודה שומרון וחבל עזה הנכנסים לישראל או שוהים בה שלא כדין.

גלעד ארדן: בהתאם לנתוני חטיבת המודיעין במשטרת ישראל, משנת 2015 ועד היום בוצעו 52 פיגועים על ידי 62 שוהים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: מצב זה חייב אותנו לחשוב על פתרונות נוספים לתופעה הקשה הזו ולפעול באמצעים לא שגרתיים כדי לפגוע בתעשיית השב"חים, שהלכה והתגברה במשך השנים.

גלעד ארדן: לפני כשנה וחצי, על רקע המעורבות הגבוהה של שב"חים בביצוע פיגועים ולאור המצב הביטחוני, העבירה הכנסת הזו את התיקון שאני קידמתי, תיקון 26 לחוק הכניסה לישראל, שהתמקד בתופעת המסייעים לשב"חים – הדגש אז היה על המעסיקים והמלינים – והוא נועד לפגוע, בין היתר, בתמריץ הכלכלי לביצוע עבירות אלה.

גלעד ארדן: באותו תיקון נקבעו עונשים מחמירים לעבירות של העסקת שב"חים והלנתם כשהן נעברות בנסיבות מחמירות.

גלעד ארדן: נקבעו קנסות מינימליים.

גלעד ארדן: אולי הדבר המשמעותי ביותר זה שמפקדי המחוזות של המשטרה הוסמכו להוציא צווי הגבלת שימוש לעסקים או לאתרי בנייה שבהם בוצעו עבירות כאלה.

גלעד ארדן: התיקון שאני מציג בפניכם היום מתמקד בעבירות ההסעה שלא כדין ונועד להתאימן למדרגי הענישה, למטרות ולעקרונות הכלליים שנקבעו בתיקון 26 שפירטתי, וכן להוסיף כלים אחרים, חלקם מינהליים, למאבק בתופעה.

גלעד ארדן: המציאות הביטחונית והחברתית בישראל מלמדת שעבירות ההסעה שלא כדין הן לצערנו עבירות נפוצות.

גלעד ארדן: מבצעיהן מעדיפים את טובתם הכלכלית על פני ביטחון הציבור ובכך מסכנים אותו.

גלעד ארדן: אנחנו מכירים את אותן תמונות מהטלוויזיה של אותם טנדרים שבהם דוחסים שוהים בלתי חוקיים, גברתי בוודאי מכירה את זה מאזור הדרום.

גלעד ארדן: פתאום פותחים את הבגאז' ורואים שם שלושה פלסטינים שוכבים, שניסו להבריח אותם להעסקה בלתי חוקית בישראל.

גלעד ארדן: היום, תאמינו או לא, יש אפילו חברות או ארגוני הסעות שמטרתם לאפשר כניסה לישראל של שוהים בלתי חוקיים בהיקפים גדולים.

גלעד ארדן: עקב היכרות השוהים הבלתי-חוקיים עם ישראל ודרכי הכניסה אליה ויכולת ההיטמעות שלהם באוכלוסייה, הם מהווים יעד אטרקטיבי גם לגיוס ולהפעלה של גורמי טרור ואמצעי נוח לקידום פעילות טרור.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות ניכרת מעורבותם של השב"חים במעשי טרור, הן באופן ישיר והן באופן עקיף.

גלעד ארדן: עבירת ההסעה הקבועה בחוק קבועה כהוראת שעה זה למעלה מ-20 שנים והיא מוארכת מעת לעת.

גלעד ארדן: הוראת השעה צפויה לפקוע בחודש מרס הקרוב.

גלעד ארדן: כיוון שהמצב הביטחוני שהביא לחקיקתה של אותה הוראת השעה עדין עומד בעינו ואנחנו לא רואים שינוי בעתיד הקרוב, אנחנו מציעים היום בהצעת החוק הזו להפוך את ההוראה להוראת קבע.

גלעד ארדן: עוד מוצע לשנות את מדרג הענישה לעבירת ההסעה שלא כדין באופן התואם את חומרת העבירה, נסיבותיה והיקף ביצועה וכן לחייב הטלת קנסות מינימליים למי שעבר את עבירת ההסעה בנסיבות מחמירות או באופן שיטתי ומאורגן, תוך הבחנה לעניין גובה הקנס בין יחיד המבצע את העבירה לבין תאגיד – הכול במטרה להרתיע את מבצעי העבירה וליצור מדרג ענישה הולם.

גלעד ארדן: כמו כן, מוצע לקבוע לגבי עבירות ההסעה הוראות לגבי שלילה מינהלית של רישיון הנהיגה וכן לקבוע הוראות לעניין חילוט רכב שנעברה בו עבירת הסעה, או לחלט את שווי הרכב במצבים שבהם יש קושי בחילוט הרכב עצמו.

גלעד ארדן: אני חוזר ומדגיש, כי זה אולי הצעד הכי מרתיע כאן:

גלעד ארדן: אנחנו מציעים שתהיה אפשרות, בנסיבות המתאימות, גם לחלט את הרכב של אותם מסיעי שב"חים, שמסכנים את החיים של כולנו; שהם ידעו, הם או מי שנתן להם את הרכב, שהמחיר הכלכלי שהם ייפגעו ממנו יהיה מחיר כבד מאוד מאוד.

גלעד ארדן: בנוסף, מוצעים תיקונים לגבי עבירות הלנה והעסקה שלא כדין, למשל הארכת תוקפן של הוראות השעה בעניין קנסות המינימום שקבענו בתיקון 26 – להאריך אותם בשלוש שנים נוספות; למשל, לקבוע מנגנון שמאפשר לדרוש, במסגרת צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי, ערובה להבטחת קיום תנאי הצו.

גלעד ארדן: בנוסף, מוצע לתקן את ההוראות לעניין סמכויות הפיקוח והאכיפה הקבועות בחוק ולאפשר לשוטרים ולפקחים להיכנס למקומות שהם לא מקומות מגורים, כדי לבדוק מסמכים ולאתר שוהים בלתי חוקיים ומעסיקים גם ללא צורך לבסס חשד כלשהו – לעשות בדיקות מדגמיות.

גלעד ארדן: למשל, באתרי בנייה, כששוטר רוצה להיכנס היום ישר מנסים לעכב אותו, לאיים בבג"צים.

גלעד ארדן: אבל אני חושב שחברי הכנסת מבינים שזה מאוד הגיוני וטבעי שהמשטרה תיכנס לבדוק מדגמית, באתר שמעסיק פועלי בניין, אם הם מחזיקים אישורים של שהייה כחוק במדינת ישראל, ולא צריך בשביל זה להוכיח חשד, בסך הכול נכנסים לאתר בנייה.

גלעד ארדן: כמו כן, בוועדת השרים לענייני חקיקה ביקשתי שהחוק יחול גם על שטחי היישובים הישראליים היהודיים ביהודה ושומרון, למשל באריאל, למשל בברקן באזור התעשייה.

גלעד ארדן: גם ביישובים האלה קיימת תופעה של שהייה בלתי חוקית, כולל התעשייה של ההברחות שנלווית אליה.

גלעד ארדן: גם ביהודה ושומרון אנחנו, או המשטרה זקוקה לאותן סמכויות למשטרה כדי להתמודד עם התופעה המסוכנת הזאת.

גלעד ארדן: הרי גם מי שעובדים ביישובים היהודיים ביהודה ושומרון צריכים לאחוז בהיתרים, באישורים המתאימים, ומי שעוזר לשב"חים לעבוד שם בניגוד לחוק מסכן את חיי התושבים גם ביהודה ושומרון, לכן החוק הזה צריך לחול גם שם.

גלעד ארדן: אני מקווה שמשרד המשפטים, ואם לא – אז הכנסת, יפעלו להחלתו.

גלעד ארדן: לסיכום, התיקון הזה שאנחנו מביאים כאן היום – יחד עם הצעדים שננקטים על ידי כלל גורמי הביטחון – אם יאושר במהרה, יסייע למשטרה להתמודד הרבה יותר טוב, ולמגר את תופעת השהייה הבלתי-חוקית ואת ההשלכות שלה על הטרור במדינת ישראל.

גלעד ארדן: לכן, בגלל הדחיפות, אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את החוק המוצע בקריאה הראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר גלעד ארדן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, היום הסתבר לי שבבית חולים פוריה, בשביל לפתוח את המרכז השיקומי, דרשה אז הממשלה לשלם 40 מיליון שקלים – שבית החולים יגייס תרומות ב-40 מיליון שקלים.

סאלח סעד: היום מסתבר שבהערכה מחודשת שנעשתה, ממשלת ישראל דורשת מהם לשלם 97 מיליון שקלים.

סאלח סעד: אתם מבינים מה המשמעות?

סאלח סעד: הממשלה, ראש הממשלה, סגן השר ליצמן, אומרים שלא יהיה מרכז שיקומי בבית חולים פוריה.

סאלח סעד: זאת המשמעות.

סאלח סעד: אם 40 מיליון שקלים לא היה להם לגייס, אז איך אפשר שהם יגייסו 97 מיליון שקלים?

סאלח סעד: על מה אנחנו מדברים כאן?

סאלח סעד: זאת ממשלת פטה מורגנה שאין לה מה לעשות.

סאלח סעד: ממשלה שלדעתי מאבדת את העשתונות, משחקת עם הציבור שלה, אבל עד מתי אפשר לשחק בבריאות של האנשים?

סאלח סעד: מדובר כאן בבריאות של תושבי הפריפריה.

סאלח סעד: להזכירכם, בית חולים פוריה נמצא בפריפריה, ליד העיר טבריה, למי שלא יודע.

סאלח סעד: אני מתאר לעצמי שלא הרבה שרים ביקרו שם לאחרונה.

סאלח סעד: אז בפריפריה חייבים להשקיע כסף ולא לדרוש מהתושבים או מבתי החולים לגייס כספים.

סאלח סעד: עוד פעם, אדוני השר, השר לביטחון פנים, למרות שזה לא התחום שלך, אני אומר לך שבממשלה הזאת אני הייתי מתבייש.

סאלח סעד: היא דורשת מאזרחי ישראל – מהבריאות של התושבים בצפון ובפריפריה – לגייס כספים.

סאלח סעד: במקום 40 מיליון שקלים להכפיל את זה?

סאלח סעד: 97 מיליון שקלים?

סאלח סעד: למה, מה קרה?

סאלח סעד: איפה העודף שהיה בסל הבריאות?

סאלח סעד: יש לנו עודף של 2 מיליארד שקל שם.

סאלח סעד: אני דורש מהממשלה הזאת לאלתר לא לדרוש כסף מבית חולים פוריה.

סאלח סעד: צריך לפתוח מיידית את המחלקה השיקומית בבית החולים הזה.

סאלח סעד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף עטאונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, זה הורס משפחות.

לאה פדידה: עדיף שהן היו יושבות בבית ומתפללות.

לאה פדידה: במצרים, בזכות נשים צדקניות הייתה יציאת מצרים.

לאה פדידה: אז אולי במקום שיהיה צבא ההגנה לישראל ישבו נשים בבית, יתפללו ואנחנו ננצח?

לאה פדידה: האמירה הזאת של אותו רב מתגלגלת, והיום, ביום עיון, רבנים נוספים מצטרפים לקריאה עלובה שמחזירה אותנו לימי החושך, המדברת על נשים בהחפצה, מדברת על נשים כאילו שלא הייתה להן בחירה ותרומתן אינה תרומה לצבא.

לאה פדידה: כל חיילת באשר היא וכל חייל באשר הוא מגינים על צבא ההגנה לישראל.

לאה פדידה: הם חלק מהמרקם החברתי שלנו.

לאה פדידה: הם חלק מהצורך הקיומי של מדינת ישראל.

לאה פדידה: הם חלק מהחברה הזאת.

לאה פדידה: אתה מאשים את החיילות בחוסר הקמת משפחה?

לאה פדידה: אני מאשימה אותך בביזיון.

לאה פדידה: זה ביזיון להגיד דבר כזה.

לאה פדידה: 120 חברי הכנסת, אני קוראת לכם, אסור לתת לכדור הזה להתגלגל.

לאה פדידה: חבל שהשרה מירי רגב לא פה.

לאה פדידה: איך דוברת צה"ל, אישה חזקה, שרה במדינת ישראל – קומי תזעקי.

לאה פדידה: קומי תגני את כל הרבנים האלה.

לאה פדידה: קומי.

לאה פדידה: תגידו אמירה ברורה.

לאה פדידה: איך אפשר ב-2018 להכפיש את חיילות צה"ל, להגיד לכל אישה באשר היא: תתפללי, זה מקומך.

לאה פדידה: לאיפה חזרנו?

לאה פדידה: באיזו סיטואציה אנחנו נמצאים?

לאה פדידה: אמירות כאלה, של רבנים שנמצאים ועובדים תחת משכורת של מדינת ישראל – אני בזה לכם.

לאה פדידה: במקום לקרב, במקום לחבר.

לאה פדידה: הצבא זקוק לכל חייל וחיילת.

לאה פדידה: מעבר להגנה, זה כור ההיתוך שלנו, זה המרקם החברתי שלנו – צבא ההגנה לישראל.

לאה פדידה: אל תיגעו בו.

לאה פדידה: אל תפרו את הסטטוס קוו.

לאה פדידה: אל תגידו אמירות חסרות בסיס וחסרות שחר.

לאה פדידה: אל תגידו: הוא רק אמר, וזאת רק אמירה, כי אמירה כזאת יכולה להתגלגל לעוד אמירה ועוד אמירה.

לאה פדידה: במקום שנצעד קדימה ונרים בגאווה שכן, במדינת ישראל גם אישה היא חיילת, אישה היא כל מה שהיא רוצה; לא רק שהיא חיילת, היא תורמת תרומה גדולה, תרומה נהדרת ותרומה נפלאה – אבל השתיקה היא מוחלטת, בואו ניתן להם להגיד.

טלי פלוסקוב: תודה.

לאה פדידה: אני מסיימת.

לאה פדידה: גם לאמירה יש דבר שכואב.

לאה פדידה: עלינו להפסיק את זה מיידית.

לאה פדידה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – חבר הכנסת איציק שמולי ויתר.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: פספסת, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, היום התקיימו בכנסת כמה דיונים חשובים, אבל החשוב מכולם היה הדיון שהתקיים בוועדת הפנים בעניין גירוש הפליטים בכוח.

עיסאווי פריג': הייתה ועדת פנים גדושה בבני אדם ואזרחים וחברי כנסת מכל הסיעות.

עיסאווי פריג': שם עמדנו מקרוב על הרגע הכואב והמביש והבלתי-מוסרי שמדינת ישראל עומדת בפניו.

עיסאווי פריג': מזה שנים עוסקים בבעיית הפליטים.

עיסאווי פריג': זה חומר תעמולה פוליטי עבור מפלגות הימין למיניהן במשכן הזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס לזה מזווית קצת שונה.

עיסאווי פריג': אומרים: היהודים – אור לגויים.

עיסאווי פריג': ראינו איזה אור לגויים הולך ומתבצע מול עינינו.

עיסאווי פריג': דיברו על הציונות כאידיאל אין-סופי.

עיסאווי פריג': האידיאל האין-סופי שלכם בגירוש מהגרי – פליטים בכוח.

אמיר אוחנה: אה, האמת נפלטה לך – מהגרי עבודה, מה לעשות?

עיסאווי פריג': אתם הגעתם למקום שהשכל לא מצליח להבין איך יהודים – יהודים, שמתגאים בחברה למופת ובאור לגויים, עם כל ההיסטוריה שהם עברו – –

ענת ברקו: תכניס לך לראש, היהודים האלה לא רוצים להתאבד.

ענת ברקו: אין להם שום שאיפה להתאבד.

עיסאווי פריג': – – מגיעים למצב, לשפל כזה.

ענת ברקו: לא בגלל הפלסטינים, לא בגלל אבו מאזן, גם לא בגלל אריתריאה.

עיסאווי פריג': בשם המוסר זורקים אנשים למותם, מעלים אותם בכוח ומתגאים בכך.

עיסאווי פריג': ומתגאים בכך.

עיסאווי פריג': ולא בוחלים בשום אמצעי, אפילו באמצעים הציניים, לנצל את תושבי דרום תל אביב, שעשרות שנים סובלים וממשיכים לסבול אבל משתמשים בהם כשק חבטות.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, חברים, הגירוש הזה – אני שואל אתכם: האם זה ניסוי כלים לגירוש הבא?

עיסאווי פריג': ומיהם המגורשים הבאים?

עיסאווי פריג': ברגע שזה מחלחל לכם בתת-מודע, אתם מאבדים את צלם האנוש שיש לכם, אם בכלל נשאר לכם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, וגם אותה אני כרגע לא רואה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יוסי יונה: גברתי, אני מבקש לסטות מהנושא שעליו אנחנו אמורים לדון ולדבר קצת על איזושהי עובדה או שתיים במקרו-כלכלה.

יוסי יונה: אני יודע שזה נושא שהוא לא כל כך אהוד במליאה הזאת מצד מי שרוצה להיכנס לנבכי הפרטים.

יוסי יונה: לפני כשבוע לערך, גברתי, התפרסמה ידיעה שבמקומות סבירים, הייתי אומר, אולי הייתה יכולה לעורר איזושהי סערה, ואולי, אם לא סערה, סערונת, באשר לנתוני גביית המס במדינת ישראל.

יוסי יונה: הינה, אני רוצה להציג חלק מהנתונים הללו, שאותי, בכל אופן, הם קוממו, או מקוממים, ומעידים עד כמה הכלכלה שלנו, או ניהול הכלכלה במדינת ישראל, למעשה סוטה, ואי-אפשר לכנות אותו "נטו חברה", גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: אז הינה, מאז 2003, לידיעתכם, נרשמה בישראל ירידה של כ-10% בממוצע בשיעור המס הכולל המוטל על שמונה העשירונים הגבוהים בחברה, בעוד נטל המס על שני העשירונים הנמוכים לא השתנה.

יוסי יונה: גברתי, שוב, נטל המס על העשירונים הגבוהים ירד, בעוד נטל המס על העשירונים הנמוכים בחברה הישראלית גדל.

יוסי יונה: שוב, על פי הסקירה – וזה, דרך אגב, בנק ישראל, לא איזושהי עמותה שמאלנית עוכרת ישראל כזאת או אחרת שרוצה להכפיש, חס וחלילה, את מדינתנו; אלה הם גופים מאוד מוסדיים, בנק ישראל.

יוסי יונה: וכך עולה: נטל המיסים הכבד ביותר מוטל דווקא על העשירון הנמוך ביותר בחברה הישראלית – מדהים.

יוסי יונה: אומנם עשירון זה משלם פחות מיסים ישירים.

טלי פלוסקוב: הנתונים האלה, למתי הם נכונים?

יוסי יונה: לעכשיו, לעשור האחרון, גברתי, מ-2003 ועד לימינו.

יוסי יונה: כי מה קורה, גם כאשר העשירון הנמוך משלם פחות מס אבסולוטי בהשוואה לעשירונים הגבוהים, הרי החלק שלו מתוך ההכנסה הפנויה שלו הרבה יותר גדול, נכון?

יוסי יונה: ולכן נטל המס, דווקא על המוחלשים – אלי אלאלוף בטח יכול לדבר על כך המון, הוא מדבר על כך המון בוועדת הרווחה – דווקא על המוחלשים בחברה הישראלית נטל המס הוא גדול, למרות שהסכום האבסולוטי שהם משלמים הוא נמוך, משום שזה חלק גדול יותר מתוך ההכנסה הפנויה.

יוסי יונה: גברתי, זו לא כלכלה, או זו לא מדיניות מיסוי שמסייעת לקבוצות המוחלשות בחברה הישראלית, אלא דווקא מדיניות מיסים שפוגעת בהם.

יוסי יונה: ולכן אם אנחנו לא נראה שינוי, הסיסמאות הללו שאנחנו מדברים, "נטו חברה", "נטו משפחה", ועוד דברים מהסוג הזה – אין להן בסיס, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: אנחנו זקוקים למדיניות מקרו-כלכלית אחרת.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק הזאת, כמו הצעות חוק אחרות שאנחנו נאלצים להתמודד איתן כאן – שלכאורה באות כדי לחזק את ביטחוננו אבל למעשה רק פוגעות גם בביטחון שלנו וגם בצורה שאנחנו מתנהלים כמדינה מוסרית – גרמה לי להיזכר בזה שהיום הוא יום הולדתו של פרופ' ישעיהו ליבוביץ, היום לפני 115 שנה הוא נולד.

מוסי רז: רציתי לקרוא משהו שהוא כתב כבר ב-1967, עם הכיבוש, ותראו כמה שהוא צדק.

מוסי רז: הוא כתב: "לא הטריטוריה היא הבעיה, אלא האוכלוסייה של כ-1.25 הערבים היושבים בה" – מיליון ורבע אז – "ושעליהם נצטרך לכפות את מרותנו.

מוסי רז: הכללתם של ערבים אלה, נוסף על 300,000 שהם אזרחי המדינה" – אז היו רק 300,000 – "בתחום שלטוננו, פירושה – חיסול מדינת ישראל כמדינת העם היהודי" – אני לא בטוח שרק זה, אני חושב שפירושה חיסול מדינת ישראל – "חורבן העם היהודי כולו, התמוטטות המבנה הסוציאלי שהקימונו במדינה והשחתת האדם היהודי והערבי כאחד.

מוסי רז: כל זה יקרה אפילו אם הערבים לא ייהפכו לרוב במדינה, בעקבות ריבוים הטבעי הגבוה, אלא יישארו שליש או 40% של אוכלוסייתה.

מוסי רז: המדינה לא תהיה עוד מדינה יהודית אלא מדינה 'כנענית' – – – המדינה השלטת על אוכלוסייה עוינת של 1.4–2 מיליון זרים, תהיה בהכרח מדינת ש.ב., עם כל מה שמתחייב מזה כהשלכות על רוח החינוך, על חופש הדיבור והמחשבה על המשטר הדמוקרטי – – – לפיכך, אין לנו ברירה – מתוך דאגה לעם היהודי או למדינתו – אלא להסתלק מן השטחים המיושבים 1.25 מיליון ערבים, וזאת ללא קשר לבעיית השלום".

מוסי רז: עוד הוא טען באותה הזדמנות: לאחר מלחמת ששת הימים, פסקה ישראל מלהיות מדינה דמוקרטית.

מוסי רז: החוקים האלה שאנחנו מעבירים כאן כמעט כל יום שני, עוד חוק ועוד חוק, הולכים בדיוק ברוח הזאת של חיסול מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית, פגיעה בביטחון המדינה – לא עזרה לביטחון המדינה – וזו הסיבה שמביאים עוד כאלה ועוד כאלה עוד פעם ועוד פעם; פגיעה באזרחים הפלסטינים והיהודים שחיים כאן, ופגיעה בפלסטינים בשטחים הכבושים.

מוסי רז: זה לא טוב לאף אחד ובטח לא למי שיושב כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, לחבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: תודה, כבוד היושבת-ראש.

ישראל אייכלר: כבוד השרים, חברי הכנסת, הרשו לי להתייחס למשהו שהוא מאוד אקטואלי היום, ועליו הכתוב אומר, חבקוק הנביא אומר: "אבן מקיר תזעק וכפיס מעץ יעננה".

ישראל אייכלר: אנחנו מאמינים ש"עין רואה ואוזן שומעת, וכל מעשיך בספר נכתבים", אבל זה בשמיים; כל מה שאדם עושה, אין עולם של הפקר, הכול רשום.

ישראל אייכלר: אבל, אני רוצה לספר לכם איך נראית תחנת רכבת ברוסיה.

ישראל אייכלר: אני זוכר את החרדה הזאת בתחנה, מ-1989, מימי גורבצ'וב, כאשר ביקרתי שם, ונדהמתי לראות מיליוני אנשים עוברים בשקט, בלאט, יותר מאשר בתחנות ניו יורק ולונדון, וכולם עומדים בשקט, הולכים בדממה, איש אפילו לא מעז לשאול בשלום רעהו.

ישראל אייכלר: ישנו איזה פחד עצום: אולי מישהו מקליט, אולי מישהו עוקב – אימה, הקג"ב מאחוריך, מישהו מאזין.

ישראל אייכלר: מה ששמענו שם זה רק את קול שקשוק הרכבות ברקע, והעגלות של המזוודות – ניגוד גמור לשאון האדם העולה ממנהרות הרכבת בכל רחבי העולם הדמוקרטי.

ישראל אייכלר: לא ידעתי ממה הם מפחדים.

ישראל אייכלר: הפחד השורשי שהתקיים בלבבות מימי הסובייטים לא נעלם אחרי עשרות שנים.

ישראל אייכלר: פחד משתק, מקפיא את כל המדינה.

ישראל אייכלר: רבותיי, זה מה שעומד לקרות למדינת ישראל – אנשים יפחדו לדבר, אחד לא ידבר ליד השני.

ישראל אייכלר: תופעת ההקלטות והפרסומים והשיימינג מאיימת על פעילות נורמלית של כל אדם שיושב בחדרו, מוקף באנשי שלומו, במשפחתו, באנשי מקצוע שהוא עובד איתם.

ישראל אייכלר: התת-מודע יגיד לו: אל תאמין, אל תדבר.

ישראל אייכלר: כל מה שהיה מקובל בחברה האנושית כבר לא קיים.

ישראל אייכלר: זה יכול להיות ראש ממשלה, יושב-ראש כנסת, שר, חברי כנסת, יועצים מקצועיים, אנשי משפט שאני מתייעץ איתם, רופא שאני פורס בפניו את המחלות – הוא מקליט אותי, אולי, מחר הוא יפרסם את זה.

ישראל אייכלר: כולם יודעים שכל אדם, ולא חשוב באיזה תפקיד הוא נושא, מדבר עם מקורביו בצורה יותר משוחררת, חופשית יותר, פחות דיפלומטית, ויש דברים שמדברים בשידור חי, בנאומים, בפגישה בין מנהיגים, בפרלמנטים, בין שרים.

ישראל אייכלר: אבל כאשר הגענו למצב שכל אחד מקליט את השני מתוך כוונות זדון מבלי להודיע לו, על זה נאמר בתוכחה "תרע עינו באחיו ובאשת חיקו".

ישראל אייכלר: אנשים מלשינים ומלכלכים על החברים הקרובים ביותר.

ישראל אייכלר: זה משחית את הנפש של האדם ואת הסדר העולמי, וחמור מכך – מטעים את הציבור, ואומרים לו: הינה, כך נראה הדבר.

ישראל אייכלר: וחצי אמת גרועה משקר.

ישראל אייכלר: בזה אני מסיים, כבוד היושבת-ראש, ואומר: אותם בוגדים, שקוראים לעצמם כלבי השמירה של הדמוקרטיה, ומוסרים את חבריהם ומלשינים, הקלטות, ומוסרים ונותנים לגיטימציה למלשינות הזאת, הם כלבי ציד של הדיקטטורה של אותם אנשים, אויבי הצדק והדמוקרטיה והמוסר.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתיי חברי הכנסת, החוק שבפנינו הוא אחד החוקים המסוכנים שהכנסת הזאת נדרשת לאשר.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, יש מכה חדשה שמונחתת עלינו עכשיו, כך אנחנו שומעים מספסלי הממשלה, והיא המכה של זרים שאין להם היתר כדין לשהות בישראל.

דב חנין: אלה הם השוהים הבלתי-חוקיים.

דב חנין: ואנחנו בחוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, מאשרים – בשימוש קבוע, לא הוראת שעה – באופן דרקוני, למשטרה ולגורמים אחרים, לחפש, להטריד, להציק ולהעניש אנשים שמסיעים את אותם זרים שנמצאים ללא היתר שהייה כדין, אנשים שמלינים את אותם אנשים שחיים בישראל ללא היתר שהייה כדין, אנשים שמסתירים אזרחים כאלה, שנמצאים בישראל ללא היתר שהייה כדין.

דב חנין: בחוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, מציעים לנו לאפשר למשטרה להיכנס למקומות כדי לחפש כאלה שוהים בלתי חוקיים גם בלי שום חשד.

דב חנין: לא צריך חשד.

דב חנין: אתם זוכרים – זו מגמה בחקיקה הממשלתית בתקופה האחרונה – לתת סמכויות למשטרה לפעול כנגד אזרחים גם בלי חשד.

דב חנין: קודם היה לנו חוק החיפוש על גופו של אדם, הלוא הוא חוק המישוש, שאפשר לשוטרים למשש ולחפש על גופם של אנשים בלי חשד, ועכשיו, גברתי היושבת-ראש, מציעים לנו חוק שנותן למשטרה סמכות להיכנס ולחפש בלי חשד כדי לאתר את אותם אזרחים זרים שנמצאים בישראל ללא היתר שהייה כדין.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק של ציד אחרי בני אדם.

דב חנין: זה מה שיש לנו כאן, ציד של בני אדם.

דב חנין: הדבר היחיד שמאפיין את אותם בני אדם זה העובדה שאין להם היתר שהייה כדין בישראל.

דב חנין: וכדי לרדוף אותם, כדי להשיג אותם, כדי לאתר אותם, כדי לחפש אותם, מותר לעשות הכול.

דב חנין: אפשר להיכנס בלי חשד, אפשר להטיל עונשים כבדים על מי שמלין ומי שמסתיר ומי שמסיע ומי שעושה מעשה כלשהו שיש בו כדי לסייע להם בזמן שהותם בישראל.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני יודע שכשהחוק הזה הגיע לכאן במקור כהוראת שעה, אמרו לנו: זה רק נגד ערבים פלסטינים מהשטחים; אבל אם תשימו לב היטב לחוק כיום, במהדורתו הקבועה, זה בדיוק מה שהזהרנו: מה שמתחיל בערבים פלסטינים מהשטח, יתפשט ויגיע לעוד רבים אחרים.

דב חנין: החוק הזה הוא התקפה על כל מי שרוצה לראות פה חברה דמוקרטית אזרחית ראויה ושפויה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד פעם מביאים הצעת חוק דורסנית, ובשם הביטחון מונעים, והורסים בתים של ערבים ופלסטינים ומשפחות.

מסעוד גנאים: את הדבר הזה ראיתי בעיניי, כאשר משפחה אחת, למשל, ותמיד אני מביא את המשפחה הזאת כדוגמה, בכפר ברטעה – ברטעה א-שרקיה היא בתחומי הרשות הפלסטינית וברטעה אל-גרבייה היא בתחומי מדינת ישראל; משפחות שלמות, בני משפחה אחת, הורסים את המשפחות האלה בגלל הצעת חוק כזו.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתייחס לקול הזעקה והדיון והוויכוחים סביב החוק הפולני, על עניין האחריות של הפולנים בשואה.

מסעוד גנאים: צריך להודות בעובדה – אחרי כל הדיון, שאסור להתכחש לשואה, להמעיט מהחומרה שלה כפשע, באמת, שאולי לא היה כמותו בהיסטוריה, צריך להודות בעובדה: העובדה היא שכאשר ממשלה ימנית לאומית קיצונית רוצה להשתלט על המרחב הפוליטי, רוצה להשתלט על הרשויות, על הרשות המחוקקת והרשות השופטת – ואני מתכוון לממשלה שהיא בפולניה – אבל צריך גם להודות, שכאשר היא מגבילה את חופש הביטוי – – –

ענת ברקו: הגעת לשואה, הגעת לשואה.

מסעוד גנאים: כן.

ענת ברקו: – – – יפה.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: בפולניה הממשלה הפולנית – – –

ענת ברקו: כל הכבוד לך, כל הכבוד.

מסעוד גנאים: המפלגה השולטת שם היא ימנית – –

ענת ברקו: כל כך רע לך פה.

מסעוד גנאים: – – לאומית קיצונית – –

ענת ברקו: ממש.

מסעוד גנאים: – – שכאשר היא מתחילה בהגבלת חופש הביטוי והשתלטות על הרשות המחוקקת, הצעד הבא יהיה השתלטות על ההיסטוריה והלאמת ההיסטוריה, והאחריות – לכן האחריות של הפולנים בקשר לשואה באה במסגרת הזו, של הממשלה הלאומית.

מסעוד גנאים: צריך להודות גם שמה שקורה כבר שנים במדינה על ידי ממשלות הימין, יש בו דמיון, כי כאשר הן, ממשלות הימין של בנימין נתניהו – –

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: – – מנסות להשתלט על הרשויות – הרשות המחוקקת והרשות השופטת – –

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: – – וכאשר הן מגבילות את חופש הביטוי, הן הגיעו גם לנכבה.

מסעוד גנאים: וחוק הנכבה הוא דוגמה להשתלטות ולהלאמת ההיסטוריה על ידי ממשלות הימין גם בישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון, אם יהיה באולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, פורסם היום בכלי התקשורת כי מתנחל ניסה לדרוס פועל פלסטיני בשטחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחקירתו הוא הודה שהרקע היה לאומני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי כמה שאלות, ואולי מישהו בבית הזה יענה לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם היה עובר באותו רגע, או היה נמצא שם חייל או קצין, האם הוא היה יורה במתנחל הדורס?

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשובה שלכם – אני לא אענה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה היה קורה אם שוטר פלסטיני היה מנסה לנטרל את אותו מתנחל נהג שניסה לדרוס פלסטיני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה היה קורה ומה היו עושים לו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי הודאתו, האם הוא יועמד לדין או יחקרו אותו וילך הביתה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יועמד לדין, באיזה בית משפט הוא יועמד לדין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי העבירה והפשע בוצעו בשטח כבוש שעליו חל המשפט הצבאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם היה נידון בבית משפט צבאי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה העונש שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלות האלה מועלות, למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לא שמענו ולו מחבר ממשלה אחד אפילו מילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אמר שהוא בעד, לא אמר שהוא נגד, הממשלה לא יצאה מגדרה; חברי הכנסת לא התייחסו – כאילו שום דבר לא קורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מספיק רצח העם שקורה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מספיק האנשים שמנטרלים אותם, ואחר כך אומרים: בטעות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו התחלנו להבין, "מנטרלים אותם" זה הורגים אותם, זה רוצחים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה פעמים באים ואומרים: מתברר שלא הייתה כוונת דריסה – כאילו, הפלסטיני לא התכוון לדרוס ולמרות זה הוא מת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חשד, או שאיזה חייל, בא לו להגיד: תשמעו, הרגשתי מאוים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי ההרגשה שלו הפלסטיני צריך למות; לפי הודאה של מתנחל, שעצם העובדה שהוא מתנחל זה כבר פשע – בכל זאת, אף אחד לא פותח את הפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, המצב הזה, אין לו שם אחר חוץ מאפרטהייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאנחנו מדברים על אפרטהייד, אומרים: מה אתם מדברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אתם אומרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפרטהייד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אפרטהייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שאין דין שווה לאותם אנשים על אותה עבירה, על אותו מעשה, זה אפרטהייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אמיר אוחנה: מתי בזמן משטר האפרטהייד המפלגה השלישית בגודלה הייתה של אפריקנים?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אמיר אוחנה: מתי בזמן משטר האפרטהייד שופט אפריקני שפט את הנשיא למאסר בפועל?

אמיר אוחנה: מתי?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, אני מציעה לך לנהל דיונים מסוג זה במקום אחר, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אמיר אוחנה: מתי זה קרה – – –

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, חבריי וחברותיי, לרבות חבר הכנסת אמיר אוחנה, אמיר אוחנה, בשלוש הדקות הניתנות לי אני רוצה להזהיר מפני שימוש מסוים בטרמינולוגיה, ולעומת זאת אני רוצה להתרות באי-שימוש, בצד הנגדי, בטרמינולוגיה חשובה.

זוהיר בהלול: אני פונה לצד הימני שלי, כלומר לחבריי באופוזיציה, ואני רוצה לבקש – וגם להזהיר, אפשר לומר – מפני שימוש במילה "היפרדות".

זוהיר בהלול: באופן טרנדיאלי המילה "היפרדות" הפכה להיות לנכס צאן ברזל בצד הזה של חבריי וחברותיי באופוזיציית הכנסת – להיפרד מהפלסטינים.

זוהיר בהלול: מה זה היפרדות מהפלסטינים?

זוהיר בהלול: כאילו, לעזאזל, מדובר בעול כבד שרובץ על הכתפיים של הישראלים.

זוהיר בהלול: אנחנו כאילו רוצים, רחמנא ליצלן, להרחיק את הפלסטינים מקרבנו, להקיא אותם משורותינו, לומר להם, אתם לא רצויים כאן בקרבתנו; אתם רחוקים מאיתנו – מרחק אור מאיתנו.

זוהיר בהלול: אפשר לאמץ טרמינולוגיה אחרת ולומר: שתי מדינות לשני עמים.

זוהיר בהלול: למה לא לחזור לסלוגן המאוד-נשגב הזה ולומר לפלסטינים: אתם רצויים, אתם שכנינו, אתם החברים שלנו, אתם השכנים לעתיד שלנו, כאן אנחנו נרקום ונרקח את החיים המשותפים בינינו בצורה ערכית ולא בצורה דמונית.

זוהיר בהלול: לכן, אנא, חבריי באופוזיציה, נא להקיא את המושג הזה מקרבנו, ובמקום המילה "היפרדות" – שתי מדינות לשני עמים.

זוהיר בהלול: ולצד הזה: אמיר אוחנה, ידידי היקר, אתה יודע, כיבוש – אם לא להשתמש במילה אפרטהייד – הרי זה כורח המציאות לדבר על העניין הזה.

זוהיר בהלול: וחברי חבר הכנסת חאג' יחיא, כאשר דיבר על אפרטהייד, הוא מדבר על קריאה חזונית של מה שעלולה החברה הישראלית להיקלע אליו.

זוהיר בהלול: בסופו של דבר, אם לא יימצא פתרון, אתם תהיו ואנחנו נהיה במדינה אחת לשני עמים, כאשר המיעוט היהודי ישלוט ברוב הערבי, וכך ייווצר לו אפרטהייד.

אמיר אוחנה: רגע, אבל גם תהיינה שתי מדינות לשני עמים, לשיטתכם, עדיין יישאר פה מיעוט של 20% של ערבים המכנים את עצמם פלסטינים שיישלטו בידי היהודים.

זוהיר בהלול: כן, אבל זו מדינה אזרחית – – –

אמיר אוחנה: אז לעד נהיה מדינת אפרטהייד?

זוהיר בהלול: לא, לא.

זוהיר בהלול: אמיר, כאן במדינה האזרחית הזאת, בעלת המשטר הדמוקרטי, אנחנו נילחם באופן אזרחי כדי להשיג את זכויותינו.

אמיר אוחנה: – – –

זוהיר בהלול: אבל תסכים איתי, אמיר, שאם אתה מתנגד לשימוש במילה "אפרטהייד", בוא נכנה את הילד בשמו ונאמר "קולוניאליזם", כי בסך הכול, כאשר אתה – וזו המילה שאני רוצה שתעלו אותה אל קידמת הבימה הדקלרטיבית בשיח בין שני הצדדים – – –

אמיר אוחנה: העם היהודי הוא קולוניאליסטי על שטח ש-3,000 שנה מכונה יהודה?

זוהיר בהלול: תעזוב 3,000 שנה.

זוהיר בהלול: אנחנו מדברים על פלסטינים שהיו לפני 67', במלחמת ששת הימים.

זוהיר בהלול: אתה כבשת אותם, ואתה מנסה – לא אתה, אני מדבר באופן מטפורי – להנציח את הכיבוש.

זוהיר בהלול: אי-אפשר להנציח כיבוש מבלי לדבר על קולוניאליזם ועל אפרטהייד.

אמיר אוחנה: ב-1967 – – – הכיבוש הסתיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: לא, לא, אל תמהר, קודם עאידה תומא סלימאן, ואתה אחריה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך עד שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: – – – להנמיך אחרי זוהיר.

טלי פלוסקוב: אני ממתינה, את רואה.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד אחרי זוהיר.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק, אני חושבת שיש משהו מאוד מעניין, זה כנראה בגלל הקצב המטורף של חקיקה שקורית בקדנציה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים לא מצליחים לקרוא את המגמתיות שמתחוללת בעניין של הצעות חקיקה ממשלתיות.

עאידה תומא סלימאן: אחת המגמות היא להפוך הוראות שעה לחוקים.

עאידה תומא סלימאן: בשבוע שעבר גם כן עסקנו בנושא כזה, של הוראת שעה שפתאום מביאים אותה כהצעת חוק.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול, מרגילים את האנשים להוראות השעה, מרגילים את הציבור שהוראת שעה היא חלק בלתי נפרד מחיי היום-יום.

עאידה תומא סלימאן: בהתחלה מספרים שזה לעניין חירומי, שהביטחון מחייב, ביטחון הציבור מחייב את הוראת השעה, ואחרי שכבר מתרגלים לזה הופכים את זה להצעת חוק ולחוק.

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב אם מצב החירום קיים, מצב החירום לא קיים, אם זה באמת חוק שאפשר לשמור בו על זכויות אדם ועל זכויות של ציבור שלם או לא.

עאידה תומא סלימאן: המגמתיות הזו ממשיכה.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על שב"חים, אז בואו נדבר על השב"ח הכי גדול, הכיבוש עצמו.

נחמן שי: זה לא שב"ח.

נחמן שי: זה שב"כ.

עאידה תומא סלימאן: זה שב"כ, כן.

עאידה תומא סלימאן: לא, הכיבוש הוא השב"ח הכי גדול ששוהה בינינו וכולנו התרגלנו אליו כנראה, או חלק גדול התרגל אליו ונעים לו איתו, ולא רואה את המסוכנות שקיימת בעניין הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה מטיל את האחריות על הציבור: מצד אחד, לבדוק מיהו שב"ח, מי יש לו אישור כניסה, מי אין לו אישור כניסה, ואוי ואבוי אם מסיבה זו או אחרת נמצא מישהו.

עאידה תומא סלימאן: מרעיבים עם שלם; משאירים אותם בלי אופציה של התפתחות כלכלית; לא נותנים אישורי כניסה ואחר כך באים ומתפלאים למה אנשים נכנסים בלי אישור לתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להבין את הלוגיקה שעומדת מאחורי זה.

עאידה תומא סלימאן: נותנים למשטרה ומרחיבים את הסמכויות של המשטרה יום אחרי יום, ואפשר בלי חשד לבצע כל מיני פעילויות: אפשר להיכנס למקומות לבדוק אנשים, אפשר למשש אנשים, אפשר לעצור אנשים.

עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אחר כך שואלים אותנו – אני מסכימה, אולי לא כדאי לדבר עכשיו על המצב הקיים במילים "מדינת אפרטהייד".

עאידה תומא סלימאן: אני תמיד אמרתי, לא צריך להזדרז, לא צריך להזדרז ולהלעיג, למשל, עם המילה "פאשיזם" לפני שאנחנו שם.

עאידה תומא סלימאן: ולא צריך להגיד "אפרטהייד, אפרטהייד, אפרטהייד", וכשבאמת כל המרכיבים של מדינת אפרטהייד יהיו שם לא נוכל להשתמש במילה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי את האופציה לנמק למה התחילה מדינת ישראל לפעול כמדינת אפרטהייד.

עאידה תומא סלימאן: בשבוע שעבר ראינו מחזה של איך זה מתבצע.

עאידה תומא סלימאן: ואני אשמח לספר לכם על זה עוד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: איפה הוא?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: פתאום איבדתי אותך.

נחמן שי: לא תאבדי אותי כל כך מהר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: רואים עכשיו את הרשימה, חיים?

חיים ילין: מצוין.

חיים ילין: אפילו בלי משקפיים.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על חוק הכניסה לישראל ועכשיו אנחנו צריכים לדבר על היציאה מישראל, לא על הכניסה לישראל, כי מה שעומד להתרחש בעת הקרובה, כולל הדיון שהיה הבוקר בוועדת הפנים – מלמד על התפתחות מאוד קשה, מאוד מדאיגה, בעלת השלכות על כל אחד ואחד מאיתנו, השלכות מוסריות: לאן מדינת ישראל הולכת.

נחמן שי: קיבלנו נתונים הבוקר.

נחמן שי: יש בארץ היום 37,000 מסתננים או מבקשי מקלט או מבקשי תעסוקה, כל מיני שמות, מהגרים.

נחמן שי: היו 64,000, אני זוכר.

נחמן שי: מספרם הצטמצם.

נחמן שי: עכשיו הכוונה היא לגרש אותם.

נחמן שי: ואנחנו, כל מי שמאמין שמדינת ישראל היא לא סתם עוד מדינה, לא סתם עוד עם שיש לו איזושהי טריטוריה ויש לו קצת היסטוריה ויש לו עבר – לא, אנחנו מדינה יהודית עם עבר של היהודים, עם ההיסטוריה הקשה של היהודים; במקום שבו ההיסטוריה שלנו מחברת את האדם לאדמה בשורשים מאוד מאוד עמוקים, העם היהודי אינו יכול לגרש את האנשים האלה.

נחמן שי: העם היהודי, שיש לו היום מדינה משלו, יש לו מחויבות לאנשים נרדפים, לפליטים, לאנשים שבורחים מארצותיהם.

נחמן שי: כי האנשים שלנו, יהודים – הם עדיין חיים בקרבנו – דפקו על הדלתות, ניסו לחצות גבולות וסורבו.

נחמן שי: לנו אין הזכות הזאת.

נחמן שי: לנו יש מחויבות שהיא עמוקה מכול.

נחמן שי: שהיא זורמת בעורקינו, שהיא חלק מאיתנו ושהיא מחייבת אותנו לתת מקלט לאנשים האלה.

נחמן שי: יכול להיות שלא לכולם, יכול להיות שצריך לעבור איזושהי בדיקה, אבל לגרש אותם היום, לאסור – – –

מירי רגב: הם עוברים בדיקה, נחמן.

נחמן שי: לא, לא – 11 איש, מירי.

מירי רגב: הם עוברים בדיקה, אבל מה לעשות שהם לא פליטים?

מירי רגב: אתה בכוח רוצה להפוך אותם לפליטים.

נחמן שי: 11 איש עד עכשיו, מתוך 15,000.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני אומר לך שלא.

מירי רגב: הם מהגרי עבודה, נחמן.

מירי רגב: אתה דוקטור, אל תדבר שטויות לפחות.

מירי רגב: אתה יודע שהם לא פליטים.

נחמן שי: אני לא יודע שהם לא פליטים.

נחמן שי: 15,000 איש, ש-6,000 – העניין שלהם נמצא עכשיו, ומצאו בסוף בכל התהליך 11 איש.

נחמן שי: אז זה אומר משהו.

נחמן שי: זה אומר שאו שמפעילים קריטריונים שהם כבדים, או שלא רוצים לקלוט אותם פה.

נחמן שי: לכן אני אומר שהמחויבות שלנו היא לתת להם מקלט ולבחון היטב כל מקרה ומקרה, ולזכור היטב את המחויבות שלנו כיהודים.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק, אם יגיע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושבת בראש, כנסת נכבדה, היום, בדרך מהרצאה שנתתי באשקלון על עוטף עזה לכנסת ישראל, אני שומע ברדיו מושגים בתוך כנסת ישראל: נאצי, פאשיסט.

חיים ילין: כאילו, מישהו לא מכיר את ההיסטוריה של עם ישראל?

חיים ילין: מישהו לא מכיר את ההיסטוריה העולמית?

חיים ילין: בסוף אמרתי: רגע, יש משהו יפה בזה שאנחנו המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון שמאפשרת להגיד את המילים האלה, אבל זאת הרמה הרדודה שאנחנו רוצים להגיע אליה?

חיים ילין: מה הקשר?

חיים ילין: הנאצים רצחו שישה מיליון יהודים ועוד מיליוני נוצרים, הומוסקסואלים, כושים, כל מה שלא היה הגזע הנאור.

חיים ילין: הפאשיסטים, מוסוליני – – –

איימן עודה: חיים, חיים, תגיד באמת למה מדינת ישראל עושה את – – – למשל, מדינת ישראל כובשת עם אחר.

איימן עודה: למשל.

איימן עודה: באמת, באמת.

איימן עודה: למה – – –

חיים ילין: אדוני היקר, תן לי.

חיים ילין: אדוני היקר, אני לא מקבל – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה, עם כל הרצון לעשות שיח, זה לא שיח.

איימן עודה: אם הוא מסכים.

טלי פלוסקוב: אתה יכול לשאול אותו בצד, אבל לא בצורה כזאת.

חיים ילין: אני מוכן לשבת איתך ולשוחח כמה שאתה רוצה.

חיים ילין: כאחד שגדל בדיקטטורה, אני אומר לך, כל פעם שאומרים את המילה "פאשיסט" או "נאצי" בתוך כנסת ישראל, אני בוש ונכלם.

חיים ילין: אני אומר לך, זה יותר גרוע מכל דבר אחר.

חיים ילין: במיוחד כשאומרים את זה אנשים שהסבים שלהם נספו בשואה.

חיים ילין: מה הקשר?

חיים ילין: זאת אומרת, אתה יכול להגיד שמאלני ואתה יכול להגיד ימני.

חיים ילין: אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה במושגים האלה.

חיים ילין: אבל לא במילים האלה.

חיים ילין: חבר'ה, זה כואב.

חיים ילין: זה לא עסק פשוט.

חיים ילין: אני חושב שהתרבות הזאת צריכה להיעלם מכנסת ישראל.

חיים ילין: זה יותר גרוע מקללה.

חיים ילין: עדיף כבר שתגיד קללה, מה שלא נהוג, מאשר שתגיד את המילים האלה.

חיים ילין: בסופו של דבר, כבוד היושבת-ראש, אני חייב להגיד לכם שאני מחבר את מה שאמרתי גם לחוק שמנסים לעשות בפולין.

חיים ילין: אפשר לחוקק – ולמדנו בכנסת ישראל – כל מה שאנחנו רוצים; אבל אי-אפשר לחוקק חוק שבעצם מוחק את ההיסטוריה.

חיים ילין: זה כאילו שמחר בבוקר אנחנו נחוקק חוק: חבר'ה, כולם צריכים לאהוב.

חיים ילין: מה זה הדבר הזה?

חיים ילין: זה משהו אצלנו, בפנים.

חיים ילין: יש חוקים שלא ניתן לחוקק.

חיים ילין: ולכן אני בא ואני אומר, טוב עושה ראש הממשלה שנלחם, טוב עשה יאיר לפיד שיצא נגד הדבר הזה.

חיים ילין: אני אומר לכם, אנחנו לא יכולים לסבול את הדבר הזה, שחוקים ישנו את ההיסטוריה.

חיים ילין: בסוף אני רוצה להתייחס, בעשר שניות במשפט סיכום, לחוק הזה שמגיע.

חיים ילין: דעו לכם דבר אחד, זה כשל שלנו.

חיים ילין: אנחנו נצביע בעד אבל זה כשל שלנו, כי המסתננים הם לא סתם מסתננים.

חיים ילין: צה"ל אחראי לתת להם אישורי עבודה.

חיים ילין: הם יכולים להיכנס באישורי עבודה, אלא מה?

חיים ילין: המעביד הישראלי צריך לשלם 70 שקל אגרה על כל יום עבודה שמאושר על ידי צה"ל.

חיים ילין: חברים יקרים, אני חייב להגיד לכם, החוק אולי יפתור חלק מהבעיה, לא יפתור את כולה.

חיים ילין: יש פה שוק שחור של העלמת עין, של מסתננים שנכנסים ושל מעבידים שנותנים להם עבודה.

חיים ילין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – איתן ברושי, אם יהיה כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אצביע בעד החוק אבל אני רוצה לדבר בדקות הספורות שיש לי על הנושא של גירוש מבקשי המקלט.

איל בן ראובן: וזה על כלל הנושא, וגם בעקבות הדיון שיזמתי הבוקר שהיה בוועדת הפנים.

אמיר אוחנה: היה דיון מוצלח.

איל בן ראובן: היה דיון חשוב.

אורן אסף חזן: סך הכול, תרבותי הוא גם היה.

אורן אסף חזן: הוא היה דיון מאוד תרבותי, בעיקר מצד השמאל.

איל בן ראובן: יזמתי את הדיון כי אני מרגיש שאנחנו הולכים לצעד שהוא בחסות חוק שעבר בכנסת, אבל הוא מהלך שלשמחתי רבים היום בחברה הישראלית מרגישים מאוד מאוד לא נוח איתו.

איל בן ראובן: אני חושב שזה חוק שאם לא ננהג בו בצורה מאוד מאוד זהירה הוא עלול לשים אותנו במקום מאוד מביש, מאוד מכוער, גם בעיני עצמנו וגם בעיני העולם.

איל בן ראובן: הוא שם אותנו, הוא מטביע אותנו בחותם של חברה שבעצם משהו לקוי בה בכל מה שקשור בזכויות אדם, אדם באשר הוא אדם.

איל בן ראובן: ברור שהגענו למקום הזה מהתנהלות כושלת לאורך שנים, שבעצם אין מדיניות ולכן שופכים את האנשים – במקרה הזה לדרום תל אביב – ויוצרים קטסטרופה, מין חבית חומר נפץ של חברה חלשה שמתנפצת על חברה חלשה אחרת, על אנשים חלשים.

איל בן ראובן: זה בעצם יוצר חומר נפץ שמתפוצץ, והיום הוא לכאורה התירוץ שבגללו אנחנו מעבירים את החוק, בגללו אנחנו כל כך חרדים למה שקורה.

איל בן ראובן: אני קורא וקראתי לממשלה, ואני קורא לממשלה גם היום: תיזהרו מאוד.

איל בן ראובן: דבר ראשון, המספרים כפי שמופיעים היום הם בלתי הגיוניים.

איל בן ראובן: יש לנו היום כ-35,000 מבקשי מקלט במדינת ישראל, יש לנו 15,000 שהגישו בקשות, יש 11 אנשים שקיבלו את הזכות להיות פליט.

איל בן ראובן: אם אנחנו משווים את זה לעולם – ואנחנו והעולם, כל אחד יכול לספר לנו, אנחנו זה לא העולם; אני חושב שאנחנו צריכים להיות עוד יותר רגישים מהעולם בעניין הזה – המספרים הם לא הגיוניים.

איל בן ראובן: אם בעולם הממוצע הוא ש-87% אנשים קיבלו זכויות, במדינת ישראל 11 אנשים, משהו פה לא תקין.

איל בן ראובן: ואני מזהיר מפני מה שאני קראתי הורדת כף של טרקטור, רחבה, שתעיף מפה את כולם בלי לעשות הבחנה למי מגיעה ולמי לא מגיעה זכות.

איל בן ראובן: משפט אחרון.

איל בן ראובן: אני אומר לממשלה: אל תעמידו אותנו במצב שבו אנחנו נתבייש, נתבייש בעצמנו כחברה ישראלית שיש לה זכויות.

איל בן ראובן: אנחנו מטפלים בפצועים סורים, אנחנו עושים את זה.

טלי פלוסקוב: תודה.

איל בן ראובן: אל לנו לעשות פגיעה כל כך אנושה בזכויות אדם.

איל בן ראובן: זה פשוט לא אנחנו, ואסור לנקוט את הדרך הזאת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר?

טלי פלוסקוב: אחמד טיבי, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום אנחנו בתאריך 29 בינואר 2018, ואני חוזר על התאריך הזה שוב, 29 בינואר 2018 – 29 ימים אחרי המועד שבו העלאת קצבאות הנכים הייתה צריכה לצאת מן הכוח אל הפועל.

מיקי לוי: אבל אני לא מופתע, ואני בטוח גם כי מרבית מחברי הבית הזה אינם מופתעים, כי אני רואה במה הממשלה הזו מתעסקת.

מיקי לוי: אבל יותר מזה, אני רואה במה הממשלה לא מתעסקת.

מיקי לוי: הממשלה הזו מתעסקת רק בעצמה, ולא מעניין אותה הציבור.

מיקי לוי: הרי חוק ההמלצות השבית פה את הכנסת ואת ועדת הפנים עד שאושר.

מיקי לוי: כמוהו חוק המרכולים, חוק ליצמן וחוק שמירת המסורת – שורה של חוקים שנועדו רק לשמור על חלקי הפאזל שמרכיבים את הקואליציה הזו.

מיקי לוי: הכנסת לא הושבתה בשביל העלאת קצבאות הנכים, גם לא הושבתה בשביל העלאת קצבאות הסיעוד או דיון על דוח העוני והמשבר בתעשייה הישראלית; היא הושבתה בשביל שראש הממשלה הזה ימשיך לשלוט – בשביל הכוח, בשביל השררה, בשביל הכיבודים.

מיקי לוי: ראש הממשלה חוזר ואומר: אתם רוצים להחליף אותי?

מיקי לוי: תחליפו אותי באמצעות הקלפי.

מיקי לוי: ואני אומר לך, אדוני ראש הממשלה: נחליף אותך באמצעות הקלפי.

מיקי לוי: הציבור רואה במה אתה מתעסק ואיך פעם אחר פעם אתה לא מקיים את ההבטחות, כמה אתה מבזה את הנכים, כמה אתה מורח אותם, כמה דחיות ומחלוקות, על דבר שלרבים בבית הזה מובן מאליו.

מיקי לוי: יש היום כסף באוצר – אני אומר לכם, יש היום כסף, אני יודע את זה מידיעה אישית – ולנכים מגיע שיעלו להם את הקצבאות, לא בחסד אלא בזכות.

מיקי לוי: ואני יודע גם שרבים מחברי הקואליציה חושבים כמוני.

מיקי לוי: אני מדבר איתם, אני שומע אותם.

מיקי לוי: הממשלה הזו לא מטפלת בבעיות; היא יוצרת בעיות, היא מנציחה בעיות, היא מחוללת בעיות.

מיקי לוי: הישיבה הארוכה סביב כיסאות שולחן הממשלה השכיחה מכם כי נבחרתם בשביל לשרת את הציבור ולא לשרת את עצמכם.

מיקי לוי: הדחיות החוזרות ונשנות באישור מתווה הנכים לא מוסיפות כבוד לממשלה הזו, שלא פעם נראה כי חבריה כבר מזמן איבדו את הכבוד.

מיקי לוי: אני לא רוצה להמשיך כי אני רוצה לנצל את הנוכחות שלך, גברתי שרת הספורט והתרבות.

מיקי לוי: בשבוע שעבר העברנו 100 מיליון שקלים בוועדת הכספים לחגיגות ה-70, גברתי.

מיקי לוי: אנחנו חברי הקואליציה התנגדנו.

מיקי לוי: תגידו, לא מצאתם משהו יותר טוב לעשות עם 100 מיליון שקלים?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מירי רגב: למה – – – מדינת ישראל – – –

מיקי לוי: חגיגות – גברתי, לא היה אפשר להסתפק בטקס הדלקת המשואות?

מיקי לוי: 100 מיליון שקלים.

טלי פלוסקוב: תודה.

מירי רגב: אתם כל כך פתטיים – – –

מיקי לוי: אנחנו צריכים את זה?

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

מיקי לוי: תעבירי את הכסף הזה למי שצריך.

מיקי לוי: אנחנו מוותרים על החגיגות האלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: חגיגות המשואות מספיקות לנו.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מירי רגב: בושה לכם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

מירי רגב: בושה לאחד שלא יודע להתגאות במדינה שלו, לכבד את החברה הישראלית ואת ההישגים שלה – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

מירי רגב: אני לא מבינה איך עבדת במשטרה כל כך הרבה שנים.

מירי רגב: תתבייש לך.

מיקי לוי: אני מציע שתתעסקי במשרד שלך.

מירי רגב: תתבייש לך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח – מוותר.

מיקי לוי: אל תתעסקי במשטרה.

מיקי לוי: המשטרה מתעסקת – – –

מירי רגב: תתבייש לך.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: מי מסכם את הדיון, בבקשה, רבותיי?

