ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 300, 2018-01-17 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בשבט תשע"ח, 17 בינואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הבריאות לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 447, מאת חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בנושא: המרכז לבריאות הנפש שער מנשה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות נוספות – איציק שמולי וטלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני סגן השר, השבוע התפרסם שאישה חירשת, אילמת ועיוורת ללא אבחון פסיכיאטרי מוחזקת במחלקה סגורה כבר קרוב ל-30 שנה, למרות שרופאים ועובדים סוציאליים בכירים בבית החולים קבעו שאינה זקוקה לאשפוז אלא למסגרת אחרת.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: האם נכון הדבר?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: אם כן – כיצד התאפשר הדבר ותחת אילו בקרות?

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברי הכנסת, אני אתן התייחסות שהוכנה על ידי ד"ר דורון תודר ועו"ד טליה אגמון.

יעקב ליצמן: אני מציין את זה – לפי התשובה תביני למה.

יעקב ליצמן: השאילתה עוסקת בנושא מטופלת שיש לה אפוטרופוס ממונה – שהוא קרוב משפחה ומסור לה מאוד – המתנגד נחרצות לחשיפת מידע עליה, הן ברדיו והן בכל דרך אחרת.

יעקב ליצמן: מדובר באישה שעניינה נבחן פעמים רבות, כולל בבית משפט, ונעשים ניסיונות למצוא עבורה פתרון התואם את מצבה ואת טובתה.

יעקב ליצמן: אנו נמשיך ונשמור על צנעת הפרט של המטופלת, ונענה לבקשה המכובדת של בני המשפחה והאפוטרופוס שלא לפרט מידע על אודות בת משפחתם.

יעקב ליצמן: כן נוכל לומר שאנו בוחנים את המקרה לעומק ונפעל למציאת הפתרון המיטבי בעבור המטופלת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, חברי הכנסת שמולי ואבו עראר.

יעל כהן-פארן: גם בהינתן אפוטרופוס, האם אין זכות בסיסית לכל מטופל, גם בבריאות הנפש, לעורך דין ולייצוג שמייצג אותו?

יעל כהן-פארן: כפי שניכר מהמקרה הזה – ואני מבינה שאתה נזהר בגלל חיסיון – האפוטרופוס כנראה כשל בתפקידו להגן על אותה אישה, וכאן המערכת נדרשת לשים את הבקרות.

יעל כהן-פארן: איפה המערכת?

יעל כהן-פארן: איפה מערכת בריאות הנפש ומשרד הבריאות שיפקחו על המאושפזים, גם אם יש לה אפוטרופוס שהסכים לאותו אשפוז?

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול אותך, אדוני: האם ידוע למשרד הבריאות כמה מאושפזים כרוניים יש בבתי החולים לבריאות הנפש?

יעל כהן-פארן: האם המספר שהגיע לידיעתי – מעל 1,200 מאושפזים כרוניים, זאת אומרת מאושפזים קבועים שאין בקרה או החלטות של ועדה לגביהן – האם הוא נכון?

יעל כהן-פארן: כיצד המערכת מתמודדת?

יעל כהן-פארן: האם היא מבקרת את הצורך באשפוז של אותם אנשים כל כך רבים?

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד סגן השר, ברכות עם החזרה לתפקידך, ואני מאחל לך הצלחה רבה.

איציק שמולי: רציתי לשאול אותך, אדוני כבוד סגן השר, בקשר לכתבה המזעזעת שהייתה אתמול בידיעות אחרונות, והיום גם ב-ynet, בנוגע לבתי האבות הסיעודיים.

איציק שמולי: לפי הדיווח ולפי עדויות שהגיעו מבפנים, גם של אנשי צוות – רופאים, אחיות, מטפלים – ישנה שיטה של שימוש מוגזם ביותר במינונים של תרופות הרגעה, סמי הרגעה, כדי להשליט סדר במחלקות הגריאטריות; כדי שיהיה הרבה יותר זול והרבה יותר יעיל לטפל באותם האנשים.

איציק שמולי: כמובן שהעלות והנוחות בלטפל במחלקה של צמחים אנושיים, של זומבים, היא הרבה יותר קלה, פשוטה וזולה בהשוואה לעלות של, מה שנקרא, לתת טיפול הוליסטי כולל.

איציק שמולי: שאלתי, אדוני סגן השר: האם ידוע לכם על התופעה הזאת?