גלעד ארדן: אני אסכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר, אנחנו ממתינים לך.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים ממך לסכם את הדיון ומייד לאחר מכן נעבור להצבעה.

גלעד ארדן: כיוון שאני מבין שהמחנה הציוני ויש עתיד בעד הצעת החוק, אז אני אסכם אותו עבור מרצ והסיעות הערביות.

מירי רגב: הזוי.

מירי רגב: יושבים פה אנשים הזויים שהמדינה הזאת לא מעניינת אותם.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי והצגתי את הנתונים, בשנתיים וחצי האחרונות למעלה מ-50 פיגועים התבצעו על ידי שוהים פלסטינים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: לכן, אני חושב שהכנסת הזאת צריכה להתאחד כדי לתת כלים וסמכויות – – –

אמיר אוחנה: השר, בכמה זמן – – –

גלעד ארדן: סליחה?

אמיר אוחנה: בכמה זמן?

גלעד ארדן: לא כתוב לי מאיזה חודש, אבל מ-2015.

גלעד ארדן: אני מעריך שזה שנתיים וחצי בערך.

גלעד ארדן: ולכן, אני קידמתי לפני כשנה וחצי תיקון חקיקה שהתמקד קודם כול במעסיקים והמלינים של השוהים הבלתי-חוקיים.

גלעד ארדן: עוד פעם אני אומר: מערכת המשפט מתקשה לייצר הרתעה כנגד אותם שוהים בלתי חוקיים, ואני חושב שאנחנו צריכים באמת להתמקד באותה תעשייה כלכלית של מסיעים, מלינים ומעסיקים, שבתמורה לבצע כסף מסייעים לכניסתם של אותם שוהים בלתי חוקיים ולהעסקתם, ובעצם מסכנים את ביטחון אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז הצעת החוק פה, היא מחולקת לשני חלקים: חלק אחד מאריך את אותן הוראות שנוגעות למלינים ולמעסיקים בקשר לסמכויות של מפקדי המחוזות לסגור מינהלית לתקופה מוגבלת של עד חודש עסקים שבהם יימצאו שוהים בלתי חוקיים; וגם בעצם היא מקבעת את הוראת השעה לגבי המסיעים.

גלעד ארדן: כפי שהסברתי קודם, יש כאן גם כלי הרתעתי חדשני, וזה הנושא של חילוט כלי הרכב.

גלעד ארדן: אנחנו מכירים את אותה תעשייה, שבה יש אפילו חברות שעוסקות בכך ממש:

גלעד ארדן: מחכים ליד גדר ההפרדה או ליד קו התפר, קולטים את השוהים הבלתי-חוקיים, מעלים אותם על טנדרים או דוחסים אותם באופן בלתי אנושי בתאי המטען, ואודרוב – מבריחים אותם לתוך שטח מדינת ישראל.

גלעד ארדן: מי שפועל בצורה הזאת, מעבר לעבירה הפלילית החמורה שהוא עובר – אנחנו יודעים שגם ארגוני הטרור מנסים לגייס טרוריסטים מקרב אותם שוהים בלתי חוקיים – מי שפועל כך ראוי לעונש חמור ביותר, שיעקר את כל התועלת הכלכלית שהוא מבקש לעצמו בתמורה לאותה עבירה על החוק, עבירה חמורה על החוק, שהוא מבצע.

גלעד ארדן: ולכן הצעת החוק – אני מסיים, עליזה – מוסיפה פה כלי חדשני של חילוט כלי הרכב של המסיעים, והעונש הכלכלי המאוד-מאוד משמעותי הזה, שהוא יאבד את הכלי שאיתו הוא ניסה להסיע את השוהים הבלתי-חוקיים לתוך מדינת ישראל, אנחנו מאמינים שיוסיף וייצר את ההרתעה המתאימה ויעזור למגר את תופעת המסיעים שמסייעים לשוהים הבלתי-חוקיים להסתנן לישראל.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעביר אותה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לשר גלעד ארדן, השר לביטחון הפנים.

רויטל סויד: חברים, אנחנו נעבור להצבעה.

רויטל סויד: נא לשבת במקום.

רויטל סויד: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 16 נמנעים – אין ההצעה להעביר את , לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רויטל סויד: 44 בעד, 16 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הצעת החוק תועבר לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

דב חנין: ועדת הסמים.

רויטל סויד: סליחה?

קריאה: ועדת הפנים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תעבירי לוועדת הכנסת.

מיקי לוי: אין ועדה כזאת.

רויטל סויד: ועדת הפנים?

רויטל סויד: אין ועדה כזאת?

רויטל סויד: אוקיי.

דב חנין: זו הוועדה למאבק בנגע הסמים.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 238), התשע"ז–2017, מ/1106.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

רויטל סויד: אנחנו עוברים לדיון ב, לקריאה ראשונה.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, מי אמור להציג את הצעת החוק?

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, מי אמור להציג את הצעת החוק?

רויטל סויד: מי יכול להציג את הצעת החוק במקומו?

רויטל סויד: אנחנו נעבור לסעיף הבא בסדר-היום: המלצת ועדת הכנסת בדבר סיום כהונתה של הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

רויטל סויד: יציג את ההמלצה יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

רויטל סויד: בבקשה.

): חבריי חברי הכנסת, לפני ההצעה אני רוצה להקריא כמה הודעות לכנסת.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום על הקמת ועדה משותפת – –

רויטל סויד: בבקשה, חברים, אני אבקש לשמור על השקט.

): – – של ועדת החוץ והביטחון וועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לפי סעיפים 10(א) וסעיף 67ו(א) לחוק שירות הקבע בצה"ל (גמלאות).

): הוועדה תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, לפי ההרכב הבא: מטעם ועדת החוץ והביטחון – חבר הכנסת אבי דיכטר, והוא יכהן גם כיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת עמיר פרץ, חבר הכנסת עפר שלח, חבר הכנסת רוברט אילטוב וחבר הכנסת אמיר אוחנה; מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – חבר הכנסת אלי אלאלוף, חבר הכנסת מאיר כהן, חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת מוטי יוגב וחברת הכנסת מיכל בירן.

): גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המשותפת לוועדת הכנסת ולוועדת הכספים לתקציב הכנסת: מטעם ועדת הכספים יכהן חבר הכנסת דוד אמסלם במקומי, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

): מטעם ועדת הכנסת יכהן חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר במקום חבר הכנסת יואב קיש.

): מתוקף חוק התקציב, אנוכי, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, אכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת של ועדת הכספים וועדת הכנסת לתקציב הכנסת.

): חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להודיע כי ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת הכספים תדון בהצעות החוק הבאות:

): הצעת חוק פקודת מס הכנסה (הטבות במס ליישוב מאוים באזור), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, לשם הכנתה לקריאה ראשונה; הצעת חוק אמנות הבנקים הבין-לאומיים לפיתוח (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – בחינת העלות לרשויות מקומיות), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת רועי פולקמן, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): גברתי היושבת בראש, אני מתכבד להביא בפני חבריי חברי הכנסת את ההצעה של ועדת הכנסת, שהחליטה היום על סגירתה של הוועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי, שהוקמה ביום י"ט בתמוז התשע"ו, ב-27 במאי 2016, והיא תכהן עד 31 בינואר 2018.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): לפני שתהיה הצבעה או שמא דיון, אם מישהו ירצה לעלות ולדון בנושא – אני לא יודע אם נרשמו – אומר כמה דברים על הוועדה.

): עמדתי בראש הוועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי, שאני הקמתי בכנסת ישראל.

): הקמתי את הוועדה הזאת בהתאם לרצוני לכהן כיושב-ראש ועדה לאחר פנייתי לראש הממשלה וליושב-ראש הקואליציה דאז דוד ביטן.

): ביקשתי לקבל ועדה בראשותי וקיבלתי ועדה בראשותי.

): אני זה שבחר את הקונספט שלה, את התוכן שלה, את המהות שלה.

): הקמתי אותה ואת המהות שלה, ואני חייב לומר שלעניות דעתי זו אחת הוועדות הכי חשובות שקמה בכנסת ישראל, זו ועדה שעשתה שירות אדיר לאזרחי הפריפריה ולתושבים.

רויטל סויד: אז למה סוגרים אותה?

): תכף אני אענה גם על זה.

רויטל סויד: למה סוגרים?

): בוועדה הזאת התקיימו 112 דיונים, 112 דיונים שעסקו בסוגיות הללו.

): יש לה הישגים רבים, ופרסמנו היום, בדיון המסכם שלה, את כל ההישגים שלה.

): ההחלטה לסגור אותה נובעת משיקולים קואליציוניים.

): כפי שסיכמתי עם יושב-ראש הקואליציה, אני לא מתערב בהחלטות קואליציוניות שלו והחלטתו מבחינה קואליציונית היא לסגור את הוועדה, ועל כן אני מכבד אותה, ובניגוד לדעתי מבקש מהכנסת לאשר את סגירת הוועדה.

): תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

רויטל סויד: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

רויטל סויד: ראשונת הדוברות, חברת הכנסת ציפי לבני.

רויטל סויד: חברת הכנסת ציפי לבני.

ציפי לבני: מוותרת.

רויטל סויד: את מעוניינת לדבר?

ציפי לבני: לא, לא.

ציפי לבני: תודה רבה.

רויטל סויד: מוותרת.

רויטל סויד: חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, רבותיי השרים, אני עליתי לדוכן הזה כדי לעמוד על כבודה של הכנסת וכדי לעמוד על כבודן של ועדות הכנסת.

דב חנין: אני מאלה שחושבים שבהחלט יש מקום לעסוק בצדק חלוקתי ובאי-צדק חלוקתי בחברה שלנו.

דב חנין: יש הרבה אי-צדק חלוקתי וצריך לעסוק ולייצר מנגנונים של צדק חלוקתי.

דב חנין: אבל לא זה מה שקרה כאן.

דב חנין: היה לקואליציה קושי, היו צריכים למצוא תפקיד לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, ולכן המציאו עבורו ועדה.

רויטל סויד: אני מבקשת לשמור על השקט במליאה.

דב חנין: ועכשיו, כאשר הוא קיבל את התפקיד המכובד של יושב-ראש ועדת הכנסת, אין צורך בתפקיד הזה ואין צורך בוועדה הזו.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, האם הכנסת וועדות הכנסת הן כלי למערכת של פתרונות של בעיות קואליציוניות?

דב חנין: האם ועדות הכנסת לא צריכות להיות ביטוי של עבודה עניינית, של חלוקת עבודה, של חלוקת משימות, של תפקידים, של משימות שמוטלות עלינו בכנסת?

דב חנין: לא זו התנהלותה של הקואליציה.

דב חנין: הקואליציה הזאת מתנהלת בוועדות הכנסת כאילו זה משחק של שבץ-נא – פעם מקימים ועדה, פעם סוגרים ועדה, מחלקים את העבודה בין ועדות הכנסת לא לפי תחומי העבודה שלהן, לא לפי תחומי העיסוק שלהן, אלא לפי נוחות הקואליציה.

דב חנין: הדבר הזה פוגע בסדרי העבודה של הכנסת; הדבר הזה פוגע בוועדות הכנסת; הדבר הזה פוגע בשירות שאנחנו כאן, בכנסת, צריכים לתת לציבור.

דב חנין: בסופו של דבר, הדבר הזה פוגע בדמוקרטיה.

דב חנין: לכן אני מתכוון להתנגד להצעה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: מעניינת ביותר ההחלטה הזו לבטל את הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה: כאילו, מה, סיימנו את העבודה לחלק באופן צודק את משאבי המדינה?

רויטל סויד: הכול חילקנו.

עאידה תומא סלימאן: הוועדה עשתה את המוטל עליה?

עאידה תומא סלימאן: זה היה משהו מאוד מהיר.

עאידה תומא סלימאן: בזמנו, כשהובאה ההצעה לכנסת, היא הובאה בצורה מאוד ממלכתית, מאוד רצינית: יש צורך בהקמת הוועדה הזו, וניתנו לזה שבחים.

עאידה תומא סלימאן: כולנו ידענו מה הלך מאחורי הקלעים ולמה הוקמה הוועדה הזו, כולנו ידענו שמחלקים צ'ופרים לכל מיני חברי קואליציה, שאז הייתה קואליציה צולעת והייתה לה בעיה רצינית להחזיק את עצמה ולקיים את ההצבעות.

עאידה תומא סלימאן: יש רעש.

רויטל סויד: סליחה, חברים.

רויטל סויד: בבקשה, אבקש מכולם לשבת במקום ולהפסיק לדבר או לפחות לדבר בחוץ.

רויטל סויד: זה מפריע מאוד לחברת הכנסת הדוברת.

רויטל סויד: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כולנו ידענו מה הלך מאחורי הקלעים.

עאידה תומא סלימאן: הקואליציה הייתה צולעת, כל אחד רצה חלק במשאבים הקיימים.

עאידה תומא סלימאן: הקימו ועדות שלא היה בהן צורך, העבירו חקיקה מוועדות שיש להן מנדט לעשות חקיקה – כמו הוועדה שאני עומדת בראשה, הוועדה לקידום מעמד האישה, שעד היום הזה לא הצליחה לחוקק, חוץ מחוק אחד, כי הקואליציה מונעת ממנה את הזכות הבסיסית שמגיעה לה כוועדה סטטוטורית בכנסת ישראל – והקימו כל מיני חלטורות שקוראים להן ועדות.

עאידה תומא סלימאן: העבירו להן חקיקה, העבירו להן סמכויות.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי צריך לצ'פר כל מיני חברי קואליציה ולתת להם במות.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו יושב-ראש ועדת הכנסת החדש מאוד מביא איתו מדיניות חדשה.

עאידה תומא סלימאן: זהו, נגמר הכאוס שהיה קודם בעניין הוועדות.

עאידה תומא סלימאן: לא צריך ועדה לצדק חלוקתי.

עאידה תומא סלימאן: הוא משוכנע – יושב-ראש ועדת הכנסת משוכנע – שאין צורך, וזהו, הוא מסיים את העבודה שלה.

עאידה תומא סלימאן: חבל, לפחות היית מביא את עיקר ההישגים שעשתה הוועדה הזו ויוצא בגדול כיושב-ראש הוועדה הזו.

עאידה תומא סלימאן: חבל מאוד שמתעתעים בנו בצורה כזו, מבזבזים את זמנו של הבית הזה בהצעות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לדבר אמת ולהגיד: הקואליציה הזו תעשה את הכול, פעם ימינה, פעם שמאלה; העניין הוא רק שתשרוד וראש הממשלה ישרוד גם כן.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון - אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

רויטל סויד: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשעות אלה ראש הממשלה בנימין נתניהו מסיים את ביקורו במוסקבה.

קסניה סבטלובה: במסגרת הביקור הזה הוא לא רק ערך דיונים עם מקבילו, הנשיא הרוסי ולדימיר פוטין, אלא הוא גם ביקר בתערוכה מאוד מיוחדת שמוקדשת לשחרור של מחנה המוות סוביבור ולהתקוממות היחידה שהצליחה במחנה מוות כלשהו.

קסניה סבטלובה: ההתקוממות הזאת הצליחה, ומי שהוביל אותה היה איש הצבא האדום, איש יהודי שקראו לו אלכסנדר פצ'רסקי.

קסניה סבטלובה: מה שמעניין הוא שכ-20 מהצאצאים של אלה ששרדו את התופת ושוחררו ממחנה המוות, ישראלים וישראליות, נאלצו לטוס עד למוסקבה על מנת להכיר את ההיסטוריה, את מה שקרה שם, במחנה המוות הזה, את הגיבורים שגרמו לכך שהמחנה הזה שוחרר בסופו של דבר, בעוד אנחנו כאן, בישראל, עדיין לא יכולים להתמודד עם הנושא הזה.

קסניה סבטלובה: במסגרת של מוזיאון שמוקדש כולו לעניין של השואה והגבורה – אנחנו מדברים על שני המרכיבים: כמובן, הייתה פה השואה, האסון הנוראי של העם היהודי, וגם הייתה הרבה גבורה אישית והתמודדות וניסיון לנצח את הרוע בכל מחיר – אנחנו כאן, ביד ושם, משום מה אנחנו מזניחים את הנושא הזה.

קסניה סבטלובה: שוחחתי לא אחת עם נציגים של מוזיאון יד ושם, שאותם אני מכירה ומכבדת עד מאוד, וביקשתי מהם פעם אחר פעם: בואו נעשה, כדי שגם הציבור הרחב ידע על משהו – עכשיו ראש הממשלה שלנו טס למוסקבה והוא מסייר במוזיאון הזה.

קסניה סבטלובה: הוא רואה את התמונות ורואה את הדיוקנאות של אלכסנדר פצ'רסקי, שלא רק שלא הונצח כאן, במדינת ישראל, אלא אנחנו בכלל – תשאלו, מימין ומשמאל, מיהו, מיהו האיש הזה ומה גדולתו.

קסניה סבטלובה: וכאשר אנחנו מתמודדים עם ניסיונות של מדינות כאלה ואחרות לשכתב את ההיסטוריה, בשטח של פולין, בשטחן של מדינות אחרות, בין אם זה במדינות הבלטיות, בין אם זה במדינות פוסט-סובייטיות אחרות, זאת אחריות שלנו, של העם היהודי.

קסניה סבטלובה: מדינת ישראל, שקמה כמענה לאנטישמיות, שקמה כמענה לרדיפות של יהודים בכל העולם, על מנת שאף פעם, לעולם לא עוד, לעולם זה לא יקרה – האחריות להנצחה כולה מוטלת על הכתפיים שלנו.

קסניה סבטלובה: אל לנו להעביר את האחריות הזאת לאף אחד אחר.

קסניה סבטלובה: לא למדינה אחרת – אם המדינות האלה יעשו כך, אנחנו נשבח אותן; אם הן ינסו למחוק את הזיכרון, אנחנו ננגח אותן, וכמובן אנחנו נתנגד לזה בצורה חריפה ביותר, אבל קודם כול, בראש ובראשונה, זאת אחריות שלנו.

קסניה סבטלובה: מחנה סוביבור, מחנות אחרים, הגיבורים העלומים האלה, אין זוכרים את שמם, ותלמידי ישראל מסיימים את לימודי הבגרות בלי שהם זוכרים שם אחד של אנשים שבאמת עשו מעל ומעבר כדי להציל, להציל את בני עמנו – על מה אנחנו מדברים בסופו של דבר.

קסניה סבטלובה: כמובן שהפרק הזה, הלא-ידוע, של השואה, השואה שהתרחשה גם בשטחה של ברית המועצות, לא רק בפולין אלא גם במקומות אחרים, צריך להיות חלק כחטיבה – –

רויטל סויד: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – חשובה מאוד – אני מסיימת, גברתי היושבת-ראש – בתוך לימודי הבגרות.

קסניה סבטלובה: חייבים ללמוד את זה לבגרות, להיבחן על כך וכולם צריכים לצאת בסופו של יום עם ידיעה נרחבת על דברים שהתרחשו לפני 70 שנה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יוסי יונה, ולאחר מכן – חבר הכנסת איל בן ראובן.

רויטל סויד: שלוש דקות.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, היום התקיימה ישיבה מיוחדת של ועדת הפנים שעסקה בנושא של המסתננים, ועד כמה שהתאווינו לדבר ורצינו לדבר, חברים הן מהקואליציה והן מהאופוזיציה – בין אם בגלל סיבותיו הוא ובין בגלל סיבות אובייקטיביות, יושב-ראש הוועדה לא אפשר לנו לדבר.

יוסי יונה: לכן אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי להגיד את אשר על ליבי.

יוסי יונה: תראו, אני רוצה להתחיל ולומר שאני חושב שלכל מדינה אכן עומדת הזכות לבקר את הנכנסים לתוכה, למנוע או לאשר.

יוסי יונה: על כך אין שום מחלוקת וכאשר הטיעון הזה עלה, אז ברור שהטיעון הזה הוא תקף.

יוסי יונה: סביר מאוד להניח שחלק מאלה ששוהים בארץ, שהם שוהים באופן בלתי חוקי, הם באמת מבקשי עבודה.

יוסי יונה: אבל אנחנו גם יכולים לומר במידה רבה של ביטחון שחלק מהם הם פליטים.

יוסי יונה: העובדה שהמדינה אינה מאפשרת פרוצדורה הוגנת שמאפשרת להם להגיש את הבקשות הללו ובעקבות כך – ההימנעות הזאת – היא מגדירה אותם כפליטים, זו בעיה.

יוסי יונה: זו בעיה.

יוסי יונה: אמר היום היושב-ראש של המינהל להגירה שעוסק בסוגיה הזאת, שלמעשה לישראל עומדת הזכות לפרש – גברתי היושבת-ראש, אם את זוכרת, כפי שהוא אמר – היא יכולה לפרש את האמנה הבין-לאומית בעניין של פליטות.

יוסי יונה: אין דבר כזה.

יוסי יונה: אני לא מכיר נוהג, אני לא מכיר פרקטיקה כזאת שמדינה הולכת ולוקחת את ההגדרה מהו פליט ואומרת: אני מפרשת אותו – כפי שהוא אמר – ואני יכולה להרחיב, שהמדינה לכאורה יכולה להרחיב או יכולה לצמצם את המשמעות של ההגדרה הזו.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: היא לא יכולה.

יוסי יונה: האמנות הבין-לאומיות תקפות לכל המדינות החתומות עליהן ואנחנו חתומים עליהן.

יוסי יונה: לכן אני רוצה גם כאן לומר באופן חד-משמעי לחברי הבית, במיוחד חברי הבית שבעצם קידמו וחתמו ותמכו בהצעת החוק הזו: הצעת החוק הזו היא מסוכנת גם מבחינת מעמדנו בעולם.

יוסי יונה: אתם עושים נזק כביר לדמותה ולשמה של מדינת ישראל ברחבי תבל.

יוסי יונה: מעבר לכך, ואולי הייתי צריך לומר זאת לפני הטיעון הזה: הצעת החוק הזאת, או החוק הזה שעבר, מדיניות הממשלה – זה מנוגד בתכלית למסורת היהודית שלנו, למורשת היהודית שלנו.

יוסי יונה: לכן אני מפציר בכם, באי הבית, ממשלת ישראל, לחזור בכם מהמדיניות הזו של הגירוש, משום שהיא אות קלון על מצחנו, על מצחה של החברה הישראלית ועל מדינת ישראל.

יוסי יונה: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

רויטל סויד: חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אני חייבת לעשות כאן משהו שלא כל כך מקובל לעשות וזה דווקא לפרגן קצת גם למי שהיה יושב-ראש הוועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי – אני הייתי חברה בוועדה – שעשה הרבה מאוד דיונים בנושאים מאוד חשובים שלא קיבלו כל כך ביטוי בוועדות אחרות בכנסת, או יותר קשה היה למצוא זמן לתת להם ביטוי בוועדות אחרות בכנסת.

יעל כהן-פארן: גם יש לי קצת ביקורת על חלק מההתנהלות שלו, אבל בסך הכול היו המון המון דיונים חשובים, ראויים וטובים שהגיעו לוועדה הזאת.

יעל כהן-פארן: אז עכשיו נשאלת השאלה למה היא נסגרת.

יעל כהן-פארן: הרי זאת השאלה.

יעל כהן-פארן: אנחנו מצביעים כאן היום על סגירה של ועדה שהצבענו גם על הקמתה והכול בסוף בסוף יורד לעניין הפרסונלי.

יעל כהן-פארן: כשהקימו את הוועדה טענו שזה עניין פרסונלי, שמקימים את הוועדה לכבודו של חבר הכנסת זוהר.

יעל כהן-פארן: היום, כשסוגרים את הוועדה, אנחנו מבינים שבאמת אכן זה היה המצב, כי מצאו לו תפקיד אחר שסיפק את צרכיו ורצונותיו ולכן עכשיו לא צריך יותר את הוועדה שהקימו רק כדי לספק רצונותיו ודרישותיו הפוליטיות.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, כמו שהקואליציה הזאת מתנהלת, חוקק לי ואחוקק לך – הכול פרסונלי.

יעל כהן-פארן: הכול פרסונלי גם נגדנו בוועדות השרים לחקיקה, בהתנגדות של הקואליציה לכל הצעת חוק שאנחנו חברי האופוזיציה מביאים לשולחן הכנסת ומעלים כאן להצבעה.

יעל כהן-פארן: אז אני מאוד מצטערת, חבריי בקואליציה, אין לזה מקום במדינה דמוקרטית.

יעל כהן-פארן: אתם רומסים את הכנסת בהחלטות הפרסונליות האלה ובחוקים ההזויים שאתם מביאים לכאן השכם והערב.

יעל כהן-פארן: אתם רומסים את כבודה של הכנסת.

יעל כהן-פארן: אתם מטילים בה דופי.

יעל כהן-פארן: פוחת האמון הציבורי בכנסת, אנחנו יודעים את זה.

יעל כהן-פארן: פוחת האמון הציבורי בממשלה, אנחנו יודעים את זה.

יעל כהן-פארן: זה בעוכרינו ואנחנו נשלם על זה מחיר מאוד מאוד כבד בעתיד.

יעל כהן-פארן: כבר היום אנחנו כאן מהאופוזיציה מרגישים שפשוט חוץ מלעמוד ולדבר, אתם לא נותנים לנו שום דבר.

יעל כהן-פארן: אתם לא יכולים לרמוס ככה את הכנסת ואת הדמוקרטיה הישראלית.

יעל כהן-פארן: זה מה שאתם עושים כשאתם מתנגדים.

יעל כהן-פארן: עושים מין חרם כזה ילדותי.

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר לא בגנון וגם לא בכיתה א'.

יעל כהן-פארן: לא עושים חרמות בכנסת הזאת, לא הולכים ומחרימים את כל הצעות של האופוזיציה – איזה מין דבר זה?

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכם לחשוב מחדש על כל ההצעות שעולות בוועדות השרים של האופוזיציה.

יעל כהן-פארן: לא להסתכל על זה פרסונלית, לא להסתכל מי חתום על ההצעה.

יעל כהן-פארן: להסתכל עניינית.

יעל כהן-פארן: לראות אם זאת הצעה ראויה או לא, ולהחליט עניינית אם ההצעה הזאת תעבור או לא תעבור, אם הממשלה תומכת או לא תומכת, ולא עקרונית וגורפת לא להעביר שום דבר.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יואל חסון, ולאחר מכן – חבר הכנסת סאלח סעד.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, שרי הממשלה, חבר הכנסת מיקי זוהר – –

): כן?

יואל חסון: – – אתה שיקרת לכנסת.

יואל חסון: אתה שיקרת לכנסת.

יואל חסון: לא רק אתה, גם כל סיעת הליכוד שיקרה לציבור הישראלי.

יואל חסון: אתם אמרתם – – –

יהודה גליק: – – –

יואל חסון: אתם אמרתם – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת גליק, בבקשה.

רויטל סויד: ישבת כל כך יפה עד עכשיו, אל תפריע לחבר הכנסת חסון.

יהודה גליק: – – – תעדן את השפה, תכבד את הכנסת.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר, אתה שיקרת לחברי הכנסת.

יואל חסון: סיעת הליכוד שיקרה לציבור – –

): חס וחלילה.

יואל חסון: – – כי אתם סיפרתם ואתם אמרתם שאתם מקימים את הוועדה הזאת למען הפריפריה, למען האוכלוסייה החלשה.

יואל חסון: כשאנחנו פה עמדנו בדוכן וטענו שמדובר במינוי פרסונלי, בסידור עבודה – –

): – – –

יואל חסון: – – בוועדה שהוקמה כדי לתת לך סידור עבודה, אתם טענתם שאנחנו משקרים ומטעים את הציבור – –

): – – – הציבור יודע – – –

יואל חסון: – – ומוקמת כאן ועדה לטובת הפריפריה, לטובת האוכלוסיות החלשות.

יואל חסון: ומה עשיתם עכשיו?

): עשינו – –

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, תדעי – – –

): – – 112 דיונים.

יואל חסון: מעולם, מעולם חברי הכנסת בכנסת ישראל לא סגרו ועדה.

יואל חסון: מעולם.

): – – – דיונים עשיתי – – –

יואל חסון: כי שיקרתם – – –

): למה אתה לא מדבר על זה?

יואל חסון: כי הקמתם ועדה לסידור עבודה.

יואל חסון: הקמת ועדה לסידור עבודה, חבר הכנסת זוהר.

יואל חסון: לסידור עבודה עבורך, כי הלכת לראש הממשלה והתבכיינת לו שלא קיבלת תפקיד ולא קיבלת ג'וב – –

): אני לא מתבכיין לאף אחד.

יואל חסון: – – והיה סבב ואתה חייב להיות בסבב ואיך זה שאתה לא בסבב – סבב מינויים; איך זה יכול להיות שאתה, חבר הכנסת מיקי זוהר, לא בסבב.

יואל חסון: אז אתם שיקרתם לציבור כשאמרתם להם שאתם מקימים ועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי למען הציבור, למען האוכלוסייה המוחלשת.

יואל חסון: שקר.

יואל חסון: שיקרתם, כי עכשיו מה אתם עושים?

יואל חסון: אתם סוגרים את הוועדה.

יואל חסון: למה אתם סוגרים את הוועדה, חבר הכנסת מיקי זוהר?

יואל חסון: למה את סוגרים את הוועדה?

יואל חסון: כי קיבלת ג'וב.

יואל חסון: ברכות, אדוני, אתה יושב-ראש ועדת הכנסת.

יואל חסון: קיבלת ג'וב.

יואל חסון: אז מי צריך עכשיו צדק חלוקתי?

יואל חסון: מי צריך שוויון חברתי?

יואל חסון: פתאום אין פריפריה, אין אוכלוסיות מוחלשות, כי יש ג'וב, יש ג'וב למיקי זוהר.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר, ברכות.

יואל חסון: אתה הרווחת, הציבור הפסיד – –

רויטל סויד: תודה רבה.

יואל חסון: – – ושוב שיקרתם לציבור הישראלי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת סאלח סעד – אינו נוכח; חבר הכנסת חיליק בר, ולאחר מכן – חברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: מיקי מכלוף זוהר, אני חייב לומר לך שכשאתה התעקשת בתחילת המושב הזה, כחבר כנסת חדש, לא להילחם על ועדות יוקרתיות, לא לעשות בלגן שעשו אחרים, אלא להקים ועדה חדשה, הוועדה לצדק חלוקתי ולשוויון חלוקתי – – –

): אתה רואה את זה?

): זה הישגים שלה.

יחיאל חיליק בר: רגע.

יחיאל חיליק בר: אני דיברתי על ההישגים שלה?

): אלה ההישגים של הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אבל למה אתה מתגונן?

יחיאל חיליק בר: אני בא לפרגן לך.

): 112 – – – בראשותי.

יחיאל חיליק בר: מצוין.

): אז מה אתה רוצה לומר?

יחיאל חיליק בר: אז הינה, אתה מוכיח לי את מה שאני רוצה להגיד.

יחיאל חיליק בר: אני פרגנתי לך, ואני אמרתי כל הכבוד.

): אז מה אני אמרתי?

יחיאל חיליק בר: עכשיו נופפת לי בהישגים של הוועדה.

): אמרתי: שיקולים קואליציוניים.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אגב, אם באמת יש כאלה הישגים לוועדה, ואני מבין, מיקי, שלא נוח לך לשמוע את זה, כי האמת כואבת, אז היית צריך להילחם: להשאיר את הוועדה הזאת או להעביר אותה למישהו אחר בליכוד.

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

יחיאל חיליק בר: לכולם בליכוד, אדוני שר התיירות, יש ראשות ועדה?

יחיאל חיליק בר: לא יכולתם למצוא עוד חבר ליכוד אחד שייקח ממר מכלוף זוהר מיקי – שאין לו כנראה תחליף – את הוועדה החשובה כל כך הזאת, ולאה פדידה בחודשים האחרונים, באומץ רב, נלחמה כל ישיבה כדי להחליף את מיקי, כדי שהנושאים החשובים הללו לא ירדו מסדר-היום?

יחיאל חיליק בר: אבל, לאה, אני אגלה לך משהו, יקירתי: אל תתבאסי שסוגרים את הוועדה, ואני יודע כי דיברת איתי על כמה כואב לך שהוועדה נסגרה ועל כמה נהנית לנהל אותה ולהשיג הישגים.

יחיאל חיליק בר: כי לפי מה שאומר מיקי מכלוף זוהר, עם הרשימה הזאת של ההישגים שהוא הראה, הצדק החלוקתי בישראל סודר, יושר, אין יותר פערים חברתיים.

יחיאל חיליק בר: ילד שנולד באופקים ובקריית שמונה, או בצפת, כמו שאני נולדתי, או ביקנעם, יקבל בדיוק כמו ילד שנולד בגבעתיים או ברמת גן או תל אביב.

יחיאל חיליק בר: וילד שנולד אצל זוהיר בעכו או אצל עיסאווי בכפר קאסם מקבל בדיוק כמו ילד שנולד במרכז הארץ.

יחיאל חיליק בר: לכן באמת אין צורך בוועדה המיותרת כל כך הזאת.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה להגיד לך, שמה שיעשו פה – – –

לאה פדידה: זה היה מצחיק אם זה לא היה עצוב כל כך.

יחיאל חיליק בר: נכון, זה עצוב.

יחיאל חיליק בר: יבוא לנו עוד פעם ראש הממשלה, לקראת הגשת התקציב הבא, ויראה לנו – זוהיר, אתה זוכר – את הגרפים של צמצום הפערים.

יחיאל חיליק בר: הוא ידבר על המחלפים, המחלפים של ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו שוב פעם נגיד לו שילד רעב במועדונית לילדים במצוקה לא יכול לאכול את הגרפים שלו, ושילדה רעבה בפריפריה הבדואית בפזורה לא יכולה לתת ביסים במחלפים המפוארים של ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: זה כנראה לא ישים, לאכול את זה.

יחיאל חיליק בר: זו פשוט בושה שוועדה אחת בכנסת הזאת נסגרת, וזאת הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי, לצדק ושוויון חלוקתי.

יחיאל חיליק בר: זה באמת אומר שאנחנו הגענו לימות המשיח, שמיקי מכלוף זוהר סיים את עבודתו, שיש צדק ושוויון לכולם במדינת ישראל, וזו הוועדה שהקואליציה הבאמת-מכוערת הזאת בוחרת לסגור.

יחיאל חיליק בר: אפילו סמלית הייתי משאיר אותה, עם ח"כ אחר בליכוד – –

רויטל סויד: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – אבל אפילו את זה הם לא יודעים לעשות.

יחיאל חיליק בר: בושה וחרפה לכנסת הזאת.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

רויטל סויד: חברת הכנסת לאה פדידה, ולאחר מכן – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, חבר הכנסת מיקי זוהר, אני יודעת עליך הרבה דברים, ניסים לא ידעתי שאתה יודע לעשות.

לאה פדידה: אז הכיצד?

לאה פדידה: האם בזה שזכית בוועדת הכנסת נגמרו הפערים, נגמרו המלחמות הצודקות שניהלת – יחד – והובלת ועשית?

רחל עזריה: תקשיבי – – –

לאה פדידה: נגמרו ההישגים?

לאה פדידה: הפריפריה שווה למרכז?

לאה פדידה: נושאים כואבים, חשובים, העלית שם.

): יש עוד הרבה עבודה.

לאה פדידה: אני חייבת להגיד לך, אני לא הכרתי את ההיסטוריה – הקימו ועדה למיקי, לא הקימו ועדה למיקי; אני נלחמתי להגיע לוועדה לצדק חלוקתי, ונהניתי מכל ישיבה כשדנו שם על הפערים בין המרכז לפריפריה.

): אחרי מה שראית, תבקשי לבוא לוועדת הכנסת, כי גם שם יהיה מעניין.

לאה פדידה: נהניתי שדברים אמיתיים, שכואבים לאותו ילד רעב בצפת ולאותו ילד שאין לו מרפאה בדרום, נדונים בוועדה הזאת.

לאה פדידה: אבל מה עשיתם?

לאה פדידה: סגרתם את השלטר.

לאה פדידה: נס, לא חנוכה, ט"ו בשבט רק.

לאה פדידה: אז אני לא יודעת לאיזה עוד נס נגיע.

לאה פדידה: אתה יודע, מישהו במסדרון שאל אותי: פדידה, למה עזבת את הליכוד?

לאה פדידה: בדיוק בגלל זה.

לאה פדידה: שכחתם את האנשים הכי חלשים – –

נורית קורן: אנחנו הקמנו את הוועדה.

לאה פדידה: – – ואת הנושאים הכי כואבים.

לאה פדידה: מי שאני הכרתי בעבר לא סוגרים ועדה לצדק חלוקתי, לא מוותרים על הפריפריה, לא משתמשים במילה "פריפריה" כסיכת קישוט על דש הבגד או כמילת פנינה בכל נאום ונאום.

לאה פדידה: בפריפריה לא מדברים עליה; חיים אותה, מרגישים אותה, מטפלים בה.

לאה פדידה: ועדת הכנסת, שהייתי בה פעם או פעמיים – היא לא מתקרבת לדיונים העמוקים, האמיתיים, על חיי היום-יום של האנשים שלא נמצאים במרכז הארץ.

לאה פדידה: כי גם ככה במדינה הזאת ממשלת ישראל מתייחסת לצפון ולדרום כאל חצר אחורית.

לאה פדידה: ראינו היום את חברי הכנסת בזה אחר זה עולים ובדם ליבם מספרים שלא יקום מרכז שיקום בצפון ושאין אף מרפאת פרקינסון אחת בצפון הארץ, ושבדרום אין מרפאה כזו, והחינוך לא שווה, והם לא עומדים במצ'ינג.

לאה פדידה: אז תגידו לי אתם, הכיצד זה דווקא במשמרת שלכם – אלה שצועקים: אנחנו דואגים לפריפריה.

לאה פדידה: אתה יודע מה הכי עצוב?

לאה פדידה: כל המצביעים, אני אומרת לכם – בבית: אתם מצביעים לגוף, למפלגה שאין לכם ייצוג בה.

לאה פדידה: אין לכם ייצוג בה.

לאה פדידה: קל להם מאוד לסגור את השלטר, לא לדבר על דברים כואבים.

לאה פדידה: חבר הכנסת מיקי זוהר – –

רויטל סויד: תודה רבה.

לאה פדידה: – – הייתי בטוחה שתילחם על זה, כי עשית דיונים מדהימים, וחבל.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

רויטל סויד: לאחר מכן – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אלעזר שטרן: מיקי – – –

רחל עזריה: מה אתה רוצה ממנו?

רחל עזריה: תנו לי לדבר איתו.

רויטל סויד: שלוש דקות.

אלעזר שטרן: לא, בגלל שאמרו לו כאן, הוא באמת קצת עבד עלינו, זה לא נעים.

אלעזר שטרן: מיקי, הקשבתי לך.

אלעזר שטרן: צדק חלוקתי זה בין הח"כים של הליכוד?

אלעזר שטרן: זה הצדק החלוקתי?

אלעזר שטרן: זה מה שאמרת, שהיו צריכים לתת לך ועדה.

אלעזר שטרן: אמרת כאן עכשיו.

): זה 112 דיונים.

אלעזר שטרן: לא, אני יודע.

אלעזר שטרן: אתה יכול לזרוק את זה.

): למה?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך למה אתה יכול לזרוק את זה.

אלעזר שטרן: כי אם זה היה חשוב – – –

): הישגים לציבור לא חשוב?

): הישגים לציבור זה לא חשוב?

): זה לא חשוב שהבאנו הישגים ב-112 דיונים?

): זה לא חשוב?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אתה עמדת כאן לפני 20 דקות – –

): נו?

אלעזר שטרן: – – ואמרת שהיה צריך לתת לך ועדה, ואתה בחרת את השם שלה.

): אמרתי שדרשתי לקבל ועדה.

אלעזר שטרן: דרשת לקבל ועדה, ולא הייתה ועדה.

): כן, וקיבלתי.

): מי קבע את התוכן שלה?

אלעזר שטרן: מיקי, רגע, הנושא חשוב?

): מי קבע את התוכן שלה?

): אני.

): מי קבע את המהות שלה?

): אני.

): מי ידון בהישגים שלה?

): אני.

): מה אתה עשית באופוזיציה?

): כלום.

אלעזר שטרן: אולי צריך להביא לפה ארון קודש כדי שנשתחווה.

אלעזר שטרן: אולי נוציא את ארון הקודש, תעמוד במקום – – –

): לא רוצה ממך שום דבר.

אלעזר שטרן: תעמוד במקום ארון הקודש בבית הכנסת בכנסת ונשתחווה אליך.

): ממך אני לא רוצה כלום, שום דבר.

): אני רוצה את אמון הציבור.

אלעזר שטרן: מיקי, אין כמוך.

אלעזר שטרן: אף אחד לא יכול להחליף אותך.

): ממך אני לא רוצה שום דבר.

): אני רוצה את אמון הציבור.

אלעזר שטרן: לא, אבל אתה רוצה שנתפלל אליך.

אלעזר שטרן: עוד לא נולד – – –

): לא רוצה את התפילות שלכם.

): לא זקוק להן.

אלעזר שטרן: אולי דודי אמסלם, נגמרו לו הח"כים?

אלעזר שטרן: אין יותר ח"כים בליכוד לוועדות, כאילו?

דוד אמסלם: לא הבנתי, אתם רוצים לפתוח עוד ועדה?

אלעזר שטרן: צדק חלוקתי – – –

): – – – לפתוח עוד ועדה.

): מה כואב לכם?

אלעזר שטרן: אני לא רוצה אף ועדה.

דוד אמסלם: – – –

אלעזר שטרן: אני לא רוצה אף ועדה.

דוד אמסלם: אתם טוענים שאנחנו כולנו מושחתים – – – לא הבנתי.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה אף ועדה.

דוד אמסלם: אנחנו מצמצמים – – – לא טוב לכם?

אלעזר שטרן: אתה לא שומע.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה אף ועדה.

דוד אמסלם: – – – אתם התקשרתם – – –

אלעזר שטרן: אני לא התקשרתי.

דוד אמסלם: אז מהסיעה שלך.

דוד אמסלם: אני אומר לך, מהסיעה שלך.

אלעזר שטרן: תגיד, הנושא כל כך חשוב – הוא, יש לו חוברת.

אלעזר שטרן: סידרת את הצדק החלוקתי, כאילו?

אלעזר שטרן: אז בוא תגיד את האמת.

): – – –

אלעזר שטרן: אני, מיקי, לא רוצה להשתמש במילים שאמרו לך: שקרן, שיקרת אותנו.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך רק שעוד אף פעם לא הייתי כל כך קרוב להסכים עם מילים לא יפות שנאמרו פה.

אלעזר שטרן: אתה הרווחת את זה ביושר.

אלעזר שטרן: אתה יודע את זה.

): באמת.

): אני לא ישן בלילה.

אלעזר שטרן: אתה יודע את זה.

אלעזר שטרן: רק תגידו את האמת מההתחלה.

): – – – ביקר אותי.

אלעזר שטרן: וחבל שיושב-ראש הקואליציה מעליב – – –

): תגיד לי, אתה לא מבין שההשפעה הציבורית שלך היא אפסית?

): עוד לא הבנת את זה?

אלעזר שטרן: שרן, את לא רוצה ועדה?

אלעזר שטרן: תגידי להם, ייתנו לך.

אלעזר שטרן: מה, לא התנהגת יפה עם המרכולים?

): איזו השפעה ציבורית יש לך?

): איזה רקורד יש לך?

אלעזר שטרן: אולי תיתן לשרן.

אלעזר שטרן: אולי תיתן לשרן ועדה.

אלעזר שטרן: אתה סתם מעליב אותה.

יחיאל חיליק בר: תגיד לי, איפה אתה – – – דבר בכבוד.

יחיאל חיליק בר: אלוף בצה"ל, מיקי.

): אלוף בצה"ל?

): אלוף בצה"ל?

): איזה רקורד יש – – –

יחיאל חיליק בר: למה מה אתה עשית – – –

): איזה רקורד ציבורי יש לו?

יחיאל חיליק בר: מה אתה עשית – – –

): לי בשלוש שנים בכנסת יש רקורד ציבורי הרבה יותר ממנו.

יחיאל חיליק בר: – – –

רויטל סויד: אתה מסיים עוד חמש שניות.

קריאות: – – –

רויטל סויד: אתה נותן את הזמן הזה – אתה רוצה שאני אשמור על השקט?

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, חבר הכנסת מיקי זוהר.

קריאות: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, אל תיתן לי לקרוא לך, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיקי זוהר – –

יחיאל חיליק בר: תקראי אותו לסדר, שהוא אומר – – –

רויטל סויד: – – לא נאה ולא יאה.

רויטל סויד: תפסיק עם זה, בבקשה.

רויטל סויד: משפט לסיום.

רויטל סויד: זמנך תם.

אלעזר שטרן: מיקי, עכשיו אני אגיד לך: שיקרת את הכנסת, שיקרת את העניים.

אלעזר שטרן: לא עשית שום דבר חוץ מלהדפיס ניירות.

רויטל סויד: תודה רבה.

אלעזר שטרן: בזבזת את משאבי הכנסת.

רויטל סויד: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: לאחר מכן יסכם חבר הכנסת מיקי זוהר.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, עלה כאן חבר הכנסת איציק זוהר והודה: הלכתי לראש הממשלה.

עיסאווי פריג': הוא הלך לאבא ביבי.

מאיר כהן: זה לא איציק זוהר, זה מיקי זוהר.

עיסאווי פריג': אה, וואי, וואי, וואי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיקי זוהר.

עיסאווי פריג': לא נורא.

עיסאווי פריג': הוא הלך לראש הממשלה, ואמר: אני רוצה ועדה.

עיסאווי פריג': הלך לאבא ביבי ואמר לו: אני רוצה סוכרייה, כל החברים שלי קיבלו, כולם קיבלו ואני לא קיבלתי.

עיסאווי פריג': הוא אמר, עמד כאן ואמר: פניתי לראש הממשלה – רוצה ועדה, כולם קיבלו.

עיסאווי פריג': טוב, יאללה, תנו לו ועדה.

עיסאווי פריג': ואללה, הוועדה שלו הייתה צריכה להיות, ואין לה מקום ולא יהיה לה מקום מלבד הכותרת.

עיסאווי פריג': יש לה כותרת של פקולטה באוניברסיטה העברית: צדק חלוקתי ושוויון חברתי.

עיסאווי פריג': איזה טייטל.

עיסאווי פריג': טייטל של פקולטה.

עיסאווי פריג': ממש פיצוץ של טייטל.

עיסאווי פריג': עמד כאן חבר הכנסת מיקי זוהר: 112 דיונים.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': קיבל חלון ראווה, קיבל מסך, חלון ראווה.

עיסאווי פריג': אבא ביבי דאג לו.

עיסאווי פריג': ושואלים למה לאזרח נמאס מחברי הכנסת ומהכנסת.

עיסאווי פריג': תוך כדי, החלטה: תיתנו לו את הסוכרייה – כמה מאות אלפי שקלים על סתם החלטה.

עיסאווי פריג': תקימו לו ועדה.

עיסאווי פריג': יעני, בחוק המעקפים – עוד ועדה על הדרך.

עיסאווי פריג': מאות אלפי שקלים, ואנחנו שואלים את עצמנו למה בקרב הציבור אנחנו נתפסים כלא מעניינים וחסרי כל מעש.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': עכשיו כולם קיבלו את הסוכרייה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמיר אוחנה, דאגו לו לעוד סוכרייה.

עיסאווי פריג': אפילו חבר הכנסת אורן חזן מתחמם על הקווים עכשיו.

עיסאווי פריג': כי כולם קיבלו חוץ מחזן.

עיסאווי פריג': חזן, תפקידו לבוא לכאן, לתת שואו ולצאת.

עיסאווי פריג': כל החברים שלך מסודרים, לכולם יש מסך טלוויזיה; לכולם יש, מלבד חזן.

עיסאווי פריג': לך תעשה את העבודה אצל אבא ביבי, אולי תקבל על הדרך סוכרייה?

יחיאל חיליק בר: – – –

עיסאווי פריג': אפילו סגן יושב-ראש הכנסת לא קיבל.

עיסאווי פריג': אורן, תדאג לעצמך.

עיסאווי פריג': חברים, אתם עושים צחוק מעצמכם, לא מהציבור.

עיסאווי פריג': כי הציבור רואה את ההצגה הזולה שלכם, והוא מבין.

עיסאווי פריג': אומנם לוקח זמן, אבל הוא מבין, וימים יגידו ותקבלו על הראש ותתרגלו לשבת במקום הזה.

עיסאווי פריג': אני מחכה ליום הזה לראות את זה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: יש לנו דובר אחרון, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: לאחר מכן חבר הכנסת מיקי זוהר יסכם את הדיון.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה לגברתי היושבת-ראש.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', סוכרייה, סוכרייה, אבל מה שבטוח שהיה לה שם מצוין, לסוכרייה הזאת: צדק חלוקתי ושוויון חברתי.

יוסף ג'בארין: מה יותר טוב מזה?

עאידה תומא סלימאן: יוסף, מה עם – – –

יוסף ג'בארין: אבל האמת היא שאם באמת הייתה התייחסות רצינית לשם הכל-כך מכובד הזה, שכל כך נחוץ בדיונים כאן בכנסת, היא לא הייתה מתבטלת ככה, איך אומרים, חברי זוהיר, בהינף יד.

יוסף ג'בארין: האמת היא שיצא לי להיות בכמה מדיוני הוועדה הזאת, גם בסוגיות של שוויון בין מרכז לפריפריה, סוגיות של שוויון בבריאות, חלוקת הכנסות, סוגיות של תשלומי ארנונה ממשלתית.

יוסף ג'בארין: אני חייב להודות שבאמת, היו דיונים מאוד חשובים, וחלק מהדיונים הללו, נראה לי גם שלא הייתה אכסניה פרלמנטרית אחרת כדי לדון בהם.

יוסף ג'בארין: לכן גם אמרנו, גם אם זאת הייתה סוכרייה שקיבל חבר הכנסת מיקי זוהר, אז לפחות היו דיונים חשובים, משמעותיים, לגופם של עניינים.

יוסף ג'בארין: מה קרה שבקואליציה הזאת אי-אפשר למצוא מחליף שיהיה יושב-ראש הוועדה?

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת מיקי זוהר, על השאלה הזאת אולי תענה לנו כשאתה עולה לסכם.

יוסף ג'בארין: ועדה כל כך חשובה, עם נושאים כל כך חשובים, מדוע אי-אפשר למצוא בין כל ספסלי הקואליציה – למרות שאנחנו גם מוכנים לעזור לכם באופוזיציה וגם להיות בראשות הוועדה הזאת – מדוע אי-אפשר היה להמשיך?

יוסף ג'בארין: לא קיבלנו תשובה.

יוסף ג'בארין: מישהו קיבל תשובה כאן, מדוע הוועדה הזאת לא יכולה להמשיך?

יוסף ג'בארין: מדוע נושאים של צדק חלוקתי – ואולי נתקשה עכשיו להכניס אותם לוועדות הקיימות.

יוסף ג'בארין: אז, חבר הכנסת זוהר, אני מקווה שתענה על השאלה הזאת ותגיד לנו מדוע אי-אפשר להמשיך.

יוסף ג'בארין: ואם הקואליציה אינה יכולה לשאת בנטל הזה ובנושא הכבד הזה, אפשר גם להעביר את זה לנו, לאופוזיציה, ואנחנו נדע איך להוביל ועדה חשובה כזאת.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: יעלה לסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מיקי זוהר.

רויטל סויד: יושב-ראש הוועדה לצדק חלוקתי, שעוד שניות ספורות כבר לא תהיה קיימת יותר בכנסת ישראל.

): טוב, חבריי חברי הכנסת, אני חייב לומר שאני כועס.

יואל חסון: אתה יכול לחזור בך, אדוני.

): אני באמת כועס.

יואל חסון: מה אתה כועס?

): הצלחתם להכעיס אותי.

יואל חסון: מזועזעים.

): כן, לא חשבתי שהכעס הזה יביא לכך שתשנו את דעתכם, אבל זו התחושה שאני נמצא בה כרגע.

): האופוזיציה התנגדה להקמת הוועדה.

): התנגדה נחרצות.

): היה פה דיון ארוך, והאופוזיציה עשתה כל שביכולתה כדי למנוע את הקמת הוועדה.

): הפלא ופלא, עברה כשנה וחצי, אם אני לא טועה, והאופוזיציה מתנגדת לסגירת הוועדה.

): אני רוצה לקחת את הקרדיט, חברים.

יחיאל חיליק בר: קוראים לנו "נגדה", אנחנו מתנגדים לכל דבר, מה אתה מתפלא?

): אני רוצה לקחת את הקרדיט על זה שלקחתי כלום – כלום – ויצרתי ממנו משהו שכולם חושבים שהוא חשוב.

): אז קודם כול, תודה על המחמאות.

): תודה שהצלחתם להביא למצב – – –

יחיאל חיליק בר: אז למה אתה הורס?

): רגע, אני אסיים, חביבי.

): לא תצא היום – – –

יחיאל חיליק בר: גם בפעם שעברה – – –

): גם לטענתך כלפיי כשקרן תקבל תשובה.

): גם על זה תקבל תשובה.

יחיאל חיליק בר: אמרת שתענה על זה ולא ענית.

יואל חסון: שיקרת.

): מוחצת אפילו.

יחיאל חיליק בר: התחמקת.

יחיאל חיליק בר: בפעם הקודמת התחמקת, אל תתחמק עכשיו.

): בעצם אתם לקחתם את העשייה שלי – שהיא שלי, לא שלכם; אתם יודעים למה?

): כי יש עתיד לא רצו לשלוח חברים לוועדה הזאת; אלעזר שטרן, שעלה לפה, לא רצה לשלוח חברים לוועדה הזאת.

): אבל אחר כך, לימים, החליטו כן לשלוח חברים לוועדה הזאת, כי גילו שיש פה ועדה רצינית, מישהו בא לעבוד.

): שמונה סיורים, 112 דיונים, דיונים מהירים והישגים מפה ועד להודעה חדשה, שאני אנקוב בהם, ברשותכם.

): יש לנו קצת זמן: חקיקה היסטורית בוועדה הזאת, של נטל מיסויי גם על אנשי הקיבוצים.

): שנים שאנשי הקיבוץ לא שילמו מס הכנסה.

): הוועדה הזאת חוקקה את החוק שהביא לשוויון בנטל המיסויי, גם על חברי הקיבוץ, שמשלמים היום מס במסגרת חוק ההסדרים הקודם – הוועדה הזאת עשתה.

): הוועדה הביאה ל-100 מיטות בבית חולים סורוקה.

): 100 מיטות בבית חולים סורוקה – –

קארין אלהרר: כן, ממש, הוועדה הזאת.

): – – באמצעות דיון בוועדה.

): שר הבריאות נענה לדרישת הוועדה ויישם את זה באופן מיידי.

חיים ילין: זה הממשלה – – – הקודם.

): זה הישג של הוועדה.

): כי עד הדיון בוועדה שלי שום דבר לא קרה, כלום.

חיים ילין: זה בנימין נתניהו, ראש הממשלה.

חיים ילין: זאת החלטת ממשלה.

): הוועדה שלי הביאה להישג הזה.

יחיאל חיליק בר: הוועדה שלך לא הקימה את המדינה גם?

): לא.

חיים ילין: היו גמלים עד שהגעת.

יחיאל חיליק בר: אולי הקמת את המדינה גם, מיקי זוהר.

חיים ילין: היו גמלים, לא היה כלום במדינה.

): הוועדה הזו הביאה להכרזה של משרד הבריאות על הקמת בית חולים נוסף בנגב.

): הנושא נעלם, שכחו ממנו; בא משרד הבריאות, שמע את טענות הוועדה, ואמר: נקים בית חולים נוסף בנגב.

): הוועדה התבשרה על ידי משרד הבריאות שהופנה תקציב של 160 מיליון שקל לטובת בינוי, שיפוץ והרחבת תשתיות בבתי חולים ממשלתיים בפריפריה.

): הוקצו 16 מיליון שקל לטובת חיזוק מוסדות גריאטריים ופסיכיאטריים בפריפריה.

): הוועדה – – –

דוד אמסלם: יואל.

): רגע, אני אתן לכם עוד כמה דברים מעניינים.

קארין אלהרר: תגיד, אתה מקשיב לעצמך?

רויטל סויד: נראה לי שאתה כבר לא צריך.

): כן, לכל מילה.

רויטל סויד: מיקי, נראה לי שאתה כבר לא צריך.

): רגע, רגע, ברגע שדודי אמסלם יגיד לי – – –

יחיאל חיליק בר: השר לוין, אתה יודע שבזכות הוועדה קם בית החולים באשדוד?

): לא, זה לא.

יחיאל חיליק בר: אתה אמרת את זה עכשיו.

): לא, אמרתי בית חולים בדרום.

): אשדוד זה לא דרום, אשדוד זה שפלה.

): וזה עוד לא קם.

יחיאל חיליק בר: הוא כבר החליף את הממשלה.

): לא, לא.

יחיאל חיליק בר: רק בזכותו בית החולים – – –

): לא, לא, חלילה.

): אבל נערכו דיונים חשובים – – –

יואב קיש: נו באמת, כשאנחנו סוגרים את הוועדה – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לפני הוועדה לא הייתה מדינה בכלל.

): נערכו דיונים חשובים, שהאיצו את תהליכי החקיקה – – –

יחיאל חיליק בר: הדיחו את כל – – – לא ייאמן.

): טוב, חברים, אני החלטתי – אם תוכלי להגן עליי, גברתי, מפני הרעש.

יחיאל חיליק בר: – – – מה עשית בחקלאות?

רויטל סויד: חבר הכנסת חיליק בר, אתה גורם לכך שחבר הכנסת מיקי זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת, לא יוכל לומר את הדברים שלו עכשיו ולסכם את הדיון.

יחיאל חיליק בר: אני מוחה על – – –

רויטל סויד: אני אבקש ממך להיות בשקט, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מציע לשים תמונה של מיקי מכלוף זוהר פה, ליד הרצל – – –

רויטל סויד: חיליק, חבר הכנסת בר, חבר הכנסת בר, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר בעניין הזה.

רויטל סויד: בבקשה.

): אני אומר לך, חבר הכנסת בר, ואני אומר לך, חבר הכנסת שטרן, ולכל חברי הכנסת באופוזיציה: אתם האחרונים שמעניין אותי אם תתמכו, תעריכו או תאהבו.

): יש אך ורק פרסונה אחת, או פרסונות רבות, במדינת ישראל שמעניינות אותי, וזה הציבור.

): אתם לא מעניינים אותי – –

יואל חסון: הציבור הוא לא פרסונה, הוא פרסונות.

): – – הציבור מעניין אותי.

): אם הציבור אוהב את העשייה שלי, זה מה שחשוב לי.

): אם אתה אוהב אותה או לא אוהב אותה, זה לא מעניין אותי.

): אמיתי.

): הציבור קובע, לא אתם קובעים.

יחיאל חיליק בר: אבל אתה לא מסביר למה אתה סוגר את הוועדה.

יחיאל חיליק בר: לא הסברת למה אתה סוגר.

): לא אתם קובעים ולא התקשורת קובעת.

): הציבור.

יחיאל חיליק בר: למה אתה מתחמק מזה?

יחיאל חיליק בר: למה אתה סוגר את הוועדה?

): ואם הציבור מעריך את העשייה שלנו, הוא יצביע בשבילנו.

): ואם לא, אז הוא לא יצביע בשבילנו.

יחיאל חיליק בר: אבל למה אתה סוגר את הוועדה?

): והוועדה שלי עשתה עשייה אמיתית למען הציבור.

): וזה הדבר שקובע.

יחיאל חיליק בר: אז למה אתה סוגר אותה?

יחיאל חיליק בר: אז למה אתה סוגר אותה?

יואל חסון: אז למה אתה סוגר אותה?

): עכשיו אני אענה לך על זה.

יחיאל חיליק בר: או, בבקשה, הינה, אני לא מפריע.

): יפה.

): ראשית אני אענה לגבי הטענות שהועלו פה על ידי חבר הכנסת אלעזר שטרן.

): אמרתי על הרקורד הציבורי שלו שהוא לא מרשים.

): זה לא אומר שהרקורד הצבאי שלו לא מרשים.

): כי רקורד צבאי הוא לא רקורד ציבורי.

): מי שהולך לצבא מקבל משכורת בגין כך, מכובדת מאוד.

): אני מאמין שהוא עד היום אפילו מקבל משכורת.

): עשייתו הצבאית – כמובן, אנחנו מכבדים אותה ומוקירים לו תודה על זה, אבל הוא גם קיבל עליה שכר.

מאיר כהן: אני מבין שאתה עושה את זה בהתנדבות.

): רגע, אני מדבר על עשייה ציבורית.

מאיר כהן: לא, תכבד אנשים שהיו כל החיים שלהם – – –

): הוא לא כיבד אותי, אז הוא מצפה שאני אכבד אותו?

): כל מכבדיי אכבד, ככה לימדו אותי.

): אימא שלי, זיכרונה לברכה, אמרה לי: כשמישהו מכבד אותך, תכבד אותו אפילו יותר, ומישהו שלא מכבד אותך, אתה לא חייב לכבד אותו בחזרה.

): ואני קונה את התיאוריה הזאת.

מאיר כהן: תאמין לי שאם תכבד – – –

): אני לא מעריך את הרקורד הציבורי שלו, כי הרקורד הציבורי שלו מסתכם בכלום.

יחיאל חיליק בר: תענה לי, אבל.

): ולכן, אם הוא עשה רקורד צבאי – תודה רבה, קיבל על כך שכר.

): רקורד ציבורי – לא מצאתי שום דבר שם.

): ולכן הוא לא יכול לבוא ולבקר את הרקורד הציבורי שלי, שעם כל הכבוד והצניעות, עולה על שלו.

): אז שלא יבקר אותי על רקורד ציבורי.

יחיאל חיליק בר: צניעות זה הצד החזק שלך.

): לחבר הכנסת יואל חסון: קראת לי שקרן, אני קורא לך שקרן בחזרה.

): אתה שיקרת את הבוחרים שלך בזה שעברת ממפלגה למפלגה.

יואל חסון: תהיה מקורי, בחייך.

יעל כהן-פארן: אנחנו בגן ילדים?

יעל כהן-פארן: כנראה שכן.

): אתה הטעית את הציבור.

): היית במפלגה אחת, עברת מימין לשמאל, ממפלגה למפלגה, תוך כדי שאתה משקר את הבוחרים שלך פעם אחרי פעם.

): כי כל פעם שנבחרת, נבחרת במפלגה מסוימת, וציפו ממך לאמון מסוים.

): מעלת באמון הציבור ועברת למפלגה אחרת.

): בחרו אותך במפלגת הליכוד – שיקרת לבוחרי הליכוד ועברת למפלגת קדימה.

יואל חסון: אתה משקר שוב.

): נבחרת בקדימה – שיקרת למצביעי קדימה ועברת לתנועה.

): נבחרת בתנועה – שיקרת למצביעי התנועה ועברת למפלגת המחנה הציוני.

): לאן תגיע הפעם?

): האם גם את תומכי המחנה הציוני תשקר, חבר הכנסת יואל חסון?

יואל חסון: אתה משקר עכשיו.

): אז זה מה שעשית, אתה קראת לי שקרן, אז אתה גם שיקרת, שיקרת לבוחרים שלך.

יואל חסון: לא נכון.

יואל חסון: אתה שקרן עוד יותר עכשיו, אתה משקר ומטעה.

): אז אני לא משקר לבוחרים שלי.

יואל חסון: אתה משקר.

): אמרתי לבוחרים שלי, פה, בשולחן הזה, בצורה רצינית: ביקשתי ועדה, הקמתי ועדה, שאת מהותה אני קבעתי, את התכנים שלה אני קבעתי, והבאתי לציבור הישגים, ואני לא מתבייש לומר את זה.

רויטל סויד: חבר הכנסת זוהר, כמדומני שקוראים לך פה.

): אז עוד שתי מילים.

מיקי לוי: איזה הישגים?

יחיאל חיליק בר: מיקי, הבטחת תשובה, תהיה גבר.

): עכשיו אני אענה, עכשיו אני מגיע לנקודה.

יחיאל חיליק בר: אני מקשיב.

מיקי לוי: מיקי, תפרט לנו את ההישגים.

): רק רגע, חברים, אני רק עונה את התשובה.

רויטל סויד: חבר הכנסת זוהר, יושב-ראש הקואליציה מסמן לך סימונים.

): דקה.

דוד אמסלם: אני עובד לפי התקנון, גם על זה יש לך תלונה?

יחיאל חיליק בר: לא, אני רוצה – – –

דוד אמסלם: רק אתם מדברים שעתיים על כל נושא?

יחיאל חיליק בר: אני רוצה שהוא ימשיך.

דוד אמסלם: מה כואב לך?

דוד אמסלם: הוא רוצה לענות לכם.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה שהוא ימשיך.

יואל חסון: שיענה, שיענה.

): עכשיו תקבל תשובה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מבקשים שהוא יענה, אז למה אתה קופץ פה?

): עכשיו תקבל תשובה.

): כשהיה הסבב האחרון פנה אליי ראש הממשלה והודיע לי שהוא מתכוון למנות אותי, בהתאם להמלצת יושב-ראש הקואליציה, להיות יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אמרתי תודה רבה.

): התקשרתי ליושב-ראש הקואליציה ואמרתי לו: דודי, יש לי ועדה שלדעתי היא ועדה מצוינת, עשתה הישגים רבים, אני חושב שצריך להשאיר אותה.

): חבר הכנסת דודי אמסלם אמר לי בצורה ברורה: יש לנו על הפרק את תקציב 2019, יהיו בו הוצאות כלכליות מאוד מאוד גדולות, ביניהן חוק הנכים – שאנחנו נביא, לא האופוזיציה; גם קצבאות הקשישים צריכות להידון, וזה יעלה למדינה הרבה מאוד כסף.

קארין אלהרר: חוק הנכים – – –

): חוק הנכים, סליחה.

): מאחר שאמר יושב-ראש הקואליציה שלא רק הוועדה שלי צריכה להיות קיימת, אלא גם יש דרישה של יש עתיד להקים להם ועדה, בהתאם לוועדה שלנו, שתביא לעוד נטל כלכלי על אזרחי ישראל – הוא מבקש ממני לסגור את הוועדה, מתוך הבנה שההוצאות הכלכליות בגין שתי הוועדות הללו הן גדולות מאוד.

): ולכן, הוא רוצה להסב את הכסף לטובת הקשישים, הנכים, והתקציב החברתי שאנחנו בקואליציה מביאים.

יחיאל חיליק בר: כמה כסף זה הוועדה שלך?

יחיאל חיליק בר: אתה מקבל משכורת – – –

קריאות: – – – מיקי – – –

): רגע.

): עליזה, רגע.

): מהרגע שיושב-ראש הקואליציה העלה את הטענות האלה בפניי – וכפי שאמרתי קודם, אני לא מתערב בשיקוליו הקואליציוניים – קיבלתי, קיבלתי – – –

יואל חסון: תגיד את האמת, לא יכולתם להחליט מי יקבל את הוועדה.

יואל חסון: כי לא יכולתם להחליט.

): ממש לא.

): זה עוד שקר שלך, יואל חסון.

יואל חסון: זה שקר שלך.

יואל חסון: אתה – – –

): ובהתאם להחלטת יושב-ראש הקואליציה – קיבלתי את עמדתו, ולכן אני עומד כאן היום.

): עכשיו, תראו, חברים, נכון, האמת כואבת.

): אנחנו בקואליציה עושים הרבה למען הציבור.

): גם במסגרת הוועדה הזו עשינו הרבה למען הציבור.

): כל מה שיש כאן – – –

רויטל סויד: נא לא להציג.

רויטל סויד: אני מבקשת ממך להוריד את זה, בבקשה.

): אוקיי, סליחה.

): כל מה שיש כאן זה ההישגים שלה – –

יחיאל חיליק בר: אורן חזן – – – מה הבעיה?

): – – וההישגים שלה לא היטיבו איתי, הם היטיבו עם הציבור, ולא משנה למי הוא הצביע, גם לאופוזיציה וגם לקואליציה.

): והציבור ישפוט מי עושה יותר ומי מדבר יותר.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד ההמלצה לסיים את כהונתה של הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי?

רויטל סויד: בבקשה, מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 43 נגד – 33 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר סיום כהונתה של הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי נתקבלה.

רויטל סויד: 43 בעד, 33 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: המלצת הוועדה התקבלה.

רויטל סויד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/727); נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 118) (הוראות לעניין היטל השבחה), התשע"ז–2017, לקריאה ראשונה.

רויטל סויד: יציג את הצעת חוק חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, שנוכח במליאה הפעם, לשם שינוי.

מיכאל מלכיאלי: תודה, היושבת בראש.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, למה אנחנו מכריחים אנשים לפעמים לזייף מסמכים?

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: לפעמים אדם שרוצה למכור את הבית שלו ורוצה לבוא לרשות לקבל שומת היטל השבחה, אומרים לו: תמכור את הבית, תביא לי חוזה, אני אתן לך שומה להיטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: אומר הבן אדם: אבל אני לא יודע בכמה למכור.

מיכאל מלכיאלי: יש לי 50,000 שקל היטל השבחה או 300,000 שקל היטל השבחה?

מיכאל מלכיאלי: הרשות לא מוכנה לשתף פעולה, אז מה עושים הרבה אנשים?

מיכאל מלכיאלי: לוקחים חוזה, כותבים משהו, מגישים לרשות.

מיכאל מלכיאלי: מקבלים שומה.

מיכאל מלכיאלי: הצעת החוק הולכת לעשות סוף לדבר הזה ולחייב את הרשויות לתת שומת היטל השבחה לכל אדם שרוצה לקבל שומה.

מיכאל מלכיאלי: כמובן עם אגרה, זה יעלה לו כסף, אבל הוא ידע כמה הרשות הולכת להטיל עליו.

מיכאל מלכיאלי: זה – 1. 2.

מיכאל מלכיאלי: אדם שגר בקומה שנייה.

מיכאל מלכיאלי: יש מעליו עוד כמה קומות והוא רוצה למכור את הבית; הוא הולך לרשות, הרשות מחייבת אותו בהיטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: כי יש לך זכויות בגג.

מיכאל מלכיאלי: בחיים הוא לא יכול לבנות שם.

מיכאל מלכיאלי: יש ארבע קומות מעליו, מה רוצים ממנו?

מיכאל מלכיאלי: אומרת לו הרשות: כן, יש למעלה זכויות בנייה משותפות.

מיכאל מלכיאלי: הרי אם הוא ייגש לרשות כשההוא בגג רוצה לבנות והוא יתנגד, כי יש לו זכויות, מה בוועדה המקומית יגידו לו?

מיכאל מלכיאלי: יגידו לו: אין פה אפשרות תכנונית לבנייה.

מיכאל מלכיאלי: מה כן?

מיכאל מלכיאלי: לך למפקח על המקרקעין.

מיכאל מלכיאלי: אז למה ריבונו של עולם אנשים חלשים, קשישים, עולים, צריכים לשלם כל כך הרבה היטלי השבחה?

מיכאל מלכיאלי: גם כאן הצעת החוק תעשה סדר בדבר ותטיל את החובה בתשלום היטל השבחה רק לאדם שיכול לבנות בפועל ולממש את זכויות הבנייה.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא לחבריי בקואליציה ובאופוזיציה לתמוך בהצעת החוק הזו.

מיכאל מלכיאלי: זו הצעת חוק חברתית ממדרגה ראשונה, שתעשה סוף לסחיטה של כל אותם שקופים, חלשים, שהרשויות באופן אכזרי הטילה עליהם היטלי השבחה והם לא יכלו לעמוד בזה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לסיים ולהודות, קודם כול, לשר הפנים הרב אריה דרעי, שמהרגע הראשון נתן תמיכה לחוק, תמיכה בלתי מסויגת, ולסגן שר האוצר הרב איציק כהן, שעל שולחנו נבנה החוק הזה, והוא תמך בו והביא את הפקידים למהלך של תמיכה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הקואליציה דודי אמסלם, שלקח חוק מסוים והפך אותו לחוק הרבה יותר חברתי, הרבה מעבר למה שחשבתי בהתחלה, ובחדרו הצלחנו להגיע להבנות; ליועץ המשפטי של הוועדה תומר רוזנר, שבכישורים רבים הצליח לגשר על הפערים; ולצוות של היועצים: משה ארבל, עקיבא חופי, אוזן ומשרקי.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: נעבור לרשימת הדוברים: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני דווקא מודה לחבר הכנסת מיקי זוהר שהעלה את הסוגיה של בכמה מפלגות הייתי וכל מיני עניינים מהסוג הזה.

יואל חסון: אז קודם כול, כדאי, לטובת הפרוטוקול, לתקן ולהבהיר שאני הייתי חבר כנסת מטעם שתי מפלגות: קדימה והתנועה – זה הכול.

יואל חסון: בניגוד לכל הפייק ניוז, לא הייתי חבר כנסת מטעם הליכוד ואני לא חבר כנסת מטעם מפלגה אחרת.

יואל חסון: מטעם התנועה, עד היום, וקדימה – זאת עובדה.

יואל חסון: דבר שני, אני אגיד עוד אמירה שהיא אמירה חשובה: האמת שאני בחברת גדולים ורבים.

יואל חסון: תחזרו אחורה בהיסטוריה: גדולי המנהיגים של מדינת ישראל בהיסטוריה היו ביותר ממפלגה אחת.

יואל חסון: מה לעשות?

יואל חסון: המערכת הפוליטית, כפי שאתם יודעים, היא דינמית במדינת ישראל; היא לא יציבה ואנשים גדולים ורבים, אפילו ממני, ידעו למצוא את עצמם ביותר ממפלגה אחת.

יואל חסון: אני יכול להגיד גם לכם – חבריי חברי הכנסת הפחות-ותיקים, מי שזו להם הקדנציה הראשונה, אני יכול להגיד להם שיכולה לקרות להם סיטואציה שהם ימצאו את עצמם לא באותה מפלגה שבה הם נמצאים היום.

יואל חסון: זה קורה, זה קרה לטובים ורבים.

יואל חסון: בדרך כלל רוב האנשים האלה אולי עוברים מפלגה אבל לא עוברים עמדה ולא עוברים דעות, והם נמצאים פחות או יותר באותה ספירה שהם היו בה בפעם הקודמת.

יואל חסון: לכן, אני מציע לא לשפוט על פי הסוגיה הזו.

יואל חסון: אבל על מה כן לשפוט?

יואל חסון: על מה כן לשפוט, חברי הכנסת?

יואל חסון: לשפוט על – אותם חברי כנסת שיכול להיות שהם באותה מפלגה הרבה זמן, אבל הם לא מבינים מהי דמוקרטיה; הם לא מבינים מהו פרלמנט; הם לא יודעים להתנהל בעולם של אופוזיציה וקואליציה; הם לא יודעים להתייחס למיעוט, לכן הם יודעים להיות רק רוב דורסני וקשה.

יואל חסון: אנחנו עומדים מול מציאות כזו, חבריי חברי הכנסת.

יואל חסון: אנחנו עומדים מול קואליציה צינית, כוחנית, שכל פעולותיה הן רק לטובת ההישרדות שלה, רק לטובת סידורי הכיסאות, רק לטובת שיבוצים וסידורים של ג'ובים.

יואל חסון: זאת המהות, זה מה שמוביל.

יואל חסון: גם ראש הממשלה מסתכל על חבריו בכנסת – חבריו בסיעת הליכוד – ובסך הכול חושב איך הוא מסדר את זה ואיך הוא דואג לזה.

יואל חסון: ולא בגלל שהוא חושב, גברתי היושבת-ראש, שהם איזה עילוי גדול או איזה כישרון ממש יוצא דופן, אלא כי הוא רוצה שקט.

יואל חסון: הוא רוצה פשוט, בואו נגיד את האמת, חבריי חברי הכנסת, הוא רוצה שלא תבלבלו לו את המוח.

יואל חסון: הוא רוצה שתסתמו את הפה.

יואל חסון: תקבלו איזה ג'וב ותהיו בשקט, כדי שהוא יוכל להמשיך לשבת על כיסא ראש הממשלה בשקט.

יואל חסון: זאת האמת, מול זה אנחנו מתמודדים.

יואל חסון: מול זה אתם גם מקבלים אופוזיציה נחושה, ברורה, חדה, שלא מתכוונת למצמץ ולא מתכוונת לאפשר לכם בשום צורה לעשות את הדברים האלה, לפחות לא באופן חלק.

יואל חסון: לפעמים אתם מצליחים, כי יש לכם רוב.

יואל חסון: בסוף זה המשחק פה: רוב מול מיעוט.

יואל חסון: אבל אנחנו נעשה את הכול כדי להקשות עליכם.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

רויטל סויד: חבר הכנסת איציק שמולי, שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: אדוני השר, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, עד היום התרגלנו לזהות באירופה, גם באמריקה ובכל מיני מקומות, ארגונים וגם אנשים פנאטיים, שכחלק מהדת והכת שבה הם נמצאים מטיפים להכחשת שואה ולטשטוש המאורעות והזוועות שהיו נגד העם היהודי ונגד האנושות כולה באירופה, באותה מלחמה ארורה.

איציק שמולי: והינה אנחנו נמצאים עכשיו בעיצומה של מערכה דיפלומטית.

איציק שמולי: מערכה שכמעט כל הבית הזה שותף לה, מערכה נגד הניסיון הנואל של מדינה באירופה, מדינה מתקדמת באירופה, לעגן בחקיקה מהלך של הכחשת שואה; מהלך שהתכלית שלו היא תכלית אחת: לנסות ולשכתב את ההיסטוריה, לנסות ולהתנקות בדרך בזויה, בדרך עקלקלה ופתלתלה, מהאחריות ומהאשמה ההיסטורית שרובצת גם על העם הפולני.

איציק שמולי: מה שמתחיל בפרלמנט הפולני עלול להתרחב לפרלמנטים נוספים באירופה.

איציק שמולי: היו פה חברי כנסת ושרים בבית הזה שהתבשמו מעלייתו של הימין החזק – אני לא רוצה להשתמש במילים בוטות – הימין הרדיקלי באירופה; העניין הזה שהוא ניסה לרדוף את המוסלמים בכל מקום נתן כאן לאנשים קצת נחת.

איציק שמולי: אבל מסתבר שכאשר מדובר בפאשיסטים, אז זה חוזר לעם היהודי כמו בומרנג.

איציק שמולי: היום אנחנו נמצאים בפתחה של מערכה, וקיים חשש באמת ממשי שחוק כזה, שמגביל את הדיון ואת המחקר, ובכלל את הדיבור על חלקם של הפולנים בשואה בזוועות הנוראיות שבוצעו על אדמתם, יביא לעיוות חמור מאוד של ההיסטוריה; חמור מכך – הוא גם עלול להעניק לגיטימציה לזוועות נוספות שבוא-יבואו.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר אין מקום לפשרות בדבר הזה.

איציק שמולי: העמדה של ממשלת ישראל חייבת להיות עמדה נחרצת: לא לוותר לא על פסיק ולא על נקודה, כי בסופו של דבר גם לנו, היום, כאן בבית הזה, אין את המנדט לבוא במשא ומתן עם אף אחד לגבי החובה לזכור ולא לשכוח את מה שהיה, וחס וחלילה, אם יטשטשו את האמת – את מה שעוד עלול לחזור.

איציק שמולי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

רויטל סויד: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, בדרך כלל כשאני מדבר על גזרות הדיור והבעיות הכלכליות אני מדבר על כלל אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: הפעם אני רוצה לדבר דווקא על הזוגות הצעירים החרדים.

ישראל אייכלר: המדינה, האוצר, העיריות, חברו יחדיו למנוע מזוגות צעירים חרדים לאלפים ולרבבות תוכניות ופתרונות לדיור.

ישראל אייכלר: יש אנשים שאומרים: אל תדאג, גם הפתרונות לדיור לכלל האזרחים לא יבוצעו.

ישראל אייכלר: דיור למשתכן וכל ה"נטו" למיניהם, בפועל בשטח לא נעשה כלום.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה שלא יקרה כלום.

ישראל אייכלר: אני רוצה שיקרה לכולם טוב, לכל האזרחים.

ישראל אייכלר: אבל לא ייתכן שבכל תוכניותיו של השר כחלון, שאני מכבד אותו באופן אישי, ובכל ועדת הדיור שלו, מתעלמים ביודעין ובכוונה תחילה מרבבות אנשים – חוץ מבית שמש, שגם שם במשך 30 שנה ניסו למכור דירות, רק לא לחרדים, ומשרד השיכון בממשלות קודמות עשה את כל הפשעים האפשריים, כולל הפרות חוק, כדי לבטל מכרזים שחרדים זכו בהם; הפעם הם כבר ויתרו, אבל כאשר המחיר הוא כבר יקר מאוד.

ישראל אייכלר: גם, מחירי הפיתוח מייקרים כל כך דירה בבית שמש, שזה כבר לא כדאי ולא אפשרי ובהישג ידם של זוגות צעירים חרדים.

ישראל אייכלר: אבל בכל מקום אחר בארץ, בכל התוכניות לדיור למשתכן אין אף אחת שבה עושים דיור למשתכן שיתאים גם לאנשים חרדים, אם זה בעניין של כיורים נפרדים, אם זה בעניין של סוכות.

ישראל אייכלר: גם בירושלים הייתה מזימה לבנות אלפי דירות בלי סוכות.

ישראל אייכלר: עכשיו, היו זמנים שהמדינה הבינה שקרקעות המדינה שנכבשו ב-48' ו-67', וגם אלה שנקנו בכספי יהודים תמימים שתרמו לגאולת אדמות הארץ, נועדו לכל יהודי באשר הוא יהודי ולכל אזרח באשר הוא אזרח.

ישראל אייכלר: אבל היום כבר מזמן שכחו – מאז שהתחילה גזרת המכרזים, שמי שמרבה במחיר זוכה בקרקע, שכחו את צורכי הציבור בכלל, של כל הארץ, וכך ייקרו את הדירות אנשי האוצר בכל הדורות, שגזלו 14 מיליארד שקל מכספי הקרקעות שנועדו לאזרחים ולקחו את זה לאוצר לכל המרבה במחיר, לכל הטייקונים ולכל הגבירים ולכל העשירים שיכלו להשקיע.

ישראל אייכלר: אפילו היום, כאשר יש לנו השר כחלון, שכן הולך לכיוון של לתת שוב דירות לאנשים, אני מאשים את המשטר האנטי-חרדי בהתעלמות מצורכי הציבור היהודי הנאמן ביותר – כולל הממשלה הזאת.

ישראל אייכלר: אין דיור למשתכן שמאפשר לציבור חרדי, ובכל המכרזים אין תוכניות דיור אחרות.

ישראל אייכלר: גם ההצעות שהציע חברי הרב מוזס, וחברים אחרים, לעזור ביד שנייה, לא התקבלו.

ישראל אייכלר: אני רוצה למחות על כך ולהגיד: אנחנו לא תמימים ולא טיפשים.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שיושבים בממשלה פקידים שלא רוצים לעזור לאנשים חרדים בדיור.

ישראל אייכלר: הדור שלנו והדור הבא לא ישתקו לכם על זה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

רויטל סויד: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

רויטל סויד: חבר הכנסת טלב אבו עראר, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אנחנו שומעים על המושגים האלה, תכנון ובנייה, אבל אצלנו במגזר הבדואי בנגב רואים בפועל את ההריסה, ואין תכנון שם.

טלב אבו עראר: טוב שכאן יושב שר החקלאות, הממונה על המגזר הבדואי בנגב, בתכנון ובנייה.

טלב אבו עראר: הוא ראש הממשלה שם, במגזר הבדואי בנגב.

טלב אבו עראר: אני פונה אליך בשאלה, מכובדי: בשתי מועצות, אל-קסום ונווה מדבר, שבתוכן יש 11 יישובים, לפני כ-13 שנים הכירה המדינה ביישובים האלה.

טלב אבו עראר: האם יש שם תכנון ובנייה?

טלב אבו עראר: אני שואל כאן.

טלב אבו עראר: הרי אנחנו רואים רק הריסות בתים ביישובים האלה, שלא התפתחו.

טלב אבו עראר: ראינו שם כביש גישה, כניסה ליישוב, ראינו שם בית ספר בכל יישוב.

טלב אבו עראר: אבל כל בית חדש שנבנה שם, נהרס.

טלב אבו עראר: בנוסף לכך, יש כ-80,000 בני אדם שיושבים ביישובים הבלתי-מוכרים, שמאז קום המדינה, המדינה הורסת להם את הבתים.

טלב אבו עראר: אין לה מה להציע.

טלב אבו עראר: אפילו אם חושב שר החקלאות אורי אריאל להעביר את התושבים האלה ממקומם, הוא חושב על העברתם ליישוב מוכר; הרי גם ראשי המועצות ביישובים המוכרים מסרבים ומתנגדים בתוקף: לא לקבל אף תושב מהיישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: האם חשבת פעם, כבודו כבוד שר החקלאות, על פתרון אחר חוץ מלהרוס?

טלב אבו עראר: אולי תחשוב על הכרה ביישובים, ובעיקר ביישובים שמאכלסים אלפים, לא מאות ולא עשרות?

טלב אבו עראר: אם היו במקומם יהודים, לא היית מכיר להם ביישוב?

טלב אבו עראר: הרי היישוב חירן, אני לא יודע כמה אתה הולך לאכלס שם אבל אתה מעודד יהודים לבוא מהצפון כדי לבוא להתגורר ביישוב חירן החדש, שגם הוא בשלבי הקמה.

טלב אבו עראר: די, בושה וחרפה לממשלה שעובדת כך, למדינה שזה היחס כלפי אזרחיה הבדואים.

טלב אבו עראר: גברתי גם – יש בערבית פתגם, ובזה אני מסיים: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) אלוהים יעזור למדינה הישרה שעובדת ביושר כלפי תושביה ואזרחיה, אפילו שהיא כופרת, ולא ייתן למדינה שהיא מקפחת או מתנהלת בגזענות כלפי אזרחיה, אפילו שהיא מדינה מאמינה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

רויטל סויד: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: כנסת ישראל – איימן – כנסת ישראל, על דופנותיה וקירותיה, חבריה וחברותיה, הינה ערבי פלסטיני, אזרח מדינת ישראל, מצהיר בזאת שהוא מתקומם התקוממות נחרצת כנגד הצעת החוק של הפרלמנט הפולני.

זוהיר בהלול: אסור לעוות את ההיסטוריה וצריך לכבד את הצדק הפואטי ההיסטורי.

זוהיר בהלול: היהודים שילמו במיליוני חלליהם בשל הנאציזם, הן בגרמניה והן בפולין והן במקומות אחרים.

זוהיר בהלול: אבל, ובלי שום קורלציה: אנא, זאת צביעות שאף מנהיג ישראלי מאז 1948, לא קם ועמד, כעמידתי כאן ברגע הזה, אל מול הציבור הפלסטיני ואמר: אנחנו מתנצלים על גירושכם, על כיבושכם ועל העוול ועל העושק שגרמנו לכם.

זוהיר בהלול: למה אינני מוצא מנהיג ישראלי שמתייצב עם גו זקוף כאן בכנסת ישראל, כדי לומר לערבים הפלסטינים: סליחה, גרמנו לכם עוול, עושק, ואנחנו מישירים מבט אל מולכם ומתנצלים בפניכם.

זוהיר בהלול: אני אומר שהיהודים סבלו יותר מכל העמים בהיסטוריה המודרנית, אבל שוב, ובלי שום קורלציה: זאת צביעות, מכיוון שאתם – לא כולכם, כמובן; אין בחזקתם של מנהיגי ישראל את האומץ לומר את אשר ייאמר וחייב להיאמר, אם לא היום אז אתמול ולא מחר.

זוהיר בהלול: כי הפלסטינים מחולקים ומשוסעים ברחבי תבל, במזרח התיכון, ללא יכולת של זכות שיבה וללא יכולת לשיקום היסטורי.

זוהיר בהלול: אתם מתנגדים לשתי מדינות לשני עמים.

זוהיר בהלול: אז אנא, הישירו מבט בעינינו ותאמרו לנו: גרמנו לכם עוול, גרמנו לכם עושק.

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, אם יימצא מנהיג כזה, זה יהיה רגע מכונן והיסטורי ביחסים בין האוכלוסייה הערבית פלסטינית, גם כאן וגם בחוץ, לבין הישראלים היהודים.

זוהיר בהלול: הגיעה העת שיבוא מנהיג ויתייצב כאן באומץ, ביושר וביושרה ויאמר לנו: גרמנו לכם עוול, אנחנו מתנצלים.

רויטל סויד: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

רויטל סויד: אני חושבת שיש לנו פשוט חוסר הסכמה על העובדות, לכן לא קם מנהיג כזה.

רויטל סויד: נעבור לדוברת הבאה.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר.

רויטל סויד: חבר הכנסת נחמן שי.

רויטל סויד: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה, גברתי.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אני לא מכיר את הרב יגאל לוינשטיין, וייתכן שהוא גדול בתורה – אני חושב, אומרים עליו – אבל אני חושב שהוא קטן כשהוא עוסק בסוגיות אחרות שאינן בדיוק התורה.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על ההתייחסות שלו לגיוס נשים לצה"ל.

נחמן שי: ההתקפות היום – היום נודע: זה תמיד בא באיחור כי מישהו מקליט, עכשיו הקלטות זה חלק מההוויה החדשה שלנו.

נחמן שי: הוא תוקף את שירות הבנות בצה"ל.

נחמן שי: הוא מזלזל בבנות.

נחמן שי: הוא כמובן לא מעריך את השירות שלהן, הוא לא מעריך את ערך השוויון שיש בשירות משותף של נשים וגברים.

נחמן שי: הוא חושד שבעצם מאחורי גיוס הבנות והצבתן ביחידות השונות – אנחנו יודעים שהתופעה הזאת הולכת ומתרחבת, ובצדק היא הולכת ומתרחבת: צה"ל באמת הוא מקום שבו יש ככל האפשר שוויון בשירות בין נשים לגברים; כמובן, לא בכל מקום ולא בכל עת, אבל ניתנת התייחסות שווה ורצון לתת לנשים שירות משמעותי כמו לגברים.

נחמן שי: נכון הדבר בעיניי, אבל הוא מזלזל.

נחמן שי: הוא אומר שיש פה משהו מאחורי הקלעים ושהרמטכ"ל נותן לכך יד, והרעיון הבסיסי הוא: אוי ואבוי, אתם לא מאמינים איזשהו שינוי חברתי מתבשל פה; השינוי הזה צריך להוביל אולי לאיזו דרגה שווה לנשים וגברים בחברה הישראלית – וזה לא יהיה כמובן, כי הרב יגאל לוינשטיין חושב שנשים אינן שוות לגברים, ממש לא.

נחמן שי: אני הייתי אומר: בשיח הציבורי בעת האחרונה נאמרו דברים כל כך קשים – הופ, אני מוכן לקבל גם את זה.

נחמן שי: זכותו, אני מכבד את חופש הביטוי, בעיקר לאלה שאני לא מסכים איתם.

נחמן שי: זה כואב לי, אבל אני אומר: בסדר, זה חלק מהמחיר שמשלמים.

נחמן שי: אבל המכינה בעלי, ששם הוא מלמד, מקבלת מימון ממדינת ישראל, ממשרד הביטחון.

נחמן שי: התלמידים מקבלים, המכינה מקבלת.

נחמן שי: זאת אומרת שכל אחד מאיתנו וכל אחד מאזרחי מדינת ישראל, בדרך כזאת או אחרת, מממן את הרב יגאל לוינשטיין ומממן את הדברים האלה.

נחמן שי: אני קורא מפה לשר הביטחון – הוא מבקר מדי פעם בכנסת, ראיתי אותו היום.

נחמן שי: ראיתי שהוא די מהיר: בעת האחרונה הטוויטים אצלו עפים.

נחמן שי: אז בבקשה, שר הביטחון, אל תקצה יותר משאבים כספיים לישיבה בעלי.

נחמן שי: אני אומר את זה בכאב, כי הישיבה והמכינה בעלי הוציאה מתוכה מפקדים מעולים, אנשים יקרים, קצינים מצוינים ותרומה אדירה לצה"ל.

נחמן שי: אבל אם אלה המורים שם, המכינה הזאת לא יכולה לקבל כסף ממדינת ישראל.

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, רבות דיברנו על יוזמת החקיקה של הבית התחתון בבית המשפט בממשלת פולין, שבא והצהיר בחוק שהוא אוסר לומר: מחנות ההשמדה בפולין, והוא גם אוסר לבוא ולטעון שהייתה יוזמה מצד פולנים, ולמעשה לוקח את כל האנטישמיות – את היוזמות, את שיתוף הפעולה ואת האחריות שיש לאזרחי פולין ולממשלת פולין בשואה.

רויטל סויד: אבל מה שקרה לאחר מכן אצלנו – היו כמובן סערה וטלטלה, אבל, בין היתר, גם קריאה להפסיק את המסעות של תלמידי התיכון לפולין.

רויטל סויד: ואני חושבת שזאת טעות גדולה מאוד לבוא ולקרוא להפסקת המסעות לפולין.

רויטל סויד: אנחנו לא מענישים את הפולנים בזה שאנחנו לא שולחים אליהם את בני הנוער שלנו.

רויטל סויד: אנחנו מקנים חינוך לילדים שלנו ולבני הנוער, אנחנו ממחישים להם את הזוועות שעבר העם היהודי.

רויטל סויד: אני הצטרפתי למסע פולין של הבן הבכור שלי כאשר הוא היה בן 17, היום הוא בן 25.

רויטל סויד: אני יכולה לומר שבחיי שלי כאם בוגרת, יש לפני המסע ויש לאחר המסע.

רויטל סויד: אז מה זו הקריאה הזו להפסיק את המסעות לפולין?

רויטל סויד: אנחנו חייבים לשלוח את הילדים.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לשלוח את בני הנוער.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לזכור ולא לשכוח, ולראות במו עינינו את כל הזוועות שעבר העם היהודי.

רויטל סויד: אז נכון, זה מקומם.

רויטל סויד: ונכון שהעם הפולני הגיע פה ביוזמת חקיקה שהיא לא ראויה, ואני שמחה לראות שהם מוכנים עכשיו, בוועדה משותפת, לשבת ולהידבר ולראות איך תיראה אותה יוזמת חקיקה.

רויטל סויד: אני חייבת לברך את השר נפתלי בנט על היוזמה שלו, שהוא הצהיר עליה היום, והיא שבבתי הספר ילמדו עכשיו גם על היוזמות הפולניות, גם על האחריות של העם הפולני וגם על אנטישמיות של פולנים.

רויטל סויד: אני חייבת להצטרף פה לדברים שאמרנו ולהדגיש אותם: מי שתומך בממשלות ימין קיצון, סופו שימצא את עצמו כשאותן ממשלות קיצון ימניות באירופה מגיעות לא רק לשנאת מוסלמים, לא רק לשנאת זרים ולשנאת מהגרים, אלא גם לאנטישמיות.

רויטל סויד: ככה זה ממשלות ימין קיצון.

רויטל סויד: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, לחברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

רויטל סויד: – – – חברת הכנסת זהבה גלאון – – – מופיעה ברשימה.

בצלאל סמוטריץ': לא הבנתי את השאלה.

רויטל סויד: – – –

בצלאל סמוטריץ': אה, וואי, וואי.

בצלאל סמוטריץ': נתנו פה לערוץ הכנסת, לקטע של הצחוקים בסוף שבוע, אייכלר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני עוד לא התרגלתי שזהבה לא פה, לא כל כך מתרגל לחסרונה.

קריאה: חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': חאג' יחיא, אז מה אמרתי?

קריאה: לא יִחיֶא, יַחיַא

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק חיובי בחלקו, ומה הייתי רוצה לראות בתוכו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר יותר על האוכלוסייה הערבית, איך זה מגיע אליה, איך זה יכול להוסיף, ואיפה יש לנו בעיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחת הבעיות היא שלא מאשרים לנו תוכניות, ואז אין לנו את היטל השבחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל במידה שיאשרו תוכניות, וכאשר יאשרו תוכניות, הרי יהיה מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוב הקרקע אצלנו, ביישובים שלנו – מה שנשאר מהקרקע שלנו שהמדינה עוד לא הפקיעה, אז הרוב היא קרקע פרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מכר במגרשים, בין התושבים, בין האזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההשבחה גם העלתה את המחיר של הקרקע, בגלל זה יש היטל השבחה, אבל האזרח שקונה הוא זה שגם הולך לשלם את ההשבחה אחר כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אני קונה מגרש, קניתי מגרש יקר, ומעבר לזה, אני אלך לשלם גם את מס ההשבחה.

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, שכשהוא מוכר את המגרש, אם לא משלמים אחרי אישור התוכנית, זה עובר לקונה, ואז הקונה צריך לשלם את מס ההשבחה, וזה מה שקורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר את זה מקרוב, כי הייתי יושב-ראש ועדה מקומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז שם משלמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי רוצה לראות עוד תוספת למה שיש – יש הרבה דברים חיוביים, שאני בעדם, אבל הייתי רוצה לראות גם את האפשרות להטיל את היטל ההשבחה ביום הגשת הבקשה להיתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הכוונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שבא לבנות, אז ישלם את ההיטל, וזה יהיה לפי החלק היחסי מניצול זכויות הבנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת, הוא ישלם הרבה כסף ואז לא יוכל לבנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נניח שיש מגרש שמותר לבנות בו חמש קומות, כבוד סגן השר, והוא רוצה לבנות שלוש קומות היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הוא צריך לשלם את כל מס ההשבחה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אולי הוא ישלם 60% מהיטל ההשבחה, וביום שהוא יבוא לבנות עוד, הוא ישלם את היתרה על אותן קומות שהוא מוסיף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שהחוק הזה, שלא מחייב במיידי, יש בו קצת חסרונות וקצת יתרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרת, החיסרון הוא בזה שהבעלים של הקרקע הפרטית כאילו נהנה משני העולמות – נהנה מהמחיר שעלה – ומי שקנה ישלם פעמיים: פעם את המחיר הגבוה ופעם את ההיטל השבחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בכל זאת, אני אתמוך בחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי רוצה לראות את התיקון הזה, לעניין יום היתר הבנייה, בתוך הקריאה השנייה והשלישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שזה ישפר רבות את החוק ויעזור לחלשים שאנחנו באמת רוצים לעזור להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לנושא הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: כידוע, יש פתרון – מחיר למשתכן, ועוד כאלה פתרונות, אבל אלה פתרונות שווא לכל הזוגות הצעירים, אלפי זוגות צעירים, שגרים בדיור במחסנים, בתנאים ללא תנאים, רק 200 מטר, 300 מטר מכאן.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יכולים לבוא ולראות איך שגרים במינוס 1, מינוס 2, מינוס 3, ומינוס 4.

מנחם אליעזר מוזס: ופה באים ומציעים לנו כל מיני תוכניות במחיר למשתכן, כאשר 117,000 נרשמו למחיר למשתכן, ומתוך זה 42,000 זכו בהגרלות, אבל לכמה יש חוזים ביד ממש?

מנחם אליעזר מוזס: בסך הכול 5,700, זה כל הסיפור.

מנחם אליעזר מוזס: נשאלת השאלה מה קורה עם כל אלה שעדיין לא זכו בכלל בהגרלה, ואפילו אם יזכו, יצטרכו לחכות עוד שנתיים-שלוש, במקרה הטוב, וחמש שנים לפחות, עד שיזכו כבר, ובינתיים הולכים להם לטמיון עוד 200,000 שקל, וזו בעצם הטבה היום במחיר למשתכן, כאשר מדברים עם מי שכבר זכה בהגרלה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מכיוון שאתם יודעים שאף עיר לא רוצה להכניס אותנו, לצערי הרב, ולא בונים עבורנו – מאיפה אני יודע?

מנחם אליעזר מוזס: כי בונים אלפי דירות בלי סוכות ובלי שום התאמה לציבור החרדי – אשר על כן, הבאתי הצעת חוק למענק לדירה יד שנייה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מבקש 200,000 שקל, שזה מחיר הסבסוד של מחיר למשתכן; אני מבקש 100,000 שקל בסך הכול, שתיתנו לכל מי שירכוש דירה ביד שנייה כדי שיוכל לשפץ אותה ולקבל משכנתה.

מנחם אליעזר מוזס: הרי הבנק גם לא נותן משכנתה לדירה שלא כדבעי, כי אולי יש בעיות של אינסטלציה, של מים, של חשמל.

מנחם אליעזר מוזס: ברגע שמשפצים – ודירות כאלה יש לרוב בטבריה, בצפת, בעפולה, בקריית גת, בדימונה, באשדוד, איפה לא?

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, האפשרות הזאת, שיוכלו בהחלט להגיע לדירה מיידית ולא לשלם 200,000 שקל, 250,000 שקל, בחמש שנים.

מנחם אליעזר מוזס: לצערי ועדת השרים לחקיקה דחתה את הדיון בזה לעוד חודשיים.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים, בעוד חודשיים הם מקווים שכבר תהיה הפגרה, ואז כבר תהיה ההצבעה על התקציב.

מנחם אליעזר מוזס: אני מודיע כאן, מעל במת הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: – – הסיעה שלנו דנה היום בזה, ואנחנו לא חושבים – אל תחשבו שאנחנו כאלה בטלנים או נבערים מדעת – באים ומציעים לנו: בעוד חודשיים.

מנחם אליעזר מוזס: בהחלט יכול להיות שיהודי כמוני ועוד כמה חברים שחתמו, לא נצביע יחד בקריאה השנייה והשלישית על התקציב, אם לציבור שלנו ולציבור הזוגות הצעירים לא יראו שום פתרון.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מנחם אליעזר מוזס: כי זה לצערי המצב כרגע.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת מוזס.

מיקי לוי: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק היא הצעה נכונה, וצריך לתמוך בה.

אכרם חסון: נושא התכנון והבנייה זה לא סיסמאות ולא הבטחות ולא דיבורים.

אכרם חסון: אנחנו כולם יודעים שלפחות בני המיעוטים בארץ סבלו במשך שנים רבות מהיעדר תכנון.

אכרם חסון: בכל הכפרים ראינו יישובים שלמים שבמשך 20 ו-30 שנה לא הורחבו.

אכרם חסון: לא היה תיקון גבולות, לא היו תוכניות מתאר ליישובים, לא תוכניות מפורטות ולא קיבלו תקציבים בגלל המצב הסוציו-אקונומי.

אכרם חסון: ראשי המועצות לא ידעו לתכנן.

אכרם חסון: מצד שני, נושא התכנון והבנייה לא היה על סדר-יומם של הרבה מראשי המועצות במגזר הלא-יהודי בארץ, והתעסקו בדברים אחרים.

אכרם חסון: הדבר הזה, הזניחו אותו, עד שהגענו למצב בלתי נסבל.

אכרם חסון: אנחנו עברנו לא מזמן את חוק קמיניץ, ולצערי הרב, החברים החרדים אז לא תמכו בנו כאשר אמרנו שהחוק הזה הוא חוק מפלה וחוק לא הוגן.

אכרם חסון: קודם כול, צריך לתת נקודת זינוק שווה לכל היישובים.

אכרם חסון: צריך לתמוך בהם, לפתח אותם, לקדם אותם, ואז צריך לעשות אכיפה.

אכרם חסון: אני רוצה לדווח לחבריי חברי הכנסת כי אני מלווה את נושא התכנון בכל היישובים הלא-יהודיים בארץ מטעם שר האוצר.

אכרם חסון: לשמחתי הרבה, בשנתיים האחרונות לפחות היו תקציבים – כחצי מיליארד שקל למגזר הערבי והדרוזי ביחד: כ-100 מיליון שקל למגזר הדרוזי, ועוד 400 מיליון שקל למגזר הערבי.

אכרם חסון: זה היה צעד היסטורי, פעם ראשונה הממשלה מחליטה לתת אפשרות לתכנן על אדמה פרטית על חשבון המדינה, כי כפי שאמרתי, אין תקציבים במועצות המקומיות.

אכרם חסון: כיום אין בעיית תקציבים, יש בעיית סדר עדיפויות.

אכרם חסון: האם יש לנו בכל מועצה מקומית אגף הנדסה ותכנון כמו שצריך?

אכרם חסון: האם חלק מראשי המועצות מתכנן על פי המפתח הפוליטי – מי איתו ומי נגדו ביישוב?

אכרם חסון: אנחנו שומעים על הרבה בעיות מהסוג הזה.

אכרם חסון: תמיד באופוזיציה אומרים: אנחנו משלמים את המחיר בתכנון על האדמות שלנו, שמים את השטחים הציבוריים, את כל ההפקעות, ומי שתמך בראש המועצה, כאילו סולחים לו ומעבירים את הכביש לצד האחר.

אכרם חסון: אין ספק ששני הצדדים טועים.

אכרם חסון: גם אנחנו כאזרחים טעינו, אבל גם הממסד, שהיה אחראי עלינו, היה צריך לתכנן יותר ולפתור את הבעיות.

אכרם חסון: אני יכול לבשר לכם שרק בוועדה המחוזית – אצל יושב-ראש הוועדה אורי אילן – בשנה האחרונה הופקדו 98 תוכניות ליישובי בני המיעוטים באזור הצפון.

אכרם חסון: אותו דבר באזור חיפה.

אכרם חסון: יש הרבה יישובים שכבר סיימו את התכנון בהם לשנת 2040 ו-2050, ויש ישובים שנמצאים בתכנון אחרון, אבל יש גם כאלה שלא תכננו ולא עשו כלום במשך השנים, ולכן הם מסכנים את האזרחים שלהם.

אכרם חסון: אי-אפשר בכל פעם לבוא ולזרוק את הרפש על הממשלה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אכרם חסון: – – או על שרי הממשלה.

אכרם חסון: לכן חשוב מאוד לתת הזדמנות, לתת יותר תקציבים לקדם.

אכרם חסון: גם האזרחים צריכים לשמור על החוק ולהתחיל לפעול על פי התוכניות ועל פי החזון של כל יישוב ויישוב.

אכרם חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת סלח סעד – אינו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: לפני שאתה מפעיל, אם אפשר פה מים נקיים – אשמח.

אורן אסף חזן: ברוך אתה ה', אלוהינו מלך העולם, שהכול נהיה בדברו.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, סגן השר, תראו, רבותיי, סערת החוק הפולני לא יורדת מהפרק.

אורן אסף חזן: כולם עולים – בערוצי הטלוויזיה, ברשתות החברתיות, מעל גלי הרדיו וגם כאן מעל במת הכנסת – וממהרים לתקוף את הפולנים: שומו שמיים, איך הם מעיזים להעביר חוק שיקבע שפולין לא הקימה מחנות השמדה.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה רגע לרענן את זיכרונכם, ולהגיד לכם שמי שאשם במציאות הזו, שבה היום הפולנים מנסים לנקות ולטהר את שמם מהשותפות הנוראה שהם לקחו בשואה, מרצח יהודים חפים מפשע בתאים ובמיתות משונות, התחיל דווקא כאן בבית הזה.

אורן אסף חזן: עד לפני כמה שנים בכל נאום, בכל מקום שבו הזכרנו את פשעי השואה, תמיד טרחנו לומר: גרמניה הנאצית.

אורן אסף חזן: כן, רבותיי.

אורן אסף חזן: זאת הייתה גרמניה שחוללה את הנורא מכול – אני רואה פה כמה חברי כנסת שמצקצקים פה מהצד, אבל כן, זאת הייתה גרמניה הנאצית.

אורן אסף חזן: אבל בשנים האחרונות בחרנו דווקא אנו להסיר את המילה "גרמניה" מהמילה "נאצים".

אורן אסף חזן: והיום, כאשר עולה פה כל אדם, מה הוא אומר?

אורן אסף חזן: "הנאצים", כאילו היו אלה חייזרים שנפלו משמיים.

אורן אסף חזן: לא, הם לא היו חייזרים שנפלו משמיים.

אורן אסף חזן: הם היו גרמנים, הם היו פולנים, הם היו רבים ששלחו למוות את אחינו ואחיותינו.

אורן אסף חזן: אם אנחנו לא נעמוד על העקרונות שלנו, ונזכיר פעם אחר פעם מי חולל את השואה הנוראה, דווקא אנחנו – ולימד אותי חברי איציק שמולי שאנחנו הדור האחרון שזוכה זכות קשה מאוד: לפגוש, לגעת, להכיר ולשמוע ממקור ראשון מהניצולים על התופת הנוראה שהם עברו; מה יהיה על הילדים והנכדים שלנו, שהם ישמעו ויראו את השואה ואת הנורא שקרה שם רק בסרטים מרצדים על מסכי הטלוויזיה?

אורן אסף חזן: אז נכון, אנחנו צריכים לתקן.

אורן אסף חזן: ועדיין, זה לא נותן פטור לפולנים, לנסות ולשכתב את ההיסטוריה.

אורן אסף חזן: הפולנים היו שותפים מלאים לשואה; היו שותפים מלאים לרצח יהודים; היו שותפים מלאים לניסיון להחריב את עמנו ואנחנו לא ניתן להם לשנות את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: אני קורא להם מכאן, במקום לנסות לברוח מההיסטוריה – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אורן אסף חזן: במקום לנסות לשכתב אותה, במקום לנסות לייצר פייק היסטוריה, היסטוריה אלטרנטיבית, שלא מועילה לאיש – רק לעצמם – להודות בטעות הנוראה, להכות על חטא, להתנצל ולהמשיך הלאה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: וכן, פולנים, חלקכם הייתם גרועים מהנאצים, חלקכם רק שותפים להם, חלקכם כאלה גם היום.

בצלאל סמוטריץ': חייבים לעמוד במסגרות הזמנים, אחרת – – –

אורן אסף חזן: למה אתה הורס לי בדיוק במשפט, אבל?

אורן אסף חזן: אני מסיים.

אורן אסף חזן: תן לי.

בצלאל סמוטריץ': צריך להקפיד על מסגרות הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': כבר דקה אחרי.

אורן אסף חזן: משפט אחרון.

אורן אסף חזן: אז חלקכם הייתם גרועים מהנאצים, חלקכם כאלה גם היום.

אורן אסף חזן: אתם הייתם שותפים – – –

מיקי לוי: יש 7,000 חסידי אומות עולם.

אורן אסף חזן: וכן, אם יש לכם בעיה, אתם מוזמנים – – –

מיקי לוי: אבל יש 7,000 חסידי אומות עולם.

אורן אסף חזן: אין ויכוח.

אורן אסף חזן: אבל זה לא סותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חברת הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף עטאונה – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': תמה רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': השר אריאל, אדוני מסכם את הדיון?

אורי אריאל: – – –

בצלאל סמוטריץ': מדובר בהצעה שהיא תקציבית, אזיי האם אדוני רוצה להודיע בשם הממשלה שהממשלה תומכת בה, למרות זאת?

אורי אריאל: הממשלה תומכת.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה תומכת למרות היותה הצעה תקציבית?

אורי אריאל: בהתלהבות.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז אנחנו נעבור להצבעה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, מישהו רוצה לסכם?

בצלאל סמוטריץ': אדוני רוצה לסכם, המציע?

בצלאל סמוטריץ': לאחר הודעת נציג הממשלה, השר אריאל, כי הממשלה תומכת בהצעת החוק למרות היותה הצעה תקציבית, אנחנו נעבור כעת להצבעה על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 118) (הוראות לעניין היטל השבחה), התשע"ז–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 118) (הוראות לעניין היטל השבחה), התשע"ז–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 43 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה, והיא עוברת להמשך דיון והכנה, בעזרת השם, לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': אני מוסיף לפרוטוקול גם את חבר הכנסת יהודה גליק כתומך.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/754); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לסעיף הבא שעל סדר-היום, ואנחנו חברים, ברשותכם, מקדימים את סעיף 17 לעכשיו, סעיף 17 שעל סדר-היום שלפנינו: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 246) (ביטול הדרישה מילד נכה להופיע בפני ועדה רפואית לשם קבלת פטור ממס), התשע"ח–2018, קריאה ראשונה, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר תציג את הצעתה.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן נקיים דיון.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג את הצעת החוק.

קארין אלהרר: ההצעה מדברת על הפחתת הנטל הביורוקרטי בעבור הורים לילדים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: המטרה היא לאפשר לילדים עם מוגבלויות ולהוריהם פטור ממס בדרך שתפחית את הוועדות.

קארין אלהרר: יש כרגע שתי ועדות שהם צריכים לעבור: הראשונה בביטוח לאומי, שנוגעת לאחוזי הנכות שלהם בביטוח לאומי, והם צריכים לעבור ועדה נוספת כדי לקבל פטור ממס.

קארין אלהרר: מטרת הצעת החוק היא לאחד את הוועדות.

קארין אלהרר: כל ילד שיש לו לפחות 110% נכות יקבל את הפטור ממס.

קארין אלהרר: ההצעה כרגע, שעברה בהכנה לקריאה ראשונה בוועדת הכספים, ונעבוד עליה עוד לקראת שנייה ושלישית, מדברת על כך שלכל הפחות יהיו 100%, וכמובן יש תמיכת ממשלה.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש ועדת הכספים משה גפני, שמקדם, ולחבר הכנסת יושב-ראש הקואליציה – תודה, דודי, שהקדמת את ההצעה בסדר-היום.

קארין אלהרר: אני אודה לחבריי וחברותיי חברי הכנסת, על אישור ההצעה בקריאה ראשונה.

קארין אלהרר: יש הורים רבים שמצפים להמשך החקיקה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף עטאונה – אינו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חברת הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע שהרשימה נסגרה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברתי קארין, אני בהחלט תומך בחוק ואני בעדו, ואני חושב שזה דבר חשוב, אבל רוצה להתייחס לנושא שנדון היום בוועדה למעמד האישה, וזה נושא התעסוקה של הנשים הבדואיות בדרום וחלקו של משרד התחבורה ומשרד הבריאות בתוכנית החומש שעברה, שהסתיימה, ובתוכנית החומש לשנים הבאות.

סעיד אלחרומי: מתברר מההצגה של משרד התחבורה שהנושא בעצם לא התקדם במאומה לגבי שירותי תחבורה ציבורית בכפרים הערביים בנגב, בכפרים שהמדינה כבר הכירה בהם והם נמצאים במועצות האזוריות אל-קסום ונווה מדבר.

סעיד אלחרומי: וכאן אנחנו מדברים על יישובים שיש בהם מרכזי שירותים, יש בהם בתי ספר, יש בהם כבישי גישה מוסדרים, שאפשר להיכנס לשם, והאוטובוסים – טלב, אתה מפריע לשר, שלא יקשיב לי – האוטובוסים בעצם נכנסים לשם, מאות אוטובוסים, לבתי הספר האלה, שמובילים את התלמידים לבתי הספר האלה.

סעיד אלחרומי: אבל משום מה, משרד התחבורה עדיין לא מצא לנכון להיכנס ולהכניס את התחבורה הציבורית לאום בטין ולהכניס אותה לדריג'את ולהכניס את התחבורה לשאר המקומות.

סעיד אלחרומי: עם תוכנית החומש החדשה, השר אריאל, אני מקווה שמשרד התחבורה כן ייקח את הנושא הזה ברצינות, ומעבר להשקעה ביישובים רהט, שגב שלום – בהוספת קווים – גם יתייחס למחצית מתושבי הנגב, לפחות, בשלב הראשון, במועצות אל-קסום ונווה מדבר.

סעיד אלחרומי: אלה מועצות שיש בהן בסיס לקיום הדבר החשוב הזה לנשים המוחלשות, שאנחנו רוצים למנף אותן, רוצים להעצים אותן, שיוכלו להגיע למקומות עבודה – אם מקום העבודה מרוחק מהבית והאפשרות היחידה של האישה להגיע היא רק בתחבורה ציבורית.

סעיד אלחרומי: תודה, כבודו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – –

דב חנין: תומך בחוק ומוותר.

בצלאל סמוטריץ': – – תומך בחוק ומוותר; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – –

מירב בן ארי: תומכת.

בצלאל סמוטריץ': – – תומכת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן – עולה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': נשמח שתעמוד בזמנים.

אורן אסף חזן: אל תפריע לי, אני אעמוד בזמנים.

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לא להפריע לך.

דוד אמסלם: אורן, אולי תוותר?

אורן אסף חזן: קצר.

דוד אמסלם: אתה עולה כל הזמן.

אורן אסף חזן: יש לי יום בשבוע שאני יכול לדבר.

אורן אסף חזן: אני מוכן לעשות איתך עסקה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

אורן אסף חזן: מה העסקה?

אורן אסף חזן: תקדים את החוק שלי ואני אוותר על חלק מהנאומים הערב.

אורן אסף חזן: מה אתה רוצה, זה דיל, אחי.

אורן אסף חזן: טוב, חבריי חברי הכנסת, חברי היושב-ראש, מכובדי יושב-ראש הקואליציה, הכנסת, שהיום היא אפילו לא ברובה נכבדה, כיוון שאנחנו רואים שתומכי הטרור יושבים פה במליאה מולנו.

נחמן שי: מאיזו שעה מתחילה ההסתה?

אורן אסף חזן: מתי אני אזכה להתהלך – – –

עיסאווי פריג': דיברת על הפולנים.

נחמן שי: מאיזו שעה מתחילה ההסתה?

אורן אסף חזן: מתי אני אזכה להתהלך ברחובותיו של כפר כזה או אחר, ובמקום שיגידו לי תודה – –

עיסאווי פריג': תדבר על הפולנים.

אורן אסף חזן: – – על כך שאני שם לכם את האמת בפרצוף – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – ובמקום שיגידו לי תודה על כך שאני מגנה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לא להפריע.

אורן אסף חזן: במקום שיגידו לי תודה על כך שאני מגנה וחושף במערומיה – אולי "במערומיה" זאת לא המילה הנכונה – את המחבלת זועבי, מחבלת המרמרה; מתי יפסיקו להגיד לי תודה בכפרים על כך שאני מבייש את הטרוריסט זחאלקה.

אורן אסף חזן: מתי אני אזכה שיגידו לי: תמסור בכנסת תודה לחברי הכנסת הערבים מהרשימה החמאסית המשותפת על זה שהם דאגו לגן שעשועים בטירה?

אורן אסף חזן: מתי אני אזכה לשמוע שאומרים לי: תודה על זה שחברי החמאסית המשותפת – כן, החמאסית, הם מקבלים את התמיכה שלהם מחמאס – עזרו לשפץ את האצטדיון בסח'נין.

אורן אסף חזן: מתי אני אזכה לשמוע שהבדואים אומרים לי: תגיד תודה בכנסת שאלה ששמנו את הפתק שלהם בקלפי עזרו לנו לקבל משכנתאות.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת ברקו, אולי את תצליחי לעזור לי.

אורן אסף חזן: מתי אני אזכה שתומכי הטרור האלה, שאין להם שום בעיה לקבל ב-1 בכל חודש את המשכורת ממדינת ישראל, להחזיק ביד את תלוש המשכורת שעליו יש את סמל המדינה, לרוץ מחויכים כל הדרך אל הבנק – ואז מחויכים כל הדרך אל הגרועים שבאויבינו.