איציק שמולי: מה נעשה בנדון?

איציק שמולי: ובאותו הקשר: מה קורה עם חוק המצלמות ועם הרפורמה המובטחת בפיקוח של מערך הפיקוח הגריאטרי במשרד הבריאות?

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואז סגן שר הבריאות ישיב לכולם.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: ראשית, אני מברך את כבוד סגן השר ומאחל לך הצלחה בתפקידך החדש-ישן.

טלב אבו עראר: בתפקיד הזה כולי תקווה שבאמת תענה על כל הצרכים, ובעיקר שלנו.

טלב אבו עראר: היה דיון לפני יומיים על המחסור האדיר בקורסים לקראת בחינת הרישוי לרפואה בארץ, ובעיקר בפריפריה, למרות שיש לנו גם מחסור אדיר ברופאים בכלל.

טלב אבו עראר: לכן, האם כבודו מתכוון לפתוח קורסים חדשים לקליטת הסטודנטים האלה, שממתינים בתורים כל כך ארוכים כדי שימצאו להם קורס?

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: לחברת הכנסת יעל פארן, אני הדגשתי לך בתחילה בתשובה שזו ההנחיה שהיועצת המשפטית של משרד הבריאות נתנה לי.

יעקב ליצמן: יש לי את כל הפרטים כאן.

יעקב ליצמן: יש לי את הפרטים, והיא אמרה לי לא לפרסם.

יעקב ליצמן: פשוט אני אקרא לך: לעיון סגן השר בלבד.

יעקב ליצמן: היא כותבת לי את כל הרקע של כל הדברים.

יעקב ליצמן: אני מודע לזה.

יעקב ליצמן: אני לא הולך לפרסם את זה, לפי ההנחיה, אז תסתפקי בזה שאנחנו עושים את המיטב לבדוק את הנושא.

יעקב ליצמן: ותאמיני לי, לפי מה שראיתי שכתוב כאן, עושים את המקסימום כאן לטפל במקרה הזה; זה גם היה בבית משפט, היה כבר בכל המקומות.

יעקב ליצמן: תנו לנו לטפל בזה.

יעקב ליצמן: זו התשובה שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל היא שאלה גם באופן כללי, אם זה נכון שיש 1,200 מאושפזים כאלה.

יעקב ליצמן: אז רשמתי לי, אדוני.

יעקב ליצמן: אתה צודק, אדוני.

יעקב ליצמן: היא שאלה לגבי אשפוזים כרוניים.

יעקב ליצמן: אין לי מידע, כי לא התכוננתי, זה לא היה – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, זה לא היה נושא השאילתה.

יעקב ליצמן: – – נושא השאילתה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

יעל כהן-פארן: אפשר לקבל תשובה?

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד להביא לך את זה, רק תזכירי לי אחרי – או תעבירי לי בכתב ותקבלי תשובה בכתב, בסדר?

יעקב ליצמן: אין לי בעיה עם זה.

יעקב ליצמן: לשמולי אני רוצה להגיד דבר אחד: ראיתי את הכתבות, קראתי – שימוש בתרופות, ככה, ככה, ודי חזקות.

יעקב ליצמן: קראתי את כל הדברים האלה.

יעקב ליצמן: האמת היא שאני לא יודע, בחודשים האחרונים, כשלא הייתי שם – בחודשיים – אני לא יודע אם יש שינויים שם.

יעקב ליצמן: אני צריך להיות זהיר במה שאני עונה לך.

יעקב ליצמן: אני נגד זה שייתנו תרופות – להגזים – שיזיקו כדי להרגיע אותם.

יעקב ליצמן: בהחלט לא, וצריך לבדוק.

יעקב ליצמן: וגם המצלמות – אני אגיד לך את האמת למה אני מחכה: אני צריך לקבל אישור סופי ממשרד המשפטים.

יעקב ליצמן: בעיקרון – – –

איציק שמולי: שעדיין תוקע את זה?

יעקב ליצמן: זה לקראת הסוף.

יעקב ליצמן: בעיקרון יש הסכמה, אבל אני צריך לקבל את האישור להעביר את זה לוועדה ולסדר את זה.

יעקב ליצמן: אני עד כדי כך קיצוני בזה, שאני הולך להגיד שאם משפחה לא תסכים למצלמה, אני אתנגד לאפשר לה לאשפז אותם בבית אבות.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה קיצוניות ברוכה.