אורן אסף חזן: אגב, אדוני היושב-ראש, אני פניתי לוועדת האתיקה שתשלול את השכר מכל הפושטקים שיושבים פה, שמשתפים פעולה עם חמאס, כי אני חושב שלא ראוי שהם יקבלו משכורת כפולה, גם ממדינת ישראל וגם מהחמאס.

אורן אסף חזן: מתי אנחנו נזכה לראות אתכם משרתים את המדינה, שבלעדיה אתם כלום ושום דבר?

אורן אסף חזן: אני אגיד לכם, הינה, נגמר הזמן, ובזה אני מסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אורן אסף חזן: משפט סיכום.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מסכם.

אורן אסף חזן: משפט סיכום.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אבל אורן, משפט.

אורן אסף חזן: אנחנו נזכה לראות את זה כשיבואו אחרים במקומכם.

אורן אסף חזן: אתם תביטו אי-שם מהבוץ בעזה.

אורן אסף חזן: אנחנו נזכה לראות נציגי ציבור ערבי טובים פה, וביחד נבנה עתיד משותף, בדיוק כמו שאנחנו עושים – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

אורן אסף חזן: – – עם זוהיר, עם סאלח, עם עיסאווי אבל לא עם חבורת המחבלים מהמשותפת.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו נעבור, אם כן, כעת להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 246) (ביטול הדרישה מילד נכה להופיע בפני ועדה רפואית לשם קבלת פטור ממס), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 246) (ביטול הדרישה מילד נכה להופיע בפני ועדה רפואית לשם קבלת פטור ממס), התשע"ח–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 50 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה פה אחד בקריאה ראשונה, והיא עוברת להמשך דיון להכנה בוועדת הכספים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1190); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק השר אורי אריאל.

בצלאל סמוטריץ': אייכה?

בצלאל סמוטריץ': אדוני יציג את הצעת החוק.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, תיקון שעות עבודה ומנוחה.

אורי אריאל: סעיף 11 לחוק שעות עבודה ומנוחה, התשי"א–1951 – להלן: החוק – קובע את העילות שבגינן ניתן להתיר העסקת עובדים בשעות נוספות – זאת תשובתו של השר חיים כץ, שהתבקשתי על ידו להעלות את החוק.

אורי אריאל: סעיף 6 לחוק קובע כי העסקת עובדים בשעות נוספות אסורה אלא אם כן היא מותרת לפי סעיף 10 לחוק או הותרה לפי סעיף 11 לחוק.

אורי אריאל: סעיף 11 לחוק מקנה לי – לשר העבודה – להתיר העסקת עובדים בשעות נוספות מכוח העילות המפורטות בפסקאות (1) עד (7) של אותו סעיף.

אורי אריאל: היתרים לפי סעיף 11 יכולים להיות מיוחדים, על פי בקשת מעסיק, או כלליים.

אורי אריאל: הצעת החוק מבקשת לערוך תיקונים חשובים, שיש בהם כדי לנתק בעיקר את ההיתר הכללי לשעות נוספות במשק מהכרזה על שעת חירום, להגמיש את העבודה במשמרות בעבודת לילה וכן להוסיף עילות חדשות למתן היתרים לשעות נוספות, כפי שאסביר.

אורי אריאל: 1.

אורי אריאל: כיום פסקה (1) של סעיף 11 לחוק קובעת כי ניתן להתיר העסקת עובדים בשעות נוספות בתקופה שבה קיים מצב של חירום בתוקף הכרזה לפי סעיף 9(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948, וכן בשעה שצורכי ההספקה והשירותים החיוניים מחייבים זאת, לדעת השר – או לדעת שר הביטחון, כשהמדובר הוא במקומות עבודה הנתונים להוראותיו או שבהם מבצעים הזמנות של צבא הגנה לישראל.

אורי אריאל: במהלך שני העשורים האחרונים התקבלו החלטות ממשלה אשר הנחו את משרדי הממשלה לפעול לקידום הניתוק של החקיקה שבתחום אחריותם מהזיקה להכרזה על מצב חירום האמורה.

אורי אריאל: החלטת הממשלה האחרונה שבהן היא החלטת ממשלה מס' 1948, מיום ח' באלול התשע"ו,11 בספטמבר 2016.

אורי אריאל: בפועל, עד כה התגלה קושי בניתוק של סעיף 11(1) לחוק מההכרזה על מצב חירום, בשל העובדה שההיתרים הכלל-משקיים להעסקת עובדים בשעות נוספות, העומדים בתוקפם משנת 1973 ועד היום, נשענים על העילה האמורה, ובהיעדר הסכמות מקובלות ביחסי עבודה בקשר לתיקון החוק.

אורי אריאל: לאור זאת, מוצע בהצעת החוק למחוק את הרישה של פסקה (1) בסעיף 11, העוסקת בסמכות שר העבודה להתיר העסקה בשעות נוספות בהתבסס על הכרזה על מצב חירום בתוקף, ובמקומה להוסיף לסעיף 11 פסקה (1א), שלפיה יהוו עילה למתן היתר להעסקת עובדים בשעות נוספות מצבי חירום אלה: הכרזה על מצב מיוחד בעורף מכוח חוק ההתגוננות האזרחית, התשי"א–1951; גיוס כוחות מילואים מורחב, כמשמעותו בסעיף 8 לחוק שירות מילואים, התשס"ח–2008; הכרזה על אירוע אסון המוני מכוח סעיף 90ב לפקודת המשטרה [נוסח חדש], התשל"א–1971 – להלן: פקודת המשטרה.

אורי אריאל: כל אחד ממצבי חירום אלה מוגדר על פי ההצעה כהחלטה על שעת חירום.

אורי אריאל: 2.

אורי אריאל: כחלופה לעילה המושתתת בהכרזה על מצב חירום, מוצע להוסיף עילה חדשה, כללית, אשר תאפשר, בתקופת רגיעה, להתיר העסקת עובדים בשעות נוספות גם מטעמים הקשורים בצורכי הכלכלה והמשק, וזאת לצד עילה למתן היתר מטעמים ייחודיים הקשורים בצורכי סוג עבודה מסוים, מקום עבודה מסוים או ענף עבודה מסוים.

אורי אריאל: מתן היתר לפי העילה המוצעת ייעשה תוך התחשבות – – –

מירב בן ארי: או שאתה קורא ואנחנו מבינים – אנחנו לא מבינים כלום.

אורי אריאל: ולכן אנחנו מציעים לתמוך בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

חיים ילין: זה המשפט הכי טוב שאמרת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברים, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: עיסאווי פריג' – עיסאווי, בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: עיסאווי, אתה הבנת מה הוא אמר?

מאיר כהן: בבקשה, שלוש דקות, ואני מבקש להקפיד על הזמן.

עיסאווי פריג': למה אתה מבקש שאני אקפיד?

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, אתה יודע למה החלטתי לעלות?

עיסאווי פריג': כי לא הבנתי כלום ממה שהשר אמר כאן.

עיסאווי פריג': חוץ מסעיף 9 לא הבנתי כלום.

אורי אריאל: שאני אעלה להסביר לך?

אורי אריאל: לעלות להסביר?

עיסאווי פריג': עומדים בחוץ.

עיסאווי פריג': כן, עכשיו אני – – –

נורית קורן: רצה לחסוך – – –

עיסאווי פריג': רצה לחסוך את זה.

עיסאווי פריג': כן, אני רואה.

עיסאווי פריג': מכל מה שאמר השר כאן, הבנתי: סעיף 9.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': זה מה שהבנתי.

עיסאווי פריג': ועכשיו – שמעתי סעיף 9, חוץ מזה: נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו-נו – תצביעו.

עיסאווי פריג': זה מה שהבנתי.

עיסאווי פריג': לא הבנתי כלום.

אורי אריאל: הבנת – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אבל תוך כדי, תוך כדי – – –

אורי אריאל: – – –

עיסאווי פריג': תוך כדי התגנבתי וקראתי כמה מילים ממה שהניחו לנו.

עיסאווי פריג': היחידי באולם שעכשיו שקוע וקורא את הכחול הזה – תסתכל על דב, שם מרקר צהוב, נכון?

עיסאווי פריג': הוא מכין את עצמו, דב.

עיסאווי פריג': אני שואל – דב, תעזור לי – קראתי עכשיו, בין היתר, על שעות עבודה ומנוחה.

עיסאווי פריג': מצב החירום – איך שהבנתי, פחות או יותר, אתה תתקן את התמונה – החליטו, בצרכים מיוחדים, סיבות כלכליות, לאפשר לעובדים יותר גמישות, יותר עבודה.

עיסאווי פריג': בין היתר עברתי, קראתי שהיום בחוק, על פי צו חירום, כל שבועיים מותר, במקרה חירום, לאפשר – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': כל שלושה שבועות אפשר לחייב עובד לעבוד משמרת לילה.

עיסאווי פריג': כל שלושה שבועות.

עיסאווי פריג': בא החוק הזה, על פי מה שכתוב כאן, ואמר: צריך לאפשר כל שבועיים במקרה חירום לעבוד משמרת לילה.

עיסאווי פריג': זה אחד הדברים שדיברו עליהם.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': צורכי המשק מחייבים את זה.

עיסאווי פריג': היה קשה לכבוד השר לקחת שלוש-ארבע נקודות, שהח"כים והציבור שמקשיב עכשיו יבינו על מה אנחנו מצביעים?

עיסאווי פריג': אתה לוקח כותרת: שעות עבודה ומנוחה, ואתה מביא לי חוק שיכביד, יכביד על העובדים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': על פי צורכי המשק וסיבות כלכליות, לאפשר למשק לדרוש מהעובדים לתת יותר שעות עבודה בלילה או שעות נוספות למיניהן.

עיסאווי פריג': לשם כך אני צריך חוק, ולשם כך אני צריך הרחבה.

עיסאווי פריג': ואומרים לי: זה שעות עבודה ומנוחה.

עיסאווי פריג': זה על פניו, בכותרת, נשמע טוב, אבל אני בפועל מבקש מהעובד – לא במקרה חירום, אסון המוני או מלחמה – לא, צורכי משק; אני מאפשר לפירמות במשק לקבוע מצב חירום כלכלי בענף מסוים, ולשם כך מותר לי – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – לכפות על העובדים לתת יותר שעות עבודה, אם זה בלילה או בשעות נוספות.

עיסאווי פריג': זאת שאלה שמחייבת מאוד התעסקות עמוקה, והמינימום במינימום זה שהשר ינמק נכון.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: נחמן שי, אדוני?

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: מוותר; מיכל רוזין – לא נמצאת; חבר הכנסת יואל חסון – –

יואל חסון: מוותר.

מאיר כהן: – – מוותר; יוסף עטאונה – לא נמצא; מוסי רז – –

מוסי רז: מוותר.

מאיר כהן: – – מוותר.

מאיר כהן: איציק שמולי, בבקשה, שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שאי-אפשר להישאר אדישים למה שקורה בימים האחרונים, ההתמודדות מול הפרלמנט הפולני ומה שקורה.

איציק שמולי: יש הצעת חוק דרמטית שנמצאת על סדר-היום, ואני מאוד שמח לראות – אני אפילו נרגש לראות – איך הכנסת כולה, כמעט כולה, מתאחדת במאבק כנגד היוזמה הבזויה הזאת של הפרלמנט הפולני, שמבקשת לעגן בחקיקה את היכולת לטשטש את האמת ולשכתב את ההיסטוריה.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד גם מילה טובה – לא שתפקידי לחלק ציונים לחברי הכנסת, אבל בכל זאת:

איציק שמולי: חברי איימן עודה וגם אחמד טיבי, אני מאוד מאוד מעריך את העובדה ואפילו מתרגש מהעובדה שאתם הגבתם כמו שהגבתם.

איציק שמולי: אומנם זה דבר טריוויאלי מבחינה אנושית, אבל לראות בטוויטר וברשתות החברתיות ובחדשות את התגובה הנחרצת והברורה שלכם בהקשר הזה, זה היה רגע של נחת ורגע של התרוממות רוח, ואני חושב שאני מדבר בשם רבים.

איציק שמולי: אני באמת נרגש ומודה לכם על זה.

איציק שמולי: הצעת החוק הזאת, שמבקש הפרלמנט הפולני לקדם, אדוני היושב-ראש, היא הצעת חוק מסוכנת ובזויה, הצעת חוק שמבקשת לאסור את החלק של העם הפולני בפשעים שבוצעו בשואה.

איציק שמולי: כל אזכור – זה מה שאומר החוק – אזכור פומבי של האחריות שיש לאומה הפולנית בפשעים שבוצעו על אדמת פולין בימי מלחמת העולם השנייה, אם הדבר הזה ייעשה, בעצם העונש שיכול להינתן זה עונש מאסר של עד שלוש שנים.

איציק שמולי: זה דבר שהוא מסוכן ובזוי.

איציק שמולי: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, לא יחול רק על אזרחי פולין, הוא יחול גם על אזרחים של מדינות אחרות.

איציק שמולי: ועל מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: על זה שלא יוכל להתבצע מחקר היסטורי, על זה שיושתקו עדויות של ניצולים, על זה שמדריכים שיוצאים לפולין עם בני הנוער לא יוכלו לספר את מה שאירע ואת מה שהיה, על זה שיש פה ניסיון נואל לשכתב מחדש את ההיסטוריה.

איציק שמולי: אנחנו מגנים בתוקף את החוק הבזוי הזה.

איציק שמולי: אנחנו מחזקים את המאמצים של הממשלה כאן בישראל כנגד החוק הזה וקוראים לראש הממשלה לא לעשות פשרות מול הדבר הזה.

איציק שמולי: אף אחד לא יכול לשכתב – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

איציק שמולי: – – את מה שהיה בטרבלינקה ואושוויץ וחלמנו ובלז'ץ, וכל אותם המקומות הארורים האלה.

איציק שמולי: פולנים רבים – ובזה אסיים, אדוני היושב-ראש – היו שותפים: הם ידעו, הם שמעו, הם ראו, הם עזרו למכונת ההשמדה הגרמנית.

איציק שמולי: ואת האמת הכואבת והבזויה הזאת אף חוק – לא בפולין ולא במדינות אחרות – לא יוכל למחוק.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חברת הכנסת זנדברג תמר – לא נמצאת.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השרה, חבריי חברי הכנסת, השבוע היה שבוע גדול עבורי.

נורית קורן: אנחנו הצלחנו, יחד עם חברת MyHeritage, לעשות התאמה ועוד פעם להפגיש משפחה עם ילדה מאומצת והמשפחה הביולוגית.

נורית קורן: אני מאוד נרגשת.

נורית קורן: הם היו פה היום, וזה מאוד ריגש אותי, ואני אמשיך בפעילות הזאת – להקים את המאגר ולהמשיך במאגר – עד שאנחנו נמצא עוד ילדים מאומצים שיפגשו את המשפחות.

נורית קורן: דבר נוסף שקרה השבוע, הפרקליטות נתנה תשובה לבית הדין למשפחה על תביעות שהגישו משפחות לפתוח קברים של ילדים של פרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

נורית קורן: למעשה, הפרקליטות רק נתנה תשובה שעל סמך החוק שלי, שעומד לפני קריאה שנייה ושלישית – על סמך זה היא מסכימה לפתוח קברים, ולא כמו שהיה עד עכשיו, שבעצם הפרקליטות, המדינה, התנגדו לפתוח את הקברים.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, זו פריצת דרך.

נורית קורן: עד עכשיו, אם חשבו שהמדינה לא תפתח קברים – אז הינה, המדינה אמרה: אנחנו נפתח קברים, ולאור החוק שאני מחוקקת כאן.

נורית קורן: אני מקווה שבשבועות הקרובים נביא אותו לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: אנשים הבינו מהידיעה הזאת שהינה, כבר פתחו קברים ולא נמצאו דברים.

נורית קורן: אז לא.

נורית קורן: היה חשוב לי לעלות ולדבר כדי שאנשים ידעו – עדיין לא נפתחו קברים, זו רק תשובה לבית המשפט.

נורית קורן: בית המשפט יצטרך ביום רביעי הקרוב לתת תשובה אם הוא מאשר למשפחות לפתוח קברים או לא.

נורית קורן: ובעצם אני רואה בזה שפתיחת הקברים זה דבר חשוב.

נורית קורן: כל העמותות אמרו לי: אנחנו נגד החוק, את מתעסקת במתים.

נורית קורן: אבל לא, צריך לברר.

נורית קורן: אם בוועדת כהן-קדמי אמרו שרוב הילדים נפטרו, ויש להם ציון של קבר, צריך לבדוק שאכן הילדים האלה קבורים בקברים, ושסוף-סוף למשפחות – אם התשובה תהיה זהה ומי שרשום על הקבר הוא זה שיהיה שם למשפחות סוף-סוף יהיה מקום להתאבל ולהיפרד כמו שצריך, ולא כמו הדבר הנורא, כשהודיעו למשפחות האלה שילד נפטר ולקחו מהן את היכולת להיפרד, אפילו לקבור, לשבת שבעה ולדעת שיש להן קבר.

נורית קורן: ולכן תיקון העוול הזה ייעשה בעוד שבועיים-שלושה.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת בהלול – לא מוותר.

יהודה גליק: אנחנו צריכים להספיק להגיע לטורניר של השש-בש מחר.

עיסאווי פריג': – – – נמשיך – – –

זוהיר בהלול: אני מתנצל בפניכם ששוב אני עולה אל אדן הנאומים כדי לנסות ולהכביר בנושא הכאוב של שואת העם היהודי.

זוהיר בהלול: אני שוב כמובן מתקומם כנגד ההחלטה – או הצעת החוק – בפרלמנט הפולני לנסות ולהצר את תוואי השיח בענייני השואה של העם היהודי.

זוהיר בהלול: אני כערבי פלסטיני מביט על השואה בפרספקטיבה היסטורית, כאחד מהאירועים, אולי הקשה – לא "אחד": הקשה שבאירועים בהיסטוריה המודרנית.

זוהיר בהלול: והואיל – – –

אורן אסף חזן: תתביישו לכם.

אורן אסף חזן: תתביישו לכם.

אורן אסף חזן: הוא מדבר על השואה ואתם מצחקקים.

אורן אסף חזן: אין לכם גבול, אה?

קריאות: – – –

מאיר כהן: זהו, אורן.

מאיר כהן: די.

מאיר כהן: די.

מאיר כהן: די.

מאיר כהן: די.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

יובל שטייניץ: אני הצחקתי אותם, אני מתנצל – – – אני לוקח אחריות.

יואל חסון: אוה, סוף-סוף הקואליציה לוקחת אחריות.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אדוני.

מאיר כהן: ימשיך אדוני.

זוהיר בהלול: והואיל, חברות וחברים, ובתוך – – –

קריאות: – – –

זוהיר בהלול: והואיל, חברות וחברים, ובתוך עמי אני חי, אדוני היושב-ראש, אז החלטנו ללמוד על השואה בביתנו, בתא המשפחתי שלנו, ודיברנו על השואה יותר מאשר פעם ופעמיים, עד כדי כך שבתי הבכורה, אספהאן בהלול, החליטה לחקור את השואה ואף לבקר בפולין ולבדוק את מלתעות הנאציזם באושוויץ.

זוהיר בהלול: אני לא אומר את הדברים האלה כדי שמישהו יהנהן בראשו ויאמר: ואללה, משפחה מעניינת משפחת בהלול, לא לכך התכוון המשורר; אני מתכוון לכך שאנחנו מכירים בפשעי הנאציזם כעובדה היסטורית.

זוהיר בהלול: ומן הצד השני, מכיוון שהיהודים, העם היהודי ידוע בחמלתו וידוע במחיר הכבד שהוא שילם על פני ההיסטוריה המודרנית, מן הדין – שומה על העם היהודי לבדוק, אחרי שהוא כונן את מדינתו לאחר אלפיים שנות גולה, היכן הוא טעה ביחסו אל העם הפלסטיני.

זוהיר בהלול: ואני מדגיש זאת בלי שום קשר והשוואה חלילה בין מלתעות הנאציזם לבין מה שקרה אפילו בנכבה שלנו.

זוהיר בהלול: אבל צריך לומר את האמת, נדמה לי שמנגנון ההכחשה של אחיי היהודים הוא מנגנון גורף עד כדי כך שיהודי מצוי כבר איננו מסוגל להפנות אפילו מבט קטנטן אל עבר מה שקורה בצד השני, עד כדי למשל שהמילה "כיבוש" כבר יצאה באופן בלתי רשמי מהטרמינולוגיה, מהלקסיקון של העם היהודי היושב כאן בארץ הקודש.

זוהיר בהלול: אז אנא.

זוהיר בהלול: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: מירב בן ארי – לא נמצאת.

מאיר כהן: עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו מוותר.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה בא להגיד לאנשים: תשמעו, יש לכם אפשרות – או שאתם חייבים במידת הצורך לעבוד שבוע אחד מתוך שלושה בעבודת לילה, אבל במקרה חירום – – –

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם – שניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משני שבועות אתם עובדים שבוע אחד במקום משלושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במצב חירום אני חושב שכל אזרח שעובד במקום מסוים, לא צריך חוק כדי לחייב אותו לעבוד לילה, אם צריך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו רוצים לכפות עליהם, אז אנחנו פוגעים בזכויות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והפגיעה הזאת היא פגיעה נוראית, כי יכול להיות שלאנשים יש נסיבות שמחייבות אותם להישאר בבית, והם לא יכולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מחייב אותם בחוק, אתה פוגע בהם, אתה פוגע במשפחות שלהם, ואתה לא מאפשר להם – כי עבודת לילה זה לא טיול; עבודת לילה זה אומר ששרפת גם את היום הבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שרפת גם יום ושרפת גם לילה, כי אתה צריך ללכת לישון, ועד שאתה מתעורר אתה חוזר לעבודה עוד פעם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שיש מקום, באותם מקומות, שמי שיכול ומי שמתאפשר לו – יסתדרו בתוך מקום העבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לבוא ולחייב אותם – המשמעות היא שחלק מהאנשים יגיעו לעבודה אבל לא יעשו את העבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקרי חירום גם יש אפשרות להוציא צווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבתי משפט יש צווי ריתוק לעבודות חשובות, לעבודות שעניינן חשוב לאוכלוסייה בשעת חירום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מדברים פתוח על אינטרסים כלכליים, מילים כאלה שאפשר להכניס לתוכן כל מה שרוצים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שהממשלה צריכה להסיר את החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה מיותר, החוק הזה פוגעני ולא משיג את המטרה שלו, אם בכלל יש מטרה, אלא אם תהפכו את החוק הזה לממדים של מישהו – שאנחנו עוד לא יודעים ולא גילו לנו; גם מהשר לא הבנו כלום, כי הוא התכוון שאנחנו לא נבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חוזר על זה: החוק הזה מיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נתנגד לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא פוגעני, ואי-אפשר לחיות עם חוקים פוגעניים כאלה, צרים, עם מחשבה צרה, עם פגיעה באוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק בעייתית, ואני מציע לחברי הכנסת להתנגד לה.

דב חנין: אני חושב שההגבלות שקיימות היום על עבודת לילה, עבודה במשמרת לילה, הן הגבלות נכונות.

דב חנין: אני חושב שהאפשרות לייצר, לחייב עובדים לעבוד יותר בלילה, זו התפתחות בעייתית, זו פגיעה בהגנה על העובדים.

דב חנין: אנחנו יודעים שעבודת לילה היא עבודה קשה, יש לה גם השלכות בריאותיות, ולכן בחקיקה הקיימת קבענו שמשמרת לילה יכולה להיות שבוע אחד מתוך שלושה.

דב חנין: עכשיו אומרים לנו: משמרת לילה תוכל להיות שבוע מתוך שבועיים.

דב חנין: שבוע לילה, שבוע יום.

דב חנין: זה מהלך שפוגע בהגנות הקיימות היום על העובדים.

דב חנין: מעבר לזה, עמיתיי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת מאפשרת מנגנונים נוחים יותר לחייב עובדים בעבודת שעות נוספות.

דב חנין: גם כאן קודם המנגנונים היו צרכים כלליים, ענייני שעת חירום וכדומה, והיום אומרים שאפשר לחייב את העובד בשעות נוספות גם משיקולים כלכליים.

דב חנין: למה לא?

דב חנין: אם נוח לבעל הבית, יחייב את העובד בשעות נוספות.

דב חנין: ההגנות הקיימות על העובדים בצורה כזאת, עמיתיי חברי הכנסת, הולכות ונשחקות.

דב חנין: מה שאני מציע הוא ללכת בדיוק בכיוון ההפוך: לחזק את ההגנות על העובדים, לצמצם את היכולת להעביד עובדים בשעות נוספות, להגן על העובדה ששעות העבודה הרגילות צריכות להיות שעות יום, ועבודת לילה ומשמרות לילה צריכות להיות האופציה המוגבלת, שבה משתמשים רק בחלק שהוא מיעוט של זמן העבודה הכללי.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת איל בן ראובן – לא נמצא; ישראל אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת בירן – לא נמצאת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת פדידה – לא נמצאת; חברת הכנסת כהן-פארן – לא נמצאת; חבר הכנסת טיבי – לא נמצא; חבר הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – לא נמצא; חבר הכנסת יונה – מוותר; חבר הכנסת ילין – מוותר; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חברת הכנסת שפיר – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אתה יודע, היושב-ראש, הם כולם לוחצים אותי לסיים.

אורן אסף חזן: הם לא מבינים – אני פה, נשוי צעיר שנה ראשונה, חייב להגיע מהר הביתה, ובכל זאת אני עולה ומדבר בכל הזדמנות.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, חברתי השרה היקרה סופה, חבריי חברי הכנסת, היום לקחתי חלק בדיון בוועדת הפנים.

אורן אסף חזן: שמעתי את כל הצקצקנים מהשמאל, שמצד אחד פעם אחר פעם עולים על דוכן המליאה – ובכל אולם טלוויזיה, בכל תחנת רדיו – ומתלוננים כמה קשה לחיות במדינה; כמה השחיתות פה על הפנים; העוני פה מרקיע לשחקים; הרחובות מטונפים, הביטחון הולך ונעלם – הכול פה גרוע, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

אורן אסף חזן: כבר לא נותר נייר טואלט לנגב להם את הדמעות מרוב הבכי.

אורן אסף חזן: אבל מנגד, היום הם יושבים בוועדת הפנים, עדיין בוכים, אבל מתחננים להשאיר פה את כל מהגרי העבודה, אלה שמנסים לכבוש את לב הארץ שלנו.

אורן אסף חזן: תראו, רבותיי, מספיק לעבוד על הציבור בעיניים.

אורן אסף חזן: חברי חבר הכנסת חסון, הרי אתה לא היית מוכן לגור בדרום תל אביב.

יואל חסון: תעשה את זה ביאיר לפיד.

אורן אסף חזן: אני מבקש לא להפריע.

אורן אסף חזן: עכשיו ברצינות – אתה לא היית מוכן לגור בדרום תל אביב.

אורן אסף חזן: ולמה?

אורן אסף חזן: כי גם אתה מבין – – –

יואל חסון: כי אין לי כסף לקנות שם דירה.

אורן אסף חזן: תפסיק לשקר כבר, נו.

אורן אסף חזן: אין לך כסף?

אורן אסף חזן: כולם יודעים שיש לך מספיק כסף.

אורן אסף חזן: די, לא מתאים.

אורן אסף חזן: אתה לא היית מוכן לגור שם לא כי אין לך כסף לגור בדרום תל אביב – אתה לא היית מוכן לגור שם כי גם אתה, חבר הכנסת חסון, יודע שהמציאות המטורפת שאותה חווים תושבי דרום תל אביב ביום-יום, עם אותם מהגרי עבודה שמכרסמים ברחובות, שפורעים ופושעים, שמנסים לקחת לנו את מה ששלנו – את מה שעליו חלמנו ונלחמנו במשך כל כך הרבה זמן הם רוצים לקחת.

אורן אסף חזן: אתה לא היית מגדל את הילדים שלך במקום שבו הפשיעה רק הולכת וגואה, שהתרבות לא קיימת והשנאה מבעבעת ברחובות.

אורן אסף חזן: אז למה אתם יושבים היום בוועדת הפנים ומתחננים ממש שאוי, אוי, אוי, לא נגרש את מהגרי העבודה מחשש לחייהם?

אורן אסף חזן: הפליטים שמוצאים בית באירופה, בקנדה ובארצות הברית – איך אנחנו נראה להם את הדרך החוצה?

אורן אסף חזן: אני אגלה לכם: דרך שדה התעופה נראה להם את הדרך.

אורן אסף חזן: נעלה אותם על מטוסים ונטיס אותם מפה.

אורן אסף חזן: חלילה, לא לקיבינימט, כמו שביקש פעם חבר הכנסת לשעבר מרגלית; אנחנו נטיס אותם חזרה לבית שלהם.

אורן אסף חזן: כי אין אף מדינה בעולם שהייתה מוכנה לקבל שהגבולות שלה יהיו פרוצים, אז בטח שלא אנחנו.

אורן אסף חזן: אחרי אלפיים שנה שחלמנו לחזור לארצנו מולדתנו, אף אחד לא ייקח לנו אותה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: לא הם, ולא הרשימה החמאסית המשותפת וחבריה תומכי הטרור והטרוריסטים מחוץ.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יוסף ג'בארין – מוותר.

מאיר כהן: אדוני השר יסכם?

אורי אריאל: להצביע.

מאיר כהן: ובכן, רבותיי, יושב-ראש הקואליציה, אנחנו עוברים להצבעה?

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – 11 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את , לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: בעד – 35, נגד – 11, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת העבודה והרווחה להמשך דיון.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, מה ביקשת?

מאיר כהן: לפרוטוקול, חבר הכנסת חזן בעד.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אוקיי, אז אנחנו נרשום לפרוטוקול, ויבדקו את זה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1170); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: רבותיי, אנחנו עוברים ברשותכם להצעת חוק לשמירה על בטיחות מעליות, התשע"ח–2017, קריאה ראשונה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק – והפעם בקריאה רהוטה וברורה – שר החקלאות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבריי השרים, נתבקשתי על ידי השר חיים כץ להציג את הצעת החוק הממשלתית לשמירה על בטיחות מעליות, תשע"ז–2017.

אורי אריאל: מטרותיו של חוק זה הן קביעת הסדרים לשם שמירה על בטיחות מעליות והמשתמשים בהן, ובכלל זה הסדרת העיסוק בהפעלת שירות מעלית ובמתן שירות מעלית – – –

מאיר כהן: חבר'ה, אתם מתלוננים שאתם לא שומעים אותו, אז אנא תהיו בשקט.

מאיר כהן: הוא יקריא את זה לאט.

מאיר כהן: בבקשה.

אורי אריאל: קביעת הסדרים לעניין התקנה, תחזוקה ובדיקות של מעליות וטיפול בליקויים שהתגלו בהן, וכן נושא פיקוח של תקינות מעליות ובטיחותן.

אורי אריאל: על פי המצב החוקי הקיים, העיסוק בעניין התקנת מעליות ומתן שירות למעליות מוסדר בצו הפיקוח על מצרכים ושירותים (התקנת מעליות ומתן שירות למעליות), שהותקן בשנת 1984 על ידי שר התעשייה והמסחר דאז בהתאם לחוק הפיקוח על מצרכים ושירותים.

אורי אריאל: כיום, צו הפיקוח קובע חובת רישוי לכל מי שמתקין מעלית או לכל מי שנותן שירות למעלית.

אורי אריאל: בנוסף, על פי צו הפיקוח, מוסמך הממונה כהגדרתו בצו לקבוע תנאים למתן רישיון וכן להתנות את תוקף הרישיון או לבטלו.

אורי אריאל: עוד קבועה בצו הפיקוח חובה כי שירות מעלית הכולל שירותי החזקה, טיפול מונע ותיקונים הדרושים כדי להחזיק את המעלית במצב תקין ולהבטיח את שלומם של המשתמשים בה יינתן בידי בעל תעודת מעליתן או בפיקוחו.

אורי אריאל: ראוי לציין כי תוקפו של צו זה תלוי אך ורק בקיומה של הכרזה בתוקף על מצב חירום לפי חוק-יסוד: הממשלה.

אורי אריאל: אין ספק כי נושא חשוב זה נדרש לעגן בחקיקה ראשית, במנותק מההכרזה על מצב חירום, שהרי גם במצב שאינו חירום יש לדאוג לבטיחות של מעליות ושל המשתמשים בהן.

אורי אריאל: בשל השימוש הנרחב והתדיר של הציבור בכללותו במעליות והצורך להבטיח כי הן ברמת בטיחות גבוהה, יש צורך בהסדרה מיוחדת של הנושא במנותק מהכרזה על מצב חירום.

אורי אריאל: בחוק המוצע מוצעים ההסדרים הבאים: הסדרים לעניין העיסוק בהפעלת שירות מעלית ובמתן שירות מעלית, וכן הסדרים בטיחותיים בדומה לאלה הקיימים בפקודת הבטיחות בעבודה לשם שמירה על בטיחות מעליות והמשתמשים בהן, ובכלל זה בדיקות של מעליות וטיפול בליקויים שהתגלו בהן והסדרים לפיקוח על תקינותן ובטיחותן של מעליות.

אורי אריאל: כן קבועות בחוק המוצע חובות מפורשות שחלות על בעל המעלית, ובהן חובת הזמנת בודק מוסמך לצורך ביצוע בדיקות למעלית, חובת דיווח לבעל רישיון הפעלה על תקלות במעלית וחובה לפעול לתיקון ליקויים שנמצאו במעלית.

אורי אריאל: עוד מוצעים בחוק תיקונים עקיפים לפקודת הבטיחות בעבודה, הכוללים הוראות לעניין הסמכתם של כלל הבודקים המוסמכים, כהגדרתם בפקודת בטיחות בעבודה.

אורי אריאל: כך לעניין ביצוע בדיקות של מתקנים טעוני בדיקה המנויים בפקודה, ובהם, נוסף למעליות, גם כלי הרמה, דודי קיטור, קולטי קיטור, קולטי אוויר, מכונות הרמה, וכן ביצוע בדיקות לגבי גורמי סיכון כמו קרינה וכיוצא בזה.

אורי אריאל: בנוסף, מוצע בתיקון בפקודת בטיחות בעבודה לקבוע הוראות לעניין עריכת תסקירים לאחר ביצוע הבדיקות כאמור.

אורי אריאל: יצוין כי ההסדרים הקבועים בחוק המוצע חלים, בשינויים המחויבים, גם לעניין מעלונים, וכן מעלית מוגדרת כמעלית לרבות מעלון, אלא אם כן נאמר בחוק המוצע במפורש אחרת.

אורי אריאל: יובהר, כי החובות הצרכניות הקיימות בצו הפיקוח יוסדרו בהתאם לשיקול דעתה של הרשות להגנת הצרכן וסחר הוגן, במסגרת חוק הגנת הצרכן או חקיקה צרכנית אחרת.

אורי אריאל: אי לכך, אני מבקש את תמיכת הכנסת בחוק.

אורי אריאל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מוותרת; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חבר הכנסת איל בן ראובן – לא נמצא; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס – לא נמצאת; חבר הכנסת עטאונה נמצא?

מאיר כהן: לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת שמולי – לא נמצא; חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת; חברת הכנסת פארן – לא נמצאת; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חברת הכנסת רוזין – לא נמצאת; חבר הכנסת מקלב – מוותר; חבר הכנסת מלכיאלי – לא נמצא; חבר הכנסת חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת בהלול – מוותר; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת אבו עראר – מוותר; חבר הכנסת ג'בארין – מוותר; חבר הכנסת גליק – מוותר; חבר הכנסת מוזס – לא נמצא; חברת הכנסת תומא סלימאן – לא נמצאת; חבר הכנסת מיקי לוי – לא נמצא; חברת הכנסת פדידה – לא נמצאת; חברת הכנסת מיכל בירן – לא נמצאת; חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת; חבר הכנסת יונה – לא נמצא; חבר הכנסת כבל – לא נמצא; חברת הכנסת רויטל סויד – שומעת מוזיקה; חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; חבר הכנסת ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת פריג' – מוותר; חבר הכנסת חסון – מוותר; חבר הכנסת זחאלקה – לא נמצא; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חבר הכנסת טיבי – לא נמצא; חברת הכנסת סבטלובה – לא נמצאת; חברת הכנסת בוקר – לא נמצאת; סאלח סעד, חבר הכנסת – מוותר; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת; חבר הכנסת חיים ילין – מוותר; חבר הכנסת קיש – לא נמצא; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בוא, אדוני.

מאיר כהן: אחרון הדוברים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: – – –

אורן אסף חזן: אני אכבד אותך.

אורן אסף חזן: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על נושא שאני בטוח שהוא קרוב ללב רבים מהחברים והחברות כאן בבית, על הטלוויזיה החינוכית.

אורן אסף חזן: בעוד חודשים לא רבים, כחלק מרפורמת תאגיד השידור הישראלי, תגיע לקיצה הטלוויזיה החינוכית.

אורן אסף חזן: כאשר העברנו בחקיקה את חוק השידור הישראלי הציבורי, אותה רפורמה מפורסמת שכמעט הביאה והובילה להפלת הממשלה הנוכחית, שינוי כל כך גדול שהיה נצרך והכרחי, בשקט בשקט, בלי ששמנו לב, נקבע מועד לסגירתה של הטלוויזיה החינוכית, הטלוויזיה שכמעט כל החברים בבית הזה גדלו עליה – וילדיהם ונכדיהם בחלק מהמקרים – כמובן, גם אנחנו.

אורן אסף חזן: באוגוסט בשנה הבאה, ובעצם בשנה הנוכחית, בעוד כמה חודשים, כי אנחנו כבר ב-2018, תיסגר הטלוויזיה החינוכית מבלי שום סיבה הגיונית הנראית לעין.

אורן אסף חזן: הרי הולכים להחליף מוצר טוב, מוצר שהוא כל כך טוב דווקא בעידן הזה, בעידן של הריאליטי והקיצוניות והמרדף אחרי הרייטינג והצפייה ומתיחת הצופים עד קצה גבול היכולת שלהם, יכולת הצפייה והספיגה; מוצר שמחזיר אותנו לערכים הטובים והנעימים של פעם, לימים שבהם ילדים ראו טלוויזיה ובאמת למדו ממנה – ודברים טובים: לא לריב, איך להתנהג, איך להתנהל, איך לדבר, איך לחיות.

אורן אסף חזן: למדו לימודים של ממש.

אורן אסף חזן: הטלוויזיה החינוכית על שלל תכניה ההיסטוריים, המודרניים, תוכני השיווק הפנימיים וגם הפקות החוץ לצד הפקות המקור, תיעלם מחיינו לעד.

אורן אסף חזן: הצעת חוק שהגשתי לא מזמן, חתומים עליה חברים רבים מתוך הבית הזה.

אורן אסף חזן: אין שום סיעה בכנסת – למעט הרשימה שלא נזכיר – שלא חתומה על הצעת החוק הזו.

אורן אסף חזן: אפילו חברים ממרצ חתמו לי על הצעת החוק הזו.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי כולם מבינים את החשיבות.

אורן אסף חזן: אחרי שעשיתי סבב שיחות עם לא מעט מהשרים הנוגעים בדבר, אני מבין שהפערים בין המצב שבו אנחנו נראה את הטלוויזיה על כל תכניה יורדת לטמיון מחיינו לבין המציאות שבה אנחנו נשמר אותה, על כלל 180 עובדיה – עובדים שהם עובדי מדינה במערכת החינוך – הם לא גדולים.

מאיר כהן: כמה?

אורן אסף חזן: בכסף זה בין 10 ל-20 מיליון שקל, זה כל הסיפור.

אורן אסף חזן: זה לא כסף גדול.

אורן אסף חזן: אני פונה אליכם מהלב, מבלי להאריך בדברים, בבקשה אחת: לקראת התקציב הנוכחי, בואו נמצא כולנו ביחד את הזמן כדי להציל את הטלוויזיה החינוכית, הצלה שהיא גם בתמיכתו של שר התקשורת שנמצא פה, יתר השרים, ואני מקווה שגם ראש הממשלה יתלווה אלינו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: ותודה לך, יו"ר הקואליציה – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – על זה שאתה מאפשר לי להעלות פה את הנושאים החשובים האלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אישית אני מאוד אוהב אותך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, השר מסכם או שאנחנו עוברים להצבעה?

אורי אריאל: הצבעה.

מאיר כהן: להצבעה, בבקשה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק לשמירת בטיחות מעליות, התשע"ח–2017.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 53 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לשמירת בטיחות מעליות, התשע"ח–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: 53 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, החוק עבר בקריאה ראשונה ויעבור לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: זה לא בוועדת העבודה והרווחה?

מאיר כהן: סליחה, אדוני, זה מה שנאמר לי מהמזכירות.

מאיר כהן: תחליטו.

מאיר כהן: הצעת החוק הזאת של בטיחות המעליות.

מאיר כהן: להערכתי אתה צודק, אדוני, אבל זה מה שנאמר מהמזכירות.

מאיר כהן: בודקים את זה, אנחנו נודיע בהמשך.

קריאה: כלכלה.

מאיר כהן: לכלכלה?

מאיר כהן: אבל אני חושב שנושא הבטיחות צריך לעבור לעבודה, אתה צודק.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: אם כך, אם אני יכול לקבל החלטה, אני אקבל.

מאיר כהן: אדוני יושב-ראש הקואליציה, זה יעבור לוועדת העבודה.

מאיר כהן: ובכן, אני חוזר, המשך דיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק מ/1177); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: ברשותכם, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200) (ביטול הוועדה הארצית המייעצת לענייני סיעוד), התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: אדוני שר החקלאות, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200) (ביטול הוועדה הארצית המייעצת לענייני סיעוד), התשע"ח–2017.

אורי אריאל: עם הוספת ענף הסיעוד לחוק הביטוח הלאומי בשנות ה-80, נקבע שיש להקים ועדה ארצית מייעצת לענייני סיעוד שבה חברים נציגים של משרדי ממשלה שונים.

אורי אריאל: תפקידה של הוועדה הארצית היה לבחון תוכניות המוגשות לה שעניינן פיתוח שירותים קהילתיים לאזרחים ותיקים, מוגבלים בתפקודם.

אורי אריאל: במקביל לוועדה הארצית הוקמה ועדת סיעוד של מועצת המוסד לביטוח לאומי.

אורי אריאל: במשך השנים שחלפו מאז תחילת פעילותו של ענף הסיעוד התפתח תחום הסיעוד ונצברו ניסיון וידע רב בתחום הסיעוד, הן בביטוח הלאומי והן בוועדת הסיעוד של מועצת המוסד לביטוח לאומי.

אורי אריאל: כיום הצורך בהיוועצות בוועדה הארצית, שעה שהמוסד מבקש לממן תוכניות פיתוח בתחום הסיעוד, מאריך בצורה משמעותית את פרק הזמן עד לאישור התוכניות, ומתקשים לתת מענה הולם ומהיר לצרכים המתפתחים של מבוטחים בתחום הסיעוד.

אורי אריאל: בנוסף, הליך אישור מימון התוכניות השונות מצריך ממילא היוועצות בוועדת הסיעוד של מועצת המוסד וכן אישור והסכמת שר האוצר.

אורי אריאל: הצעת חוק זו תייעל את עבודת הביטוח הלאומי בתחום הסיעוד ותקצר את לוחות הזמנים.

אורי אריאל: על כן מוצע לתמוך בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת השמות.

מאיר כהן: חבר הכנסת שמולי, שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: גברתי ואדוני השרים, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שהחוק הזה שמובא כאן הוא חוק שצריך להתנגד לו.

איציק שמולי: הוא חוק שצריך להתנגד לו מכיוון שהתכלית שבעצם בשמה מנסים לבטל כאן את הוועדה, היא יעילות.

איציק שמולי: עכשיו, בואו נגיד רגע מה הוועדה הזו עושה.

איציק שמולי: בוועדה הזו, בוועדה לענייני סיעוד, יושבים נציגים מכל – לא מכל, אבל מחלק גדול ממשרדי הממשלה – ובעצם מתווים את המדיניות שמדינת ישראל צריכה ללכת לאורה בתחום הסיעודי, שבו, כפי שאנחנו רואים בשנתיים-שלוש האחרונות, המרחק בין המקום שבו אנחנו נמצאים למקום שבו אנחנו רוצים להיות הוא גדול מאוד.

איציק שמולי: עד כדי כך גדול שבחלק מהמקומות, בתי האבות, אנחנו רואים את הגיהינום בהתגלמותו.

איציק שמולי: גם מכות, גם השפלות, גם התעללויות, דחיפה והלעטה של סמים ותרופות הרגעה בכמויות סיטונאיות.

איציק שמולי: עכשיו תגידו, מה לזה ולאותה ועדה?

איציק שמולי: התפקיד של אותה ועדה זה להתכנס אחת לכמה זמן ולהתוות את המדיניות הנכונה בתחום הסיעודי.

איציק שמולי: התחליף שאותו מציעה הממשלה, שתהיה איזו ועדה פנימית בביטוח הלאומי שהיא לבדה תתווה את הדרך, הוא פתרון שהוא חלקי למדי, מכיוון שהביטוח הלאומי – כבודו במקומו מונח, הוא עושה את עבודתו נאמנה אבל הפרספקטיבה שיש למוסד לביטוח לאומי היא מאוד מסוימת.

איציק שמולי: כאשר באים ומתווים מדיניות – בכל תחום, לא רק בתחום הסיעודי, אבל בוודאי בתחום הסיעודי, שסובל ממשבר מתמשך – יש מקום בהחלט לשמוע מה יש לקופות החולים לומר, למשרד הרווחה, למשרד הבריאות, בוודאי, למשרד הפנים.

איציק שמולי: יש עניין של עובדים זרים.

איציק שמולי: איפה כל הדברים הללו יבואו בחשבון, בתוך איזה דיון בוועדה פנימית בביטוח הלאומי?

איציק שמולי: אני אגיד לכם מה תהיה רוח המפקד באותם הדיונים: לנסות ולחשוב, כפי שאנחנו יודעים – חברי כנסת שמקדמים פה חקיקה חברתית יודעים שהיום, לא רק היום, בשנים האחרונות המוסד לביטוח לאומי כמוסד הפך להיות זרוע ארוכה של משרד האוצר – זאת אומרת, מה שמנחה אותו זה להשאיר כמה שיותר כסף בקופה.

איציק שמולי: כשזאת פונקציית המטרה, אני מאוד מאוד חרד מהאפשרות שהעניינים הגורליים של הסיעוד ייקבעו רק בתוך ועדה פנימית שזה הקו המנחה שלה.

איציק שמולי: אני חשוב שזו טעות, והכנסת צריכה להתנגד להצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: טלב אבו עראר – מוותר; מיכל רוזין – לא נמצאת; עטאונה, חבר הכנסת – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, מוותר?

נחמן שי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רוצה לחזק את דברי עמיתי איציק שמולי בעניין ההתייחסות לנושא הסיעוד ובכלל לדרך שנוהגים במדינת ישראל בציבור ההולך וגדל של אזרחים ותיקים.

נחמן שי: אני יודע שהם מטרד.

נחמן שי: אני יכול להגיד שאנחנו מטרד כי גם אני כבר נכנסתי לתוך הקטגוריה הזאת.

נחמן שי: יש יותר מדי, הם לא רוצים ללכת לשום מקום שהכינו להם, הם שואבים בקצב מהיר את מאגרי המזומנים, המשאבים הכספיים שנצברו בביטוח הלאומי.

נחמן שי: הם נורא מעיקים על מערכת הבריאות כי הם משום מה מתעקשים לקבל טיפול רפואי, להתאשפז מדי פעם.

נחמן שי: הם חושבים שאולי צריך לסייע להם בחניה, אולי צריך לסייע להם בנגישות, אולי צריך לסייע להם בפעילות חברתית.

נחמן שי: משום מה, איזה דור חדש קם פה בארץ, מיליון איש – לא פחות ורק יותר, כי כל יום תוחלת החיים במדינת ישראל עולה בחמש שעות – ומה לעשות?

נחמן שי: הם כאן איתנו, אנחנו איתם והם איתנו.

נחמן שי: והינה, עכשיו אנחנו לומדים פה שהסיעוד מעיק על משרד הביטוח הלאומי, אותו מוסד מפואר שימי זוהרו כבר עברו מהעולם.

נחמן שי: פעם הביטוח הלאומי היה כלי ממלכתי-ציבורי לניווט מערכת הרווחה במדינת ישראל, וישבו שם אנשים שחשבו רווחה ועכשיו הם חושבים כסף ועכשיו הם חושבים איך יחלקו כמה שפחות, כי אם הם יחלקו יותר, אז אולי במקרה מצבם של כמה אנשים במדינת ישראל יוטב, חס וחלילה, וזה אסור.

נחמן שי: הביטוח הלאומי הולך בדרכו, ההתייחסות של מדינת ישראל היא באותו אופן, ואחד מתוך חמישה אזרחים ותיקים – שקוראים להם קשישים כי זה נורא נוח לקרוא להם קשישים; קשישים הם כבר אנשים עם חצי רגל או רגל וחצי בעולם ההוא.

נחמן שי: כל המערכת מנסה לשבור את הראי, רק לתקן את התמונה שנראית לנו בראי.

נחמן שי: לא לתקן את התמונה עצמה.

נחמן שי: זה נורא קשה, זה דורש השקעה, זה דורש חשיבה, זה דורש תכנון לטווח ארוך, זה דורש משהו.

נחמן שי: במקום זה, בואו נתקן קצת את הראי, מה אכפת לכם?

נחמן שי: או שנזיז את הראי בכלל או שנשבור את הראי, העיקר שלא נסת

נחמן שי: כל בראי ונראה כמה אנחנו מכוערים.

נחמן שי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי; חברת הכנסת תמר זנדברג; חבר הכנסת פריג' – מוותר; חברת הכנסת פדידה, חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חבר הכנסת אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת חסון – מוותר; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת בן ראובן – לא נמצא; חבר הכנסת מלכיאלי – מוותר; חברת הכנסת סויד – מוותרת; חברת הכנסת ורבין – לא נמצאת; חבר הכנסת בהלול – מוותר; חברת הכנסת אורלי לוי – מוותרת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה, חבר הכנסת יונה – מוותר; חבר הכנסת איתן כבל – לא נמצא; חבר הכנסת פיר – לא נמצא; חברת הכנסת כהן-פארן – לא נמצאת; חבר הכנסת גליק – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא; חבר הכנסת חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת זחאלקה – לא נמצא; עאידה תומא סלימאן, חברת הכנסת – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת מיקי לוי – לא נמצא; חבר הכנסת גנאים – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חברת הכנסת בירן – לא נמצאת; חברת הכנסת סבטלובה – לא נמצאת; חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת; חברת הכנסת השכל – מוותרת; חבר הכנסת אליעזר מוזס, כבודו – לא נמצא; חבר הכנסת סלאח סעד – מוותר; חבר הכנסת ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת חסון – חבר הכנסת חסון?

יואל חסון: איזה מהם?

מאיר כהן: אכרם; חברת הכנסת קורן, חברת הכנסת קורן – מוותרת; חבר הכנסת קיש – לא נמצא; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת; חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת ילין, חבר הכנסת ילין, חבר הכנסת ילין – חשבתי שבגלל הקטיושות אתה עם זה; חברת הכנסת שפיר – מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אתה בשביל יושב-ראש הקואליציה לא תוותר.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: רוצים שאני אוותר בחוק הזה?

קריאות: כן, כן.

אורן אסף חזן: בחוק הזה לוותר?

קריאה: כן.

אורן אסף חזן: נעשה הצבעה: מי בעד שאני אוותר – – –

נחמן שי: מה אתה בכלל – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן – – –

אורן אסף חזן: אני אוותר בחוק הזה.

מאיר כהן: מוותר.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה, או שיעלה השר?

מאיר כהן: השר, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצבעה.

יחיאל חיליק בר: נעבור להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצעת חוק הביטוח הלאומי (ביטול הוועדה הארצית המייעצת לענייני סיעוד), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה, בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 29 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200) (ביטול הוועדה הארצית המייעצת לענייני סיעוד), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

יואל חסון: יה.

מאיר כהן: 28 בעד, 29 מתנגדים.

מאיר כהן: ובכן, הצעת החוק לא אושרה בקריאה ראשונה.

קריאות: – – –

חיים ילין: הופה, הופה – – –

מאיר כהן: חברים, חברים.

יואל חסון: – – – יש אופוזיציה – – –

מאיר כהן: חברים, חברים.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1172); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק לגביית אגרות בעד בחינות בגרות והנפקת מסמכים נלווים, התשע"ח–2017.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אני מבקש מהאופוזיציה, חברים, מה קורה?

יואל חסון: הקואליציה קורסת.

יואל חסון: הקואליציה קורסת.

מאיר כהן: הצעת חוק גביית אגרות בעד בחינות בגרות והנפקת מסמכים נלווים, התשע"ח–2017, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק סגן שר החינוך.

מאיר כהן: סגן שר החינוך, אדוני.

קריאה: – – –

מאיר כהן: הוא בדרך, הוא בדרך.

מאיר כהן: חברים.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם, לקריאה ראשונה, את הצעת חוק גביית אגרות בעד בחינות בגרות והנפקת מסמכים נלווים, התשע"ח–2017.

מאיר פרוש: הצעה זו אושרה – – –

מאיר כהן: אני מבקש, בצד שמאל אני מבקש שקט מכולם, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: הצעה זו אושרה על ידי ועדת השרים לענייני חקיקה ביום 5 בנובמבר 2017, וקיבלה תוקף של החלטת ממשלה ב-23 בנובמבר 2017.

מאיר פרוש: הצעת חוק זו, מטרתה להסדיר בדין גביית אגרות בעבור רישום לבחינת בגרות ממשלתית או בעד הגשת ערעור על תוצאות הערכת בחינה מנבחנים בוגרים מגיל 18 שחוק לימוד חובה, התש"ט–1949, או חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח–1988, אינו חל עליהם.

מאיר פרוש: בהמשך לפסק דין שניתן על ידי בית המשפט העליון, וכן בעקבות תובענה ייצוגית שהוגשה בעניין, נדרש המשרד להסדיר את הגבייה שביצע בעבר ולקבוע הסמכה מתאימה לגביית תשלום כאמור בעתיד מנבחני משנה ונבחנים אקסטרניים מעל גיל 18.

מאיר פרוש: אני מבקש להדגיש כי לא תיגבה אגרה מנבחן שהוא תלמיד הלומד באופן סדיר במוסד חינוך וחל עליו חוק לימוד חובה או חוק חינוך מיוחד, מאחר שהשתתפות בבחינות הבגרות נכללת בגדרה של הזכות לחינוך חינם, כפי שנקבע בבג"ץ ועד הורים עירוני ראשון לציון נגד שרת החינוך ב-2005.

מאיר פרוש: מכאן שהגבייה, כפי שאמרתי בראשית דבריי, תיעשה מנבחני משנה וכן מנבחנים אקסטרניים (חיצוניים) מעל גיל 18.

מאיר פרוש: כמו כן, במסגרת הצעת החוק תוקנה סמכות לשר החינוך לקבוע בתקנות כי משרד החינוך יהיה רשאי לגבות אגרה בעד הנפקת מסמכים נוספים הקשורים בתעודות הבגרות, ובכלל זה הנפקת העתק מאומת לתעודת בגרות, הנפקת אישור ציונים נוסף והנפקת תעודת בגרות מקורית נוספת.

מאיר פרוש: עם התקנת התקנות מכוח החוק, ייקבעו בתקנות שיעורי האגרות המדויקים שייגבו.

מאיר פרוש: אני מבקש להסביר לחברי הכנסת את מטרת הצעת החוק.

מאיר פרוש: הצעת החוק מובאת לאישורכם – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: הצעת החוק מובאת לאישורכם מאחר שלעמדת הגורמים המקצועיים במשרדנו ישנה חשיבות גבוהה לגביית האגרה בעבור הרישום לבחינות הבגרות.

מאיר פרוש: ראשית, מדובר בתשלום בעד השירותים הניתנים לפרט מטעם משרד החינוך ובזיקה להם, אף שמדובר בתשלום סמלי שאיננו מכסה את ערך השירות שניתן בפועל לפרט במלואו.

מאיר פרוש: שנית, קיים קשר הדוק בין תשלום בעד רישום לבחינה לבין התייצבות בה בפועל.

מאיר פרוש: מציאות שבה נבחנים אינם מחויבים בתשלום עלולה להוביל לרישום גבוה לבחינות הבגרות בלי שבפועל ייגשו אליהן כלל הנרשמים.

מאיר פרוש: ההרשמה המיותרת לבחינות הבגרות גוררת היערכות מרובה שלא לצורך, למשל, תשלום בעבור שכירת כיתות לבחינות, הזמנת השגחה מופרזת והדפסה ודיוור שאלונים שלא לצורך ועוד.

מאיר פרוש: על מנת לסבר את האוזן נזכיר כי מערך בחינות הבגרות הוא מערך נרחב ומורכב, הכולל עלויות נכבדות, בין היתר עבור: תשלום בעבור חיבור שאלוני הבחינות, תשלום בעבור הערכת הבחינות, תשלום בעבור פעילות המשגיחים בבחינות, תשלום בעבור הדפסת הבחינות והפצתן, דיוור, אריזות, הזמנת כיתות ועוד – בסך כולל של 410 מיליון שקל בשנה בעבור כלל התלמידים.

מאיר פרוש: בנוסף – – –

אילן גילאון: – – –

מאיר פרוש: אני חושב שם היית שומע, היית שומע שהזכרתי גם את זה.

יואל חסון: מה?

יואל חסון: לגבות אגרות?

מאיר פרוש: כן, כן, כן.

מאיר פרוש: לא ידעת?

מאיר פרוש: כן.

אילן גילאון: – – –

מאיר פרוש: בנוסף, מוצע להסמיך את השר לקבוע הוראות לעניין גביית אגרה בעד הגשת ערעור על תוצאות הערכת הבחינה בידי מי שעונה על תנאי סעיף 1(א) לחוק, כדי לצמצם הגשת בקשות ערעור רבות, שלא צורך.

אילן גילאון: אני הייתי מתבייש להביא הצעה כזאת.

אילן גילאון: בושה.

מאיר פרוש: זאת ועוד, ישנה חשיבות גבוהה לגביית האגרה בעבור הנפקת מסמכים נוספים הקשורים לבחינות הבגרות, לבקשת מי שאיננו תלמיד, כשייתכן שיש בעלויות אלו כדי למנוע הגשת בקשות מרובות להנפקת מסמכים נוספים שלא לצורך.

מאיר פרוש: לסיום אבהיר כי חשיבות נוספת להסדרת החקיקה שבפני

מאיר פרוש: כם נובעת מכך שבמסגרת הצעת החוק תאושרר מטעמים של יעילות, באופן רטרואקטיבי, הגבייה שנעשתה בעבר, כגבייה שנעשתה כדין.

מאיר פרוש: אשר על כן, אבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה הראשונה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: איציק שמולי.

קריאה: מה יש לך היום?

חיים ילין: מה יש לכם היום עם החוק הזה – – – מירב, את הולכת להצביע בעד החוק הזה?

מירב בן ארי: כן.

חיים ילין: את לא מתביישת?

קריאה: לא.

חיים ילין: מי שגומר צבא ולא גמר בגרות, ועכשיו הוא צריך לעשות, הוא רוצה לשפר את – – –

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת.

קריאות: – – –

איציק שמולי: אני לא יכול לחשוב על חוק יותר מזעזע, יותר מזעזע שיכולתם להביא כקואליציה.

איציק שמולי: עומד פה סגן שר החינוך ומסביר לנו שאנחנו לא צריכים לדאוג.

איציק שמולי: למה אנחנו לא צריכים לדאוג?

איציק שמולי: כי בעצם לא מדובר על חוק חינוך חובה, כאילו, לא מדובר על הילדים שנמצאים עכשיו בתוך מערכת החינוך.

איציק שמולי: אז בואו נגיד עליהם מילה.

איציק שמולי: היום, במסגרת חוק חינוך "חינם" משלמים ההורים במדינת ישראל 5 מיליארד שקל תשלומי הורים.

איציק שמולי: אז אוקיי, מגיע לכאן סגן שר החינוך ואומר לנו: לא לדאוג, לא מדובר על זה.

איציק שמולי: בואו נגיד על מי מדובר: רק היום היה לנו דיון מזעזע בוועדת העבודה והרווחה, וראינו את הנוער המנותק.

איציק שמולי: ראינו אותם בעיניים, בהקשר של חסות הנוער, אבל אנחנו רואים אותם בהרבה הקשרים.

איציק שמולי: מדובר באוכלוסייה החלשה ביותר, אוכלוסייה שבגלל כל מיני נסיבות – לפעמים כלכליות, רקע כלכלי, חברתי, יותר חלש – לא הצליחה להגיע לבגרות.

איציק שמולי: מה עושה ממשלת ישראל, החברתית הזו?

איציק שמולי: היא הולכת לנוער הזה ואומרת לו: אתם תצטרכו עכשיו לשלם אגרות כדי להשלים את תעודת הבגרות שלכם.

איציק שמולי: זו המשמעות של הצעת החוק.

מירב בן ארי: אל תדאג, מי – – –

איציק שמולי: אנחנו לא מדברים רק על חסות הנוער, לא מדברים רק על חסות הנוער, ממש ממש לא.

איציק שמולי: אנחנו מדברים – –

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: – – תקשיבי טוב, על עשרות אלפי ילדים במדינת ישראל.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי – – –

איציק שמולי: אני מציע לך, מציע לך, במקום לדאוג לחיסכון הכספי של משרד החינוך – שכירת כיתות, שכירת שולחנות, כל הטיעונים האלו שעמד פה סגן שר החינוך והסביר לנו – לדאוג טיפה יותר לתלמידים ולילדים וטיפה פחות לעפרונות, לעטים ולשולחנות.

איציק שמולי: כן, זה עולה כסף.

איציק שמולי: אבל אדוני סגן שר החינוך, יש לי חדשות בשבילך: התפקיד של מערכת החינוך זה לתת סיכוי שווה לכל תלמיד ולכל ילד ולכל ילדה במדינת ישראל, סיכוי שווה להצלחה.

איציק שמולי: זה התפקיד של מערכת החינוך.

איציק שמולי: זה בסדר גמור שהשר בנט, שאני מעריך אותו מאוד בתחום הזה, רץ קדימה עם דגל המצוינות.

קריאה: – – –

איציק שמולי: אבל אסור בשום פנים ואופן שבשם המצוינות אנחנו נשכח את כל הילדים והנערים האלו מאחור, וזה מה שעושה הצעת החוק הזו.

איציק שמולי: אין פה שום הצדקה, לא כלכלית, לא חברתית ולא מוסרית, ללכת לנערים ולנערות החלשים ביותר, שרוצים, באמת בציפורניים, לפעמים, לקבל הזדמנות מחודשת ולהשלים את תעודת הבגרות שלהם, ולא מצליחים לעשות את זה בגלל שאתם רוצים לגבות אגרות על שולחנות, על כיתות ועל עטים ועפרונות.

איציק שמולי: תתביישו לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים ברשימת הדוברים: חבר הכנסת טלב אבו עראר – לא נמצא; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת עטאונה – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר כהן: רשימת הדוברים סגורה, סליחה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רק רוצה לומר מילה אחת בעקבות ההצבעה שהייתה כאן קודם.

נחמן שי: אני לא רואה בזה כישלון טכני, אני רואה בזה משהו מהותי.

נחמן שי: אני מקווה מאוד שהקואליציה תעשה חשיבה חדשה על הנושא הזה של הוועדה המייעצת לענייני השירותים הסיעודיים.

נחמן שי: זה לא דבר זוטר, זה לא דבר שולי, זה דבר מהותי: האם המדינה מסתכלת בעיניים של מיליון אנשים ויותר – מהר מאוד יותר – והיא מוכנה להתייחס אליהם, או שהיא מבטלת אותם, כלא היו.

נחמן שי: כי אם מישהו חושב שאם ימחקו את האזרחים הוותיקים, כולל האוכלוסייה שזקוקה לסיעוד, מהחקיקה ואולי מסדר-היום, אז אולי הם לא יהיו יותר, אז יש לי חדשות לא טובות בשבילכם – ובעיקר בשבילכם, שהחלטתם לעשות את זה ואני לא יודע למה: הם יהיו פה והם ידרשו את מה שמגיע להם.

נחמן שי: כי הם היו פה גם קודם: הם בנו, חלקם, את המדינה, ואחרים הגיעו תוך כדי בניית המדינה, כל אחד תרם את חלקו כדי שתהיה פה מדינת ישראל.

נחמן שי: ועכשיו הם הגיעו לשלב בחייהם שמדינת ישראל צריכה לתת להם.

נחמן שי: לא עושים להם טובה.

נחמן שי: הם מקבלים את זה בזכות ולא בחסד.

נחמן שי: לכן, לא רק הביטוח הלאומי, גם משרדי ממשלה אחרים וגם רשויות ממלכתיות אחרות, גם עיריות, וגם כל גורם ציבורי במדינת ישראל צריך לראות את האזרחים הוותיקים לנגד עיניו.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: איפה הוא?

מירב בן ארי: הוא הלך, אבל.

חיים ילין: אל תדאגי, מירב, אני פה.

קריאות: אנחנו – – –

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב בראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, חבל שהוא יצא, אבל זה פשוט נובע מבורות.

מירב בן ארי: לבוא ולהגיד – – –

קריאות: – – –

קריאות: די, חבר'ה.

קריאות: תחסכו לי את הפופוליזם.

קריאות: גם אני קראתי את החוק.

קריאות: קראתי את החוק.

קריאות: יש הרבה – – –

יואל חסון: איך את מסכימה?

יואל חסון: איך את מסכימה?

מירב בן ארי: סליחה, יש הרבה חבר'ה צעירים שבתיכון העדיפו ללכת לגלוש בים והעדיפו לא ללמוד.

מירב בן ארי: תאמינו לי, אני מכירה – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – אז הם עשו טעות כשהיו צעירים.

אורן אסף חזן: אז – – – אחר כך?

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: מה אתה קופץ בכלל?

מירב בן ארי: טוב, מי מתייחס אליך בכלל?

מירב בן ארי: עזוב, זה בכלל מיותר.

מירב בן ארי: אני שומעת זמזומים באוזן.

מירב בן ארי: מצד שמאל מזמזמים לי באוזנייה.

יחיאל חיליק בר: – – – תפסיק לזמזם לה כבר.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד לכם משהו.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד לכם משהו.

מירב בן ארי: חבר'ה שעושים – –

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: – – שירות לאומי וחבר'ה שנמצאים בצבא – –

חיים ילין: – – –

מירב בן ארי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: – – תבדוק כמה מהם – – –

מאיר כהן: חבריא, לחברת הכנסת יש שלוש דקות לדבר.

מאיר כהן: אני מבקש להפסיק להפריע לה.

מירב בן ארי: ואני צועקת, יש פה זמזומים.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: חזן, בבקשה ממך.

מאיר כהן: זהו, בבקשה תמשיכי.

מירב בן ארי: שנייה, אני רוצה להגיד לך משהו.

מירב בן ארי: אני אגיד לך משהו, גם כאלה שעושים שירות לאומי וגם כאלה שעושים – – –

מאיר כהן: אבל את מרגישה מה קורה כשאת מדברת וצועקים.

מירב בן ארי: נורא.

מאיר כהן: את מדי פעם עושה את זה.

מירב בן ארי: לא, זה רק אחד שצועק.

מירב בן ארי: אין לי שום בעיה שכולם יצעקו בקואליציה, אגב – כולם.

מירב בן ארי: חוץ מהצד הזה, שכולם יצעקו.

מירב בן ארי: כמובן גם שרן, שרן מוזמנת תמיד לצעוק.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: נכון, יש צד אחד שעדיף להתעלם ממנו.

מאיר כהן: אורן.

אורן אסף חזן: תקשיב, היושב-ראש.

אורן אסף חזן: כל ציוץ בטוויטר, היא מגיבה.

מאיר כהן: זהו, אורן – זהו.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: הקשבתי, זהו.

מאיר כהן: אורן.

קריאה: – – –

יהודה גליק: אז תגיב לה בטוויטר.

מאיר כהן: גליק, בוקר טוב.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: עכשיו ברשות

מירב בן ארי: כם, תנו לי להתעלם רגע.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע לענות.

מאיר כהן: בבקשה, את מקבלת עוד חצי דקה, בבקשה.

מאיר כהן: אני מוסיף לך עוד חצי דקה, עוד דקה.

מירב בן ארי: עזוב, עזוב.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אתה בסדר.

מירב בן ארי: זה לא אשמתך, מה שקרה כאן עכשיו.

מירב בן ארי: באמת, אני רוצה להגיד לכם משהו: אותם חבר'ה צעירים שזכאים לפטור, אם אלה מקרים של רווחה, הם מקבלים ולא משלמים.

מירב בן ארי: חיים, תאמין לי, הייתי עם הרבה חבר'ה שלי שסיימו, סיימו וקיבלו פטור.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מירב בן ארי: אל תדאגי, למסכנים דואגים.

מירב בן ארי: אורלי, מה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מירב בן ארי: אורלי, כי אני מכירה את זה.

מירב בן ארי: אבל אני מכירה את זה.

מירב בן ארי: אני לא סתם אומרת לך.

מירב בן ארי: זה – – –

מאיר כהן: אני חייב להתערב.

מאיר כהן: אורלי, אני חייב להתערב, כמנהל בית ספר.

מאיר כהן: לא, כשהם אחרי גיל 18 הם חייבים לשלם.

מאיר כהן: לא משנה מאיפה הם באים.

מאיר כהן: לא נכון.

מאיר כהן: לא נכון, אני מצטער.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מירב בן ארי: אני אומרת לך שגם חיילים משוחררים, גם בני שירות לאומי.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, אני – – –

מאיר כהן: לא נכון, אני מצטער.

מאיר כהן: אני ניהלתי כיתות של חבר'ה – אחרי 18 הם חייבים.

מירב בן ארי: ואני אומרת לך שגם אני, וזה לא היה.

חיים ילין: לא, מירב.

חיים ילין: את לא צודקת.

חיים ילין: את לא צודקת.

מירב בן ארי: זה לא היה.

מירב בן ארי: אני מוכנה שתבדקו – – –

יואל חסון: – – – זה מה שיעודד אותם לעשות בגרות?

קריאות: – – –

מירב בן ארי: תראו.

מירב בן ארי: אוקיי, כל אחד בא עם העולם שלו.

מירב בן ארי: אני – – –

חיים ילין: זה לא העולם שלו.

חיים ילין: אנחנו חיים במדינת ישראל, זה העולם שלנו.

מאיר כהן: חיים, זהו.

מירב בן ארי: תקשיב, אני מכירה את זה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך שאפשר יהיה לקבל פטור, ואני סומכת גם על שר החינוך בזה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

איציק שמולי: איזה פטור – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת אבקסיס.

מירב בן ארי: אתם צועקים מחוסר ידע, אבל זה לא משנה.

מירב בן ארי: אני לא יכולה לדבר גם ככה, אז בואו.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: למה זה חשוב?

מירב בן ארי: בעיניי, אני חושבת שאתם אומרים דברים לא נכונים.

מירב בן ארי: אתם יכולים להמשיך לצעוק ולהגיד לי שאני טועה.

מירב בן ארי: אני אומרת שאני גם קראתי, אורלי.

איציק שמולי: הינה הצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מירב בן ארי: את יודעת, אני, בניגוד – אין לך מה לצעוק עליי.

מאיר כהן: חברת הכנסת – – –

מירב בן ארי: אני קראתי את החוק, אני יודעת לקרוא.

מירב בן ארי: לפחות לקרוא אני יודעת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה – – –

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג; חבר הכנסת פריג'; חברת הכנסת לאה פדידה – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלחרומי, בבקשה, אדוני.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

סעיד אלחרומי: הצעת החוק הזאת ממוקדת – – –

מאיר כהן: מירב.

מאיר כהן: בבקשה ממך גברתי.

סעיד אלחרומי: הצעת החוק הזו ממוקדת באוכלוסיות הכי חלשות במדינת ישראל, בתלמידים שבעצם לא הצליחו להשיג – – –

מאיר כהן: זה מפריע, מירב.

מאיר כהן: בבקשה ממך, גברתי.

סעיד אלחרומי: לא הצליחו להשלים את הבגרויות עד גיל 18, עד כיתה י"ב, מסיבות שונות ומשונות.

סעיד אלחרומי: כאן אנחנו, במקום לחזק אותם, במקום לעבוד על כך שהם ישלימו את הבגרויות, במקום למנף את כל מה שאפשר לעשות בכדי להחזיר את התלמידים האלה, בכדי שהילדים האלה, בעצם, אחרי גיל 18 – אנחנו מדברים על החודשים הראשונים, אולי על החורף הראשון אחרי סיום שנת הלימודים.

סעיד אלחרומי: העשייה של מורי בתי הספר – אדוני היושב-ראש, היית מנהל בית ספר, ואני יודע גם אני, כמורה שנים טובות:

סעיד אלחרומי: היינו מחפשים את הילדים האלה שסיימו את כיתה י"ב אחרי שהיינו מקבלים את התוצאות של הבגרויות באוגוסט, אחד-אחד: מי לא השלים בגרות.

סעיד אלחרומי: אפילו היינו מגיעים אל הילדים האלה הביתה, מביאים אותם, רושמים אותם בבית הספר כדי שייגשו לבגרויות עוד פעם.

סעיד אלחרומי: מה אנחנו אומרים כאן?

סעיד אלחרומי: אנחנו אומרים להם: אנחנו מוותרים עליכם, תשלמו כסף.

סעיד אלחרומי: מסחטת כסף, בעצם, מילדי הפריפריה, מהילדים החלשים, מילדי היישובים המרוחקים, העניים.

סעיד אלחרומי: אנחנו בוודאות יודעים שתלמידי שכונה ד' בבאר שבע, תלמידי ירוחם, תלמידי שגב-שלום, תלמידי עבדה ותלמידי היישובים שאינם נמצאים במפה של משרד החינוך – דרך אגב, כמה כסף משרד החינוך צריך לחסוך מהסיפור הזה, כמה כסף?

סעיד אלחרומי: אפשר לחסוך את זה מהשומן של משרד החינוך ולחסוך מאיתנו את הבושה הזו, לחייב את הילדים החלשים ממילא לשלם כסף על תעודות בגרות, על מבחנים אקסטרניים, על עוד כמה – אפילו על המשגיחים.

סעיד אלחרומי: עומד כאן סגן השר ואומר שזה עולה כסף, משגיחים.

סעיד אלחרומי: אין נתונים מדויקים שמראים כמה כסף צריכים לחסוך בחוק האומלל הזה.

סעיד אלחרומי: אני קורא לחבריי להתנגד לחוק הזה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שזה חוק מביש ולא צריך שיהיה בספר החוקים של מדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שהחוק הזה הוא כאילו מגלקסיה אחרת.

יואל חסון: כל הזמן מדברים איתנו על הכלכלה הפורחת, על התקציבים העודפים, על גביית מיסים, על פריחה, צמיחה.

יהודה גליק: 20 מיליארד.

יואל חסון: 20 מיליארד, לא יודעים מה לעשות עם הכסף, רק לחלק, לחלק.

יואל חסון: הכלכלה צומחת ומדינת ישראל לא יכולה לשאת ולהתמודד עם אגרות של בגרות של אנשים שלא עשו בגרות בתיכון.

יואל חסון: וואו.

יואל חסון: באמת, אני אומר לכם, אם יקרה פה עוד פעם האירוע הזה שננצח אתכם בהצבעה, גם בהצבעה הזאת – האמת, אני קצת חושש, אולי זה יביא לקריסת הכלכלה?

יואל חסון: אולי מדינת ישראל תיכנס לגירעון עצום?

יואל חסון: אולי פרויקט מחיר למשתכן יצטרך להתבטל, מחיר למשתפר, או משהו?

יואל חסון: תגידו מה עובר עליכם?

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי – איפה את?

מירב בן ארי: אני כאן.

יואל חסון: באמת, כנציגת מפלגתו של שר האוצר, אתם עכשיו מתקטננים על אגרות של בגרות?

יואל חסון: נו, באמת.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: נו, באמת, על מה?

יואל חסון: על ילד teenager, שהחליט ללכת ולהיות בחוף הים.

יואל חסון: נו, אז מה, עכשיו, תענישי אותו?

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: תיתני לו קנס כי הוא לא עשה בגרות עד גיל 18?

יואל חסון: את אמיתית?

מירב בן ארי: שיעשה בגרות בכיתה י"ב.

מירב בן ארי: כן.

יואל חסון: נו, מה עובר עלייך.

יואל חסון: למה?

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: אלא אם הוא חלש – – –

יואל חסון: סליחה.

יואל חסון: חלש, חזק, אלא אם כן, הסברים – נו, באמת.

איציק שמולי: בחוק הזה אין שום פטורים.

איציק שמולי: אין פטורים.

יואל חסון: אין פטורים ולא יהיו פטורים.

יואל חסון: ברור.

יואל חסון: אם נאשר את החוק הזה הם יגבו את האגרות.

יואל חסון: ודאי שיגבו את האגרות, תראו על מה הם מתקטננים.

יואל חסון: מישהו מוכן לתת לנו הסבר בכלל על כמה כסף מדובר?

יואל חסון: יכול להיות שבכלל מדובר על כמה מיליונים בודדים בשנה.

יואל חסון: חברת הכנסת השכל, אני שואל אותך, כמה חברים שלך לא השלימו בגרויות?

יואל חסון: יש לך כמה, אני משער.

יואל חסון: בסדר, את בטוח השלמת, כי את גאונה.

שרן השכל: אני לא מרוצה מהחוק – – –

יואל חסון: אז תצביעי נגדו.

יואל חסון: אז תצביעי נגדו, כי זה חוק מיותר.

יואל חסון: מתקטננים פה עכשיו על מיליוני שקלים, על מה?

יואל חסון: כשאתם מפזרים 20 מיליארד.

יואל חסון: 20 מיליארד אתם מפזרים, ופתאום עכשיו, באמצע הלילה מביאים חוק של כמה מיליונים בודדים שחייבים לגבות.

יואל חסון: וממי רוצים לגבות אותם, חבר הכנסת חזן, ממי?

יואל חסון: מחבר'ה שאולי קצת פספסו איזה בגרות – –

אורן אסף חזן: אני מבטיח לך – – –

יואל חסון: – – או נכשלו בה.

מאיר כהן: נא לסיים.

יואל חסון: אני מסיים.

אורן אסף חזן: אני מבטיח לך שאני אילחם להוריד את החוק הזה מסדר-היום.

יואל חסון: אז אני מבקש ממך, יש לנו מספיק קולות פה נגד.

אורן אסף חזן: זו רק קריאה ראשונה.

יואל חסון: יש לנו פה מספיק קולות נגד, תבואו ותהיו נגד.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: אני מסיים, אני מודה לך.

יואל חסון: אין מה לגבות אגרות ממי שלא השלים את הבגרויות שלו.

יואל חסון: זה פשוט ההפך מהרצון לעודד פה השלמת בגרויות והשכלה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת בן ראובן – לא נמצא; חבר הכנסת מלכיאלי – לא נמצא; חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, עולה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אתה היית מנהל בית ספר, איש פדגוגיה.

זוהיר בהלול: אז קבל ממני את הספתח הזה, ומאוחר יותר נדבר על ערכם של הציונים במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: כאילו שיש כאן תרועות ותהלוכות, יש כאן קולות של חצוצרות ויש כאן פנטזיה וקרנבלים לממשלה ולקואליציה שטובת אלו שלא הצליחו בזמנו ליישם את דרישות המדינה במבחנים הידועים לשמצה – הם דווקא מוענשים ולא מקבלים את הצ'אנס ההוגן לקבל את הבחינות, בחינות הבגרות, בחינם.

זוהיר בהלול: מה שחסר זה אולי הפילהרמונית של זובין מהטה, שתבוא ותנגן מארש לקואליציה, שאיננה ששה לרגשות של האנשים הנתקעים.

זוהיר בהלול: הרי מה חסר למדינה הזו אם לא תמיכה וטפיחה על השכם של תלמידים שלא הצליחו בזמנו ליישם את המבחנים, אולי בשל בעיות סוציאליות אולי בשל בעיות של חברה מוחלשת, אולי בשל עבריינות מסוימת שבגינה אולי לא הצליחו להגיע לבחינה.

זוהיר בהלול: ושומו שמיים, במקום לתת להם את האפשרות להשתקם, לעשות רהביליטציה, באים ומענישים אותם.

זוהיר בהלול: מדינת האגרות על פי ממשלתו של בנימין נתניהו והקואליציה בראשותו של דודי אסלם.

זוהיר בהלול: איפה הרגישות החברתית, רבותיי?

זוהיר בהלול: רחמנא ליצלן.

זוהיר בהלול: עכשיו, אולי, לפני שהזמן יסתיים, אדוני היושב-ראש – מר כהן, האם אוזניך כרויות לעבדך הנאמן?

יוסי יונה: אני מפריע לו.

זוהיר בהלול: כן, אבל תשמע, אמרתי בהקדמה שמדובר במנהל בית ספר ופדגוג.

זוהיר בהלול: אז אני רוצה לומר לך, אדוני, צריך לסלק מסדר-היום של החברה בישראל את המבחנים.

זוהיר בהלול: כלומר, את הבגרויות במתכונתן הקלאסית, המסורתית, ואת הפסיכומטרי, ולאפשר לתלמידים חוויה לימודית ולהגיע לאוניברסיטה בלי התנאים האלה.

זוהיר בהלול: והשנה הראשונה צריכה להכריע את הכף: האם הם ממשיכים הלאה או נתקעים.

מאיר כהן: הייתה בזמנו הצעה של סילבן שלום, הצעה כזאת.

זוהיר בהלול: להפיץ אקדמיזציה במדינה, אקדמיזציה.

זוהיר בהלול: ייתנו לאנשים את החוויה הקמפוסית, האוניברסיטאית, האקדמית.

זוהיר בהלול: למה אתם שמים כל כך הרבה מכשולים, חומות וגדרות?

זוהיר בהלול: הפיצו את משנת הלימודים לכלל תלמידי ותלמידות ישראל, שילמדו בלי החיץ, בלי המכשול של הפסיכומטרי הידוע לשמצה.

זוהיר בהלול: מי צריך פסיכומטרי כאשר התלמיד לומד, נניח, ערבית, או לומד עברית, או לומד ספרות, או לומד פואטיקה.

זוהיר בהלול: נו, באמת.

זוהיר בהלול: תנו לתלמידים ללמוד בלי הגבלות ובלי מכשולים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי אבקסיס, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: בעיניי הצעת החוק הזאת בכלל לא הייתה אמורה להגיע לאוויר העולם.

אורלי לוי אבקסיס: מי ששם משוכות ומכשולים בפני ילדים – כן, תסלחו לי, עדיין, מי שבגיל 18 הוא בעיניי הוא ילד.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי ילדה בת 17.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם עדיין ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים אתה מקבל החלטות מתוך המקום הזה – כן, בגיל הזה יש לפעמים קצת שיקול דעת מוטה לדברים מסוימים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר זה קורה במשפחות המוחלשות ויש רצון של אותו תלמיד לבוא ולשפר, אנחנו צריכים לפתוח את כל השערים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי מדובר פה בהשכלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני דיברתי עכשיו עם חברת הכנסת מירב בן ארי והסבתי את תשומת ליבה לשני סעיפים פה בחוק, והיא הבטיחה שהיא תטפל בזה בוועדה, כחברה בקואליציה; אנחנו נעשה את הרעש כאופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו נתנהל גם מול שר החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: בעיניי, האבסורד הולך ומתחדד כי אף אחד לא שם לב לשתי נקודות מאוד מאוד משמעותיות.

אורלי לוי אבקסיס: אחת מהן: "כאשר מדובר בנבחן חיצוני, אקסטרני – לא תיגבה ממנו אגרה בעד הרישום לבחינת הבגרות או בעד ערעור, וזאת עד להגיע הנבחן לגיל 18".

אורלי לוי אבקסיס: מיהם התלמידים של האקסטרני?

אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע, כמי שהיה מנהל.

מאיר כהן: היום היה דיון.

אורלי לוי אבקסיס: ברובם הם נפלטים מתוך מערכת החינוך הפורמלית.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הם לומדים באקסטרני, כדי להשלים.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, לפעמים בכיתה י"ב הם כבר בני 18.

אורלי לוי אבקסיס: בתי תחגוג את גיל 18 בכיתה י"ב, לא בצבא.

אורלי לוי אבקסיס: כמה כאלה ייפלטו החוצה מהמערכת כי הם לומדים באקסטרני, בגלל שהם לא הצליחו לתפוס את עצמם במערכת המאוד-מאוד מסודרת עם הכללים הנוקשים?

אורלי לוי אבקסיס: כמה כאלה נמצאים בחסותנו?

אורלי לוי אבקסיס: כמה כאלה נמצאים במקום שבו ככל שתוסיף להם מהמורות ומכשולים, הם ייסוגו החוצה, אחורנית?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע בכלל המדינה רוצה לעשות עליהם רווח?

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא מסתכם רק בכך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה רציונל הזוי, בעיניי, והוא אומר: "זאת ועוד, לעניין תשלום אגרה בעד הגשת הערעור, תשלום כזה יביא לצמצום בקשות ערעור המוגשות – – –".

אורלי לוי אבקסיס: מה, אנחנו רוצים שלתלמידים לא תהיה את זכות הערעור אם הם חושבים שהבחינה שלהם נבדקה לא כראוי?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו רוצים להביא לכך שילדים יערערו על כך שאולי מי שבדק את הבחינה שלהם לא עשה זאת במספיק תשומת לב?

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו צריכים להעמיס תשלום על תשלום על תשלום, גם על ההוצאות הנלוות וגם על מסמכים נוספים, או אפילו העתק תעודת בגרות?

אורלי לוי אבקסיס: הדברים האלה לא מקובלים.

אורלי לוי אבקסיס: הדברים, בעיניי – זה נראה כמו מרוץ בין שר החינוך נפתלי בנט לבין שרת המשפטים אילת שקד: אחת רוצה לסגור את הבחינות של הלשכה בפני אוכלוסיות מסוימות, מי כמוך יודעת, חברת הכנסת מירב בן ארי; השני רוצה לסגור את בחינות הבגרות בפני אוכלוסיות מסוימות.

אורלי לוי אבקסיס: מצא מין את מינו.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי הרגשה שבמקרה של נפתלי בנט באמת נפלה פה טעות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: במניעים של שרת המשפטים נראה לי שדי דייקתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: אני מקשיבה לך, חבר הכנסת ילין.

טלי פלוסקוב: אנחנו מקשיבות לך, שמת לב?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש.

מאיר כהן: הרגשתי צורך לחזק את הדברים שאורלי אמרה עכשיו, ושאר חברי הכנסת.

מאיר כהן: אני רק רוצה להסב את תשומת ליבך, מירב, אני יודע שאת עושה את זה ממקום טוב.

מאיר כהן: חס וחלילה, אני לא חושד בכשרים.

מאיר כהן: אבל הילדים האקסטרניים, אורלי, הם הילדים שהכי נפגעים.

מאיר כהן: שימו לב, לא רק שהולכים להשית עליהם אגרות באמת מיותרות, הילדים האקסטרניים, בבתי ספר עמלניים, אקסטרניים, לא מקבלים ציון מגן.

מאיר כהן: שתיים, בהערכה החלופית של 30 נקודות, אורלי – בבית ספר רגיל אומרים להם בחינת הבגרות היא 70%, ו-30% בלי בחינה.

מאיר כהן: באקסטרני מחייבים אותם לעשות בחינה.

מאיר כהן: שלוש – מירב תקשיבי; גם אתה, חזן, למרות שאתה אמרת שתתקן את זה, זה עוד נתון מאוד חשוב – שלוש: יש טופס שנקרא טופס יעקב.

מאיר כהן: תקשיבו, זה מעניין:

מאיר כהן: אם ילד בתיכון במגמה רגילה ניגש ועבר שלוש יחידות בגרות במתמטיקה וקיבל 80; בבית ספר רגיל, עיוני, אם הוא רוצה לגשת לארבע יחידות, הוא ניגש לארבע יחידות, ואם הוא נכשל, אומרים לו: אוקיי, נכשלת, אבל אנחנו שומרים לך את ה-80 בשלוש יחידות.

מאיר כהן: בבית ספר אקסטרני אומרים לו: לא.

מאיר כהן: אם אתה רוצה לשפר לארבע יחידות ונכשלת, לא נספור לך את שלוש היחידות.

מאיר כהן: לכן היה חשוב להגיד את זה.

מאיר כהן: חברים, מירב ואלה שניסו לעלות כאן ולתמוך בחוק הבאמת-מצ'וקמק הזה.

מאיר כהן: ילדים אקסטרניים – את עושה המון בשבילם, מירב; עוד פעם, חשוב לי להדגיש את זה, כי אני יודע מה עבודתך – ילדים אקסטרניים אלה ילדים שבמקום להשאיר אותם בקרון האחורי ולהתייחס אליהם כאל קרון אחורי, רצוי שלא רק נבטל את הצעת החוק הזאת אלא נחפש במוח הקודח שלנו איך למצוא הצעות חוק שמבטלות את כל הדברים האיומים האלה שהיום ציינתי.

מאיר כהן: היום בוועדת החינוך דנו בזה, יחד עם פרופ' יוסי וחבר הכנסת מרגי.

מאיר כהן: אני מאוד מקווה שהחוק הזה יבוטל.

מאיר כהן: אם הוא עובר עכשיו בקריאה ראשונה, תעשו הכול בכדי שיבוטל ולא יגיע לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: וכן להתחיל לחשוב איך לבוא לקראתם של הילדים האקסטרניים.

מאיר כהן: ראו, חלק מאיתנו סיים תיכון עם תעודת לידה.

מאיר כהן: על פי זה, לא היה לנו שום סיכוי, כי באנו ממשפחות שבאמת לא יכלו לשלם אגרות.

מאיר כהן: תחשבו על זה.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, אני תוהה, דרך אגב, אני לא יודע את הנוהל, האם ישנה איזו אפשרות שהקואליציה תאמר שתשובה והצבעה במועד אחר?

יוסי יונה: באמת.

אורן אסף חזן: זה לא בטרומית.

יוסי יונה: פה הונח לפנינו חוק שלחלוטין באמת גובל בשערורייה.

יוסי יונה: הינה, מערכת החינוך, או שר החינוך – תלמידים, כפי שנאמר כאן.

יוסי יונה: מירב, אני פונה אלייך, פונה לאחרים, פונה אליכם, חברי קואליציה: הפעם אנחנו לא תוקפים כאילו יש לנו עמדות ערכיות שונות; אנחנו באים אליכם ואומרים לכם שהחוק הזה הוא חוק מטורף.

יוסי יונה: נורית, החוק הזה הוא חוק מטורף.

יוסי יונה: זה החברים שלך.

נורית קורן: נכון, צודק.

יוסי יונה: זה בני המשפחה שלך, זה בני הדודים שלי, שנשרו ממערכת החינוך ועכשיו הם הולכים, רוצים לשפר ציונים, לקבל תעודת בגרות.

יוסי יונה: באה מערכת החינוך ומטילה עליהם לשלם את הסכום של האגרות.

יוסי יונה: דרך אגב, אני רוצה לציין את העובדה הזאת שפעם זה לא היה – פעם זה היה, זה ירד ושוב זה חוזר.

יוסי יונה: אז מה, הולכים לחסוך על הילדים המסכנים הללו או להרוויח עליהם איזה מיליון, 2 מיליון, 4 מיליון שקלים?

יוסי יונה: זה מגוחך, זה לא צודק, זה לא הגיוני.

יוסי יונה: אתם צריכים להסיר את החוק הזה.

יוסי יונה: באמת, אני פונה אליכם, אם תרצו, על הבסיס של שיתוף ערכי בסיסי בינינו: אל תיתנו לחוק הזה לעבור.

יוסי יונה: דיבר כאן מאיר כהן לפניי, לגבי המחסומים – – –

מאיר כהן: אני מבקש מכולם שקט.

יוסי יונה: סמוטריץ, אנחנו מדברים גם אליך, מבקשים את העזרה שלך שלא ניתן לחוק הזה לעבור.

יוסי יונה: דיבר לפני כן כאן מאיר כהן, חברי, בעניין הזה.

יוסי יונה: איך קראת לדבר הזה, יעקב?

מאיר כהן: טופס יעקב.

יוסי יונה: טופס יעקב.

יוסי יונה: מערכת החינוך – ילד הגיע לשלוש יחידות בגרות, ואומר: אני רוצה לשנות, אני רוצה אולי לפרוץ קדימה, אני רוצה לעשות ארבע יחידות בגרות.

יוסי יונה: במידה שהוא נמצא בבית ספר מקצועי, מה הם אומרים לו? היזהר, אם אתה לא תעבור, נבטל לך את שלוש היחידות.

יוסי יונה: זה מגוחך.

יוסי יונה: האם מערכת החינוך רוצה לאפשר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יוסי יונה: מה תהיה ההצדקה?

יוסי יונה: מה יהיה ההסבר?

יוסי יונה: אולי הדבר הטוב ביותר שתעשו – תימלכו בדעתכם.

יוסי יונה: תימלכו בדעתכם, אל תיתנו לחוק המגוחך, השערורייתי הזה, לעבור, כי יש בו באמת מסר שמנוגד לכל עיקרון פדגוגי, לכל עיקרון הומני, לכל תפיסה שאומרת: the sky is the limit.

יוסי יונה: פה, מה שאתם עושים – מורידים את התקרה לילדים הללו ומבקשים מהם להצר ולהגביל את החלומות שלהם.

יוסי יונה: אל תיתנו לחוק המטורף הזה לעבור.

יוסי יונה: אני פונה אליכם, זה לא ניגוד בין קואליציה לאופוזיציה.

יוסי יונה: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל – מוותר; חברת הכנסת כהן-פארן – לא נמצאת; חבר הכנסת גליק – לא נמצא; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיקי.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, אנחנו מדברים על תלמידים שיש בתי ספר שגם לא נותנים להם אפשרות לגשת לבגרות כי בבתי הספר חושבים שהם לא יכולים להצליח ולהשיג בגרות שלמה.

מאיר כהן: חברים זה מפריע לחבר הכנסת.

מאיר כהן: אני מבקש מכם שקט.

מאיר כהן: חברי הכנסת יונה ומיקי לוי, שומעים אתכם עד כאן.

מאיר כהן: תאפשרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תלמידים שסיימו תיכון ויצאו ללא בגרות, יצאו לחיים הפרטיים, כדי למצוא עבודה, שאפילו תיתן להם קצת כבוד, הם צריכים בגרות – כי ברוב העבודות היום זו הדרישה, לפחות בגרות שלמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז הם רוצים ללכת בחזרה לבית הספר, תלמידים שלכאורה לא היו מצליחים, ובית הספר אפילו קבע שלא מגישים אותם לבגרות; היום, הוא החליט שהוא חוזר ללמוד, וללמוד עצמאית, ואולי גם קיבל שיעורים פרטיים כדי להגיע למצב שהוא רוצה – להיות עם תעודת בגרות, אפילו לא בדיוק כדי ללכת למכללה או לאוניברסיטה, אלא לחיי היום-יום שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פה אנחנו באים ואומרים: תשמע, תשלם אגרה, למה, כי הדפסנו – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה.

מאיר כהן: שב במקומך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדפסנו את בחינת הבגרות והמשגיחים עולים לנו כסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל את השאלה: למה למנוע מאלה לקבל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה למנוע מתלמיד שאחרי שסיים את הלימודים ראה שאם הוא משפר מקצוע אחד או שניים, הוא יכול להתקבל גם לאוניברסיטה לנושא יותר רציני – למה למנוע ממנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה להגיד לו: תשמע, יצאת, מספיק לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על מדינה שאומרת כל הזמן: חינוך חינם, חובה – חינם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה החינם בזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: וכאשר גם מסתכלים על התקציב של המדינה והתקציב של משרד החינוך, הם תקציבים מספיק גדולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו הרבה רזרבות, יש אפשרות לנצל אותן ולתת את הצ'ופר הזה, כי אנחנו באים ואומרים: אנחנו רוצים מדינה, רוצים אזרחים משכילים, רוצים אזרחים שידעו להתנהל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אנחנו רוצים, שנגיע למצב שגם יגידו לאנשים: תקרא לי את המכתב הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני שואל, כמה כסף זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא ראינו את זה בהצעת החוק, כי השר יקבע את האגרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה כסף?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה – הכסף הזה, כמה מרוויחים ואיפה משקיעים את הרווח הזה, ואם זה גם לטובת התלמידים, או לטובת מי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברי הכנסת זחאלקה – לא נמצא; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; מרב מיכאלי – לא נמצאת; עליזה לביא – לא נמצאת; אמיר אוחנה – לא נמצא.

מאיר כהן: מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, תגידו, למי מכוון החוק הזה?

מיקי לוי: לילד שלהורים שלו יש מה לתת?

מיקי לוי: על מי זה ישפיע?

מיקי לוי: אני, כשחזרתי מהצבא, הייתי צריך להירשם לבית ספר ערב כדי להעלות את הממוצע שלי במקצועות שונים, ובעיקר באנגלית, כדי ללכת לאוניברסיטה.

מיקי לוי: אז מה אתם חושבים, להורים שלי לא היה, ואני עבדתי בערב כדי לשלם את שכר הלימוד, ההשתתפות בקורס.

מיקי לוי: עכשיו אתם רוצים גם להטיל אגרה על הבחינה עצמה או על הערעור.

מיקי לוי: וכמו שאמרה חברת הכנסת אבקסיס, ואם הבת שלה היא מעבר לגיל 18 והיא עשתה את הבחינה לפני ורוצה להגיש ערעור יום אחרי, אז היא תשלם?

מיקי לוי: אז אדוני סגן השר, ממה זה נובע?

מיקי לוי: יש חסרון כיס לממשלה הזאת?

מיקי לוי: זה נובע מזה שצריך כסף?

מיקי לוי: אם אתה אומר לי שזה נובע מכך שצריך כסף, אז יש לי בשבילכם – איך אומרים בלשון העם – אחלה פתרון: שרת התרבות והספורט העבירה בשבוע שעבר בוועדת הכספים תוספת של 100 מיליון שקלים לחגיגות.

מיקי לוי: מי צריך 100 מיליון שקל לחגיגות?

מיקי לוי: אלוהים ישמור, אנחנו לא יכולים להסתפק בחגיגות שהיו בשנה שעברה באותה מתכונת, עם ציון שנת ה-70?

מיקי לוי: את מי זה בא להאדיר, חגיגות שנת ה-70?

מיקי לוי: את מי?

מיקי לוי: את ראש הממשלה?

מיקי לוי: את שרת התרבות והספורט?

מיקי לוי: קחו את ה-100 מיליון שקל, ותעבירו אותם לצורך זה.

מיקי לוי: ואתם מהצד הזה, שאמורים לדאוג לשכבות החלשות, לאלה שאין – ילד שלהורים שלו יש, זה לא מעניין אותו בכלל אם תהיה אגרה או לא תהיה אגרה – איך ליבכם נותן לכם להרים את היד לעניין הזה?

אורלי לוי אבקסיס: – – – בגרות, זה לא שזו – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת אבקסיס, את צודקת.

מיקי לוי: חברים, במי זה יפגע?

מיקי לוי: בשכבות החלשות.

מיקי לוי: במי זה יפגע?

מיקי לוי: במי שלמד אקסטרני ובא לעשות השלמות אחרי הצבא.

אורלי לוי אבקסיס: – – – י"ב, יש כאלה שעברו – – –

מיקי לוי: חד-משמעית.

מיקי לוי: אם היא רוצה להגיש ב-18 ויום ערעור על הציון שהיא קיבלה לפני כן, היא תצטרך לשלם את האגרה – ואני שואל למה?

מיקי לוי: איזה מין קריטריון זה הגיל?

מיקי לוי: ואנחנו מתהדרים בחוק חינוך חובה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא; חברת הכנסת מיכל בירן – לא נמצאת.

מאיר כהן: חברת הכנסת סבטלובה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אז שום דבר כבר לא מפתיע אותנו.

קסניה סבטלובה: האמת היא שקשה להפתיע אותנו עם עוד חוק שיוצא מבית הייצור של חוקים אחרים, הזויים, שפוגעים גם בשכבות החלשות וגם במעמד הביניים, האמת, כי למי הכסף הזה מיותר?

קסניה סבטלובה: למי הכסף הזה מיותר, אני שואלת אתכם?

קסניה סבטלובה: ואם אנחנו מסתכלים באמת על הפריסה של אותם ילדים, צעירים, מתבגרים, איך שנקרא להם, אנחנו מבינים היטב שזה פוגע בכל משפחה ומשפחה, כי אנחנו נתקלים ביותר ויותר משפחות שבהן שני ההורים עובדים במקצועות לא רעים בכלל אבל משתכרים בקושי.

קסניה סבטלובה: לא מסיימים את החודש, בוחרים ממש בקפידה על מה לבזבז, והינה, עכשיו עוד הוצאה?

קסניה סבטלובה: מי ישלם על הילד הזה?

קסניה סבטלובה: בגיל 18 הוא מייד נהיה מבוגר?

קסניה סבטלובה: הוא מייד הולך לעבוד, ברגע שהוא אחרי גיל 18?

קסניה סבטלובה: ב-18 ויום – זהו?

קסניה סבטלובה: פטרתם אותו עכשיו מכל הפריבילגיות שהיו לו?

קסניה סבטלובה: מה נסגר עם הממשלה הזאת, שממשיכה כל פעם להביא את הבשורה ההפוכה ממה שהייתה צריכה להביא?

קסניה סבטלובה: זה יפגע, כמובן, בשכבות המוחלשות, בפריפריה, בעיירות הפיתוח, בעולים החדשים, וכן, גם בילדי עולים.

קסניה סבטלובה: גם באותם ילדי עולים שבאים ממשפחות לא מבוססות, שחיים בעיירות הפיתוח, שמתקשים, עדיין מתקשים – כי הם בני עולים; ההורים שלהם לא נולדו פה, הם עדיין חווים את קשיי הקליטה של המשפחות שלהם.

קסניה סבטלובה: אז הילדים האלה, אלה שאנחנו הכי רוצים לתת להם הזדמנות, הכי רוצים לתת, שהם יצליחו, להם אנחנו לא נעזור?

קסניה סבטלובה: מהם נגבה את האגרה הזאת?

קסניה סבטלובה: תקשיבו, אנחנו הרי לא מדינה ענייה.

קסניה סבטלובה: אנחנו גאים בזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו כל פעם מסיימים עוד שנה ועוד שנה עם יתרות.

קסניה סבטלובה: מי מסיים שנים עם יתרות?

קסניה סבטלובה: מאיפה יש לנו פתאום עוד 10 מיליארד, עוד איזה אקזיט, עוד איזה משהו?

קסניה סבטלובה: ועדיין חייבים לגבות את השקלים האלה?

קסניה סבטלובה: ממי?

קסניה סבטלובה: מאותם אלה שהם הכי מסכנים, מאלה שהם הכי נזקקים, אלה שהכי צריך לדחוף אותם.

קסניה סבטלובה: צריך לתת להם הנחות, צריך לעודד אותם, צריך לתת להם – לא יודעת מה – נקודת זיכוי על זה שהם ילכו וייבחנו בבגרות.

קסניה סבטלובה: אנחנו עומדים על ממוצע נמוך מאוד מבחינת אלה שזכאים בסופו של דבר לבגרות.

קסניה סבטלובה: אנחנו הכי נמוכים ב-OECD, וטוב שנכנסו לארגון הזה, שכל פעם מציב לנו תמונת מראה מצוינת לגבי מה אנחנו.

קסניה סבטלובה: כל מי שיגיד לי עכשיו: טוב, אבל יש דברים שאנחנו מצליחים בהם, אנחנו סבבה בהם, אנחנו מדינת הייטק – אז אני אגיד לכם: 10%, אולי אפילו פחות חיים במדינת הייטק; כל השאר חיים בישראל האמיתית, ונאבקים בקשיים הממשיים מאוד של יוקר המחיה, של אפשרות מאוד מאוד קטנה להביא את הילד יותר למעלה ויותר למעלה ולדחוף אותו, ואתם עכשיו נועצים עוד מסמר בתוך האפשרויות האלה, שאנחנו קוברים אותן, ואומרים: יאללה, מי שאין לו – יישאר למטה.

קסניה סבטלובה: מי שיש לו – יעלה למעלה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת.

מאיר כהן: חברת הכנסת השכל, בבקשה, גברתי.

שרן השכל: בסוף נעלמו גם יואל חסון וגם מירב בן ארי.

שרן השכל: רציתי לענות להם על מה שנאמר פה לפני כן.

שרן השכל: חברי הכנסת, אני לא שלמה עם החוק הזה שעובר.

שרן השכל: אומנם אצביע בעדו, וכאשר הוא יגיע לוועדה, אנחנו נדאג לתקן אותו.

שרן השכל: יואל חסון בא והצביע עליי ושאל אותי – – –

מיקי לוי: מה לתקן?

שרן השכל: נתקן.

שרן השכל: נכניס הסתייגויות ונכניס השגות ונתקן אותו.

מיקי לוי: אי-אפשר.

שרן השכל: אפשר.

שרן השכל: יואל חסון גם שאל – – –

מאיר כהן: מיקי, אל תפריעו.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מאיר כהן: אל תפריעו.

מאיר כהן: בבקשה מכם.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

שרן השכל: מירב בן ארי דיברה על האנשים שיצאו לגלוש, נכון?

שרן השכל: החבר'ה שהלכו לגלוש במקום ללמוד.

שרן השכל: לא צריך לבוא ככה.

שרן השכל: גם אני גולשת, והכול בסדר.

שרן השכל: וכמו שיואל חסון אמר לפני כן – יואל, אמרת, שאלת אם יש לי חברים שלמדו באקסטרני או שהיו צריכים להשלים בגרויות.

שרן השכל: אני נפלטתי מהמערכת.

שרן השכל: אני למדתי בתיכון אקסטרני, באנקורי, יואל.

שרן השכל: הייתי לומדת בבקרים, והייתי צריכה לעבוד אחר הצוהריים כדי לשלם את הלימודים שלי בתיכון האקסטרני.

שרן השכל: ומי כמוני יודעת שגם היטל של כמה מאות שקלים כדי לשלם על כל בגרות ובגרות – לנוער שנפלט מהמערכת, ומגיע לתיכון האקסטרני, הכמה-מאות שקלים האלה הם מאוד מאוד משמעותיים.

שרן השכל: זה עבודה של שעות רבות ונוספות.

יוסי יונה: אז אל תעבירו את החוק.

שרן השכל: ולכן, יוסי, כאשר החוק הזה יגיע לוועדה, אני אילחם ואעמוד על כך שזה לא יכלול בתוכו – –

יואל חסון: למה מראש?

שרן השכל: – – גם נוער מתיכונים אקסטרניים, וכמובן, אל תשכחו – חיילים משוחררים, משלמים להם על השלמת הבגרויות.

שרן השכל: ככה, מי שמגיע אחרי וסיים את הצבא וכבר לא חייל משוחרר, אז יש פה טעם לבוא ולגבות ממנו גם היטל על השלמת בגרויות או על שיפור ציונים.

קסניה סבטלובה: למה בכלל?

שרן השכל: אבל כאשר הם מתחת, הם עדיין במערכת, וגם בגיל 18 לפני הצבא בתיכון אקסטרני, לחלוטין אני מסכימה איתכם, ואני אעבוד ביחד איתכם בוועדה, הבטחה שלי, כדי שזה יעבור בהסתייגויות.

שרן השכל: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אליעזר מוזס – לא נמצא.

מאיר כהן: סאלח סעד, בבקשה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, שוב, אדוני היושב-ראש, ממשלת פאטה מורגנה, והפעם – במי מתעתעים?

סאלח סעד: באוכלוסייה החלשה, באוכלוסייה הנזקקת, במיעוטים, בעולים, בכל אלה שלא הספיקו למעשה, מכל סיבה אפשרית, לסיים את לימודיהם.

סאלח סעד: אז על מה מדברים כאן?

סאלח סעד: ממשלה שגובה אגרה מאנשים שרוצים להשלים תעודת בגרות זו בושה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה לא על קורסים, כהכנה.

סאלח סעד: ממש לא.

סאלח סעד: זה פשוט מדהים.

סאלח סעד: כל פעם מדהים אותי מחדש.

סאלח סעד: להזכיר לכם, יש חבר – הוא חבר שלי דווקא, בשם פיצ'י, שכל יום שישי מקבל את השבת ליד ביתו של שר החינוך.

סאלח סעד: הוא מנסה לקדם חוק חינוך חינם.

סאלח סעד: אז תארו לעצמכם, אנשים מחפשים איך לקדם את חוק חינוך חינם והממשלה הזו רוצה לגבות כסף, אגרה, מאנשים שרוצים ללמוד?

סאלח סעד: על מה אנחנו מדברים?

סאלח סעד: זה פשוט דבר שהוא לא יאומן כי יסופר.

סאלח סעד: זה פשוט דבר – לדעתי צריך שהממשלה הזו מהר מאוד תחלוף מעל פני הים, איך אומרים, והימים שלה צריכים להיות ממש מקוצרים.

סאלח סעד: אני אומר לך, שר החינוך: לדעתי, תחזור בך מההצעה הזו, כי זו הצעה שתגרום עוול רציני ביותר לאנשים שהם נזקקים, לנזקקים ביותר לתעודה הזו שנקראת תעודת הבגרות.

סאלח סעד: כל אלה שלא סיימו את שנות הלימודים שלהם, ועכשיו אתה מנסה לגבות מהם אגרה, זה פשוט דבר בלתי יאומן.

סאלח סעד: זה פשוט דבר בלתי יאומן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש.

נורית קורן: לא.

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תראו, החוק הזה הוא באמת חוק בעייתי אבל יש לנו משמעת קואליציונית, אז אני אצביע בעד.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

נורית קורן: רגע, אורלי.

נורית קורן: עליתי כדי להסביר משהו.

נורית קורן: רגע.

אורלי לוי אבקסיס: למה לעשות את זה?

נורית קורן: אני עליתי כדי להסביר.

נורית קורן: כתוב פה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל את – – –

נורית קורן: אורלי, את מפריעה לי.

נורית קורן: אני רוצה שנלך הביתה מוקדם יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל – – –

נורית קורן: אורלי, בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אבקסיס.

נורית קורן: מוצע כי שר החינוך יהיה רשאי לקבוע הוראות לעניין גביית אגרות.

יוסי יונה: למה?

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: אני לא דוברת של שר החינוך.

נורית קורן: תאמינו לי.

נורית קורן: אני דיברתי עם סגן השר פרוש, ומה שהוא אמר לי – שזה נשמע דבר אולי הגיוני – הוא אומר שנרשמו לבחינות משהו כמו 100,000 איש, לבחינת בגרות אחת.

נורית קורן: סגן השר פרוש, תעזור לי: 100,000 – למתמטיקה?

מאיר פרוש: – – –

נורית קורן: סליחה?

מאיר פרוש: כשאני אעלה על הדוכן אני אדבר על כך.

נורית קורן: תעלה על הדוכן?

נורית קורן: אוקיי, בסדר.

מיקי לוי: מאה אחוז.

מיקי לוי: אז תגישו הצעת חוק – – –

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: מיקי, מיקי, מיקי, רק רגע.

מיקי לוי: נראה אתכם.

מיקי לוי: בבקשה.

מאיר כהן: מיקי, תודה.

נורית קורן: מיקי, תשמע, חבר הכנסת מיקי לוי: סגן השר – ניגשתי לשאול אותו וגם אמרתי לו שזה לא נראה טוב, ולא צריך שישלמו, כי אנחנו רוצים לעודד את הנוער שלנו ללמוד ולרכוש תעודת בגרות; ותעודת בגרות היום זה כלום, זה רק התחלה של משהו, זה לא מספיק היום.

נורית קורן: היום, גם אם יש תואר שני – גם הוא כבר לא מספיק.

נורית קורן: אז מה שצריך לעשות, אמרתי לו שאם הם רוצים שאנשים יירשמו – הם מכינים את המערכת, והם טוענים שלא מגיעים אחר כך להיבחן, אז יש פה הרבה נזק למערכת.

נורית קורן: מה שאני ביקשתי זה שאם הם רוצים באמת לגבות תשלום, שהתשלום יהיה סמלי ביותר, על מנת שאנשים ירגישו שהם מחויבים לבוא.

נורית קורן: אני גם חושבת שלא צריך לשלם על בחינות בגרות.

נורית קורן: אבל אם תחשבו אחורנית – הילדים שלי כבר גדולים, אבל אני זוכרת שהייתה אגרה, ואנחנו משלמים אגרה, ואולי סגן השר גם יגיד כמה עולה אגרה היום, עד גיל 18.

נורית קורן: הלוואי שאנחנו ההורים לא היינו משלמים גם את האגרה הזאת.

נורית קורן: אז נראה שהם בחרו בדרך הזאת, אבל בוועדה אנחנו נעמוד על זה שהסכום יהיה סמלי, ויכול להיות שהשר יחשוב פעמיים.

נורית קורן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש, חבר הכנסת קיש – מוותר?

יואב קיש: אני מוותר.

מאיר כהן: מאה אחוז.

מאיר כהן: חבר הכנסת אזברגה; חבר הכנסת דודי אמסלם – דודי, מוותר?

מאיר כהן: אתה רשום כדובר.

דוד אמסלם: – – –

מאיר כהן: מוותר; חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא; חברת הכנסת סתיו שפיר – לא נמצאת; חבר הכנסת חזן – – –

סתיו שפיר: רגע, רגע, רגע – – –

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: בבקשה, במלוא הדרה.

אורן אסף חזן: אדוני לא קרא לי?

מאיר כהן: לא.

אורן אסף חזן: האם אדוני נותן את מקומי – – –

מאיר כהן: לא, לא, לא.

מאיר כהן: אדוני, אני טעיתי, והיא לפניך.

אורן אסף חזן: מתוך Ladies First אני אוותר הפעם.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה, אדוני.

סתיו שפיר: אומנם אנחנו כבר מתקרבים לשעות הלילה, אבל קשה שלא לתמוה על החוק הכל-כך משונה הזה.

סתיו שפיר: למה שהממשלה תחליט לגבות עוד אגרה מאנשים שרוצים להשלים את הבגרויות שלהם?

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: למה לגבות מאזרחים עוד ועוד כספים מיותרים?

סתיו שפיר: הממשלה הזאת, שמדברת בלי סוף על הצורך בלהפחית רגולציה, ויכולה לדבר בשם האזרחים ברגע שזה נוח לה, מביאה לשולחן הכנסת עוד ועוד הצעות חוק שמטרתן להעלות את העול על האזרח הפשוט, שכבר כל כך מוצף בביורוקרטיה שלא ברור איך הוא יכול לתפקד.

סתיו שפיר: במקום לחלק שירותים יותר טובים, במקום לעשות הפחתה של הביורוקרטיה ובמקום לצמצם אגרות, אתם מביאים לכאן הצעת חוק שרק מעלה אותן, וכל זה בלי להתבייש.

סתיו שפיר: על מה?

סתיו שפיר: חסרים לממשלה כספים?

סתיו שפיר: את 2017 הממשלה הזאת סיימה עם – תקשיבו טוב – 19.6 מיליארד שקלים בעודפים.

סתיו שפיר: אפשר להבין לאן כל הכסף הזה הלך?

סתיו שפיר: אתם צריכים עוד כסף?

סתיו שפיר: אם אין שימוש לכספים האלה, ואם ממשלת ישראל החליטה שהיא לא רוצה יותר לשפר שירותים חברתיים, שאין לה רצון להיפטר מהזיהומים בבתי החולים, ש-5,000 ישראלים מתים מהם בכל שנה; שהיא לא רוצה להשוות את תקציבי החינוך ככה שילדים בפריפריה, ובעיקר ילדים מהמגזר הערבי והחרדי, יזכו לחינוך יותר טוב; אם כך הממשלה החליטה – היא לא רוצה לדאוג לתחבורה הציבורית, היא לא רוצה לעשות את תוכנית הצפון, כל הדברים שהיא החליטה לוותר עליהם – ויש לכם עודפי תקציב של 20 מיליארד שקלים, בבקשה תורידו מיסים.

סתיו שפיר: לפחות את המיסים תפחיתו, לפחות תורידו במע"מ.

סתיו שפיר: אבל מה אתם עושים – אתם מעלים עוד, אגרות?

סתיו שפיר: אני מאוד מאוד רוצה להבין כמה משרי הממשלה – שלא נוכחים כאן היום – טרחו לשבת בישיבות התקציב בממשלה ולהבין מה קורה בתקציב המשרד שלהם.

סתיו שפיר: אני מוכנה להמר שהמספר הזה הוא בטח פחות מ-5%.

סתיו שפיר: לשרי הממשלה אין שמץ של מושג מה קורה בתקציבי המשרדים שלהם.

סתיו שפיר: אני יושבת מול מנכ"לי המשרדים יום-יום במסגרת מדד השקיפות שאנחנו עושים בוועדת השקיפות בחודשים האחרונים.

סתיו שפיר: יושבים מנכ"לי המשרדים, אני שואלת אותם שאלות תקציביות, והמון פעמים, על תוכניות שאמורות להיות תוכניות משמעותיות ביותר של המשרד – אין תשובה.

סתיו שפיר: אנחנו מסתכלים על מה שקורה היום במשרד החוץ, שמקוצץ מכל עבר, שכבר שישה או שבעה משרדים מחלקים ביניהם את התפקידים שלו ועושים תפקידים כפולים רק כדי לחלק לשרים צ'ופרים בצורת תקציבים מכספי המיסים של אזרחי ישראל, ואף אחד לא יודע איפה רגליו ואיפה ידיו – וכל זה במקום לשרת את המדינה.

מיקי לוי: – – –

סתיו שפיר: הכספים האלה הם של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: הגיע הזמן שתתחילו להתנהל מול הכסף הזה בכבוד.

סתיו שפיר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אחריו – חיים ילין, ואחרון הדוברים – אלי אלאלוף.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, מה יהיה עם הכנסת הזאת?

אורן אסף חזן: חברים, מה יהיה עם החוקים ההזויים האלה?

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, חברי השר, שראיתי אותו איפשהו כאן, כנסת נכבדה, אני השבוע שמעתי ידיעה שמאוד מאוד ציערה אותי.

אורן אסף חזן: פתחתי את הרדיו – במקרה, אני בדרך כלל לא שומע חדשות; אני בדרך כלל מייצר אותן, לא שומע, אבל במקרה פתחתי את הרדיו ושמעתי את חברי אלי אלאלוף מדבר, ככה, מהלב, מספר שככל הנראה – אני מקווה שהוא עוד יתחרט – זו תהיה לו הכנסת האחרונה.

אורן אסף חזן: והידיעה הזאת ציערה אותי מאוד, אני חייב להודות.

אורן אסף חזן: גם לפעמים כשאתה כועס עליי או מעיר לי, אתה עדיין נעים לי, אתה יודע, אלי, אז אני מקווה שאני אזכה לראות אותך בכנסת הבאה.

אורן אסף חזן: אבל אני אומר לכם שהידיעה הזאת כל כך ציערה אותי שלא חשבתי שאני אוכל לשמוע משהו שיצער אותי יותר, ואז הגיע החוק המטומטם הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול להתנגד לו.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה, תגידו לי?

אורן אסף חזן: איזה סיכוי אנחנו נותנים לצעירים וצעירות שאולי בשנים המוקדמות של חייהם עשו בחירות קצת לא נכונות?

אורן אסף חזן: לטוס לבולגריה זו בחירה מצינת, שלא יהיו פה אי-הבנות.

אורן אסף חזן: אבל נניח, כמו שאמרה אחת מחברות הכנסת מהספסלים האחוריים – –

נורית קורן: אורן, לפעמים זה לא הבחירה.

אורן אסף חזן: – – בקואליציה פה, חברת כנסת אנונימית – –

נורית קורן: אורן, לפעמים זה לא הבחירה.

אורן אסף חזן: – – הם בחרו להיות בחוף הים, לגלוש על גלים.

אורן אסף חזן: אז מה?

אורן אסף חזן: אז לא היה מי שיכוון אותם ולא היה מי שילווה אותם.

אורן אסף חזן: אז מה נעשה – ניגע להם בכסף?

אורן אסף חזן: בכמה שקלים שהם התחילו לאסוף רגע אחרי שהם שירתו את המדינה נאמנה?

לאה פדידה: אבל זו המפלגה שלך.

לאה פדידה: זו המפלגה שלך.

אורן אסף חזן: אני מתנגד לחוק הזה – –

לאה פדידה: אבל זו המפלגה שלך.

אורן אסף חזן: – – ואני חושב שזה ביזיון שאין פה אף – – –

מאיר כהן: אבל הוא אומר שהוא מתנגד.

אורן אסף חזן: רק דקה, רק דקה.

אורן אסף חזן: אני חושב שזה ביזיון שאין פה אף נציג של הבית היהודי, שחושב שאנחנו ה-puppies שלו, שנרים את היד ונוריד את היד, ושולח אותנו כצאן לטבח כדי להצביע בעד חוק מטומטם.

עיסאווי פריג': הופה.

אורן אסף חזן: וכל חברי הכנסת שיושבים לצידי, מכל קצוות הבית – –

מוסי רז: יש פה איזה שר?

אורן אסף חזן: – – שמדברים פעם אחר פעם גבוהה-גבוהה על דאגה לצעירים, נושאים נאומים חוצבי להבות שמקוששים כמה לייקים בפייסבוק אבל ברגע האמת הם עולים לפה ומסבירים למה החוק הזה, שמנסה לאסוף עוד כמה שקלים דווקא מאלה שאין להם – כי מי שבילה בחוף הים בגיל 15 זה מי שלא היה מי שילווה אותו, זה אלה שגדלו בתנאים קשים, במצוקה.

אורן אסף חזן: אז אני בצער רב, ככל הנראה – אני עוד לא החלטתי – –

מיקי לוי: אורן.

אורן אסף חזן: – – איאלץ – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: רק דקה.

קריאה: גבוהה-גבוהה.

אורן אסף חזן: לא, לא.

אורן אסף חזן: בואו נודה על האמת – אני מסיים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: בואו נודה על האמת.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: רק דקה, לא סיימתי.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר'ה, מספיק.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: די.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: לולא – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת פדידה.

מאיר כהן: מה קרה לכם?

אורן אסף חזן: אני מוכן לעשות דיל עם האופוזיציה.

קריאה: אחד בפה, אחד בלב.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תסיים את דבריך, אדוני.

אורן אסף חזן: אני רוצה לסיים.

קריאה: אורן, רגליים קרות?

מאיר כהן: חברים, חברים.

אורן אסף חזן: לולא היה לי חוק שעולה הערב, בעוד כמה דקות, ואני יודע שאם אני הייתי מצביע נגד היו מורידים לי אותו, אז הייתי מצביע נגד החוק הזה עכשיו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: רגע.

אורן אסף חזן: אבל אני מתחייב לכם, אני מתחייב לכם, ויהיה המחיר אשר יהיה, שאני לא אשתף פעולה עם החוק הזה, לא בוועדה ולא בשנייה ושלישית, ואצביע נגד.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: זהו, נגמר.

אורן אסף חזן: אם תבטיחו לי שתצביעו בעד החוק שלי, אני אשקול לשנות את סדר הדברים.

יוסי יונה: אין קשר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלי אלאלוף, בבקשה.

מאיר כהן: סליחה, חיים ילין – סליחה, אלי.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: בואו תהיו אמיצים, תצביעו בעד חוק הדגל – – –

יואל חסון: חופש הצבעה בחוק הדגל – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תתחיל, תתחיל.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

לאה פדידה: תגיד לי, להניף את הדגל – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת פדידה, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות התחילו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבטחתי לעצמי שאני לעולם לא אשכח את גיל 18, וכך אני עושה גם עם ילדיי.

חיים ילין: מי ששכח שהוא היה פעם בגיל 18 והיה בכיתה י"א וי"ב לא יכול להצביע בעד החוק הזה.

קריאות: – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, מאוד מפריע לי.

חיים ילין: מאוד.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, שב במקומך, אורן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת יוליה, בבקשה, תשבו, זה מפריע.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, בבקשה, שב, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, תמשיך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, למרות השעה תנסו להקשיב.

חיים ילין: לא מדובר רק על אוכלוסיות חלשות, מדובר על כל האוכלוסיות – לא אלה, מירב, שהולכים לחוף הים.

חיים ילין: אני אתן לכם סידור עבודה של הבת שלי בי"ב: יום שלישי – התנדבות בשדרות; בין לבין – מיונים לצה"ל; בין לבין – איפה היא תעשה שנה שלישית.

חיים ילין: אם היא עושה 100 ימי לימוד השנה – אלוהים גדול.

חיים ילין: ואחרי זה מה היא תצטרך לעשות?

חיים ילין: בגרויות.

חיים ילין: על מה מדובר פה?

חיים ילין: על מה מדובר פה?

חיים ילין: רוב האוכלוסייה בגיל 18 – – –

מירב בן ארי: – – –

חיים ילין: מירב, מירב, לא כל הנוער בגיל 18 הם כמוך, שיכולים לשבת וללמוד.

חיים ילין: לא כולם, מה לעשות?

חיים ילין: יש אוכלוסייה שלא מסוגלת ללמוד ויש להם ערכים אחרים, והם רוצים, במקום ללמוד, ללכת לתרום לקהילה, והם עושים את זה בצורה בלתי רגילה.

מירב בן ארי: – – – בוועדה.

מירב בן ארי: עכשיו לדוש בזה.

מירב בן ארי: מספיק, אמרתם, אמרתם – שמענו.

מירב בן ארי: החוק יגיע לוועדה, ואני חברה בוועדה הזאת שלוש שנים.

מירב בן ארי: החוק הזה – – –

חיים ילין: מירב, את לא הקשבת בכלל.

חיים ילין: את לא הקשבת.

מאיר כהן: מירב, שבי בבקשה וזהו.

מאיר כהן: מירב, אני מבין – – –

חיים ילין: שבי ותקשיבי.

חיים ילין: אני הקשבתי לך.

איציק שמולי: שכחת את הנוער בסיכון.

מאיר כהן: מירב.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, תמשיך.

חיים ילין: אין מצב כזה שאתם הולכים לגבות אגרות מאותם תלמידים שהולכים לתרום בשנה שלישית וגם הולכים להיות בצה"ל, ואחרי זה, כשהם משתחררים, עכשיו משלמים אגרות – על מה?

חיים ילין: איזה היגיון יש בחוק הזה?

חיים ילין: תסבירו לי.

חיים ילין: זה לא פוליטיקה עכשיו, זה לא ימין ושמאל.

חיים ילין: זה לא סתם עכשיו נגד הקואליציה או נגד האופוזיציה.

חיים ילין: תחשבו מה החקיקה הזאת עושה.

חיים ילין: אין בה שום היגיון.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: אין בה שום היגיון.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, דקה, הם הפריעו לי.

חיים ילין: אין שום היגיון בחוק הזה.

חיים ילין: האמינו לי.

חיים ילין: אתם פוגעים באוכלוסיות חלשות, חזקות.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: הם לא הולכים לחוף הים, הם תורמים לקהילה.

חיים ילין: תאמינו לי, תורמים, תורמים ולא מפסיקים לתרום – מלח הארץ – ואתם באים ושמים להם קנס על זה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלי אלאלוף – אחרון הדוברים, ויעלה סגן השר.

מאיר כהן: בבקשה.

יואל חסון: אלי, תן את נאום חייך.

אלי אלאלוף: האמת, לא תכננתי נאום, כי כמו כולם הייתי רוצה הביתה.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה לדבר על כסף.

חיים ילין: אלי, זה לא הכסף, זה העיקרון.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת אבקסיס, בבקשה.

מאיר כהן: אורלי לוי, חברת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

אלי אלאלוף: אורלי, אורלי, ברשותך.

אלי אלאלוף: אני הקשבתי לך לכל מילה.

אלי אלאלוף: אורלי.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי, חבר הכנסת יוסי יונה, אני מבקש לגשת למקומות.

אלי אלאלוף: אני כבר הפסדתי חצי דקה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, הקשיבו לך.

מאיר כהן: תקשיב לאלאלוף.

אורן אסף חזן: לאלאלוף אני מקשיב.

מאיר כהן: בבקשה, תעשו את זה.

מאיר כהן: כן, כן, כן, אני אתחיל מחדש.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם, בתפקידי הקודם התעסקתי בחיפוש אחרי נוער שלא היה במערכת, והכמויות הן אדירות, יותר ממה שמפרסם משרד החינוך.

אלי אלאלוף: אתם יודעים את זה.

אלי אלאלוף: דבר ראשון – איפה האחריות של משרד החינוך להביא יותר מ-50% מילדי ישראל לבגרות?

אלי אלאלוף: אף אחד לא לוקח אחריות.

אלי אלאלוף: רק 50% מהמחזור מגיעים לבגרות, ואני לא אגיד לכם איזה בגרות, אני מוותר לכם.

אלי אלאלוף: 2.

אלי אלאלוף: כולנו יודעים שמוביליות חברתית-כלכלית היא קודם כול המפתח להשכלה גבוהה.

אלי אלאלוף: אבל לא: מה-50% שמגיעים, רק 50% מהם מגיעים להשכלה גבוהה.

אלי אלאלוף: זאת אומרת שכל עוד לא מעלים את ה-50% ל-74%, כמו בכל מדינה מודרנית ב-OECD, משרד החינוך צריך לקחת אחריות ולבקש סליחה מהילד.

אלי אלאלוף: סליחה מהילד.

אלי אלאלוף: אני הייתי בים של קזבלנקה.

קסניה סבטלובה: אחלה ים שבעולם, הייתי שם.

אלי אלאלוף: מדהים.

אלי אלאלוף: בבאר שבע אין ים.

אלי אלאלוף: מספר הילדים בעלי פוטנציאל אדיר שלא מגיעים לבגרות – איפה האחריות של משרד החינוך.

אלי אלאלוף: לחוקק חוק כזה טיפשי, חוסר אחריות.

אלי אלאלוף: איפה האחריות של המערכת התקציבית שלנו, שלא בודקת את ההצלחות של התלמידים ומתקצבת בהתאם?

אלי אלאלוף: דיברו על תמריצים, דיברו על הכול.

אלי אלאלוף: מאיר, ידידי היקר, יודע לפרש ולפרט את המצב; בכלל, כל זה – זו לא מערכת שמתמודדת עם הבעיות האמיתיות של הילדים.

אלי אלאלוף: אני אגיד, כמו חבריי: אני ממושמע.

אלי אלאלוף: אני אצביע ככה – כל כך אני מתבייש מהצעת החוק הזאת, שבמקום לתקן – – –

יואל חסון: אז לא חייב.

יואל חסון: לא חייב.

אלי אלאלוף: סליחה, יואל, please, תרשה לי.

אלי אלאלוף: במקום לתקן את הטעויות של המערכת, שלא מביאה בין 80% ל-90% לבגרות, היא מטילה על כל אלה שיכולים אולי לקפוץ לכיוון הנכון – מוסיפה להם משוכה שלא יוכלו לעבור.

אלי אלאלוף: חברים, אני הקמתי, ואני גאה בזה, תוכנית שוודאי מאיר מכיר אותה: סטארט לבגרות.

אלי אלאלוף: אלפי ילדים, לא היה להם סנדוויץ' להביא מהבית, ואתם רוצים שיירשמו בהתנדבות, בהתמודדות עם הביורוקרטיה, וישלמו מכיסם?

אלי אלאלוף: ולפעמים הם היו צריכים לשלם גם על שיעורים מסוימים – אבל לא בתוכנית שלנו, כמובן – וחיפשנו.

אלי אלאלוף: וחגגנו, חגגנו כל פעם שילד בא ונרשם לתוכנית כדי לעבור.

אלי אלאלוף: ותראו כמה זה מוזר: הילדים האלה, שחושבים שהתפנקו בזה שהלכו לים – אף אחד לא מבין שהם נזרקו לים; הם נזרקו ממערכת החינוך – בחוסר אחריות של מערכת החינוך, חיפוש אין-סופי של הנאות וללא התמודדות עם בעיות הילד – ופתאום אנחנו מוסיפים להם את זה, תשלום מיותר, שהוא בכלל לא משמעותי לתקציב של המשרד, שהיום הוא 60 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: אז מה זה, מלחמה של מערכת נגד ילד?

אלי אלאלוף: זה אבסורד.

מאיר כהן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אז אני ממליץ מאוד לסגן השר – בעולם החרדי שלו הבגרות היא לא חשובה: תמשכו את הצעת החוק.

אלי אלאלוף: אם לא תמשכו – אנחנו נצביע בעד; אני אצביע בעד, כי אני קואליציה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אלי אלאלוף: אבל תדעו שזה לא יעבור בוועדה.

מאיר כהן: תודה.

אלי אלאלוף: ואני סומך על חברי יעקב מרגי, שתפיסת עולמו מתאימה לשלי, שלא יעשה את זה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, מר אלאלוף.

מאיר כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: תשמעו מה אומר לכם חתן פרס ישראל.

מאיר כהן: אדוני סגן שר החינוך, בבקשה.

מיקי לוי: תשמעו מה אומר לכם חתן פרס ישראל.

יעל כהן-פארן: תוציאו את עצמכם מהמבוכה הזאת.

מאיר כהן: אדוני סגן שר החינוך.

יעל כהן-פארן: תוציאו את עצמכם מהמבוכה הזאת.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חתן פרס ישראל – תשמעו מה הוא אומר – – –

נחמן שי: – – – את ההצבעה.

מאיר כהן: אלי, היינו שומעים אותך עוד, אבל – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: סגן השר, תמשוך את החוק.

מיקי לוי: תשמעו מה אומר חתן פרס ישראל.

יואל חסון: אדוני, אני יכול לקבל דקה, רגע?

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בנוהל היום.

מאיר כהן: סליחה.

יואל חסון: למיקרופון, הצעה לסדר.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: אנחנו קודם כול נשמע את סגן השר, סליחה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אחרי זה הצעה לסדר.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: אחרי זה יש הצבעה.

מאיר פרוש: קודם כול אני מדבר, ואחר כך יהיה דיון חדש?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אחרי דבריך ניגשים להצבעה.

מאיר פרוש: יפה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: זהו.

יוסי יונה: – – – סגן השר, תמשוך את החוק.

מאיר פרוש: למה?

יוסי יונה: כי הוא לא טוב.

איציק שמולי: זה חוק רע – – –

יואל חסון: תן לי רגע, סגן השר, להגיד לך משהו.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רק מבקש, ממי שאמור לומר לי שהרוב הושג כאן במליאה ואני יכול לרדת מהדוכן – כי החברים פה רוצים לגשת לחוק הבא בתור – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן.

מאיר כהן: יושב-ראש הקואליציה, סגן השר פנה אליך.

יואל חסון: סגן השר – – –

מאיר פרוש: אני אמרתי בראשית דבריי, כאשר הצגתי את הצעת החוק, שהמשרד ביקש להגיש כאן את הצעת החוק מכיוון שהוא גבה גם בעבר את הכסף, ובית המשפט העליון נתן ב-2005 פסק דין, בבג"ץ של ועד הורים עירוני ראשון לציון נגד משרד החינוך, שקובע שהגבייה שבוצעה על ידי המשרד בעד עריכת בחינות הבגרות אינה חוקית וצריך להפסיקה, מאחר שבחינות הבגרות נכללות בהסדר של חינוך חינם על פי חוק לימוד חובה.

מאיר פרוש: הדבר הזה נדון גם בבית משפט מחוזי בירושלים.

מאיר פרוש: בגלל זה המשרד ביקש להגיע לכאן עם הצעת חוק – – –

קריאות: – – –

חיים ילין: עכשיו אתם – – – בג"ץ – – –

מאיר פרוש: אני רוצה לומר – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: תצעק יותר גבוה – תשמע אותי יותר טוב.

מאיר כהן: חיים ילין ומיקי לוי.

מאיר פרוש: תצעק.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר פרוש: תצעק יותר גבוה.

מאיר כהן: אני אקרא אתכם לסדר.

מאיר פרוש: תצעק יותר גבוה.

חיים ילין: צבועים.

חיים ילין: צבועים אתם, פתאום בג"ץ – – –

מאיר כהן: חיים ילין, קריאה ראשונה לסדר.

מאיר פרוש: הרי החוק המוצע גם בא להסמיך את שר החינוך להסדיר בתקנות גביית אגרות בעד רישום לבחינות הבגרות הממשלתיות או בעד הגשת ערעור על תוצאותיהן מנבחנים בוגרים מעל גיל 18 שחוק לימוד חובה, התש"ט, וחוק חינוך מיוחד, התשמ"ח–1988, אינם חלים עליהם.

מאיר פרוש: על זה בא החוק לומר – על אלה שחוק חינוך חובה לא חל עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איציק שמולי: את זה כבר הקראת קודם.

איציק שמולי: מה יש לך להגיד – – –

מאיר פרוש: אתה לא רוצה לשמוע – אתה לא חייב לשמוע.

קריאות: – – –

איציק שמולי: את זה כבר הקראת לנו מקודם, את כל השטויות האלה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר את זה.

מאיר פרוש: אני רוצה עכשיו את זה לומר.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה.

מאיר פרוש: אתה לא חייב לשמוע.

מאיר פרוש: תודה רבה.

איציק שמולי: איפה זה נשמע שמערכת חינוך עובדת נגד תלמידים?

מאיר פרוש: אני מבקש גם לומר כך.

איציק שמולי: איפה זה נשמע, הדבר הזה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר פרוש: מוצע גם להסמיך את השר לקבוע בתקנות אגרות עבור הנפקת מסמכים נוספים שקשורים בתעודות הבגרות לכלל הנבחנים – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – ובכלל זה הנפקת העתק מאומת לתעודת בגרות, הנפקת אישור ציונים נוסף והנפקת תעודת בגרות מקורית נוספת.

מאיר פרוש: יש חשיבות רבה לגביית האגרה בעד הרישום כשאנחנו מדברים על אלה שלא זכאים לחינוך חינם.

מאיר פרוש: הגשת ערעור על תוצאות והנפקת מסמכים נוספים שקשורים לתעודות בגרות – – –

מיקי לוי: מי?

מיקי לוי: חייל משוחרר?

מיקי לוי: חייל משוחרר לא זכאי?

מיקי לוי: בושה.

מאיר פרוש: ראשית – אפשר לומר לחבר הכנסת לוי שייגש למקום שלו?

מאיר פרוש: אפשר לומר לו שהוא ייגש למקום שלו?

מיקי לוי: – – –

מאיר כהן: אדוני ימשיך לדבר.

מאיר כהן: אדוני ימשיך לדבר.

איציק שמולי: לא, אתה לא מנהל את המליאה בינתיים.

מיקי לוי: – – – איפה לשבת.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, תפסיק לצעוק.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: מדובר בתשלום עבור שירותים שניתנים לפרט מטעם משרד החינוך ובזיקה להם, אף שלא מדובר בתשלום המכסה במלואו את ערך השירות שניתן בפועל לפרט.

מאיר פרוש: שנית, לעניין תשלום אגרה בעבור הרישום לבחינות הבגרות, קיים קשר הדוק בין תשלום בעד רישום לבחינה לבין התייצבות בפועל לבחינה.

מאיר פרוש: אני רוצה רק לציין שבשנת 2017 ניגשו – הדפיסו, על כל פנים – בחינות בגרות למתמטיקה, ונשארו כ-150,000 שאלונים עודפים לעומת מספר השאלונים שתלמידים נבחנו בהם בפועל – –

מאיר כהן: בכל בית ספר תיכון נשארים כ-10% מהטפסים, כי מראש מזמינים.

מאיר פרוש: – – ובאנגלית נשארו יותר מ-100,000 שאלונים שהכינו לבחינות הבגרות.

מאיר כהן: – – –

איציק שמולי: נו, אז מה? נו, אז מה?

מאיר פרוש: מה זה אז מה?

יואל חסון: המדינה תפשוט את הרגל?

יואל חסון: מה קרה – – –

מאיר פרוש: אתה חבר כנסת שלא אכפת לו מכסף ציבורי?

איציק שמולי: מי אתה שתיקח להם את הסיכוי להצליח?

מאיר פרוש: לא אכפת לך מכסף ציבורי?

איציק שמולי: מי אתה שתיקח להם את הסיכוי להצליח?

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק – – –

מאיר פרוש: אני מדבר – – –

איציק שמולי: מי אתה בכלל?

מאיר פרוש: אני מדבר – – –

מאיר כהן: איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: אז זה עלה לך 100,000 ניירות, אז מה?

מאיר כהן: קריאה ראשונה, איציק.

איציק שמולי: – – –

נחמן שי: תוותר – – –

מאיר כהן: אתה בקריאה ראשונה, איציק.

איציק שמולי: – – –

מאיר כהן: אתה בקריאה ראשונה, איציק.

מיקי לוי: תשלמו – – –

מאיר כהן: מיקי, גם אתה.

מאיר כהן: גם אתה.

מאיר פרוש: אני מדבר – החוק הזה לא חל על מי שזכאי לחינוך חינם – –

איציק שמולי: נכון.

מאיר פרוש: – – אלא על אלה שמעל לגיל 18 – –

חיים ילין: זה חל על מי שמשלם – – –

איציק שמולי: על מי שנפלט מבית ספר – – –

מאיר פרוש: – – שלפחות אם הם רוצים לגשת למבחן, הם יצטרכו לשלם עבור זה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה אנשים בורים, בלי השכלה?

יחיאל חיליק בר: מה אתם רוצים – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: בנוסף לכך – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: בנוסף לכך – – –

מאיר כהן: חבריא, בסוף אני איאלץ להוציא אתכם החוצה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תפסיקו.

מאיר כהן: תפסיקו.

מאיר כהן: זהו.

מאיר פרוש: בנוסף לכך – – –

יואל חסון: מעניין, אם היו חרדים שעושים בגרויות, אם היית תומך בחוק הזה.

נחמן שי: – – – צעירים – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: מעניין, אם היה ערבי עומד כאן, אם היית מדבר ככה.

יואל חסון: מעניין מאוד מאוד.

מאיר פרוש: אם ערבי היה עומד ככה, לא היית אומר את המילה הזאת.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: תתבייש לך.

מאיר פרוש: תתבייש.

קריאות: – – –

איציק שמולי: אתה צריך להתבייש.

איציק שמולי: אתה סגן שר חינוך – – –

מאיר פרוש: אם סגן השר היה ערבי לא היית אומר את זה.

איציק שמולי: אתה סגן שר חינוך – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: אם היה ערבי לא היית אומר.

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: תחזור בך.

מאיר פרוש: תתבייש.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: תתבייש אתה.

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: תתבייש.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: אם היה פה ערבי לא היית אומר את זה.

מאיר פרוש: לא היית אומר את זה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה – – –

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: בושה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: תתבייש לך.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקש שקט.

מאיר פרוש: אם היה עומד פה ערבי, לא היית אומר את זה אתה.

מאיר פרוש: תתבייש לך.

יואל חסון: אני אתבייש?

מאיר פרוש: תתבייש – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון, אתה בקריאה ראשונה.

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: אל תרים ידיים, בושה.

איציק שמולי: אתה לא רואה אותם ממטר – – –

מאיר פרוש: אם היה עולה פה סגן שר ערבי, לא היית שואל את השאלה הזאת.

מאיר פרוש: תתבייש לך.

יואל חסון: מה זה קשור?

יואל חסון: מה זה קשור?

איציק שמולי: אתה לא רואה אותם ממטר.

מאיר פרוש: אל תרים ידיים.

מאיר פרוש: אל תנפנף, כן?

מאיר פרוש: תתבייש במה שאמרת.

איציק שמולי: אתה לא רואה אותם ממטר.

יחיאל חיליק בר: למה לפגוע בהם?

מאיר פרוש: אני לא צריך שתראה אותי.

איציק שמולי: אין לך במי לפגוע?

מאיר פרוש: לא רוצה שתראה אותי מקילומטר, לא רק ממטר.

מאיר פרוש: תתבייש.

לאה פדידה: אבל למה נגד חיילים וחיילות?

מאיר פרוש: מוצע לקבוע – –

קריאה: אין לכם לב.

מאיר פרוש: – – כי השר יהיה רשאי לקבוע הוראות – –

יואל חסון: תקשיב לחבר'ה.

יואל חסון: תקשיב.

מאיר פרוש: – – לעניין גביית אגרות – –

יוסי יונה: תקשיב לקואליציה.

מאיר פרוש: – – בעד רישום לבחינת הבגרות – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אם החרדים היו עושים בגרויות הוא לא – – –

נחמן שי: – – – לשם שינוי.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – הממשלתיות או בעד הגשת ערעור על תוצאות הערכת בחינת בגרות – –

יוסי יונה: סגן השר, הקואליציה נגד.

מאיר פרוש: – – וזאת בתנאי – –

קריאות: – – –

נחמן שי: איפה אורן חזן – – –

מאיר פרוש: – – שמתקיימים בנרשם – –

נחמן שי: מירב.

מאיר פרוש: – – או במערער, לפי העניין, שני תנאים מצטברים – –

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, אתה בקריאה ראשונה.

נחמן שי: סוף-סוף.

מאיר פרוש: – – נכון למועד הרישום לבחינה, כדלקמן – –

מאיר כהן: סוף-סוף.

מאיר כהן: סוף-סוף.

יחיאל חיליק בר: תראה כמה הוא התאמץ שתקרא אותו – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – מדובר בנבחן – – –

יחיאל חיליק בר: אתה מתעלל בנחמן.

נחמן שי: אני אתקשר להורים שלי – – –

מאיר פרוש: מדובר בנבחן שאינו תלמיד במוסד חינוך, ומכאן שחוק לימוד חובה וחוק חינוך מיוחד אינם חלים עליו.

מאיר כהן: חברים, עכשיו בשיא הרצינות.

מאיר כהן: החבר'ה באופוזיציה, אנא מכם.

קריאות: – – –

מאיר כהן: מקומם ככל שזה יהיה, אתם תיתנו לו לדבר, ומעכשיו אני אוציא אתכם החוצה.

יואל חסון: אדוני, תאפשר לי הצעה לסדר – – –

מאיר כהן: לא, אני לא מרשה לך.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: זה אפשרי.

מאיר כהן: אני לא מרשה לך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני סגן השר, תמשיך.

יחיאל חיליק בר: זה אפשרי לפי התקנון.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: מדובר בנבחן שמלאו לו 18 שנים.

מאיר פרוש: המשמעות היא – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר פרוש: – – כי מנבחן שהוא תלמיד הלומד באופן סדיר במוסד חינוך – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: אולי אתה לא ממשיך לדבר, אתה.

מאיר פרוש: אם היה עומד פה ערבי לא היית אומר את המילים האלה.

מאיר פרוש: תתבייש לך אתה.

יואל חסון: מה קשור ערבי?

יואל חסון: מה קשור ערבי?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: תתבייש אתה.

מאיר פרוש: תתבייש.

מאיר פרוש: חצוף.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: חצוף אתה.

אורן אסף חזן: מה הוא אמר, סגן השר?

אורן אסף חזן: מה הוא אמר?

מאיר פרוש: חצוף.

אורן אסף חזן: סגן השר, מה הוא אמר?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: המשמעות היא שמנבחן שהוא תלמיד הלומד באופן סדיר במוסד חינוך שחל עליו חוק לימוד חובה או חוק חינוך מיוחד, לא תיגבה אגרה בעד – –

לאה פדידה: מה זה דמגוגיה.

יחיאל חיליק בר: תמשכו את החוק הביזיוני.

יחיאל חיליק בר: נו, באמת.

מאיר פרוש: – – לא תיגבה ממנו אגרה בעד הרישום לבחינות הבגרות או בעד הגשת ערעור, מאחר שהשתתפות בבחינות הבגרות נכללת בגדרה של הזכות לחינוך חינם, כמו שזה נקבע בבג"ץ ונקבע גם בחוק.

מאיר פרוש: יובהר כי הזכות להיבחן בלא תשלום אגרה תהיה מוקנית לנבחן שהוא תלמיד בכלל בחינות הבגרות שיתקיימו עד תום שנת הלימודים האחרונה של הנבחן במוסד החינוך, בהתאם לחוק לימוד חובה או חוק חינוך מיוחד, לפי העניין.

מאיר פרוש: דהיינו, הזכות להיבחן – – –

חיים ילין: תתבייש.

מאיר פרוש: הזכות להיבחן בלא אגרה תעמוד לנבחן אף אם בפועל ימלאו לו 18 שנים בחינוך הרגיל, או 21 שנים, אם הוא לומד בחינוך המיוחד – במהלך שנת הלימודים האחרונה במוסד החינוך – וזאת מאחר שתלמידים אלה נכנסים בגדרה של הזכות לחינוך חינם על פי דין.

מאיר פרוש: כאשר מדובר בנבחן חיצוני, אקסטרני, לא תיגבה – – –

מיקי לוי: אדוני, כמה זמן הוא מדבר?

מאיר פרוש: לא תיגבה – – –

קריאה: הם לא רואים אותם ממטר, את הילדים האלה.

מאיר פרוש: לא תיגבה ממנו אגרה – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: אדוני, אין אפשרות, על פי תקנון הכנסת, לשום הצעה לסדר.

מאיר כהן: מייד עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: זאת האפשרות היחידה.

מאיר כהן: אז אנא מכם.

קריאה: זה חוק מושחת.

יואל חסון: אני אומר לכם, הקואליציה, אתם לא רוצים להעביר את החוק הזה.

יואל חסון: יש הרבה אצלכם שלא רוצים.

יואל חסון: אנחנו מוכנים בהצעות החוק הבאות לא להתנגד כדי שתורידו את החוק.

מאיר פרוש: אתה יכול להסביר לי, אדוני היושב-ראש, מה הוא מפריע?

מאיר פרוש: מה הוא מפריע?

יואל חסון: אנחנו מתחייבים שלא להתנגד לשאר הצעות החוק.

מאיר פרוש: בהתחלה הוא נטפל לחרדים, עכשיו הוא נטפל לליכוד.

מאיר פרוש: איזה מין התנהגות זאת?

מאיר פרוש: איזה מין התנהגות?

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון, זהו.

יואל חסון: יושב-ראש הקואליציה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון.

מאיר פרוש: לכן אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק ולהעביר את זה בקריאה ראשונה.

מאיר פרוש: תודה.

איציק שמולי: זה חוק רע.

איציק שמולי: רע לליכוד, החוק הזה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איציק שמולי: זה חוק רע לליכוד.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

יואל חסון: יושב-ראש הקואליציה, תיקח יוזמה.

יואל חסון: מה דחוף החוק?

יחיאל חיליק בר: דודי, תקשיב לאלאלוף, לא לנו.

קריאות: – – –

מאיר כהן: רבותיי, אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: אדוני סגן השר, תגיע למקומך.

מאיר כהן: להזכירכם, הצעת חוק גביית אגרות בעד בחינות בגרות והנפקת מסמכים נלווים, התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק גביית אגרות בעד בחינות בגרות והנפקת מסמכים נלווים, התשע"ח–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תתביישו, אורן.

יחיאל חיליק בר: תתביישו.

אורן אסף חזן: אני מתבייש.

אורן אסף חזן: אני מתבייש.

יואל חסון: אז תצביע נגד.

מאיר כהן: 36 בעד, 31 מתנגדים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החינוך.

מאיר כהן: תודה רבה, חברים.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1187); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשויות המקומיות (מנהל יחידת נוער ומועצת תלמידים ונוער) (תיקון), התשע"ח–2018.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק סגן שר החינוך מאיר פרוש.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חוק הרשויות המקומיות (מנהלי יחידות נוער ומועצות תלמידים ונוער רשותיות) חוקק בשנת 2011 כדי לתת מענה לכלל פעילות הנוער ברשויות המקומיות באמצעות מנהל יחידת נוער רשותי, תוך שהמדינה משתתפת בעלות שכר המנהל באופן דיפרנציאלי בהתאם למצב הסוציו-אקונומי של הרשות.

מאיר פרוש: טרם חוקק החוק, בכל הרשויות החזקות הועסקו מנהלים, ואילו ברשויות הפריפריאליות ובמגזר הערבי והחרדי לא ניתן מענה לנוער מעבר לשעות הלימודים כלל.

מאיר פרוש: נמצא ש-70% מזמנו של הנער הוא במסגרות חוץ-בית-ספריות, ובהיעדר איש מקצוע כמנהל יחידת הנוער, המרחב החוץ-בית-ספרי הופך לסביבת סיכון גדולה, והפער החברתי בין יישובים חזקים לחלשים גדול ביותר בפעילות החינוך הבלתי-פורמלית.

מאיר פרוש: כדי לצמצם את הפער המדינה מסייעת לרשויות בתוכניות חינוכיות, בתקציב פעילות ובכוחות סמי-מקצועיים.

מאיר פרוש: ללא מנהל יחידת נוער תקני לא ניתן להפעיל שירותים אלו, ולכן גובש החוק והרשויות חויבו להעסיק מנהל יחידת נוער במשרה מלאה.

מאיר פרוש: בנוסחו הראשון של החוק הוחרגו מחובת העסקת מנהל יחידת נוער במשרה מלאה בתקן רשותי כל היישובים הקטנים שבהם מתחת ל-1,000 ילדים ונוער בגיל 3–18, על מנת שלא להטיל עליהן נטל תקציבי כבד.

מאיר פרוש: החוק קבע שרק באישור מיוחד וספציפי יכול שר החינוך להחיל בצו את הוראות החוק על רשות קטנה, אולם אישור כזה לא ניתן מעולם.

מאיר פרוש: בעקבות פניות של ראשי רשויות, מרכז השלטון המקומי ומרכז המועצות האזוריות, בראותם את השינוי והתמורות שחלו ברשויות שיחידות הנוער מתפקדות בהן עם מנהל בתקן, הוחלט לקדם את השינוי ולפעול להחלת החוק באופן מותאם גם על רשויות קטנות.

מאיר פרוש: לאור זאת גובש התיקון לחוק הנ"ל, המחיל את החוק גם על הרשויות הקטנות.

מאיר פרוש: ואולם, לגביהן, בתיאום עם משרד הפנים – ברשותך, אדוני שר הפנים – אין דרישה להעסקת מנהל יחידת נוער במשרה מלאה אלא ניתנו שתי אפשרויות: העסקה בחצי משרה אם זו משרתו היחידה; העסקה בהיקף של שליש משרה לפחות בניהול יחידת הנוער, ובלבד שהוא מועסק במשרה מלאה והחלק הנותר של המשרה מיועד לעבודה בנושאי חינוך, רווחה או פנאי.

מאיר פרוש: יצוין כי מבדיקת גורמי המקצוע במשרד עלה כי בשטח, הרשויות הקטנות כבר מעסיקות מנהלי יחידות נוער בהתאם למתווה המוצע, והתיקון בא לאפשר את השתתפות המדינה בשכר המנהלים, כפי שנעשה לגבי הרשויות הגדולות.

מאיר פרוש: לסיכום האמור, מדובר בהצעת חוק חשובה, אשר תתמוך בקיומו של מנהל יחידת נוער רשותי גם ברשויות הקטנות.

מאיר פרוש: מנהל זה יופקד על תכלול פעולות החינוך הבלתי-פורמלי, שלהן נודעת חשיבות רבה, והשפעה על אופי הפעילות החוץ-בית-ספרית ברשות.

מאיר פרוש: לפיכך, ולאור חשיבות התיקון והרחבת העשייה בתחום החינוך הבלתי-פורמלי גם בהיבט זה, אודה על תמיכת חברי הכנסת בהצעת חוק זו בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': תודה לסגן השר.

עיסאווי פריג': אם כך, הוא יענה לך כשהוא מסכם את החוק.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: תמר זנדברג; מאיר כהן; מוסי רז; יוסף עטאונה – לא נמצא; אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת; איציק שמולי; עליזה לביא; נחמן שי; יואל חסון; זוהיר בהלול; לאה פדידה; טלב אבו עראר; מנחם מוזס; סעד אלחרומי; יעל פארן; עבד אל חכים חאג' יחיא; ישראל אייכלר – מוותר; דב חנין – לא נמצא; מסעוד גנאים – לא נמצא; מיכל רוזין – מוותרת; יוסי יונה – לא נמצא; איל בן ראובן – מוותר; יהודה גליק – לא נמצא.

עיסאווי פריג': מיקי לוי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עיסאווי פריג': אם הוא לא נמצא – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

עיסאווי פריג': אם הוא לא נמצא – חברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לאחר הסערה של החוק הקודם, החוק ההזוי הזה, הנורא, יש לי הצעה בשבילכם ובשביל סגן השר: אם טענתו היא טענה נכונה, וכנראה היא טענה נכונה, שנרשמו הרבה יותר מאשר ניגשו ויש טפסים אובדים – תתכבדו בבקשה ותגישו תיקון לחוק הנורא הזה, שבא לפגוע במשפחות ובחיילים משוחררים ובתלמידים שידם אינה משגת לשלם את אותה אגרה; תחייבו באגרה, ואם אותו תלמיד או אם אותו חייל משוחרר או אם אותו אחד שלמד לימודי ערב מגיע לבחינה, תחזירו לו אחר כך את הכסף באופן אוטומטי לחשבון הבנק שלו.

מיקי לוי: נראה אתכם הולכים על תיקון החוק בנושא הזה.

מיקי לוי: אבל לא סגן השר שומע, ולא – – –

עיסאווי פריג': כמה הכנסות זה מכניס?

מיקי לוי: אם ניגשתי לבחינה – – –

עיסאווי פריג': כמה הכנסות בסך הכול?

מיקי לוי: זה לא משנה.

מיקי לוי: נגיד שהגישו, כמו שהוא אומר, 100,000 איש וניגשו רק 40,000 תלמידים, ל-40,000 האלה, שניגשו ולא גרמו לשום נזק, תחזירו את הכסף.

מיקי לוי: זה מה שאני טוען.

מיקי לוי: האחרים, שלא ניגשו או לא ישלמו, אין בעיה.

מיקי לוי: אני מעריך שמתוך אלה שישלמו, 98% ייגשו לבחינות.

יוסי יונה: אתה מבין, מיקי, מה קורה בשיטה הזאת?

יוסי יונה: אלה משלמים, משלמים.

יוסי יונה: גם אם יחזירו, הם צריכים לשלם את הנזקים של אלה שלא הגיעו.

מיקי לוי: בוודאי.

יוסי יונה: אתה מבין את ההיגיון המעוות?

מיקי לוי: בוודאי.

מיקי לוי: לכן אני אומר לכם, חבריי חברי הכנסת, זה חוק הזוי, זה חוק לא ראוי, זה חוק אנטי-חברתי.

מיקי לוי: ראיתי את ההתכווצות של הצד השני אל תוך עצמו במשמעת הקואליציונית הנוראית.

מיקי לוי: חשבתי שיהיה לכם אומץ לבוא ולהגיד: זה חוק הזוי, חוק אנטי-חברתי, של שר חינוך שכנראה מנותק מהעם ומנותק מהשכבות החלשות.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא; חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; אחמד טיבי – לא נמצא.

עיסאווי פריג': מירב בן ארי, חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, יש לך שלוש דקות.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוניי השרים, כנסת נכבדה, ראשית, לגבי החוק הקודם – מיקי, גם בשבילך: החוק הזה יגיע לוועדת החינוך, זו ועדה שאני חברה בה כבר שלוש שנים.

מירב בן ארי: אתם מכירים אותי, אתם מכירים את יו"ר הוועדה, יש הרבה חוקים שנכנסו בצורה אחת ויצאו בצורה שנייה.

מירב בן ארי: תסמכו על חברי הוועדה, שבטח רואים לנגד עיניהם את האוכלוסיות המוחלשות במדינת ישראל, ואנחנו נדאג לטפל בחוק הזה בצורה הראויה לו, בטח – אם אני אחסוך את כל מה שהיה כאן – איך באמת למנוע ממי שבאמת לא מגיע לו לשלם את הסכומים האלה.

מירב בן ארי: תאמינו לי שזה מה יהיה.

מירב בן ארי: עכשיו, סגן השר פרוש, אני רוצה להגיד לך משהו על החוק הזה, כי אני קראתי אותו, אני גם יו"ר ועדת המשנה של החינוך הבלתי-פורמלי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו: לשים אדם – – –

מאיר פרוש: על החוק הזה?

מירב בן ארי: כן, כן, על החוק הזה, כי אני לא יודעת כמה קראו אותו.

מירב בן ארי: הוא חוק חשוב, אגב, ודיברת על 70% – 70% מבני הנוער לא משתתפים בפעילות בלתי פורמלית.

מירב בן ארי: תנועות הנוער, ארגוני הנוער – זה 30%.

מירב בן ארי: רוב בני הנוער לא נמצאים שם.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, אבל עם כל הכבוד – ואגב, גם זה חוק, מיקי, שאנחנו נצטרך לדון עליו – כי לשים אדם אחד ברשות שיש לו שם מינימום 1,000, או מקסימום, זה לא הגיוני.

מירב בן ארי: הרי מה אנחנו עושים כאן, אדוני היושב-ראש?

מירב בן ארי: אנחנו אומרים: אנחנו רוצים עכשיו לקדם אנשים בחינוך הבלתי-פורמלי, אבל אתה מכניס בן אדם אחד לרשות שלמה?

עיסאווי פריג': מה המצב היום?

מירב בן ארי: המצב כיום הוא – ודרך אגב, זה הגיע גם מהשטח, שבאו ואמרו: אין לנו אדם בשכר.

מירב בן ארי: רשות חזקה מממנת; רשות חלשה – אין לה.

מירב בן ארי: אז בא משרד החינוך ועשה כאן

מירב בן ארי: צעד מאוד נכון, ואמר: אני אשתתף ואני אשלם.

מירב בן ארי: העניין הוא שלשים אדם אחד כזה על 1,000 ילדים – אתה מבין?

עיסאווי פריג': זה מגוחך.

מירב בן ארי: יש בעיה.

מירב בן ארי: לכן אני אומרת שגם לחוק הזה, אגב, מי שקורא אותו, יש רציונל.

מירב בן ארי: זה דבר נכון שהמדינה צריכה להתערב בו, אבל הכמות, בן אדם אחד על 1,000 איש – זה לא הגיוני.

מירב בן ארי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אבל כהתחלה זה בסדר.

מירב בן ארי: כן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת; חברת הכנסת נאוה בוקר – נאוה?

עיסאווי פריג': אה, סליחה, נורית.

עיסאווי פריג': עד שאני אתרגל, חברי הכנסת של הקואליציה, ייקח לי זמן.

איתן כבל: אתה לא מבין מה עשית.

עיסאווי פריג': לא נורא, תסביר לי אחרי זה.

עיסאווי פריג': סאלח סעד, חבר הכנסת – לא נמצא; שרן השכל – מוותרת; חבר הכנסת אילן גילאון, ידידי, בכל זאת?

עיסאווי פריג': מוותר; מיכאל מלכיאלי – מוותר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – –

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת, יש לך שלוש דקות.

יוסי יונה: – – אחד מהערכים המאוד-מרכזיים שאני מתאר לעצמי שכולנו מחויבים אליהם, לפחות פורמלית, זה העיקרון של שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסי יונה: החוק הזה, חברות וחברי כנסת יקרים, כל פעם, כל שנה, ואפילו הייתי אומר כל חודש, מקבל עוד ועוד מכה אנושה.

יוסי יונה: אנחנו יכולים לומר בצער רב שהיום מערכת החינוך אינה מבטיחה לילדיה שוויון הזדמנויות.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שקיימת הלימה מלאה בין מקום מגוריו של הילד, ההכנסות של ההורים שלו והזדמנויות שהוא מקבל.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שקיימת הלימה מלאה בין המקום שבו הוא גר בו, ההכנסות שלו וסיכויי החיים שלו.

יוסי יונה: היה כאן מחזה – באמת אני לא יודע איך להגדיר אותו, מיקי, מחזה מביש?

יוסי יונה: מחזה מביך?

יוסי יונה: וחשתי בשבילכם, באמת, חברות וחברי הקואליציה, חשתי כיצד אתם מתכווצים, כיצד יש לכם מאבק פנימי עם המצפון שלכם, ובסופו של יום הלכתם עם הצעת החוק הלא-צודקת, הלא-מוסרית, שהיא בעצם המשכו של תהליך של פגיעה בערך של שוויון ההזדמנויות בחברה הישראלית.

יוסי יונה: עמדו כאן אנשים ודיברו; עמדו חברות כנסת ודיברו; עמדו חברי כנסת ודיברו, והביעו, איך לומר זאת, את שאט הנפש שלהם, במיוחד חבר הכנסת אלי אלאלוף, עם המחווה המאוד-יפה שלו, כאשר הוא סתם את האף, מירב, ואמר: אני מצביע על החוק הזה.

יוסי יונה: וגם הוא בחר לבקר אותך, אני לא יודע אם שמת לב, לגבי – – –

מירב בן ארי: אותי?

יוסי יונה: כן, לגבי האמירה שלך שאנשים מעדיפים ללכת לחוף במקום ללכת ללמוד לבגרויות.

יוסי יונה: הוא אמר – – –

מירב בן ארי: בהשאלה.

מירב בן ארי: בהשאלה.

יוסי יונה: אבל הוא עמד כאן ואמר זאת.

יוסי יונה: לכן אני מקווה – אני יודע שיהיה לכם קשה – – –

מירב בן ארי: אני הבטחתי לך – – –

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: לא עשיתם את הצעד המתבקש.

יוסי יונה: הצעד המתבקש היה להפעיל לחץ על יושב-ראש הקואליציה ולבוא ולומר לו: תשמע, זה חוק חרפה, אנחנו לא יכולים לעמוד מאחוריו, אנחנו לא תומכים בו, אנחנו באים ומבקשים ממך, מפצירים בך: אל תביא אותו להצבעה.

יוסי יונה: פשוט אל תביא אותו להצבעה, והצל את כבודה של הקואליציה.

יוסי יונה: כבוד שהוא כבר ככה מפוקפק, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אבל הצעד הזה לא נעשה – – –

עיסאווי פריג': צד הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן, כבוד השר, דוד ביטן, השרה גמליאל.

עיסאווי פריג': בואו נעביר את זה – בבקשה.

יוסי יונה: בחרתם להתבזות וללכת עם הצעת החוק הבזויה הזו, ואני רק יכול להביע צער על כך שפגעתם שוב בשכבות המוחלשות בחברה הישראלית, ובמיוחד – – –

מירב בן ארי: אל תדאג, לא נפגע בשכבות המוחלשות.

יוסי יונה: כן?

יוסי יונה: אני מקווה, מירב, אני לוקח את ההבטחה שלך כפי שכאן הצגת אותה ובואו נראה.

יוסי יונה: אני מקווה שאנחנו נעשה לחוק הזה קבורת חמור בוועדת החינוך, ואני רוצה ומייחל לראות אותך ואחרים שותפים לקבורתו של החוק הזה.

יוסי יונה: תודה.

מירב בן ארי: – – – קבורה לא נודעת – – –

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת; חברת הכנסת נורית קורן, נורית קורן – מוותרת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת דוד אמסלם – מוותר; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': יואב, אתה מדבר?

יואב קיש: נראה.

עיסאווי פריג': נראה.

אורן אסף חזן: מישהו ראה את חבר הכנסת חיליק בר?

אורן אסף חזן: לא?

עיסאווי פריג': בבקשה, שלוש דקות, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם בסיפור.

יחיאל חיליק בר: כן, אורן, שמעתי שקראת לי.

אורן אסף חזן: לפני כחודש ימים הכיר לי חבר הכנסת בר בחור אירי חמוד, שהוא חלק מגוף שנקרא Thinking Forward, חושבים קדימה.

אורן אסף חזן: האירי החמוד הזמין אותי למפגש באירלנד.

אורן אסף חזן: הוא אמר: תראה, בארגון שלנו אנחנו מקדמים פתרון של סכסוכים וקונפליקטים בעולם על פי מודלים כאלה ואחרים, ואני רוצה שאתה תבוא, תהיה חלק ממשלחת שתיפגש עם חברי הפרלמנט הפלסטיני.

אורן אסף חזן: כמובן, אתם יודעים, אני לא מוותר על הזדמנות להיפגש גם עם הגרועים שבאויבינו.

אורן אסף חזן: יש לי מה לומר להם.

אורן אסף חזן: שם, בצד השני, לא רק שחסר להם בורג בראש, חסר להם ראש.

אורן אסף חזן: הם עוד לא הבינו שרק עם אנשים כמונו אפשר להסתדר.

אורן אסף חזן: הם רגילים שם לבובות מהשמאל, שבאים ובאות פעם אחר פעם ומראים להם את ירושלים כבר בשטיח אדום.

עיסאווי פריג': התחלת בסיפור מעניין.

אורן אסף חזן: בכל מקרה, אני הייתי אמור להשתתף במשלחת, ביחד עם חברי חיליק בר וחברים נוספים בכנסת.

אורן אסף חזן: לתדהמתי, החליט אבו עכבר, הלוא הוא אבו מאזן, שהוא לא רוצה שחבר הכנסת חזן יגיע למשלחת.

אורן אסף חזן: הח'וואף הקטן הזה מהמוקטעה – –

נחמן שי: הוא לא רצה סנדוויץ'?

אורן אסף חזן: – – מפחד שאני אגיד לו את האמת בפרצוף.

נחמן שי: הוא לא רצה סנדוויץ'?

אורן אסף חזן: אז הם התגודדו להם באיזה חדר צדדי, חבורת הפחדנים, אלה המגדירים עצמם פלסטינים, במוקטעה, ודנו ודשו מה הם יכולים לעשות.

אורן אסף חזן: הם הציבו תנאי: אם חבר הכנסת חזן מגיע למשלחת, אנחנו, ערביי השטחים, לא נגיע.

אורן אסף חזן: אני מניח לרגע בצד את העובדה שחיליק בר העדיף לטוס, לשבת עם תומכי טרור, מחבלים ועוזריהם – –

יחיאל חיליק בר: אתה התחננת להשתתף במשלחת.

יחיאל חיליק בר: אתה התחננת.

יחיאל חיליק בר: למה אתה צבוע?

אורן אסף חזן: – – מאשר לגבות חבר בכנסת ישראל.

אורן אסף חזן: אני מניח לרגע את זה בצד.

איציק שמולי: אתה התחננת לבוא.

אורן אסף חזן: אני מודה, אני מודה – רק דקה, רק דקה – – –

יחיאל חיליק בר: רק לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אל תשקר.

עיסאווי פריג': לפי מה שידוע לי – –

אורן אסף חזן: אין ויכוח, אני מודה – – –

עיסאווי פריג': – – חבר הכנסת חזן מאוד מאוד רצה להיות שם.

יחיאל חיליק בר: התחנן.

עיסאווי פריג': התחנן אני לא יודע.

עיסאווי פריג': רצה להיות.

יחיאל חיליק בר: על ארבע ירד וביקש לבוא.

אורן אסף חזן: תראה, חצי דקה מהזמן שלי.

אורן אסף חזן: אני מודה, אני רציתי מאוד לבוא.

אורן אסף חזן: אני אגלה לך סוד: אני עדיין רוצה לבוא.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה?

אורן אסף חזן: כי אלה הקוראים לעצמם פלסטינים רגילים לבובות כמוך, מריונטות על חוט, שנותנים להם כל מה שהם רוצים.

יחיאל חיליק בר: לפחות אני לא על פטריות.

אורן אסף חזן: משחקים בך כאילו היית קן, בעלה של ברבי, בגינת הילדים.

יחיאל חיליק בר: בגלל זה התחננת, ואתה עדיין מתחנן.

יחיאל חיליק בר: די עם הצביעות שלך.

אורן אסף חזן: חבוב, אתם כלום בשום דבר.

יחיאל חיליק בר: אתה צבוע.

יחיאל חיליק בר: אתה צבוע.

אורן אסף חזן: אתם תמכרו את נשמת

אורן אסף חזן: כם לשטן רק בשביל כותרת.

יחיאל חיליק בר: בכית לי להיאבק עליך.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן לכם את ארץ ישראל.

עיסאווי פריג': טוב.

יחיאל חיליק בר: הוא בכה לי להיאבק עליו במשלחת.

יחיאל חיליק בר: בכה בדמעות.

אורן אסף חזן: ולמה – רק דקה, אני תכף מסיים.

אורן אסף חזן: לקחתם לי הרבה זמן.

אורן אסף חזן: ולמה הח'וואף אבו מאזן ושותפו לדרך אבו חיליק – – –

עיסאווי פריג': יש לך זכות התגובה, אם תרצה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה.

אורן אסף חזן: בכיף, שיגיד לי.

אורן אסף חזן: אני מודה, אני רציתי לבוא, ועדיין רוצה לבוא.

אורן אסף חזן: אבל למה הם בחרו להחרים אותי?

אורן אסף חזן: הרשות הפלסטינית הגדולה הכריזה חרם קודם כול על טראמפ ואז על עבדכם הנאמן – –

עיסאווי פריג': אורן, סע.

אורן אסף חזן: – – רק כיוון שהם פחדו לשמוע את האמת.

אורן אסף חזן: פחדו.

אורן אסף חזן: לא בחדו, פחדו.

עיסאווי פריג': המסר עבר.

עיסאווי פריג': תודה.

אורן אסף חזן: אז, אבו עכבר, במקום להסתתר במוקטעה, בוא לפגוש אותי.

עיסאווי פריג': תודה.

אורן אסף חזן: פחדן, בוא נדבר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, תודה.

אורן אסף חזן: נראה אותך.

אורן אסף חזן: יש לך עוד כמה רגעים לפני שאתה מוסר את נשמתך.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת חזן.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

אורן אסף חזן: לפני שהוא מוסר את נשמתו.

אורן אסף חזן: בוא, אבו עכבר, אני מוכן לפגוש אותך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, תסיים.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי גמר ההצבעה יש לך זכות תגובה.

עיסאווי פריג': הודעה אחרי הצבעה, נכון?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיליק בר, אתה מקבל תגובה אחרי ההצבעה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יואב קיש, שלוש דקות.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נמצא איתנו השר אריה דרעי, שהיה היום בוועדת הפנים, בדיון סוער שהיה בנושא המסתננים.

יואב קיש: ואני רוצה להגיד פה, על תרבות השקר, שהגיע הזמן שנקרע את המסכה המכוערת הזו, והשקר הזה מופיע בשני דברים: ראשית, כל הנאומים והדיבורים כאילו אנחנו עוסקים בפליטים – שקר וכזב; מהגרי עבודה לכל דבר.

יואב קיש: מי שרוצה לנהל איתי ויכוח אם אנחנו משאירים את מהגרי העבודה האלה פה ונותנים להם לעבוד, זה ויכוח מסוג אחד, אבל לבוא ולקרוא להם פליטים זהו שקר.

יואב קיש: ואנחנו ראינו את זה, והמספרים עלו, והשר הציג את המספרים ואנחנו ראינו.

יואב קיש: ומה קרה?

יואב קיש: יש אנשים בצד השני שהאמת לא מתאימה להם.

יואב קיש: תרבות השקר מנצחת.

יואב קיש: עוד שקר.

יואב קיש: אנחנו שולחים את הפליטים למותם – עוד שקר.

יואב קיש: אתם יודעים, אני בדרך כלל עולה לפה ויש לי ביקורת קשה על בג"ץ, מודה, במיוחד כאשר הוא מתערב בחקיקה של הכנסת.

יואב קיש: מה אומרים אותם אנשים שמחבקים את בג"ץ כאשר הוא מבטל חוקים של הכנסת?

יואב קיש: הם אומרים לו: בג"ץ, אתם משקרים, מדובר פה על לשלוח אותם למוות.

יואב קיש: אבל מה קרה?

יואב קיש: בג"ץ עשה דיון בנושא החזרת הפליטים לארץ שלישית וקבע שגם החיסיון הוא ברשות ובצורך, וקבע שהכול מתנהל לפי דין, דין בין-לאומי ודין ישראלי.

יואב קיש: ולכן מי שטוען שמדינת ישראל פועלת בניגוד לחוק הוא משקר, ואת השקרים האלה אנחנו נוקיע.

יואב קיש: ראינו את זה במספרים, חברים, שמדובר ב-80% גברים בגיל העבודה, וראינו את זה שכ-12,000 איש חזרו מרצונם.

יואב קיש: לאן הם חזרו?

יואב קיש: הם חזרו לאריתריאה.

יואב קיש: הרוב חזרו לביתם, לאריתריאה.

יואב קיש: ולכן כל השקרים האלה על התרבות הזו, שכביכול מדינת ישראל שולחת פליטים, ועוד למוות שלהם – הגיע הזמן להגיד את האמת:

יואב קיש: אנחנו לא לשכת הסעד של אפריקה, אנחנו שמים גבול, ואנחנו כמו כל מדינה נורמלית בעולם הזה – מי שמסתנן אלינו, יש לנו זכות להרחיק אותו, ולהרחיק אותו בהסכם שנבדק על ידי בג"ץ ומראה שאותם אנשים, גם מרצונם, חוזרים לביתם.

יואב קיש: אז חברים יקרים, מספיק לשקר.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – איננו.

עיסאווי פריג': כבוד סגן השר, אתה רוצה לסכם, או להצבעה?

עיסאווי פריג': אז סגן השר מאיר פרוש מסכם את הדיון, בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה, סגן השר, סיכום הדיון, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני בקצרה רוצה שוב לומר על מה אנחנו הולכים להצביע, אם כי אני בטוח שהדבר הזה מובן מאליו וגם מתקבל בברכה: על כך שמשרד החינוך והממשלה מביאים כאן הצעת חוק להיטיב גם עם אותן רשויות שבגלל התקציב שלהן, קשה להן בסופו של דבר להעסיק במשרה אחד שיפעל ויטפל בקרב הנוער.

מאיר פרוש: אז אני בקצרה אומר שוב שחוק הרשויות המקומיות חל כיום על רשות חינוך מקומית בהגדרתה בחוק לימוד חובה שבתחומה יש 1,000 ילדים ונוער לפחות, ומחייב רשות כאמור להעסיק מנהל יחידת נוער במשרה מלאה.

מאיר פרוש: רשות חינוך מקומית שעושה כאמור, זכאית להשתתפות משרד החינוך בשכרו של המנהל, כקבוע בסעיף 9 לחוק.

מאיר פרוש: סעיף 11 לחוק מסמיך את שר החינוך, באישור ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, להחיל בצו את הוראות החוק גם על רשויות חינוך מקומיות שבתחומן יש פחות מ-1,000 ילדים ונערים, בתנאים שיקבע.

מאיר פרוש: מוצע להחיל את החובה להעסיק מנהל יחידת נוער גם על רשויות חינוך מקומיות קטנות, בהתאמות הנדרשות מגודלן, ובמקביל – לאפשר לרשויות אלה לקבל השתתפות בשכר מנהל יחידת נוער בלא צורך בצו פרטני של שר החינוך.

מאיר פרוש: מוצע לתקן את ההגדרה "רשות חינוך מקומית" שבסעיף א' לחוק כך שתכלול כל רשות חינוך מקומית ולא רק רשויות חינוך מקומיות גדולות.

מאיר פרוש: בשונה מהדרישה הקבועה היום בסעיף 3 לחוק לעניין העסקת מנהל יחידת נוער במשרה מלאה ברשות חינוך מקומית גדולה, מוצע כי ברשות חינוך מקומית קטנה יהיו שתי אפשרויות לעניין זה: האחת, העסקת מנהל יחידת נוער ברשות במשרה מלאה, ששליש ממנה לפחות מיועד לניהול יחידת הנוער ושאר המשרה מיועד לטיפול בנושאי חינוך, רווחה ופנאי; השנייה, העסקת מנהל יחידת נוער בהיקף של חצי משרה לפחות, בלי דרישה להעסקה במשרה מלאה – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': סגן השר מסכם, אז אנא.

מאיר פרוש: – – ברשות החינוך המקומית.

מאיר פרוש: מוצע לקבוע את תחילתו של החוק המוצע ליום י' באלול התשע"ז, 1 בספטמבר 2017, ולערוך התאמות בסעיף 13 לחוק, הקובע, בין השאר הוראות תחולה והוראות מעבר, כך שאלה יתייחסו גם לרשויות חינוך מקומיות קטנות ולמי שכיהנו כמנהלי יחידת נוער ברשויות כאמור לפני יום תחילתו של החוק המוצע.

מאיר פרוש: לכן, בסעיף 3 לחוק העיקרי, האמור בו יסומן "(א)", ובסופו יבוא "בניהול יחידת הנוער".

מאיר פרוש: אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(ב) על אף האמור בסעיף קטן (א), רשאית רשות מקומית שבתחומה יש פחות מ-1,000 ילדים ונערים להעסיק מנהל יחידת נוער באחת מאלה: (1) בהיקף של חצי משרה לפחות בניהול יחידת הנוער; (2) בהיקף של שליש משרה לפחות בניהול יחידת הנוער, ובלבד שמועסק ברשות במשרה מלאה, וחלקה הנותר של המשרה מיועד לעבודה בתחומי חינוך, רווחה ופנאי".

מאיר פרוש: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לסגן השר.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הרשויות המקומיות.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצבעה.

עיסאווי פריג': בבקשה נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את , לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת חוק הרשויות המקומיות עברה ברוב של 55, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

עיסאווי פריג': לפני שעוברים להצעת החוק הבאה אני קורא לחבר הכנסת חיליק בר להודעה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חיליק.

יחיאל חיליק בר: אני שמח, חבר הכנסת אורן אבן יחיא אבו חזן, שכל חבריך בקואליציה וכל עם ישראל, אחרי הפרסום בערוץ 2 שאבו מאזן החרים את אורן חזן הגדול, ישמעו את האמת על מה קרה עם אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: נהיית הדובר של אבו מאזן?

יחיאל חיליק בר: הו, הינה יואב מדליק אותי.

יחיאל חיליק בר: תשמעו את האמת, בואו תשמעו את האמת.

אורן אסף חזן: נהיית הדובר של אבו מאזן?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן – – –

יחיאל חיליק בר: חבריי לליכוד, מצביעי הליכוד, תקשיבו, סמוטריץ: הייתה משלחת, כמו הרבה משלחות שיש, בין ח"כים ישראלים לפלסטינים, עם כל הארגונים, הכול בוועדת האתיקה מאושר.

יחיאל חיליק בר: ובא אליי חבר הכנסת חזן, הימני הגדול – – –

אורן אסף חזן: חיליק, אתה הזמנת, אל תשקר.

יחיאל חיליק בר: לא, מי שהזמין אותך הוא האירי.

יחיאל חיליק בר: אבל רגע – – –

אורן אסף חזן: אתה הזמנת – – –

יחיאל חיליק בר: אני הזמנתי, אני הזמנתי.

אורן אסף חזן: ביחד עם האירי.

יחיאל חיליק בר: ואישרת.

אורן אסף חזן: אני לא באתי אליך.

עיסאווי פריג': אורן, אורן – – –

יחיאל חיליק בר: ואז פתח אורן את הפה שלו, כרגיל – באמת אולי תגלה בהזדמנות הזאת איזה פטריות אתה לוקח בשביל להמציא את השקרים וההזיות שלך.

יחיאל חיליק בר: עכשיו אני אגיד לך משהו – – –

אורן אסף חזן: – – – שום פטריות – – –

יחיאל חיליק בר: איזה פטריות אתה לוקח, אורן חזן?

יחיאל חיליק בר: עם ישראל רוצה לדעת.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, רגע, תקשיבו, לא סיימתי.

יחיאל חיליק בר: האירי, מהסיבות שלו – הוא עלה לאוטובוס עם האימהות של – זה, הכול בסדר.

אורן אסף חזן: עם משפחות המחבלים.

יחיאל חיליק בר: עם משפחות המחבלים, נכון, מגבה אותך.

יחיאל חיליק בר: החליטו לבטל לו את המשלחת, את ההשתתפות שלו במשלחת.

יחיאל חיליק בר: תקשיבו, חברים, אני – – –

אורן אסף חזן: אבל למה?

אורן אסף חזן: רגע, חיליק, תגיד למה, אל תשקר.

יחיאל חיליק בר: לא יודע למה, כי לא אוהבים אותך, לא יודע למה.

אורן אסף חזן: אתה שקרן, אז אתה שקרן, ואני אחשוף שאתה שקרן.

עיסאווי פריג': אורן, חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר.

עיסאווי פריג': "שקרן" אל תגיד פה.

יחיאל חיליק בר: אמסלם, אמסלם, תקשיב, אני אומר לחברים הדתיים פה – –

אורן אסף חזן: אתה משקר.

עיסאווי פריג': אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: – – במחילה מכם, תקשיבו, תקשיב.

יחיאל חיליק בר: אני ביום כיפור, בבתי הכנסת שהייתי בהם כל החיים שלי, לא שמעתי כזאת תחינה כמו שאורן חזן ירד על הברכיים, התחנן בפניי: תציל אותי, תגבה אותי מול האירי, תסביר לפלסטינים שאני לא עושה פרובוקציות, תציל אותי.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו: אורן, ביטלו אותך, מה אני אעשה.

אורן אסף חזן: חיליק, אתה – – –

יחיאל חיליק בר: הוא אומר לי – תקשיב, השר דרעי: אני רוצה לדבר עם האירי בטלפון.

יחיאל חיליק בר: התקשרתי לאירלנד.

אורן אסף חזן: אתה כמעט אמין.

יחיאל חיליק בר: התקשרתי לאירלנד, התקשרתי לאירלנד, העליתי את יושב-ראש הארגון.

מירב בן ארי: אני מאמינה לו.

עיסאווי פריג': תן לו להמשיך.

יחיאל חיליק בר: אורן חזן אומר לו: אני ביטלתי סופ"ש עם אשתי, אני בחיים לא התחננתי לאף אחד, אני מבקש ממך, תפגיש אותי עם הפלסטינים.

יחיאל חיליק בר: אני אהיה ילד טוב, אני לא אעשה פרובוקציות.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: זה שקופץ עם האבו עכבר והאבו זבאר התחנן להיפגש עם פלסטינים.

מירב בן ארי: האמת יצאה לאור.

יחיאל חיליק בר: והכי יפה שאוהד חמו פרסם בערוץ 2 – – –

עיסאווי פריג': אורן, די.

יחיאל חיליק בר: פרסם בערוץ 2 – אני אגיד לכם: מי שביטל את ההשתתפות של אורן חזן זה בחור בשם אוליבר מקטרנן, ואד צ'אנר – –

מירב בן ארי: אני – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: – – ראשי ארגון שהמשלחת הפלסטינית אמרה לו: אנחנו, לא יאה לנו לשבת עם אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: אז הלך אורן חזן, האשף התקשורתי, לערוץ 2 – –

אורן אסף חזן: וואו, אני מסכן, הפלסטינים לא רוצים לשבת איתי.

יחיאל חיליק בר: – – ואמר להם שאבו מאזן – אבו מאזן – ביטל.

אורן אסף חזן: וואו, כואב לי, קשה לי – – –

יחיאל חיליק בר: אבו מאזן ביטל את ההשתתפות של אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: אורן, לא אבו מאזן ביטל; ביטלו שני אירים נחמדים ומנומסים עם מבטא בריטי, לא קשורים לאבו מאזן.

יחיאל חיליק בר: אז בוא נגיד את האמת, אתה לא גיבור על אבו מאזן, אתה גיבור על אד צ'אנר ואוליבר.

עיסאווי פריג': לא, לא, חברים, חברים.

יחיאל חיליק בר: אתה פחדן, אתה על פטריות הזיה שעשית מזה כזה סיפור גדול, כי משלחות כאלה יש כל שני וחמישי.

יחיאל חיליק בר: אבל השר דרעי, אני אומר לך – –

אורן אסף חזן: אתה תמשיך לשבת עם הפלסטינים ותמשיך להעביר פה ביקורת.

יחיאל חיליק בר: – – אם אתה רוצה להזדכות בתפילה אמיתית של מחילה ביום כיפור, תגיד לאיש הזה שיעשה לך את ההצגה של התחינה בפניי שאני אוציא אותו לאירלנד, כי הוא רוצה להיות באירלנד.

יחיאל חיליק בר: אתה שקרן, אתה קטן – – –

אורן אסף חזן: אה, אה – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אתה עשית – – –

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': חברים, חברים, אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: אני לא עשיתי מזה סיפור, אבל אני אמרתי לך, אורן, אני אעלה ואגיד את האמת.

אורן אסף חזן: חכה, אני אעלה להגיב לך.

אורן אסף חזן: חכה, אני אעלה לענות לך.

יחיאל חיליק בר: ואני מוכן ללכת למכונת אמת ולספר במכונת אמת מה היה עם המשלחת באירלנד.

אורן אסף חזן: חיליק, בוא נקריא את הסמ"סים – – –

יחיאל חיליק בר: ואני מוכן לספר על התנועות שעשה אורן חזן בתחינה: תיאבק מול הפלסטינים שאני אצא.

יחיאל חיליק בר: לא, ולכן אתה הרמת – – –

עיסאווי פריג': טוב.

אורן אסף חזן: היושב-ראש – – –

גלעד ארדן: באיזה מסגרת הוא מדבר – – –

יחיאל חיליק בר: כדאי שחבריך בליכוד ידעו את התשוקה העזה שיש לך להיפגש עם מחבלים פלסטינים, כמו שאתה אומר.

יחיאל חיליק בר: אבל לצערנו גם אנחנו וגם האירים וגם הפלסטינים נמשיך לקדם – – –

גלעד ארדן: עיסאווי, באיזה מסגרת הוא מדבר – – –

עיסאווי פריג': הוא הזכיר אותו, זכותו להגיב, יש לו חמש דקות, מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: אורן, מה, עכשיו אתה מתחנן מול עיסאווי?

יחיאל חיליק בר: אורן, תעשה לו ככה, אורן, כמו שעשית – – – תעשה לו ככה, אורן, בחייאת דינכ, נו.

עיסאווי פריג': אורן, אני שומע, אורן, אורן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נמשיך לעבוד על שלום בינינו לבין הפלסטינים – – –

עיסאווי פריג': יש לך זכות עכשיו בחוק, לא?

יחיאל חיליק בר: אורן, אנחנו נמשיך לעבוד על שלום בינינו לפלסטינים, כי אנחנו אמיצים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעשה את זה איתך או בלעדיך, אבל לצערי, הפעם באירלנד זה יהיה בלעדיך, אורן.

אורן אסף חזן: אתם תמשיכו לחלום, ואנחנו נמשיך לנהל את המדינה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת.

עיסאווי פריג': יש לך הזדמנות לעלות, אבל אתה התחלת.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1191); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018.

עיסאווי פריג': כבוד השר גלנט, בבקשה.

אורן אסף חזן: איי, איי, איי, חיליק.

יחיאל חיליק בר: – – – האמת כואבת, אורן.

אורן אסף חזן: 12 שנה התאמנת לקטע הזה.

אורן אסף חזן: שעות של חזרות מול המראה – חכה, חכה אני אעלה.

עיסאווי פריג': אורן, אולי עכשיו אני אתן לך?

עיסאווי פריג': אז אני מוותר.

יואב גלנט: ערב טוב, חבריי – – –

עיסאווי פריג': חברים, תנו לכבוד השר להציג את החוק.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

יואב גלנט: חבריי חברי הכנסת, תרשו לי להציג נושא הרבה יותר חשוב והרבה פחות מעניין, לצערי, ממה שקרה כאן.

יואב גלנט: אז אני מבקש מכם להתרכז, כי בהצבעה הזאת אתם יכולים לעשות טובה לכמה אנשים.

יואב גלנט: אנחנו מבקשים להביא את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) להארכה של חמש שנים נוספות.

יואב גלנט: אחד הכלים המשמעותיים ביותר על מנת לצמצם את ממדי העוני במדינת ישראל הוא דיור ציבורי.

יואב גלנט: אני רוצה לתת לכם כמה נושאים וכמה פרטים על הנושא.

יואב גלנט: מדינת ישראל, רבותיי, מסייעת בכל שנה ל-230,000 משפחות בדיור ציבורי, מהן כ-165,000 שמקבלות סיוע בשכר דירה, ועוד כ-65,000 שמשתכנות בדיור ציבורי.

יואב גלנט: במהלך השנים האחרונות חל שינוי משמעותי בתחום.

יואב גלנט: רכשנו למעלה מ-1,300 דירות, התאמנו כ-200 דירות לנכים רתוקים.

יואב גלנט: אכלסנו כ-630 דירות שעמדו ריקות חמש, עשר ו-20 שנים.

יואב גלנט: אנחנו בתהליכי בנייה של 2,650 יחידות דיור.

יואב גלנט: רק לאחרונה חנכנו פרויקט של 450 יחידות דיור באשדוד.

יואב גלנט: כל זה לדיירי גיל הזהב, אוכלוסייה מבוגרת.

יואב גלנט: החלטנו בממשלה, ואנחנו מיישמים בצורה מלאה, על הקצאה של עד 5% ממחיר למשתכן בעבור זכאי הדיור הציבורי.

יואב גלנט: הדבר הזה רב-משמעות: על כל 1,000 דירות שאנחנו בונים, 50 ילכו לדיור הציבורי, בעיקר באזורים בעלי חשיבות.

יואב גלנט: אנחנו עושים גם פעולות שמיועדות להקל בזמן אמיתי.

יואב גלנט: הגדלנו את תשלומי שכר הדירה לאלה שמקבלים את התשלום הנמוך ביותר, בין 600 ל-900 שקל.

יואב גלנט: הארכנו את תקופת הזכאות לדיור הציבורי.

יואב גלנט: שיפצנו עד כה עשרות אלפי דירות בשלוש השנים האחרונות.

יואב גלנט: חתמנו על הסכמים עם חברת עמידר לשפר ולייעל את המנגנונים, ואנחנו נמצאים בתהליך מתמשך של שיקום שכונות בכל המרחבים ברחבי הארץ.

יואב גלנט: אני רוצה להביא בפניכם, חבריי חברי הכנסת, את ההצעה להמשיך לאפשר לדיירי הדיור הציבורי לרכוש את דירותיהם, אלה שהם מתגוררים בהן, במחירים מוזלים.

יואב גלנט: הצעת החוק שמונחת בפניכם טומנת בחובה את היכולת לחלץ ממעגל העוני את דיירי הדיור הציבורי – ויותר מזה, את בניהם או צאצאיהם – על ידי כך שירכשו את הדירות בהנחה משמעותית.

יואב גלנט: מדובר על דירות שבדרך כלל הן דירות ישנות, ישנות מאוד, והסיכוי להעביר אותן למישהו אחר היא, לצערנו, רק כאשר זה שמתגורר בדירה הולך לעולמו.

יואב גלנט: אתם מבינים שכאשר הדבר הזה קורה, הדירות הופכות להיות בנות 50, 60, ובהמשך בנות 70 שנה.

יואב גלנט: אלה דירות שאפשר למכור במחיר מוזל.

יואב גלנט: המדינה חייבת לקנות דירות חדשות, ואת זה אנחנו עושים.

יואב גלנט: לפיכך, בקשתי אליכם היא שנאריך בחמש שנים נוספות את החוק, ובכך נעשה חסד מסוים עם אותה אוכלוסייה שקשה לה מאוד להתקיים במדינת ישראל.

יואב גלנט: ההצעה היא להעביר את הצעת החוק לוועדת הכלכלה.

יואב גלנט: אשמח אם כל חברי הכנסת, אופוזיציה וקואליציה, יתמכו בהצעה.

עיסאווי פריג': אכן.

עיסאווי פריג': תודה לכבוד השר גלנט.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': נתחיל.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת נורית קורן?

נורית קורן: טוב, מוותרת.

עיסאווי פריג': מוותרת; חבר הכנסת סאלח סעד – לא נמצא; חבר הכנסת טלב אבו עראר – לא נמצא; חבר הכנסת יוסף עטאונה – לא נמצא; חברת הכנסת לאה פדידה – לא נמצאת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

קריאה: יוסי – – –

יוסי יונה: אנחנו בעד, אבל עדיין, קודם – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

יוסי יונה: יפה, הינה, אנחנו צריכים, אתה יודע, לחזור ולומר, לחזור ולהדגיש את העובדות הבאות: ראשית, באמת מתוך ההיכרות שלי עם השר גלנט, בוא נאמר, אני יודע שכוונותיו טובות ופעילותו גם טובה.

יוסי יונה: אבל כפי שדיברנו פעמים מספר, הסוגיה הזו של הדיור הציבורי משקפת משבר בסדר גודל לאומי; אדוני שר הפנים, סדר גודל לאומי.

יוסי יונה: רק שנראה את העובדות: בעבר היו 206,000 דירות של הדיור הציבורי, היום יש כ-60,000.

יוסי יונה: אנחנו, אדוני שר הפנים, אדוני שר השיכון, בהשוואה בין-לאומית משתרכים הרחק מעבר למדינות מתוקנות.

יוסי יונה: רק 2% מכלל הדירות בישראל הן דירות של הדיור הציבורי.

יוסי יונה: השר גם אמר בהזדמנויות שונות: הינה, מקצים גם תקציבים כדי לרכוש דירות חדשות, ועוד כהנה וכהנה; אבל השר גם יודע, וכל השרים שיושבים סביב השולחן הזה יודעים, שאין בכך משום מתן פתרון אמיתי לבעיית הדיור הציבורי.

יוסי יונה: זאת אומרת שאם ממשלת ישראל לא תחליט לקחת את זה כפרויקט לאומי, תוכנית חומש, כדי להביא אותנו, להביא את מדינת ישראל לכך שהדיור הציבורי יעמוד בקנה אחד עם שיעורו במדינות מתוקנות, הרי שאנחנו לא פתרנו את הבעיה.

יוסי יונה: אדוני השר, שר השיכון, באמת עם כל הכבוד וההערכה לפועלך, כוונותיך, נחישותך, עד אשר ממשלת ישראל לא תפתח את ארנקה ותדחוף את ידה פנימה בתוכנית של חומש כזו או אחרת ותאמר:

יוסי יונה: אנחנו מציבים בראש סדר העדיפויות את הנושא הזה, הרי שאנחנו ממשיכים לגזור על מאות אלפי משפחות חיים בדלות ועוני.

יוסי יונה: לכן, זה האתגר האמיתי, עם כל הכבוד למה שאתם עושים ולמה שאתה עושה, אדוני השר, ואתה יודע שאני מלא הערכה לפועלך.

יוסי יונה: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת – – –

אילן גילאון: גם מבקר המדינה אומר שיש דירות לא בשימוש ייעודי למשתכנים – שיענה השר.

אילן גילאון: זה חשוב מאוד.

אילן גילאון: הוא מאוד כעס למה אני מעלה לו את זה.

עיסאווי פריג': זו אחת השאלות שהשר בתשובתו יתייחס אליהן.

אילן גילאון: תשאל אותו כמה דירות ניתנו למטרות – – –

עיסאווי פריג': השר שומע אותך, ואני בטוח שיתייחס.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מיכל רוזין – לא נמצאת.

מיכל רוזין: נמצאת, אבל אני מוותרת.

עיסאווי פריג': אה, מוותרת.

עיסאווי פריג': סליחה, מיכל.

עיסאווי פריג': אני לא יכול עלייך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר; מסעוד גנאים – לא נמצא; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת אורלי אבקסיס, בבקשה.

עיסאווי פריג': איך לא? דיור ציבורי זאת אג'נדה.

קריאה: ראויה.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': מוותרת.

קריאה: אני חושבת – – –

מירב בן ארי: – – – תומכת בשר גלנט.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': תודה שקראתי לך, או תודה שאת מוותרת?

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': בבקשה, שלוש דקות.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, יש קצת חוסר הבנה.

אורלי לוי אבקסיס: ניגשו אליי חברי וחברות כנסת לשאול אותי מה דעתי על החוק הזה, ומדוע הצביעה של הכספים לא מופיעה בחוק הספציפי הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני עשיתי גם שיעורי בית קודם, גם מול היועץ המשפטי של משרד השיכון, אז הסירו דאגה מליבכם.

אורלי לוי אבקסיס: החוק המקורי, כולל הסעיף השני שמדבר על צביעת הכספים, מוארך בשעה זו ובחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, צריך להגיד שאפו לשר השיכון שהביא אותו.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נגיד, לא היו לו חיים קלים מול אגף התקציבים, גם אם אתה תכחיש.

אורלי לוי אבקסיס: ובנושא הזה אני חייבת להגיד תודה על הרבה דברים שהשר גלנט ניסה ועשה במשרד השיכון.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מספיק – לא בגללך, בגלל שהדיסקט צריך להתחלף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כולנו היינו חשופים לדוח אדוה, שבא וטען והביא נתונים שהיום במדינת ישראל, תקשיב, השר דרעי, 22 מיליארד שקלים עוברים מהאוכלוסיות החלשות לשלושת העשירונים העליונים בשכירות דירה.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה שותפה בזה ב-2.5 וחצי מיליארד שקל מדי שנה בהשתתפות בשכר דירה.

אורלי לוי אבקסיס: מעבירה מהעניים לחזקים.

אורלי לוי אבקסיס: 7.5 מיליארד שקלים מגיע לעשירון העליון לבד.

אורלי לוי אבקסיס: 22 מיליארד שקלים בשכירות דירות מששת העשירונים הראשונים לשלושת העשירונים למעלה.

אורלי לוי אבקסיס: למי רוצה שר האוצר למלא את הכיסים בהשתתפות בשכר דירה של 2.5 מיליארד שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: למה אין בנייה תקציבית?

אורלי לוי אבקסיס: כל עוד לא תהיה בנייה תקציבית לא נביא פתרון אמיתי לבעיית הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אז כל המאמצים של שר השיכון – אני מעריכה מאוד את המאמצים, כי כל מאמץ כזה וכל ה-1,200 או 1,300 דירות שהושמשו ונקנו הן 1,300 משפחות שחיות היום עם ביטחון של קורת גג מעל הראש.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל יש לנו 160,000 משפחות שבעבר כולן היו נחשבות לזכאיות לדיור ציבורי ובגלל שנגמר או נגמרו הדירות ולא קוים הסעיף השני בחוק של רן כהן, שזה מלאי חדש – ואני אגיד לך, נלקחו לסלילת כביש למעלה אדומים, לשמירה במזרח ירושלים, לשיפוץ מבני ציבור, לאלף ואחד דברים ראויים, אבל לא למקוריים, לא לצבירה, למלאי נוסף.

אורלי לוי אבקסיס: נשאר השר גלנט עם הבעיות – אתה יודע מה, שאפילו אטיאס התעלם מהן.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני באה ואומרת: כל פעולה היא חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו לך, מיקי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: אני עליתי במיוחד לכאן, חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיקי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: השעה מאוחרת, אני רוצה את תשומת ליבך כי אני יודעת שאתה לא אוהב את הרעיון של המכירה.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו חושב שהדירות האלו נשארות במלאי, זאת אומרת יחזרו למלאי מתישהו, זו פיקציה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שמשפחה נכנסת לדיור ציבורי, היא נכנסת לשם לעולמי-עולמים.

אורלי לוי אבקסיס: במיוחד שיש בנים ממשיכים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הדירות היחידות שיחזרו למלאי הן דירות של זקנים עריריים שחלילה וחס נפטרו או עברו לדיור מוגן.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, כאשר אנחנו מדברים על זכויות מכירה זה באמת מצמצם פערים אמיתי, כי זה נותן איזשהו נכס בידי משפחות שלעולם לא יוכלו להוריש משהו לילדים ולנכדים, ואנחנו יודעים שהדבר היחידי שהיום עובר בירושה בטוחה זה עוני.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בוועדת אלאלוף לצמצום העוני היה נתון אחד שהוא החשוב ביותר – חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני יודעת שזה מעניין אותך – ש-40% ממשפחות נתמכות רווחה שדאגו להן לדיור ציבורי, נפלטו לחלוטין משירותי הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: לא נזקקו יותר לשירותי הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: תראה לי תוכנית חברתית אחת שמשיגה את התוצאה הזו: 40% הצלחה ביציאה מעוני.

אורלי לוי אבקסיס: אין שום תוכנית – לא של משרד הרווחה ולא של משרד השיכון ולא של משרד האוצר, ולא נטו כזה, ולא ברוטו אחר – שיש לה הישגים כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת: הפתרון היחידי הוא בנייה ציבורית לדיור ציבורי, לא רק לאוכלוסיית הקצה החלשה ביותר, אלא גם לתת, להחזיר; כמו פעם – –

עיסאווי פריג': תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – שזוג צעיר שהתחתן, אפילו עם ילד אחד, ועבדו שניהם – –

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – הם יכלו לגור כמה שנים בדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: היום התפרסם שיש טעות בחישוב של נושא האינפלציה, מה שמוכיח ששכירות דירה עלתה באופן ריאלי, ולכן היום זה לא רק הביקושים לדירה בקנייה אלא גם שכר הדירה.

עיסאווי פריג': נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שאנחנו במצב קטסטרופלי ולא נפתור אותו אלא אם כן נעשה דיור ציבורי אוניברסלי.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת אורלי אבקסיס.

מיכל רוזין: אם זה טוב בברלין – – –

אורלי לוי אבקסיס: ובצרפת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – לא נמצא; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – לא נמצא; חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

עיסאווי פריג': חברים, למה אתם מתרעמים על זה שהאופוזיציה מדברת?

עיסאווי פריג': זה הכלי החשוב שיש.

עיסאווי פריג': בבקשה חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אני לא יודעת אם ראיתם את הכותרות שהופיעו הערב בגלובס.

סתיו שפיר: הכותרת הראשית מדברת על כך שהלמ"ס גילה, אחרי שנים של בדיקת נתוני השכירות, שנעשתה טעות שנה אחר שנה במדד מחירי השכירות.

סתיו שפיר: טעות כלפי מטה, שטענה שמחירי השכירות הם נמוכים בעשרות אחוזים מהמחירים האמיתיים בשוק.

סתיו שפיר: לפני שנתיים היינו בעיצומו של הניסיון להעביר כאן את חוק השכירות ההוגנת, שהגשתי עוד בכנסת הקודמת עם חברי הכנסת חיליק בר ואורלי לוי אבקסיס ובכנסת הנוכחית – עם חבר הכנסת רועי פולקמן, וגם הצלחנו להעביר אותו בסוף בשינויים.

סתיו שפיר: כשנאבקנו על החוק הזה, כל הזמן תהיתי איך יכול להיות שלממשלה אין נתונים אמיתיים על שוק השכירות.

סתיו שפיר: זימנתי לוועדת השקיפות את כל הגורמים בממשלה שאחראים על נושא השכירות והדיור ושאלתי אותם, מה אתם יודעים?

סתיו שפיר: אחרי שנים שבהם משבר הדיור כל כך גדול וכל כך מובהק, אחרי המחאה החברתית, אחרי החלטת ממשלה ועוד החלטת ממשלה ועוד רפורמה בדיור ועוד רפורמה בדיור, דוח מבקר המדינה שאמר שכל הרפורמות האלה לא עבדו ושאין שום תכנונים, כל זה, חשבתי שהממשלה בוודאי רוצה לבדוק מה הנתונים שבשוק; אבל מסתבר שהממשלה לא בדקה.

סתיו שפיר: המבחן היחיד למחירי השכירות שהיה בידי משרדי הממשלה התבסס על איזשהו סקר אינטרנטי בקרב כמה מאות משתתפים שבדק את אורך החוזים ובאמת גילה שאורך החוזים קצר מהרגיל בעולם המערבי, פחות משנה וחצי.

סתיו שפיר: שוב: 400 משתתפים.

סתיו שפיר: נתוני הלמ"ס עקבו אחרי מה שקורה לדיירים, כלומר דייר שעובר מדירה לדירה, ולא מה שקורה לדירות.

סתיו שפיר: כל מי שמכיר את שוק השכירות – ויש פה בכל זאת עדיין כמה אנשים חוץ ממני שחיים בשכירות – כל מי שמכיר את השוק יודע שדיירים עוברים דירה כשמעלים להם את שכר הדירה, והדבר הזה עלול לקרות כל שנה.

סתיו שפיר: גם את הדבר הזה לא בדקו כמו שצריך.

סתיו שפיר: הלמ"ס עוד אז הודיע שהוא לא בודק את הבדיקה הנכונה.

סתיו שפיר: על בסיס כל הנתונים המוטעים באה הממשלה ואמרה: לא צריך שום רגולציה בשכירות, לא צריך שום דבר, בטח לא פיקוח מחירים, כי הדבר הזה רק יזיק לשוק שעובד מצוין.

סתיו שפיר: נוסיף לכל זה את מה שקורה עם משרד השיכון ומשרד העלייה והקליטה, שמסבסדים שכירות לאנשים שהיו אמורים להיות זכאי דיור ציבורי במדינה נורמלית.

סתיו שפיר: מגיע עכשיו חוק שמנסה להאריך שוב את האפשרות למכור דירות של הדיור ציבורי, אבל החוק הזה שוכח להזכיר שבמדינה נרכשות רק 500 – אדוני, אני לא שומעת את עצמי.

עיסאווי פריג': נא לתת לחברת הכנסת סתיו להמשיך ולסכם.

עיסאווי פריג': אנא, חברים.

עיסאווי פריג': בבקשה.

סתיו שפיר: רק 500 דירות לדיור הציבורי בשנה, זאת בשעה שיש 160,000 משקי בית שמקבלים סבסוד בשכר דירה, סיוע בשכר דירה של כמה מאות שקלים בשביל לשכור דירות בשוק הפרטי – זה שליש משוכרי הדירות בשוק הפרטי.

סתיו שפיר: כלומר הממשלה בעצמה דוחפת את מחירי הדירות למעלה, כי היא מסבסדת נתח משמעותי מהשוק, לא רוצה לתת מספיק הגנות בשוק השכירות כולל פיקוח, או לפחות אפשרות לרשויות להטיל פיקוח דיפרנציאלי ברשויות – –

עיסאווי פריג': נא לסכם.

סתיו שפיר: – – מעלה את המחירים בשוק הפרטי למעלה, לא קונה מספיק דירות לדיור הציבורי וכל הזמן מצמצמת את הדיור הציבורי.

עיסאווי פריג': מילת סיכום.

סתיו שפיר: אז רק לסכם: אין פה, אדוני, שום תוכנית.

סתיו שפיר: משבר הדיור ממשיך והממשלה עדין לא מציגה תוכנית ממשלתית מעמיקה כדי לפתור אותו.

סתיו שפיר: במקום זה, ממשיכים להעלות את המחירים ועוד פעם מסתבר שגם לא בדקתם את הנתונים של עצמכם.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: אורן, אני רק מזהיר אותך שתהיה תגובה.

אורן אסף חזן: אוי, תראה איך אני רועד ממך.

יחיאל חיליק בר: תהיה תגובה.

יחיאל חיליק בר: אני כבר מבקש שתאשר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, בבקשה.

עיסאווי פריג': תזכור, אל תרים להנחתה.

עיסאווי פריג': דיר באלכ.

אורן אסף חזן: איי, איי, אדוני היושב-ראש, שקרים, רבותיי, שקרים.

אורן אסף חזן: תראה חיליק, סך הכול אתה בחור טוב.

אורן אסף חזן: יש שיאמרו אפילו טוב מדי, כנראה זו הסיבה למה אבו עכבר שולח כל הזמן שליחים לשבת איתך.

אורן אסף חזן: הרי רק פראיירים כמוך ייתנו לו את הכול בחינם.

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת.

אורן אסף חזן: כשהחברים שלך פעם אחר פעם מכנים את המחבלת המושתנת תמימי "גיבורה" – היום כבר שמעתי, היא דומה לשרה גיבורת ניל"י – אז מה הפלא שהם מזמינים אותך ושכמותך פעם אחר פעם לשבת ולהתרועע איתם.

אורן אסף חזן: בוודאי שביקשתי לבוא.

יחיאל חיליק בר: התחננת.

אורן אסף חזן: לא התחננתי.

יחיאל חיליק בר: התחננת.

יחיאל חיליק בר: עשית תנועות.

אורן אסף חזן: בוודאי, הינה, תקשיבו טוב כולכם, אני עדיין רוצה לבוא.

אורן אסף חזן: אבל אתם כמו תרנגולות: טק, טק, טק, פחדנים.

אורן אסף חזן: השועל רק נכנס ללול ואתם קופצים על הגדרות, מחפשים לברוח, מחפשים לברוח.

אורן אסף חזן: חבוב, תקשיב, אתה יודע מה הבעיה שלך, חיליק?

אורן אסף חזן: אני אוהב אותך.

אורן אסף חזן: אני באמת אוהב אותך.

אורן אסף חזן: אבל אתה, אגב, בדיוק כמו יולי אדלשטיין, שחולקים כיסא עם אחמד טיבי פה על השולחן הזה, על הדוכן הזה, אין לכם בעיה לחלק את המדינה.

אורן אסף חזן: זאת בדיוק הבעיה.

יחיאל חיליק בר: מי חילק עד היום?

אורן אסף חזן: כשאתם הולכים לשם כדי למסור את מה ששלנו, צריך שתהיה קונטרה.

יחיאל חיליק בר: מה אתה אומר?

יחיאל חיליק בר: מה אתה אומר?

אורן אסף חזן: מה אני אעשה, צריך שתהיה קונטרה.

יחיאל חיליק בר: עוד פעם פטריות?

יחיאל חיליק בר: עוד פעם פטריות?

אורן אסף חזן: אתה יכול לבוא עם החליפה היפה שלך, עם החיוך הכובש – אבל עם הלב הפחדן.

אורן אסף חזן: הרי אין לך את האומץ להסתכל על אבו עכבר ולהגיד לו: תקשיב טוב, יא ח'וואף, ארץ ישראל היא לעם ישראל ולא לישמעאל.

יחיאל חיליק בר: מי התנתק?

יחיאל חיליק בר: מי התנתק?

אורן אסף חזן: אתה רק אומר: לא, לא, לא, לא, בבקשה, מה שתרצה, רק שתיקח.

לאה פדידה: איזה חיקוי עלוב.

אורן אסף חזן: עכשיו, תקשיב, חיליק.

אורן אסף חזן: אני מסתכל עליך כאן, קבל עם ומליאה – –

קריאה: חלש, חלש.

אורן אסף חזן: – – ואומר לך: קח אותי איתך לאירלנד.

אורן אסף חזן: עזוב, עזוב, אחי, בוא נפתח ריאליטי.

אורן אסף חזן: אולי תעשה הדסטארט: לוקחים את חזן לאירלנד – אני לא יודע.

אורן אסף חזן: אני רוצה לבוא לשם בדיוק, אגב, כפי שביקשתי להיפגש עם אבו מאזן במוקטעה, בדיוק, אגב, כמו שאין לי גם בעיה לדבר עם חמאס.

אורן אסף חזן: אין לי, לא רואה אף אחד ממטר, חביבי.

אורן אסף חזן: אני אגיד להם מה שאתה והחברים שלך מפחדים להגיד.

יחיאל חיליק בר: מאיפה אתה יודע מה אנחנו אומרים?

אורן אסף חזן: או, אחינו, תפסיק.

יחיאל חיליק בר: מאיפה אתה יודע?

יחיאל חיליק בר: מאיפה אתה יודע?

אורן אסף חזן: תפסיק, אחינו, לא כל כך קשה להבין מה אתה חושב.

אורן אסף חזן: הרי מי שבחר, במקום לגבות את כנסת ישראל ואת נבחריה – –

יחיאל חיליק בר: אתה לא כנסת ישראל, אתה רק אחד.

אורן אסף חזן: – – ללכת ולשבת עם מחבלים, זה אתה.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, תבקש לשים תמונה – – –

אורן אסף חזן: אתה יודע מה, חיליק, אני לא יודע, יהיה מי שישמע ויחשוב שאולי זאת הבירה בדבלין שמושכת אותך.

עיסאווי פריג': תן לו לסיים.

לאה פדידה: זה לא מתקרב לנאום של חיליק.

אורן אסף חזן: אני לא מנסה.

יחיאל חיליק בר: עשית את הפדיחה, די.

אורן אסף חזן: רגב השמאלנית, אל תפריעי לי.

אורן אסף חזן: אתם יודעים, לפדידה יש פוטנציאל להיות מירי רגב של השמאל.

אורן אסף חזן: יש פוטנציאל.

אורן אסף חזן: יש לה פוטנציאל.

לאה פדידה: – – –

אורן אסף חזן: תקשיב, חבוב.

אורן אסף חזן: כזאת גבגבת של שטויות ושקרים – – –

עיסאווי פריג': נא לסכם, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אם אתה אמיץ – ובזה אני מסכם – –

יחיאל חיליק בר: פרוש בשיא, אח שלי.

אורן אסף חזן: – – אם אתה אמיץ, בוא נוציא את התכתבות ההודעות ביני לבינך ונראה מי בינינו השקרן.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בוא נראה מי ביטל אותך – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיליק, לא נגמור עם זה הלילה.

עיסאווי פריג': דובר אחרון, חבר הכנסת ג'בארין – מוותר.

עיסאווי פריג': כבוד השר, רוצה לסכם או לעבור להצבעה?

עיסאווי פריג': בבקשה, השר גלנט, לסיכום הצעת החוק.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואב גלנט: חבריי חברי הכנסת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיליק, חבר הכנסת חזן, חזן.

עיסאווי פריג': חזן, אני מבקש, תן לכבוד השר.

יחיאל חיליק בר: הוא עדיין מנסה לשכנע אותי להוציא אותו לאירלנד.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

עיסאווי פריג': חיליק, אני מבקש.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיליק בר, אני מבקש.

עיסאווי פריג': נו, באמת.

יחיאל חיליק בר: תיקח אותו.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

יואב גלנט: אני מסתכל על המציאות שאנחנו קיבלנו ליד בנושא הדיור הציבורי ואני רוצה לתת לכם כמה נתונים.

יואב גלנט: הנתון הראשון, רבותיי – ואני פונה אל אנשים שישבו בקואליציה בממשלה הקודמת והיום הם יושבים באופוזיציה: רבותיי, בשנת 2013 – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חיליק בר.

עיסאווי פריג': חיליק, בוא נסיים.

יחיאל חיליק בר: הוא משגע אותי על אירלנד.

עיסאווי פריג': עזוב.

עיסאווי פריג': באמת, ניתן כבוד למקום הזה.

אורן אסף חזן: אני מבקש לא להפריע לשר.

עיסאווי פריג': אורן, אתה בקריאה ראשונה, אני מבקש.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

יואב גלנט: בין 2013 ל-2015 נרכשו במדינת ישראל לדיור הציבורי שש דירות.

יואב גלנט: לא 60, לא 600 – שש.

יואב גלנט: היום חלק מהאנשים שואלים את עצמם למה זה קרה.

אריה מכלוף דרעי: מי היה שר האוצר?

מכלוף מיקי זוהר: מי היה שר האוצר?

מכלוף מיקי זוהר: יאיר לפיד היה שר האוצר.

יואב גלנט: אפשר להפסיק את קריאות הביניים?

עיסאווי פריג': אתם מפריעים.

יואב גלנט: חבר'ה, אני סיימתי את שלב החובה.

יואב גלנט: אני בשלב של הנאה עכשיו.

עיסאווי פריג': תנו לשר להשלים את דבריו.

עיסאווי פריג': בבקשה, כבוד השר.

יואב גלנט: כאשר אתם מסתכלים על המספרים של היום, כ-700 דירות שעמדו ריקות במשך שנים ועוד 1,300, תעשו את החשבונות ותראו שאנחנו פי 350 יותר מכפי שהיה בממשלה הקודמת.

יואב גלנט: זה מה שעשינו רק לרכש.

יואב גלנט: אני לא מדבר על שיקום שכונות ועל דברים אחרים.

יואב גלנט: אז אני מכבד מאוד את מה שאומר פה הפרופסור, חבר הכנסת יוסי יונה, ידיד שאומר דברים של טעם, אבל השאלה היא למה משווים.

יואב גלנט: יש שתי אפשרויות בחיים: האפשרות האחת זה להגיד שכל מה שאני עושה הוא חסר השפעה, כי אני כזה קטן ומסכן וכן הלאה.

יואב גלנט: זה לא מאפיין את התפיסה שלי בחיים.

יואב גלנט: התפיסה שלנו אומרת שגם אם יש בעיה גדולה ואתה מתחיל לפתור אותה, סופך שהמים ייקבו את הסלע ויגיעו למצב שאתה פותר את העניין.

יואב גלנט: לכן, יש לנו דרך ארוכה מאוד לעשות, אבל שינינו את הכיוון בנושא.

יואב גלנט: אני מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בעניין, ומודה גם לחברי האופוזיציה שדיברו מכאן בשבח העניין, כולם.

יואב גלנט: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לשר השיכון על סיכום דבריו.

עיסאווי פריג': חברים, אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק הדיור הציבורי.

עיסאווי פריג': נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה –51 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 9), התשע"ח–2018, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק הדיור הציבורי עברה ברוב של 51 חברים.

עיסאווי פריג': אין מתנגדים, אין נמנעים.

עיסאווי פריג': היא עוברת להמשך חקיקה לוועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1192); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, שינמק השר אורי אריאל: הצעת חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': השר אורי אריאל מנמק את הצעת החוק.

אורי אריאל: היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, נועדה להסיר חסמים בתחום החתימות האלקטרוניות ולאפשר לשוק האלקטרוני להתפתח.

אורי אריאל: בנוסף, היא נועדה להביא לשיפור בשירות המקוון שניתן לאזרחים על ידי הממשלה ולצמצם את הצורך בהגעה פיזית למשרדי הממשלה.

אורי אריאל: הגיע הזמן, בשנת 2018, לצמצם את הביורוקרטיה הממשלתית.

אורי אריאל: חוק חתימה אלקטרונית נחקק במטרה לקדם את המסחר האלקטרוני ואת שירותי הממשלה הניתנים לאזרחים באמצעות האינטרנט.

אורי אריאל: לצורך כך, החוק הגדיר מהי חתימה בעולם האלקטרוני וקבע כללים ראייתיים לגבי סוגים מסוימים של חתימות אלקטרוניות.

אורי אריאל: החוק נחקק לפני 17 שנים, כשהחתימות האלקטרוניות עוד היו בתחילת דרכן.

אורי אריאל: על רקע חוסר הניסיון בתחום, החוק נקט גישה שמרנית.

אורי אריאל: בהתאם לגישה זו, נקבע כלל, שלפיו חתימה שנדרשת לפי החוק צריכה להיות מהסוג החזק ביותר: חתימה אלקטרונית מאושרת.

אורי אריאל: חתימה אלקטרונית מאושרת מחייבת עמידה בדרישות מחמירות, ולכן היא אינה נגישה בשלב זה למרבית האזרחים.

אורי אריאל: למשל, היא עשויה לחייב רכישה של כרטיס חכם.

אורי אריאל: מסיבה זו, הכלל הקשיח שנקבע בחוק יצר חסם משמעותי במעבר לעולם הדיגיטלי.

אורי אריאל: עם השנים הסתבר שהכלל שנקבע אינו מוצדק במקרים רבים שבהם נדרשת חתימה.

אורי אריאל: לפעמים גם כשנדרשת חתימה בחוק אפשר להשתמש בחתימות מסוגים אחרים, שיכולים להיות נגישים יותר.

אורי אריאל: על כן, התיקון המרכזי המוצע מציע לבטל את החובה לחתום בחתימה אלקטרונית מאושרת בכל פעם שנדרשת חתימה בחוק.

אורי אריאל: במקום, מוצע לקבוע כלל גמיש יותר, שיאפשר להתאים את סוג החתימה לנסיבות העניין ולמטרות החתימה.

אורי אריאל: למשל, בקשות לקבלת שירותים שונים מהממשלה או העברת דיווחים לממשלה, שדורשים חתימה, יוכלו להתבצע גם באמצעות ממשק דיגיטלי באתר של המשרד הממשלתי, שיגשים את מטרות החתימה.

אורי אריאל: התיקון המוצע צפוי להסיר את אותו החסם בתחום החתימות האלקטרוניות, שמקשה על מימוש כל האפשרויות הגלומות בעולם האלקטרוני.

אורי אריאל: הוא גם צפוי לאפשר ביצוע התקשרויות רבות באופן אלקטרוני ומתן שירותים נרחבים בתחום הממשל הזמין.

אורי אריאל: התיקון כולל תיקונים נקודתיים נוספים, שנוגעים להיבטים הראייתיים של החתימה האלקטרונית.

אורי אריאל: אחד מהתיקונים מבהיר שתוקף של חתימה בעולם האלקטרוני לא נופל מתוקפה של חתימה על נייר.

אורי אריאל: לסיכום, התיקון לחוק נועד להתאים את החוק למציאות המודרנית.

אורי אריאל: הממשלה תומכת בהצעת החוק ומבקשת להעבירה לדיון בוועדת המדע והטכנולוגיה, להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אריאל: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לשר החקלאות אורי אריאל.

עיסאווי פריג': עוברים לרשימת הדוברים: חברת הכנסת נורית קורן; חבר הכנסת סאלח סעד – לא נמצא; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חבר הכנסת איציק שמוליק – מוותר; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת אייכלר – מוותר; חבר הכנסת חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר; חברת הכנסת אורלי אבקסיס – לא נמצאת; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; איל בן ראובן – מוותר; מיקי לוי – מוותר; מיכל בירן – מוותרת; סתיו שפיר – מוותרת.

עיסאווי פריג': אם כך עוברים להצבעה, חברים.

עיסאווי פריג': כבוד השר, רוצה לסכם?

עיסאווי פריג': עוברים להצבעה, חברים.

עיסאווי פריג': נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח–2018, לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עברה ברוב של 44 קולות בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

עיסאווי פריג': הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 21) (מוסדות להשכלה גבוהה באזור), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ויעקב מרגי.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי מכלוף זוהר, אורי מקלב, רועי פולקמן, יואב בן צור ועודד פורר בנושא:

נאזם בדר: התנהלות נמל אשדוד גורמת לעלייה ביוקר המחיה; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, יעקב אשר, יצחק וקנין, דוד ביטן, עליזה לביא וקסניה סבטלובה בנושא: שיטת חישוב שווי השימוש ברכב מעוותת ומובילה לגביית מיסוי יתר מרכבים המשמשים לצורכי עבודה.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת טלב אבו ערר בנושא:

נאזם בדר: התעלמות משרד המבקר מתרגום סקר התחבורה הציבורית לשפה הערבית, ובכך הדיר חלק גדול מהאוכלוסייה.

נאזם בדר: תודה.

עיסאווי פריג': חברים, רק תיקון: בהמשך להצעת החוק שאישרנו כרגע, היא עוברת להמשך חקיקה לוועדת המדע והטכנולוגיה.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/746); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 8) (הצבת דגל באירוע ציבורי), התשע"ח–2017.

עיסאווי פריג': עוברים לרשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': אני קורא לחבר הכנסת אורן חזן, מציג החוק, בבקשה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: יום גדול, רבותיי.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: רגע, ניהנה, לעמוד פה ולחייך פשוט לכמה רגעים, אחי.

אורן אסף חזן: זה פשוט יום היסטורי.

אורן אסף חזן: יום גדול לציונות; יום גדול לקוממיות; יום גדול לעם ישראל.

אורן אסף חזן: אתם יודעים, בתקופה שבה חברי הכנסת הערבים מבזים את סמלי המדינה פעם אחר פעם, החוק הזה זה חלק מהדרך שלי לחנך אותם, להעמיד אותם במקומם, להראות להם את הדרך, ליישר אותם בחזרה, להראות להם מי כאן הבעל בית.

אורן אסף חזן: תבינו, רבותיי, במציאות של היום, מי שמבזה את דגל המדינה, בחוגים מסוימים הוא גיבור תרבות.

אורן אסף חזן: אבל לחלופין, מי שמצדיע לדגל, ומניף אותו בגאווה, הוא ימני קיצוני, שלא לומר פנאט משיחי.

אורן אסף חזן: תראו, רבותיי, הדגל שלנו נקבע כדגל המדינה ביום 28 באוקטובר 48'.

אורן אסף חזן: באופן מקרי, אולי, תאריך הלידה שלי הוא גם 28 באוקטובר, לא יודע, אולי בגלל זה הקשר שלי לדגל.

אורן אסף חזן: אבל בינינו, החיבור שלי אליו הוא כי הוא מהווה באמת אחד מהסמלים הגדולים ביותר שמגדירים את המדינה היהודית בארץ ישראל.

אורן אסף חזן: כן, מדינה יהודית בארץ ישראל, ביתם ומבטחם של היהודים בכל העולם.

אורן אסף חזן: יש לנו פה גם כמה אחרים שאנחנו שמחים לכבד אותם, כל עוד הם מוכנים לחיות על פי הכללים שלנו, אורח חיינו ודרכנו, תוך הכרה והבנה מוחלטת שמדינת ישראל היא מדינת העם היהודי.

אורן אסף חזן: ניתן להם לחיות פה לצידנו באהבה – תפדלו.

אורן אסף חזן: בכיף.

אורן אסף חזן: לא ירצו, נדע גם לבעוט אותם מעבר לגדר.

אורן אסף חזן: בסופו של יום, רבותיי, במציאות שלנו –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: מה זאת אומרת "אוי ואבוי", חברת הכנסת?

אורן אסף חזן: מי שלא מכבד את מדינת ישראל, מי שבוחר בדרך הטרור – כמו חלק מחברי הכנסת הערבים מהרשימה החמאסית המשותפת – מי שעושה את זה, נגרש אותו מכאן, אני לא מסתיר.

אורן אסף חזן: מדינת ישראל היא מדינה בעלת רוב יהודי מובהק.

אורן אסף חזן: יש פה מיעוט ערבי, ערבי מוסלמי, ערבי נוצרי, אנחנו ניתן לו את כל מה שהוא צריך כדי לחיות פה בטוב ובנעימים, לצידנו לא במקומנו, בניגוד גמור למה שאתם רוצים לעשות.

אורן אסף חזן: אתם, אין לכם בעיה לשתף איתם פעולה כדי שהם יירשו אותנו בחיינו.

אורן אסף חזן: את התקווה הזו, של לרשת אותנו בחיינו, אנחנו נגדע.

אורן אסף חזן: רבותיי.

אורן אסף חזן: אני קם בבוקר, יוצא מביתי שבאריאל, נוסע לאורך ציר 60, עורק החיים המרכזי של ההתיישבות המופלאה ביהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: בכל מקום שאני רואה את דגל ישראל אני פשוט מחייך.

אורן אסף חזן: גם כשאני נכנס לתוך הבניין הזה, דרך כניסת הח"כים, ורואה את דגלי ישראל, אני מחייך עוד קצת.

אורן אסף חזן: כשאני עובר ומסתובב בבתי הספר ורואה את דגל ישראל מונף, אני מחייך עוד הרבה.

אורן אסף חזן: אבל יש משהו שכן חסר.

אורן אסף חזן: כשאני הייתי קטן בבית הספר, אצלי לפחות פעם בשבוע היה טקס; היו מניפים את הדגל.

אורן אסף חזן: כך גם בצבא – יש פה אנשי צבא – בכל יום ראשון מניפים את הדגל.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו כחברה, לאט-לאט בחרנו, מהבית הזה, תוך שאנחנו נותנים במה באמת באמת לאלה שמשתפים פעולה עם הגרועים שבאויבינו, לבזות את הסמל הזה.

אורן אסף חזן: ולכן, כל מי שהוא חלק מהבית הזה, ומקבל ממנו משכורת, מקבל ממנו רכב, ועוזרים, ולעיתים גם קצת כבוד, ידע לכבד בחזרה.

אורן אסף חזן: לא עוד חגיגות על גבנו.

אורן אסף חזן: לא עוד מציאות שבה נבחר ציבור מגיע להתארח באירוע מסוים ולא מתבייש לומר, חבריי: הדגל, לא טוב לי איתו, הוא פוגע ברגשותיי.

אורן אסף חזן: הדגל הזה לא פוגע ברגשותינו, הוא ממלא בגאווה שלמה ומלאה.

אורן אסף חזן: אני מקווה מאוד שאנחנו נעביר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית באופן המהיר ביותר.

אורן אסף חזן: האמינו לי, אם זה היה תלוי בי, הייתי מעביר אותו הרבה לפני חוק המרכולים, והרבה לפני חוק ההמלצות, וגם חוק ההלצות, ועוד כל מיני חוקים, כי זה השורש, זה הבסיס.

אורן אסף חזן: אנחנו נחזור לימים שבהם אנחנו מסתכלים על הדגל עם ניצוץ בעיניים.

אורן אסף חזן: אז נכון, אני לא יכול לחנך את כולם, אבל אני יכול לחנך את חברי הכנסת הערבים שיושבים פה מולי: לא עוד מציאות שבה הם נהנים מהכנסות המדינה ומבזים אותה בחזרה.

אורן אסף חזן: החוק הזה הוא רק חוק אחד מני רבים בסדרת החינוך שאני אעביר, עד אשר גם הם, בדיוק כמו כולנו, יעמדו ליד דגל ישראל ויצדיעו לו בגאווה.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: ככה.

אורן אסף חזן: כי מי שחי במדינה הזאת ונהנה מפירותיה, ידע גם ועבד קצת את האדמה כדי שהיא תצמיח פירות חדשים בחזרה.

אורן אסף חזן: זו הדרך שלנו לומר לה תודה.

אורן אסף חזן: וכשהם שכחו את זה – שוכחים את זה, בוחרים להשכיח את זה – אנחנו נזכיר להם את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: לצד הדבר הזה, לצד הדגל, הסמל, ההמנון, שם המדינה, גם אסור לשכוח את תורתנו הקדושה.

אורן אסף חזן: זה הולך ביחד.

אורן אסף חזן: לא בכדי את הדגל מעטר מגן דוד.

אורן אסף חזן: יש מי שבישראל 2018 מוכן לעשות הכול כדי למחוק את המילה "יהודית" משם המדינה.

אורן אסף חזן: רק "דמוקרטית".

אורן אסף חזן: עוד מדינה כחלק מאומות העולם, עוד איזושהי נקודה על הגלובוס שיש בה שוויון לכולם.

אורן אסף חזן: לא, רבותיי.

אורן אסף חזן: זה הבית שלנו.

אורן אסף חזן: אנשים שפכו דם כדי שאנחנו נחיה כאן.

אורן אסף חזן: אנשים שרו פעם בגאווה: שאו ציונה נס ודגל.

אורן אסף חזן: דיברו על הדגל הזה – הדגל שאני כל כך אוהב.

אורן אסף חזן: את הילדים והילדות, את בני הנוער ובנות הנוער של היום, אנחנו צריכים להחזיר לימים הגדולים ההם.

אורן אסף חזן: לא עוד מציאות שבה רבבות בני אדם יוצאים לרקוד בירושלים ריקוד דגלים, ובטלוויזיה מספרים עליהם שהם הזויים.

אורן אסף חזן: בדיוק להפך.

אורן אסף חזן: זו הדרך שלנו להחזיר אהבה לאלה שקיפחו נפשם כדי שאנחנו נוכל לחיות כאן בגאווה.

אורן אסף חזן: אותי זה מרגש כל פעם מחדש.

אורן אסף חזן: בי זה נוגע.

אורן אסף חזן: לצערי, יש אחרים בבית הזה שזה רחוק מהם; כל כך רחוק, שמבחינתם בואו נסגור עכשיו את המליאה ונלך הביתה.

אורן אסף חזן: עשינו את היומית שלנו.

אורן אסף חזן: המשכורת בעוד כמה ימים, ב-1 בחודש, תדפוק.

אורן אסף חזן: הפוסט הבא בפייסבוק מוכן, מספר הקולות שאנחנו מקוששים – הרשימות שיש בהן בחירות; לא מדבר על אלה הלא-דמוקרטיות כמו רשימתו של יהיר לפיד, שסוגר את הרשימה בסלון ביתו ביחד עם אשתו בלא כל קשר לדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: בתוך המקומות האלה אנחנו צריכים לזכור את מה שאיגד וחיבר את כולנו ביחד.

אורן אסף חזן: יש אנשים שהספיקו כבר לשכוח שיש דבר אחד שמחבר את כולנו: עצם העובדה שאנחנו יהודים.

אורן אסף חזן: במשך אלפיים שנה נרדפנו בגולה.

אורן אסף חזן: נשים הדליקו נרות שבת במרתפים.

אורן אסף חזן: יהודים שמרו כשרות.

אורן אסף חזן: מה לא ניסו לעשות לנו?

אורן אסף חזן: ליוון אותנו, לנצר אותנו, לשבש אותנו, לגרמן אותנו.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו נשארנו נאמנים למורשת, למסורת, לתורתנו הקדושה.

אורן אסף חזן: אז אם עשינו את זה במשך כל כך הרבה זמן, כשלא הייתה לנו מדינה, מי אנחנו אם לא נעשה זאת כאשר יש לנו כבר בית, ואנחנו כמעט זוכים להית עם חופשי בארצנו?

אורן אסף חזן: בעזרת השם, אני מקווה שנזכה גם להניף את דגל ישראל על הר הבית; נזכה גם לבניין בית המקדש השלישי במהרה בימינו – כן, בימינו.

אורן אסף חזן: לא בושה לומר את זה; יש מי שמנסים לברוח מזה, אנחנו נחזיר אותם בחזרה לדרך.

אורן אסף חזן: מהיום, אחרי החוק הזה, חברי הכנסת, אלה שמבזים את הדגל ואלה שמכבדים אותו, אלה שמנסים לרוץ ממנו ואלה שרצים לעברו, לא יוכלו יותר להופיע בציבור בלי שדגל ישראל עומד מונף בגאווה על הבמה במקום הנראה לעין.

אורן אסף חזן: לא עוד מציאות שבה נשיא המדינה – זה שתמך בהתבוללות – הפך עצמו לדמות פוליטית, ואיבד לחלוטין את הלגיטימיות שלו להמשיך לשמש בתפקיד הממלכתי כל כך הזה – –

עיסאווי פריג': קצת כבוד לנשיא המדינה.

אורן אסף חזן: – – יגיע לאירוע שבו הנציג של אחד מאויבינו יגיד: דגל ישראל פוגע ברגשות שלי – –

לאה פדידה: אתה הורס את החוק עם ההסבר שלך.

אורן אסף חזן: – – והוא יסכים לעלות על הבמה רק אחרי שהדגל יורד ממנו.

אורן אסף חזן: לא עוד מציאות שבה אנחנו רואים באחד מהמוסדות הלאומיים, בווינגייט, סטודנטים שמניפים את הדגל במרפסת והמוסד דורש מהם לקפל אותו ולהכניס אותו בחזרה לארון, כי ייתכן שהוא יפגע ברגשותיו של מישהו.

אורן אסף חזן: הדגל הזה לא פוגע באף אחד.

אורן אסף חזן: הדגל הזה מכבד אותנו, והגיע הזמן שאנחנו נכבד אותו בחזרה.

אורן אסף חזן: אני מקווה מאוד שבשלב הבא גם על הרכבים שלנו, נבחרי הציבור, יהיה סמל המדינה ודגל המדינה.

אורן אסף חזן: זה לא שונה משום מקום אחר בעולם.

אורן אסף חזן: לא משנה כמה הם ינסו לברוח מזה, אנחנו נצמיד להם את זה, כי מי שמקבל מימון כדי לבוא לבקר בכנס לשכת עורכי הדין או בתאגיד מקומי כזה או אחר, הוא בא רק כי הוא חבר כנסת; לעיתים כי יש לו באמת מה לומר; לעיתים רחוקות כי הוא סתם עוד איזה ליצן שרוצים לתת לו במה ועל גבו כותרות.

אורן אסף חזן: אבל בין אם הוא כזה ובין אם הוא כזה, הוא יעמוד שם כשהדגל יזכיר לו מאיפה הוא בא ולאן הוא הולך.

עיסאווי פריג': נא לסיים.

אורן אסף חזן: אני קורא לכל החברים בבית הזה, וגם לחבריי מהשמאל שרואים עצמם ציונים, עדיין, להצביע – לא בעדי; בעד דגל ישראל שאנחנו כולנו כל כך אוהבים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת חזן.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים, חברים, לרשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז –מוותר; חברת הכנסת אורלי אבקסיס – לא נמצאת; חבר הכנסת איציק שמולי – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אני רוצה להגיד משהו.

עיסאווי פריג': תגיד משהו.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, באופן עקרוני אי-אפשר להתנגד לחוק שמציע להניף את דגל ישראל, אבל מי ששומע את אורן חזן מבין שהוא לא עוסק בהנפת הדגל – הוא עוסק בחינוך עכשיו.

נחמן שי: הוא רוצה לחנך את חברי הכנסת הערבים, איך הם צריכים לנהוג כשהם רואים את הדגל; וחושב שהוא יחנך את כל עם ישראל, שבכל הזדמנות, סבירה ולא סבירה – כל ארגון, כל מוסד, כל הופעה שלנו – יצטרכו להניף דגלים.

נחמן שי: זה לא מוסיף כבוד לדגל.

אורן אסף חזן: אה, זה לא מוסיף כבוד?

נחמן שי: זה מוריד מכבודו של הדגל.

נחמן שי: לא אגיד שזה מבזה אותו.

נחמן שי: זה מוריד מכבודו של הדגל.

נחמן שי: זה מפשט אותו.

נחמן שי: גם בהנפת דגל צריכה להיות חגיגיות מסוימת, צריך להיות כבוד מסוים.

נחמן שי: לא מניפים דגלים סתם.

נחמן שי: לכן החוק הזה הוא מיותר.

נחמן שי: הוא לא חשוב, הוא לא חיוני.

נחמן שי: חיינו טוב מאוד עם דגל ישראל, עם כל האהבה והכבוד אליו, לפני כן, וכך נחיה גם אחריו.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אני רואה שהוא לא נמצא; אחרי זה חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, כשראיתי את הצעת החוק, אמרתי: איפה יופי.

לאה פדידה: מה רע?

לאה פדידה: הרי בכל מקום שיש טקס רשמי, במרחב ציבורי, צריך להניף את דגל ישראל.

לאה פדידה: כששמעתי את ההסבר שלך לחוק, הסתכלתי על הדגל, ואמרתי: אם היו לו אוזניים, הוא היה אוטם אותן.

לאה פדידה: להשתמש בדגל ישראל כדי להפריד ולא לחבר, להשתמש בדגל ישראל לא בגאווה ובכבוד?

לאה פדידה: אורן חזן, זה שימוש ציני, מיותר.

לאה פדידה: זה דבר טבעי שבמדינת ישראל, בכל טקס רשמי שיש בו שר או חבר כנסת, יונף דגל ישראל.

לאה פדידה: כן, זו מדינה בריבונות ישראל.

לאה פדידה: אנחנו גאים בדגל, ואחרי שאנחנו רואים את הדגל מתנופף, הוא מרגש, הוא מכבד; אבל להשתמש בו כדי לחנך אוכלוסייה?

לאה פדידה: להכריח אוכלוסייה?

לאה פדידה: דגל מניפים בגאווה, בכבוד.

לאה פדידה: לא מכריחים אף אחד אלא מתוך רצון וגאווה לאומה הזאת.

לאה פדידה: צר היה לי לשמוע את ההסבר שלך.

לאה פדידה: צר לי מאוד שאתה הופך את זה למעין דמגוגיה.

לאה פדידה: אני עוד לא הייתי בטקסים שאין דגל – וצריך להיות דגל – אבל באמת ובתמים, למה להשתמש בזה כחרב כנגד אוכלוסייה כזו או אחרת?

לאה פדידה: למה לבוא ולהגיד את ההסבר השלילי.

לאה פדידה: שים לב לדגל: כחול, לבן, צנוע.

לאה פדידה: גם ההמנון שלנו הוא כזה, ולא בכדי.

לאה פדידה: כי העם היהודי יודע לחבק וללכת יחדיו ולצעוד ביחד.

לאה פדידה: התקשר אליי היום כתב לשאול אותי: למה את רוצה להצביע בעד החוק של אורן חזן?

לאה פדידה: בעד.

לאה פדידה: אמרתי שלצערי הוא הציע את החוק הזה.

לאה פדידה: כן, אני מצביעה בעד.

לאה פדידה: לצערי, נתת הסבר כל כך עלוב ופוגע לדגל, אבל אני מצביעה בעד, כי אני חושבת שדגל ישראל צריך להיות מונף בטקס רשמי במקום רשמי.

לאה פדידה: הצעת החוק שלך צריכה לעבור הרבה שיפורים, כמו הקנס, כמו התאגידים העירוניים, אבל בטח ובטח בטקס רשמי במוסד ממשלתי הדגל כן צריך להיות מונף.

נחמן שי: הוא היה גם קודם.

נחמן שי: גם את בקק"ל שמת דגל בכל אירוע.

לאה פדידה: זה מה שאמרתי.

נחמן שי: נכון.

לאה פדידה: לא הייתי בשום טקס שלא היה דגל.

נחמן שי: טוב שהוא לא מחייב לשים את הדגל כשמשחקים כדורגל.

לאה פדידה: אין לי מושג למה צריך חוק כזה, כי הדגל מונף בטקסים רשמיים, ולכן, את ההסתייגויות על הדברים האחרים בחוק – כמו הקנס, תאגידים עירוניים, להכריח כל גוף – כמובן צריך לתקן.

לאה פדידה: התקשר אליי היום כתב, ולא הצלחתי להבין מה הוא רוצה לשאול אותי: תגידי, לאה, את תסתובבי עם דגל בבגאז'?

לאה פדידה: אבל מה לעשות שכנראה, אני, את ההיסטוריה לא מבינה, אז אמרתי לו: לא, אני עם דגל בבגאז' לא מסתובבת אלא מניפה בגאווה.

לאה פדידה: אני כן אומרת לך, חבר הכנסת אורן חזן: אל תשתמש בדגל להתריס, להפריד.

לאה פדידה: גם ככה כולם יניפו את הדגל.

עיסאווי פריג': נא לסכם, חברת הכנסת.

לאה פדידה: הדגל הוא כחול-לבן, הוא שלנו, ולכן אנחנו צריכים להיות בעד.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – לא נמצא; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חברת הכנסת מיכל רוזין – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

ישראל אייכלר: – – –

עיסאווי פריג': לא הבנתי.

ישראל אייכלר: – – –

עיסאווי פריג': אכן.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אייכלר, הסתכלתי על מקומך הטבעי, אני מצטער.

עיסאווי פריג': אתה מוותר.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, תראו, העניין של הדגל – אנחנו, אכן, מזדמן לנו להיות באירועים רשמיים רבים, והדגל מתנוסס לו בכבוד ובהדר – –

נחמן שי: ובצדק.

יוסי יונה: – – ובצדק, והכול בסדר.

יוסי יונה: הכול בסדר.

יוסי יונה: אין צורך בחוק הזה.

יוסי יונה: מה הוא למעשה מזכיר לי, החוק?

יוסי יונה: ברשותך, אדוני היושב-ראש – הבחנה שמן הסתם חלק מכם מכירים, בתחום של הסוציולוגיה, לאה, תחום הסוציולוגיה.

יוסי יונה: מה ההבדל, אדוני היושב-ראש, בין old money לבין נובוריש?

עיסאווי פריג': מצארי עתיקא.

יוסי יונה: מצארי עתיקא ומצארי ג'דידא.

יוסי יונה: מה ההבדל בין old money לבין נובוריש?

יוסי יונה: ה-old money הם אנשים שבטוחים בעצמם, יש להם כסף, יש להם מעמד חברתי, והם לא ששים להחצין אותו, הכול בסדר.

יוסי יונה: הנובוריש זה האנשים המצועצעים, האנשים שלא בטוחים בעצמם, והם צריכים בכל הזדמנות להפגין את הכסף – בחרוזים, בתכשיטים, בכל מיני לבוש מהודר כזה או אחר.

יוסי יונה: האדם שבטוח בעצמו לא שש לשים את החרוזים הללו על עצמו, ואת בגדי השרד, כי הוא יודע – יש לו כסף, הוא old money, הוא לא מחצין.

יוסי יונה: והחוק הזה, אם כן, אורן חזן, דומה להבחנה הזאת.

יוסי יונה: אנחנו לא צריכים את החוק.

יוסי יונה: אנחנו בטוחים בעצמנו, בטוחים בזהות שלנו, בטוחים בדגלים שלנו.

יוסי יונה: הם נמצאים שם – איך אומרים – לתפארת עם ישראל, נכון, נחמן?

יוסי יונה: הם נמצאים שם.

יוסי יונה: לכן, אין צורך בהם, אין צורך בחוק הזה, משום שהוא מעיד יותר על היעדר ביטחון עצמי בזהות העצמית שלנו מאשר אכן, כפי שנוטים להציג את זה, כאילו על ידי כך אנחנו מנכיחים את עצמנו.

יוסי יונה: אין צורך בהנכחה.

יוסי יונה: אנחנו שם, אורן, אנחנו שם.

יוסי יונה: אנחנו בטוחים בזהות, בטוחים בזהות הלאומית שלנו, בדגלים שלנו, והכול בסדר.

יוסי יונה: במקרה הספציפי הזה, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להצביע לא בעד ולא נגד, כי אני חושב שהדבר הזה מיותר.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

עיסאווי פריג': אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, אני מקווה שאני לא צריך להסביר כאן את חשיבותו של דגל ישראל.

איל בן ראובן: נלחמנו בשבילו, איבדנו חברים בשבילו, ואני גם לא צריך את ההסבר שלך, אורן, חבר הכנסת אורן חזן, לדגל ישראל.

איל בן ראובן: כששרת המשפטים מדברת על חוקים מיותרים, אז הינה, שרת המשפטים – את לא נמצאת פה – הינה לך דוגמה לחוק מיותר, חוק מיותר לחלוטין.

איל בן ראובן: הנחמה היחידה שלי בחוק הזה – שאין לו באמת שום משמעות מעשית, שום דבר לא ישתנה, כי לא צריך להשתנות שום דבר בשל החוק הזה.

איל בן ראובן: אם דגל ישראל צריך חוק שקובע לדוגמה שפועל הבמה שלא הציב אותו ישלם עכשיו קנס של 14,400 שקל – מעניין למה המספר הזה – אם צריך בשביל זה את החוק הזה, אז זה חוק שבמידה מסוימת מבייש את עוצמתו של המושג הזה שנקרא דגל ישראל.

איל בן ראובן: דגל ישראל לא צריך הרתעה.

איל בן ראובן: דגל ישראל חזק הרבה, הרבה הרבה יותר, כבוד השר, מההסבר ששמענו כאן כרגע לגבי הצורך בחוק כזה.

איל בן ראובן: מה שאני שמעתי פה זה הסבר שכולו שנאה לאחר.

איל בן ראובן: בשביל זה צריך דגל?

איל בן ראובן: בשביל זה אנחנו צריכים דגל ישראל?

איל בן ראובן: זה פשוט מבייש את הדגל שלנו.

אורן אסף חזן: האלוף, אתה בטוח שהקשבת?

איל בן ראובן: ולכן אני אפילו מרגיש קצת כועס, ואתם כולכם יודעים שלהוציא אותי משלוות רוחי מאוד מאוד קשה.

איל בן ראובן: לכן אני אומר כך: אני אצביע נגד החוק, אבל אני מצביע בעיקר נגד ההסבר הרדוד שנתת פה, אורן, לחוק הזה.

איל בן ראובן: חבל, חבל.

איל בן ראובן: אני אצביע נגד.

אורן אסף חזן: אתה אלוף בצה"ל?

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

אורן אסף חזן: אתה אלוף בצה"ל?

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חבר הכנסת סאלח סעד – לא נמצא; חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חבר הכנסת דוד אמסלם.

עיסאווי פריג': מוותר?

עיסאווי פריג': דוד, מוותר?

דוד אמסלם: – – – -

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת וחברות כנסת נכבדים ונכבדות, לבוא ולטעון שהבעיה היחידה בחוק הזה היא ההסבר שניתן, אני חושבת שזה בעייתי ביותר.

עאידה תומא סלימאן: להגיד שהחוק בסדר אבל ההסבר הוא לא בסדר – אני חושבת שאתם מקילים עם עצמכם.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא רוצים באמת לגשת לדיון האמיתי – לגשת לדיון במצב שיש אוכלוסייה שלמה בתוך המדינה שמרגישה ניכור: מרגישה ניכור באזרחות שלה בגלל היחס של המדינה אליה; בגלל היחס של הממשלות השונות, כולל ובמיוחד הממשלה הקיימת היום; ומרגישה את הניכור הזה בעיקר מהסמלים, כי הסמלים לא מייצגים אותה כאוכלוסייה, לא מייצגים את השאיפות שלה – –

אורן אסף חזן: יצא המרצע מן השק.

אורן אסף חזן: יצא המרצע.

עאידה תומא סלימאן: – – לא מייצגים את מה שהייתה רוצה לראות במדינה שהיא חלק ממנה – –

אורן אסף חזן: תצביעו, תצביעו נגד.

עאידה תומא סלימאן: – – ושהיא מתעקשת להמשיך להיות חלק.

עאידה תומא סלימאן: לבוא ולהגיד שהעניין של הרמת הדגל – בלי אפילו לתת את האפשרות שכן, בכל מדינה יכול להיות שחלק מהאזרחים רואים בדגלים סמלים שהם לא מייצגים אותה – –

ענת ברקו: לא, ממש לא – – –

עאידה תומא סלימאן: – – וחלק מהזכות של כל אזרח – –

ענת ברקו: אין להם ברירה.

עאידה תומא סלימאן: – – זה להתמודד עם הסוגיה הזאת ולהעלות אותה – חלק מהדמוקרטיה שכנראה היא מאוד זרה, מאוד זרה לחלק הזה מהאולם.

ענת ברקו: כן, תטיפי לנו על דמוקרטיה?

עאידה תומא סלימאן: הדמוקרטיה אומרת שיש אפשרות לאזרחים גם להביע דעה על הסמלים הקיימים וגם להגיד שהם מרגישים ניכור כלפי הסמלים האלה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא אומר שכל מי שיכול לעלות לדוכן הזה יהפוך למחנך שרוצה לחנך את הקבוצה הזאת ורוצה לחנך את המנהיגות של האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אצלנו בערבית אומרים: (אומרת בערבית ומתרגמת:) כלומר, אי-אפשר לחנך על ידי מי שחסר לו הרבה חינוך – הרבה חינוך בהרבה דברים.

לאה פדידה: עאידה, את עומדת עכשיו ודגל ישראל מאחורייך.

לאה פדידה: אז מה?

מיקי לוי: ובארצות הברית – – –

עאידה תומא סלימאן: תחכו, תחכו.

עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אל תדאג, מיקי.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן – – –

עיסאווי פריג': נא לסכם, חברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לדעת שבכוח לא משכנעים אף אחד, ולדחוף את זה בפנים שלנו לא ישנה את העמדה ואת הזכות כן להתמודד וכן להיות ביקורתיים וכן להגיד: אנחנו חיים עם זה, אבל זה לא מייצג את מה שאנחנו חושבים.

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': תנו לה לסכם, חברים.

עאידה תומא סלימאן: וזה טבעי, וזה נורמלי, וזה דמוקרטי.

עאידה תומא סלימאן: ותלכו לחנך במקום אחר.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת תומא סלימאן.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת חנין זועבי – לא נמצאת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת סתיו שפיר.

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ומסכם את הדיון חבר הכנסת אורן חזן.

עיסאווי פריג': בבקשה, סתיו.

סתיו שפיר: תודה, אדוני היושב-ראש.

סתיו שפיר: אני מבקשת רק לשמוע את עצמי מדברת, בבקשה.

סתיו שפיר: אנשים שמפריעים לא צריכים להיות פה.

עיסאווי פריג': נורית, חברת הכנסת, חזן.

עיסאווי פריג': אני אתן לה שלוש דקות נטו.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

עיסאווי פריג': השעה מאוחרת, בואו נסיים מהר.

אורן אסף חזן: בינתיים לא הפרעתי לאף אחד.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': נורית.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: שלוש דקות מעכשיו?

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: השעה 01:11, באמצע הלילה, ומליאת הכנסת, במקום להביא לפה היום את ההצעה שתעלה את קצבאות הנכים ותוציא אותם מקצבה ומחיים משפילים ב-2,342 שקלים בחודש – דבר שאיש מהאנשים שיושבים פה לא היה מסוגל לעמוד בו, בטח שלא, חס וחלילה, עם נכות; במקום שהמליאה תדאג והכנסת תדאג לשיקום הדיור הציבורי; במקום שהכנסת תדאג לחיזוק שירותי הבריאות בפריפריה – –

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת, אני אמרתי, אני אתן לה שלוש דקות נטו.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

סתיו שפיר: – – שוב עוסקת הכנסת הזאת בטקסים.

סתיו שפיר: בשבוע שעבר ביקשו שרת התרבות והממשלה להוסיף 260 מיליון שקלים לטקס חגיגות יום העצמאות – רבע מיליון שקלים לטקסים, ולא לקשישים, ולא לנכים, ולא לניצולי השואה.

סתיו שפיר: הצעת החוק הזאת הייתה יכולה ללכת עוד כמה צעדים קדימה.

סתיו שפיר: אני ממש מרגישה שהיא מפוספסת.

סתיו שפיר: למה רק דגל אחד בכל אירוע?

סתיו שפיר: מה אם מופיעים שני חברי כנסת או שלושה?

סתיו שפיר: צריך יותר דגלים.

סתיו שפיר: יש זוויות מסוימות של המצלמה שלא יתפסו.

סתיו שפיר: ולמה להסתפק רק בדגל ברקע?

סתיו שפיר: עדיף להתעטף בדגל, או אפילו ללבוש אותו.

סתיו שפיר: ראינו דוגמנות מצד אחת משרות הממשלה – לבשה את ירושלים הנצחית, הקדושה, על גופה כשמלה מפוארת.

סתיו שפיר: למה לא ללכת עד לשם?

סתיו שפיר: שכל חבר כנסת גם ילבש על גופו את סמלי המדינה, ומי שלא יעשה את זה ישלם קנס של עשרות אלפי שקלים; אולי בכלל ייתלה בכיכר העיר.

סתיו שפיר: ואם אנחנו כבר דיברנו על אותה שמלה מפוארת ושרה מפוארת – שגם דאגה בישיבת הממשלה לפאר את ראש הממשלה ולהסביר מה מקומו האמיתי בחברה: מקום של מלוכה, כפי שראש הממשלה אכן מתנהג – גם את זה צריך להוסיף לרשימת הכללים, כללי הטקס שכולם צריכים לעמוד בהם על מנת לכבד את הטקס.

סתיו שפיר: ואם אנחנו כבר נמצאים שם, באותם כללי טקס, אז בכלל עדיף גם לשים מילים בפיהם של האזרחים, ושלא יעזו להגיד דברים בגנותה של הממשלה הזאת, שלא דואגת להם.

סתיו שפיר: וגם על זה כדאי לקנוס.

סתיו שפיר: חבריי, סמלי המדינה שלנו הם חשובים והם מרגשים אותנו; ולהביט בדגל המתנופף זה מרגש אותנו; ולשמוע את ההמנון ולשיר "להיות עם חופשי בארצנו" זה מרגש ומשמעותי.

סתיו שפיר: אבל אתם בממשלה הזאת שוחטים את הסמלים שמייצגים אותנו, כי כשאתם בועטים בנכים, אתם יורקים על הדגל של המדינה; וכשאתם זונחים את דיירי הדיור הציבורי, את המשפחות האומללות שאין להן קורת גג, אתם בועטים בדגל שלנו; וכשאתם מעבירים פה חקיקה הרסנית שפוגעת באזרחי מדינת ישראל, אתם פוגעים בהמנון המדינה; וכשאתם מייאשים את הדור הצעיר ואומרים לו שאין שום מקום לשינוי ושהחיים פה לא ישתפרו לעולם, ושהוא צריך להסתפק בקיים כי שום דבר לא יהיה יותר טוב – –

נורית קורן: נגמר הזמן, נגמר הזמן.

סתיו שפיר: – – אנחנו תמיד נחיה בחוסר ביטחון חברתי, כלכלי, מדיני, ביטחוני – אתם פוגעים בשירת המנון התקווה.

סתיו שפיר: אתם גוזלים את התקווה.

סתיו שפיר: ממשלה כזאת – סליחה, אדוני – ממשלה כזאת – –

אורן אסף חזן: היושב-ראש, היושב-ראש.

עיסאווי פריג': נא לסכם.

סתיו שפיר: – – שעסוקה בהשחתה – –

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: לא הפריעו לה.

אורן אסף חזן: לא הפריעו לה.

נורית קורן: מספיק, איזה משפט סיכום.

סתיו שפיר: – – שעסוקה בהסתה, שעסוקה בלהפחיד את אזרחי ישראל במקום לתת לאזרחים תקווה – –

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': תודה.

סתיו שפיר: – – שגונבת את כספם במקום לשרת אותם – – –

עיסאווי פריג': תנו לה להגיד משפט סיכום.

סתיו שפיר: סליחה, מפריעים לי.

סתיו שפיר: אני רוצה לסיים.

עיסאווי פריג': תסיימי, חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: ממשלה שגונבת את כספי האזרחים במקום לתת את הכסף הזה לנכים, לקשישים, לניצולי השואה שלנו.

נורית קורן: את יודעת שזה עולה בשבוע הבא.

נורית קורן: למה את – – –

עיסאווי פריג': תנו לה משפט סיום.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת, חברים.

סתיו שפיר: קשה, קשה לשמוע אז מפריעים, אבל אני אומר את דבריי.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת נורית קורן, בכל הצעת חוק את מוותרת.

ענת ברקו: היא גמרה לעשות את התעמולה להיום.

עיסאווי פריג': יש לך את ההזדמנות להגיד את דברייך.

ענת ברקו: גמרה את המכסה.

ענת ברקו: את גמרת.

ענת ברקו: כמה תעמולה – – –

עיסאווי פריג': אני מבקש מילת סיכום, חברת הכנסת סתיו.

סתיו שפיר: אם ייתנו לי לדבר אני אסיים, אני אסכם, בבקשה.

נורית קורן: אתה יודע, כמה אפשר לשקר?

נורית קורן: כמה אפשר?

עיסאווי פריג': כן, סתיו, בבקשה.

סתיו שפיר: מדינת ישראל צריכה להניף את הדגל בגאון, אבל צריך לעמוד בערכים ובמוסר מאחורי הדגל הזה, שאם לא כן, הדגל הופך לכלי ריק שמשרת טקס, ולא את המהות.

סתיו שפיר: ממשלה ששקועה עד צוואר בשחיתות, שגונבת את כספי האזרחים במקום לשרת אותם, צריכה להתנהג בזהירות עצומה כלפי טקסים ולהתחיל לחשוב לשם מה המדינה והממשלה הזאת בכלל נועדה מלכתחילה.

נורית קורן: מה לעשות שבחרו ממשלה ימנית – – – הממשלה הזאת.

נורית קורן: מה לעשות.

נורית קורן: כל הזמן מושחתים.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

עיסאווי פריג': דובר אחרון – חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

עיסאווי פריג': מסכם – חבר הכנסת אורן חזן.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ג'בארין, יש לך שלוש דקות, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בתפיסה דמוקרטית אמיתית, הסמלים של המדינה והדגל של המדינה אמורים לשקף את כלל האזרחים בתוך המדינה.

נורית קורן: מה לעשות שיש מיעוט?

יוסף ג'בארין: כשהמדינה קיבלה את הסמלים שלה, מי שקיבל את ההחלטה הזאת ידע שבקרב האזרחים יש 20% שהם ערבים פלסטינים, מיעוט לאומי ילידי שאינו יכול להזדהות עם הדגל ועם הסמלים.

יוסף ג'בארין: זאת עובדה, זה נתון.

יוסף ג'בארין: וזה, אני אומר, מנוגד לתפיסות דמוקרטיות, שאומרות שהסמלים של כל מדינה הם חלק מהטוב הכללי שצריך להיות בתוך המדינה ושישקף את האזרחות המשותפת של כלל האזרחים.

יוסף ג'בארין: לכן, חברות שרוצות לכבד את מעמדן של קבוצות המיעוט – – –

ענת ברקו: אז לכל אחד יהיה דגל?

יוסף ג'בארין: חברות רב-תרבותיות, כמו, למשל – – –

ענת ברקו: בחיים לא היית מחליף את דגל ישראל.

ענת ברקו: בחיים לא היית מחליף את דגל ישראל.

ענת ברקו: באום אל-פחם אתה מעדיף את דגל ישראל מאשר של הרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: תגיד את האמת.

ענת ברקו: בחיים לא היית מחליף.

ענת ברקו: אנחנו יודעים את האמת.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת ברקו, תני לחבר הכנסת ג'בארין להמשיך.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת.

יוסף ג'בארין: תסתכלו על תהליכים שעברה למשל החברה הקנדית, שמתוך רצון לשלב את אוכלוסיית המיעוט דוברת הצרפתית בחרה גם לשנות את הדגל שלה ולשנות את ההמנון שלה – –

נורית קורן: לא ראיתי שבבריסל עשו את זה.

יוסף ג'בארין: – – כדי שהסמלים של קנדה ישקפו את – – –

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת קורן, הייתה לך הזדמנות לדבר וויתרת.

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': זה לא חכם.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': אני עוקב.

עיסאווי פריג': זה לא חכם.

עיסאווי פריג': בכל הצעות החוק תמיד את ישנה ואת תמיד מוותרת על זכותך לדבר.

עיסאווי פריג': זה לא הגון.

אורן אסף חזן: למה אתה עושה לה שיימינג עכשיו?

עיסאווי פריג': בבקשה.

אורן אסף חזן: זה לא יפה.

נורית קורן: אני ויתרתי כדי שנייעל את הזמן.

אורן אסף חזן: זה לא יפה.

אורן אסף חזן: כולם מוותרים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שחברות רב-תרבותיות שרוצות לקדם אזרחות משותפת ואת ערכי השוויון – –

ענת ברקו: תמכור לנו את הלוקשים האוניברסליים שלך בהזדמנות אחרת.

יוסף ג'בארין: – – ואת העובדה שכל האזרחים צריכים להיות שוויוניים, גם ברמת הסמלים של המדינה – חברות כאלה עוברות תהליכים של טרנספורמציה.

יוסף ג'בארין: ונתתי את הדוגמה של קנדה, שהחליטה לפני עשורים גם לשנות את הדגל שלה וגם לשנות את ההמנון שלה כדי להכיל – –

נורית קורן: תכף נשנה – – –

יוסף ג'בארין: – – כדי להכיל את המיעוט דובר הצרפתית, ולכן אנחנו היום רואים את אותו דגל קנדי ידוע של עלה מייפל, שזה זהות משותפת לכלל האזרחים הקנדים – –

נורית קורן: – – –

יוסף ג'בארין: – – גם הרוב דובר האנגלית וגם המיעוט דובר הצרפתית.

עיסאווי פריג': משפט סיום, חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: הבעיה עם מה שמתרחש כיום בחברה בישראל – –

יואב קיש: עיסאווי, לא מעניין אותך – – –

יוסף ג'בארין: – – זה לא רק שלא – –

עיסאווי פריג': משפט סיום.

יוסף ג'בארין: – – שלא מבינים את הרגישות הזאת בכל מה שקשור לציבור הערבי – –

נורית קורן: אם הייתם מכבדים – – –

יוסף ג'בארין: – – אלא ההפך – רוצים להכתיב, רוצים להכתיב – –

עיסאווי פריג': משפט סיום.

יוסף ג'בארין: – – רוצים להכתיב את הסמל, שאתם יודעים וכולם יודעים שהוא לא שייך לחברת המיעוט, וחברת המיעוט לא יכולה להזדהות איתו.

נורית קורן: – – –

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר לכם – חבל.

יוסף ג'בארין: חבל.

יוסף ג'בארין: תלמדו קצת, תלמדו קצת מההיסטוריה.

עיסאווי פריג': תודה.

נורית קורן: – – – מדינת ישראל נגד האזרחים – – –

יוסף ג'בארין: תלמדו קצת מההיסטוריה ואז תלכו בכיוון הפוך לגמרי.

עיסאווי פריג': תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אורן חזן, לסיכום הדיון.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': לא הבנתי.

אילן גילאון: אין התנגדות של הממשלה.

אילן גילאון: הממשלה תומכת, לכן הוא לא – – – מוצע לעבור להצבעה – – –

עיסאווי פריג': זה התקנון.

עיסאווי פריג': אני שאלתי, הוא רוצה – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': התקנון – שאלתי דווקא את השאלה הזאת, אמרו לי שכן.

אילן גילאון: אין התנגדות של הממשלה לחוק, נכון?

עיסאווי פריג': הוא יכול לסכם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – –

עיסאווי פריג': כן, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – חבריי השרים, זה אולי שעת לילה מאוחרת, ואני חשבתי לעלות כאן היום בכלל בשעה הזאת ולנצל את הבמה כדי לדבר על כך שאתמול בלילה הטלוויזיה הייתה פתוחה ושמעתי צלילים וקולות בוקעים ממנה – בחור צעיר בשם גיא יהוד שמבצע את "עד מתי" של זוהר ארגוב כחלק מחצי הגמר של אקס פקטור – והנחתי בתמימות שאני אצליח לעמוד כאן היום ולפרגן לו על ביצוע מושלם באקס פקטור אתמול בערב ולאחל לו מחר בגמר בהצלחה, כי מגיע לו.

אורן אסף חזן: באמת.

אורן אסף חזן: הרי מי אנחנו אם אנחנו לא נפרגן לצעירים?

אורן אסף חזן: אז גיא, קודם כול אני מאחל לך בהצלחה מחר בגמר.

אורן אסף חזן: אבל אז אני רואה שבשעת לילה מאוחרת אני צריך לפקוח את העיניים לאנשי השמאל שקוראים לעצמם מחנה ציוני, שאין להם שום בעיה שיעלו פה תומכי טרור, יגידו להם את האמת בפרצוף, יסירו את המסכה מעל פניכם, יבזו את הסמל, את ההמנון, את הדגל, את המדינה.

אורן אסף חזן: אדוני האלוף במיל', אין לכם אפילו את האומץ לענות להם.

אורן אסף חזן: אתה רוצה להצביע נגד רק כי אני רוצה לחנך אותם?

אורן אסף חזן: כן, צריך לחנך אותם.

אורן אסף חזן: הם אלה שעולים ומבזים את הסמלים שלנו, את המדינה.

לאה פדידה: את – – –

אורן אסף חזן: לא טוב לכם פה, אתם רוצים דגל אחר.

איל בן ראובן: אתה מבייש – – –

אורן אסף חזן: לא חסרות מדינות ערב עם דגלים יפהפיים.

אורן אסף חזן: לא כמו הדגל של העם הפלסטיני, זה שגנבתם מהירדנים.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: הפלסטינים לקחו את הדגל הירדני, מחקו שם איזה משהו קטן – והופ, נוצר לו דגל.

אורן אסף חזן: שקר על שקר על שקר.

אורן אסף חזן: רוצים להניף את הדגל השקרי של העם הפלסטיני?

אורן אסף חזן: תניפו אותו בעזה.

אורן אסף חזן: רוחו.

אורן אסף חזן: לכו.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם – אין לי שום בעיה שתקומו ותלכו.

עיסאווי פריג': אורן, תיקון היסטורי.

עיסאווי פריג': ירדן באה אחרי פלסטין.

אורן אסף חזן: אין דבר כזה עם פלסטיני.

עיסאווי פריג': טוב.

אורן אסף חזן: אני לא מבין מה, כאילו – כאילו, על מה להתווכח.

אורן אסף חזן: לנו יש אבי אומה, קוראים לו אברהם אבינו, שלושת אלפים שנה.

לאה פדידה: – – –

אורן אסף חזן: 40 שנה ארכי-מרצח, יימח שמו וזכרו – זה לא אבי אומה.

מוסי רז: – – – אתה לא קיים – – –

אורן אסף חזן: אין עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: אבל בואו נתרכז.

אורן אסף חזן: כל מי שמדינת ישראל חשובה לו, שאוהב אותה, שמשרת בה – חיילים, לומדי תורה, יהודים, וגם ערבים אזרחי ישראל שרואים עצמם נאמנים למדינה הזאת – חייבים להצביע בעד היום.

אורן אסף חזן: ואתם, איפה שלא תלכו, הדגל הזה ילווה אתכם.

אורן אסף חזן: ואנחנו נחנך אתכם.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: והיום זה דגל איפה שאתם הולכים – –

עיסאווי פריג': תהיה ענייני.

אורן אסף חזן: – – ומחר אני אחוקק חוק שבכל כניסה לעיר יופיע דגל, וכפר שיחליט שלא – אני מסיים – וכפר שיחליט שלא, אנחנו לא נעביר לו תקציבים.

אורן אסף חזן: לא תהיה נאמנות – –

לאה פדידה: אוי, אוי – – –

אורן אסף חזן: – – לא תהיה לכם במה פה.

עיסאווי פריג': תדבר על החוק.

אורן אסף חזן: אני לא אתן לכם לבזות את המדינה – –

לאה פדידה: – – –

עיסאווי פריג': תודה.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

אורן אסף חזן: אם לא תגידו לי "אורן" אני אסיים.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

אורן אסף חזן: – – וגם לא לחברת כנסת שאפילו את המילים של ההמנון לא יודעת, שתעלה כאן ותטיף לנו מוסר; שתתנצל שהיא אומרת על הדגל – בושה.

אורן אסף חזן: היא צריכה להתנצל.

אורן אסף חזן: אז רבותיי – ובזה אני מסיים, אדוני, חברי יושב-ראש הקואליציה – צר לי באמת שהדברים בוערים בי.

אורן אסף חזן: מי שרוצה להניף דגל של מדינה ערבית של אויבינו – שילך, אני מוכן לקנות לו את הכרטיס טיסה.

אורן אסף חזן: מי שרוצה להניף fake flag, ה-fake flag, דגל מזויף – –

לאה פדידה: חלאס – – –

אורן אסף חזן: – – שיבושם לו.

אורן אסף חזן: שיעשה את זה בעזה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אבל גם אתם יודעים שאתם לא מוכנים לוותר על הדגל הזה.

אורן אסף חזן: הרי אין לכם שום דבר אחר חוץ ממנו.

אורן אסף חזן: אתם בתסמונת, בקונפליקט.

יואב קיש: בזה אתה מסיים.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו – עם חיוך על הפנים והרבה אהבה והערצה לדגל – אנחנו נחנך אתכם.

אורן אסף חזן: תצביעו בעד, תוכיחו את אהבתכם לדגל ולמדינה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': עוברים להצבעה, חברים.

עיסאווי פריג': אם כך, נא להצביע על הצעת החוק – הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 11 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 8) (הצבת דגל באירוע ציבורי), התשע"ח–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עברה ברוב של 25 נגד 11, ואני מוסיף את חבר הכנסת איימן עודה נגד ואת חברת הכנסת חנין זועבי נגד.

אורן אסף חזן: איל, לפחות היית נמנע, איל.

עיסאווי פריג': זה עובר לוועדת החוקה להמשך חקיקה.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/749); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון (תיקון) (הגדרת מוסד להשכלה גבוהה), התשע"ח–2018.

עיסאווי פריג': ינמק את הצעת החוק חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, מוצע להרחיב את ההגדרה של "מוסד להשכלה גבוהה" כך שכל נציג של מוסד אקדמי יוכל להתמנות למועצה למורשת גוש קטיף.

בצלאל סמוטריץ': אבקשכם לתמוך בחוק.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': לילה טוב.

עיסאווי פריג': לילה טוב.

עיסאווי פריג': עוברים, חברים, לרשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': אם כך, חבר הכנסת נחמן שי; חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי; חבר הכנסת סאלח סעד – איננו; יוסף עטאונה – איננו; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת מנחם מוזס – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת אורלי אבקסיס – איננה; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חברת הכנסת יעל פארן – איננה; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חבר הכנסת יואב קיש – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו במקומו, מוותר; חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת; חברת הכנסת חנין זועבי – מוותרת; חברת הכנסת נאוה בוקר – איננה; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת; חברת הכנסת נורית – מוותרת; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרונת הדוברים, חברת הכנסת סתיו שפיר.

עיסאווי פריג': אורן חזן, חבר הכנסת, אתה בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': אני מבקש ממך, תכבד את המקום הזה, ודי עם זה.

אורן אסף חזן: אני לא מפריע.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת איל בן ראובן, אל תהיה שותף לזה.

עיסאווי פריג': אני מבקש, תנו שלוש דקות.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת.

סתיו שפיר: כן, אדוני.

סתיו שפיר: אני רוצה להציע הצעה למליאה: לפני שחברי הכנסת מדברים פה על הנצחת גוש קטיף, אולי שיעשו מאמץ לדאוג ל-375 המשפחות ממפוני גוש קטיף שעדיין נמצאות ללא בית?

סתיו שפיר: הייתי חיילת בזמן הפינוי, ובלי קשר לעמדתי על ההתנתקות או לעמדת הממשלה או לעומד בראשה, שהצביע בעדה, העובדה היא ש-12 שנים וחצי אחרי הפינוי, ועדיין – – –

עיסאווי פריג': אורן, אתה דובר אחרון.

עיסאווי פריג': אני מבקש.

עיסאווי פריג': בבקשה.

לאה פדידה: עוד פעם לשמוע אותו?

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: אין לתאר.

עיסאווי פריג': מה לעשות.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת סתיו.

אורן אסף חזן: יש לכם עוד הרבה שנים לשמוע אותי.

קריאות: – – –

מיכל בירן: שלשול – – – זה מה שיש לך.

עיסאווי פריג': חברים, מאוחר, החבר'ה לא מרוכזים.

עיסאווי פריג': בואו נעביר את זה באווירה טובה.

סתיו שפיר: זה קשה לשמוע, אבל כדאי שחברי הקואליציה ישמעו את זה, בעיקר מי שעושים לעצמם לסמל ולדגל את הדאגה לאנשי גוש קטיף.

סתיו שפיר: מפוני גוש קטיף הופקרו על ידי הממשלה הזאת והעומד בראשה, ועל ידי חברי כנסת ושרים שיושבים כאן בחדר.

סתיו שפיר: כשאני הלכתי לחפש ולא הבנתי איך יכול להיות שעדיין יש 400 משפחות מהמפונים ללא בית, בהתחלה זה היה עוד כשהיה רק עשור לפינוי ועכשיו כבר 12 שנה וחצי אחרי הפינוי.

סתיו שפיר: הלכתי וביקשתי וחיפשתי מה קרה לכל התקציבים שהועברו למינהלת סל"ע, שהפכה למינהלת תנופה, הכספים שעברו אחר כך, אחרי שמינהלת תנופה פורקה.

סתיו שפיר: הגעתי בסך הכול למעל 13 מיליארד שקלים שהועברו למקומות האלה, וזה רק סכום התחלתי, כי זה לא כולל את הסכומים שהועברו למשרדי ממשלה אחרים לצורך הטיפול במפוני גוש קטיף, 8,000 במספר.

סתיו שפיר: משרד ראש הממשלה, ואחרי זה גם משרד החקלאות, שהעומד בראשו יושב כאן, לא הצליחו מעולם לדווח לי מה קרה בכספים האלה; איך ייתכן שלמרות שהמדינה השקיעה 13 מיליארד שקלים מכספי המיסים של אזרחי ישראל, מתוך מטרה שכולנו כאן מסכימים עליה, ימין ושמאל, שצריך לדאוג לאנשים האלה לבית, לקורת גג, עדיין יש כמעט 400 משפחות ללא קורת גג אחרי כל כך הרבה שנים.

סתיו שפיר: כשביקשתי ממינהלת תנופה את המספרים, הגיעה מינהלת תנופה לוועדת השקיפות, ומה הם אמרו לי?

סתיו שפיר: אני מצטטת: מצטערים, אין לנו גישה למחשב.

סתיו שפיר: אין למינהלת גישה למחשב להגיד מה היא עשתה ב-13 מיליארד שקל.

סתיו שפיר: אין גישה למחשב, בטח.

סתיו שפיר: כשהוצאתי בסופו של דבר את חלקיקי התקציבים, מה גילינו?

סתיו שפיר: 200 מיליון שקלים הם העבירו לעורכי דין ורואי חשבון – יועצים חיצוניים, כל מיני אנשים שעמדו נגד המפונים והעמיסו עליהם ביורוקרטיה במקום לדאוג להם – ועוד 5 מיליארד שקלים הם לא מצליחים עד היום להסביר לאיפה הם העבירו.

סתיו שפיר: השנה היא 2018, הפינוי היה ב-2005.

סתיו שפיר: למיטב ידיעתי, ב-2005 כבר היו קיימים מחשבים, נכון?

סתיו שפיר: לא ייתכן שכל הקבלות, שכל הרישומים, כל התיעוד לאן עובר הכסף הזה פשוט נעלמו.

סתיו שפיר: פניתי למבקר המדינה בנושא הזה, ומבקר המדינה פתח בחקירה.

סתיו שפיר: האנשים שמעורבים בסיפורים האלה מעורבים בפרשות אחרות של העברת כספי הפריפריה לגרעינים תורניים במרכז הארץ כדי לשרת את הבית היהודי, של העברת כספים שהיו מיועדים ליישובים ביו"ש – –

עיסאווי פריג': לסכם, חברת הכנסת.

סתיו שפיר: – – אל כל מיני עסקנים של הבית היהודי, שהיו עוד פעם במועצת יש"ע ועוד ועוד גנבות כספים.

עיסאווי פריג': נא לסכם.

סתיו שפיר: גם את הכסף של מפוני גוש קטיף גנבתם, ואין לכם בושה לבוא לפה עם כל מיני הצעות חוק סמליות במקום באמת לדאוג להם?

סתיו שפיר: האנשים האלה הצביעו לכם, ואתם זורקים אותם לפח.

סתיו שפיר: מה אתם מנסים לעשות, מוזיאון חי של גוש קטיף במקום לדאוג לאנשים, לבני אדם, שאין להם קורת גג?

סתיו שפיר: תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

עיסאווי פריג': אורן, אתה מוותר אני מבין.

אורן אסף חזן: לא.

עיסאווי פריג': דובר אחרון – אורן חזן.

עיסאווי פריג': – – – היו"ר עיסאווי פריג': אורן חזן מוותר.

אורן אסף חזן: אני מכבד את יושב-ראש הקואליציה.

עיסאווי פריג': סמוטריץ, לא מסכמים.

עיסאווי פריג': חברים, עוברים להצבעה על הצעת החוק.

עיסאווי פריג': הצעת חוק המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף.

עיסאווי פריג': מצביעים.

עיסאווי פריג': נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 18 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון (תיקון) (הגדרת מוסד להשכלה גבוהה), התשע"ח–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עברה ברוב של 25 בעד, 18 נגד ונמנע אחד, והיא עוברת לוועדת החינוך והתרבות להמשך חקיקה.

עיסאווי פריג': [נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים לתיקון תקנון הכנסת, סעיף 84.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אעשה את זה קצר.

): מדובר על הערכת השפעות הרגולציה, מה שידוע בכינוי RIA – Regulatory Impact Assessment – ובחינתו, והשפעת עודף החקיקה על הכנסת – מהלך שדנו בו בוועדת הכנסת.

): ההצעה לתיקון תקנון הכנסת המונחת בפניכם באה לקבוע כי בכל מקרה שבו הממשלה הכינה דוח RIA בהקשר להצעת חוק שהנמצאת בוועדה מוועדות הכנסת, ימסור השר האחראי על ביצוע החוק את הדוח לוועדה, ויציג את הדוח בפניה בעת הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית, בעצמו או באמצעות נציגו.

): על מנת שלא לפגוע בעצמאות הכנסת וחופש הפעולה שלה, החליטה ועדת הכנסת להבהיר כי התיקון לא ימנע את קידום הצעת החוק ואת ההצבעות עליה בוועדה או במליאה.

): ההצעה הזאת אושרה בוועדת הכנסת פה אחד, לא הוגשו לה השגות, ולפיכך אבקש מהכנסת לאשר את הצעת ועדת הכנסת לתיקון התקנון בנוסח המונח בפניכם.

עיסאווי פריג': אם כך, עוברים להצבעה על תיקון תקנון הכנסת, סעיף 84.

עיסאווי פריג': נא להצביע.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 17 בעד הצעת ועדת הכנסת – 38 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 84 לתקנון הכנסת נתקבלה.

עיסאווי פריג': התיקון אושר ברוב של 38 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

עיסאווי פריג': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/756); נספחות.

עיסאווי פריג': ]

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, עוברים להצעת החוק האחרונה של המליאה.

עיסאווי פריג': הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 21) (מוסדות להשכלה גבוהה באזור), התשע"ח–2018, קריאה ראשונה, של חברי הכנסת שולי מועלם ויעקב מרגי.

עיסאווי פריג': ינמק – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא נמצאים.

עיסאווי פריג': אם כך, מנמקת חברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': לדיון נרשמו חברי הכנסת יואל חסון ויוסף ג'בארין.

מירב בן ארי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אני סוגר את הרשימה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת.

מירב בן ארי: תודה, אדוני.

מירב בן ארי: השרים, כנסת נכבדה, כיום המועצה להשכלה גבוהה אינה מפקחת על כל מוסדות ההשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: מצב זה יוצר קשיים לא מבוטלים, הפוגמים ביעילות הסדרת תחום ההשכלה הגבוהה של אזרחי מדינת ישראל ושוללים יכולת להסדיר את התחום באמצעות הוראות הנסמכות על מדיניות אחידה וראייה משותפת.

מירב בן ארי: הצעת החוק של חברי הכנסת שולי מועלם, יעקב מרגי ואחרים מבקשת לתקן את המצב הזה ומכפיפה את כל המוסדות הקדמיים לאחריותה המלאה של המועצה להשכלה גבוהה.

מירב בן ארי: פיקוח המל"ג על כל המוסדות האקדמיים זוכה לתמיכת הצוותים המקצועיים במל"ג, הוא נכון מבחינת מינהלתית וישפר את הרמה האקדמית בהם.

מירב בן ארי: אני קוראת לחברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה לתמוך בהצעת החוק, שתאפשר את יעילותה וחיזוקה של האקדמיה בישראל ושל הסטודנטים הלומדים בה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': עוברים לרשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אורן אסף חזן: אני – – –

עיסאווי פריג': אתה לא רשום, אדוני.

אורן אסף חזן: איך יכול להיות – – –

עיסאווי פריג': בבקשה.

מוסי רז: רגע, רגע, זה יום לציון בכנסת – הצעת חוק שאורן חזן לא רשום – – –

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, סיימנו היום.

עיסאווי פריג': חלאס, זהו, דיברת מספיק.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, זה חוק של פחדנים – של פחדנים, כי אתם לא מסוגלים ללכת עד הסוף ולספח.

יואל חסון: תספחו.

יואל חסון: תלכו עד הסוף.

יואל חסון: אל תעשו סיפוח זוחל.

יואל חסון: תלכו עם האמת האידאולוגית של הימין-ימין של הממשלה הזאת, תשלמו גם את המחיר הדמוגרפי – –

אורן אסף חזן: אתה צודק.

יואל חסון: – – תשלמו את כל המחירים, תהיו אמיצים מול האירופים, מול האמריקנים, מול כולם, ותספחו.

יואב קיש: צודק.

אורן אסף חזן: צודק.

אורן אסף חזן: אתה צודק, יואל.

יואל חסון: אתם פשוט עובדים בעיניים על המצביעים שלכם.

יואל חסון: ממשלה של פחדנים, שאתם בכלל לא מסוגלים ליישם את האידאולוגיות שאתם כאילו מאמינים בהן.

יואל חסון: הרי אתם כבר שלוש שנים, חבר הכנסת קיס – קיש – –

יואב קיש: קיס.

יואל חסון: קיס וקיש.

יואב קיש: אתה יודע מה זה kiss?

יואב קיש: keep it simple stupid.

יואל חסון: – – מבקשים לקדם פה חוקי סיפוח, וראש הממשלה כל הזמן לוקח אותם וזורק אותם לפח.

יואל חסון: כמה אתם מנסים.

יואל חסון: אפילו באתם אלינו ואמרתם: אולי אתם תגישו, מה אתם אומרים?

יואב קיש: מי בא אליכם?

יואל חסון: בוא – – –

יואב קיש: מי בא אליכם?

יואב קיש: חברת הכנסת ורבין יכלה לעלות.

יואב קיש: אמרנו לה: אהלן וסהלן, תצטרפי.

יואל חסון: אני אומר לכם בצורה ברורה: אנחנו – הוא מפריע לי, אדוני, תגן עליי.

יואל חסון: תגן עליי מפניו.

יואל חסון: תגן עליי.

נורית קורן: הגנה, הגנה, הוא צריך הגנה כי הוא צדיק.

עיסאווי פריג': בבקשה, בבקשה.

עיסאווי פריג': דווקא חבר הכנסת יואב קיש, תראה איזה בחור נחמד, שקט, רגוע – – –

יואב קיש: הרסת לי את הפריימריז עכשיו.

יואב קיש: עיסאווי, זהו, אני גמרתי – – –

יואל חסון: אתה לא רואה שחבר הכנסת קיש עף עליי?

עיסאווי פריג': עכשיו בסוף היום מותר.

עיסאווי פריג': מותר.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי הקואליציה הנכבדים, ובמיוחד הליכודניקים שביניהם – –

יואב קיש: זה גם אתה, יואל.

נורית קורן: אתה היית לשעבר ליכודניק.

יואל חסון: – – אתם עושים עבודה בעיניים על המצביעים שלכם.

יואל חסון: אתם לא הולכים עד הסוף עם הכול.

יואל חסון: אתם ממציאים חוקים על חוקים.

יואל חסון: אוניברסיטת אריאל – מי יש לו בעיה עם אוניברסיטת אריאל?

יואל חסון: נו באמת, מי יש לו בעיה איתם?

יואל חסון: למי יש בעיה בכלל עם גושי ההתיישבות?

יואל חסון: אם הייתם עושים תהליך מדיני, הייתם שומרים על גושי ההתיישבות באמת, ולא נלחמים על כל פיסטין ועל כל הר ומסכנים את כל ההתיישבות הגדולה, החשובה, בגושי ההתיישבות.

יואל חסון: אתם מסכנים את יכולת העמידה שלנו גם בעולם ואת יכולת העמידה שלנו בכל הסכם עתידי.

יואל חסון: אתם הופכים את הכול למקשה אחת, ובסוף נאבד גם את הכול, או שנגמור פה באפרטהייד.

יואל חסון: זה מה שייקרה כאן.

נורית קורן: איזה אפרטהייד – – –

יואל חסון: זה לא פחות מסיפוח זוחל, מניסיון שלכם לעבוד על כולם בעיניים ולהרגיש טוב עם המצפון שלכם.

יואל חסון: אז בואו נראה את ממשלת הימין-ימין הזאת באמת לוקחת, והולכת עד הסוף עם חוק הסיפוח, ומספחת את כל מה שאתם רוצים לספח, וגם לשלם את המחיר על זה.

יואל חסון: בואו נראה אתכם.

יואל חסון: עד היום אתם – רק דיבורים.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': הדובר הבא והאחרון להיום, בשעה טובה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מאיר פרוש: – – –

עיסאווי פריג': אתה רוצה לסכם?

עיסאווי פריג': אתה לא יכול.

עיסאווי פריג': נעבור להצבעה.

עיסאווי פריג': מוותרים על הסיכום.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

עיסאווי פריג': יש לך שלוש דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד הצעת חוק מבית היוצר של ממשלת הימין, שמבקשת לממש חוק אחרי חוק את הסיפוח הזוחל של ההתנחלויות בשטחים הכבושים ב-67'.

יוסף ג'בארין: אחרי חוק ההסדרה וחוק ההטבות למתנחלים, הגיע עכשיו החוק שרוצה בעצם לספח את ההתנחלות אריאל, כרגע בעיקר באמצעות סיפוח של מה שנקרא אוניברסיטת אריאל.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להזכיר לכם: כשהנושא של הענקת תואר אוניברסיטה הגיע למועצה להשכלה הגבוהה בישראל, המועצה להשכלה גבוהה התנגדה – התנגדה לכך שאריאל תקבל תואר של אוניברסיטה.

יוסף ג'בארין: ואז אמרו: אוקיי, זה לא שייך למל"ג.

יוסף ג'בארין: יש מל"ג אחר, שזה מל"ג של השטחים – מל"ג איו"ש קראו לו – והמל"ג הזה הוא יחליט.

יוסף ג'בארין: אז אותו מל"ג, שבעצם פועל במסגרת השיפוט הצבאי, העניק את התואר אוניברסיטה.

יוסף ג'בארין: אחרי שהמל"ג, מה שנקרא מל"ג איו"ש, העניק תואר אוניברסיטה, עכשיו רוצים להחזיר את הניהול ואת הפיקוח של אריאל, או של המוסד האקדמי שם, למועצה להשכלה גבוהה – אגב, למרות ההתנגדות המועצה להשכלה גבוהה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם, אני לא מבין למה כל פעם שהעולם אומר שצריך להחרים את ההתנחלויות וכדומה, אתם קמים וקופצים.

יוסף ג'בארין: כל ההסכמים החדשים של האיחוד האירופי אומרים במפורש שאסור להעביר תקציבים מעבר לקווי 67'; אסור להעביר תקציבים להתנחלויות.

אורן אסף חזן: נו, אז מה, אז לא נעביר?

יוסף ג'בארין: ואני גם רוצה להגיד לכם שהממשלה בראשות נתניהו, גם היא הסכימה לכך שהאיחוד האירופי יתנה את ההסכמים הללו בכך שלא יעברו תקציבים לשטחים הכבושים ב-67' – כמובן, הכוונה להתנחלויות.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני חושב ואני אומר לכם שיש כאן גם פגיעה קשה בכלל האקדמיה בישראל, כי עכשיו אוניברסיטאות בתוך ישראל שירצו להתחבר בהסכמים למיניהם, העובדה שבמסגרת האוניברסיטאות יהיה מוסד שהוא בלתי חוקי לפי המשפט הבין-לאומי – זה יפגע בכל ההתנהלות ובמעמדן של האוניברסיטאות, ובכלל המוסדות האקדמיים בישראל.

יוסף ג'בארין: רק נראה שזה ממש לא אכפת לחברים בקואליציה.

עיסאווי פריג': מילת סיכום, חבר הכנסת.

יוסף ג'בארין: כל מה שאכפת לכם זה לספח סיפוח זוחל ולהגיע למה שחברי יואל חסון אמר – –

אורן אסף חזן: – – – 2,000 סטודנטים ערבים – – –

יוסף ג'בארין: – – ולהגיע פשוט לאותו אפרטהייד, לאותו אפרטהייד.

אורן אסף חזן: – – – אתה רוצה לפגוע – – –

יוסף ג'בארין: איך יכול להיות מוסד אקדמי – –

אורן אסף חזן: 2,000 סטודנטים ערבים לומדים באריאל.

אורן אסף חזן: נגד מי אתה פועל – – –

יוסף ג'בארין: – – שמדבר על ערכים של שוויון – – –

עיסאווי פריג': תן לו משפט אחרון לסיכום.

אורן אסף חזן: – – – לא מבין את הדבר הזה – – –

יוסף ג'בארין: איך יכול – – –

אורן אסף חזן: – – – נגד מי אתה פועל?

עיסאווי פריג': משפט סיכום.

עיסאווי פריג': חברים, סיימנו.

יוסף ג'בארין: איך יכול לפעול מוסד אקדמי, שאמור לדבר על שוויון, ועל סובלנות, ועל פתיחות, ועל אזרחות שווה וכדומה – –

אורן אסף חזן: ג'בארין – – –

יוסף ג'בארין: – – איך הוא יפעל בסביבה של כיבוש ואפרטהייד?

אורן אסף חזן: – – – לא כולם – – –

עיסאווי פריג': אורן – – –

יוסף ג'בארין: איך יפעל מוסד כזה?

עיסאווי פריג': אורן – – –

יוסף ג'בארין: איזה מוסד אקדמי פועל באווירה – –

עיסאווי פריג': תודה.

יוסף ג'בארין: – – ובמציאות של אפרטהייד?

עיסאווי פריג': תודה לך.

אורן אסף חזן: – – – נגד הערבים – – –

עיסאווי פריג': תודה – – –

אורן אסף חזן: איך אתה לא מתבייש?

אורן אסף חזן: צבוע, צבוע.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מירב, את לא מסכמת?

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: אתה חושב שכולם כמוך – –

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, עוברים להצבעה.

עיסאווי פריג': אנחנו מצביעים על הצעת החוק.

עיסאווי פריג': נא להצביע.

אורן אסף חזן: – – – נגד ערבים.

אורן אסף חזן: תצביעו.

אורן אסף חזן: תצביעו נגד ערבים.

אורן אסף חזן: אתם נגד הכול, אתם.

עיסאווי פריג': אורן, תשמור על הקול שלך.

אורן אסף חזן: אל תדאג.

אורן אסף חזן: הקול שלי מצוין, תרתי משמע.

אורן אסף חזן: מצביעים לי נגד ערבים.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – 19 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 21) (מוסדות להשכלה גבוהה באזור), התשע"ח–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, הצעת החוק עברה.

עיסאווי פריג': בעד – 24, נגד – 19.

עיסאווי פריג': הצעת החוק עוברת להמשך חקיקה לוועדת החינוך.

עיסאווי פריג': אם כך, תם סדר-היום.

עיסאווי פריג': הישיבה הבאה תתקיים מחר – היום, יום שלישי, י"ד בשבט התשע"ח, 30 בינואר 2018, בשעה 16:00.

עיסאווי פריג': ישיבה זו נעולה.