יעקב ליצמן: אבו עראר, בוא אני אגיד לך את התשובה האמיתית.

יעקב ליצמן: אני לא עודכנתי באחרונה על הדברים האלה, בתקופה שעזבתי, אז אני מציע לך, תפנה אליי בכתב – לא צריך בשאילתה כאן – בעל פה ובכתב.

יעקב ליצמן: אני אענה לך תשובה מפורטת על זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני מברך על חזרתו, כי יש הרבה שאילתות בנושא הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: שר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן, אתה מתבקש לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 445, מאת חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: פיטורי עובדים ב-ECI.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת לוי, אתה יכול לקרוא את נוסח השאילתה, ואז נשמע את תשובתו של השר.

יולי יואל אדלשטיין: שואלת נוספת נרשמה – איילת נחמיאס ורבין.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: ECI היא חברה מפוארת.

מיקי לוי: לפני כעשור היא מנתה כ-6,000 עובדים, והיום – כ-1,600.

מיקי לוי: הנהלת ECI הודיעה על פיטורי 80 עובדים בארץ, לאחר שקיבלה מענקים מהרשות לחדשנות וזכתה בחוזה ענק מול משרד הביטחון.

מיקי לוי: השאלות: 1.

מיקי לוי: האם הם ניסו – או ניסית – למנוע את הפיטורים?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: מדוע היא קיבלה מענק מהרשות לחדשנות ולא התנינו?

מיקי לוי: אנחנו חוזרים כל פעם מחדש על אותה טעות, וגם אני הייתי בעבר שותף לאותה טעות, וניסיתי להוביל מהלך אחר.

מיקי לוי: כשאנחנו נותנים מענקים, או כשאנחנו נותנים פטור ממיסים בצורה כזאת או אחרת, אנחנו צריכים להתנות את זה בהעסקת העובדים ובאי-העברת ה-IT להודו או לסין.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מיקי לוי, קודם כול בעניין ECI.

אלי כהן: נפגשתי – גם אני, באופן אישי – עם הנהלת ECI במהלך התקופה האחרונה.

אלי כהן: נפגשו איתם גם מנכ"ל המשרד, יותר מפעם אחת, וכן גם גורמים ברשות לחדשנות.

אלי כהן: אני אתן לך רק מספרים.

אלי כהן: הם, בשנה הקודמת – בשנת 2016, בשנה הקודמת-קודמת – קיבלו מענקים בהיקף של כ-50 מיליון שקלים.

אלי כהן: בשנת 2017, השנה האחרונה שאליה אתה מתייחס, המענקים ירדו בצורה חדה ובצורה משמעותית.

אלי כהן: אנחנו מעורבים בנושא של כל מפעל ומפעל, לא רק ECI.

אלי כהן: אני חושב שאפילו אתה בעצמך היית שותף, במפעל שתולה בצפון.

אלי כהן: אפילו, אתה יודע, 50 עובדים – דווקא, ובמיוחד בשתולה – זה מעניין אותנו בכל מקום ובכל מצב, לכן קיימנו איתם דיונים.

אלי כהן: המענקים ברשות ההשקעות – אצל נחום איצקוביץ, אם אתה מכיר – ניתנים שם תוך התחייבות להעסקה.

אלי כהן: המענקים בחדשנות ניתנים תוך התחייבות לקידום פיתוח, מתוך כוונה שהפיתוח נשאר בישראל.

אלי כהן: אני ביקשתי – בהחלט אני חושב שהשאלה שלך היא במקום, השאלה שלך היא נכונה.

אלי כהן: אני ביקשתי גם בחדשנות, שגם שם המענקים יהיו קשורים לא רק לחדשנות, לא רק לפיתוח מוצר, לא רק להשארת הטכנולוגיה במדינת ישראל, אלא גם לנושא של מחויבות מעסיקים.

אלי כהן: מה שקורה ב-ECI, שגם היום היא חברה גדולה – אז למעשה יש הפרדה בין החטיבות: אתה יכול לתת לחטיבה הזאת, ובחטיבה אחרת יכולים לבוא ולחלק.

אלי כהן: לכן, לשאלתך, עשינו איתם לא מעט פגישות.

אלי כהן: המענקים שלהם ירדו למעלה משליש ביחס לשנה קודמת.

אלי כהן: ברשות להשקעות יש מחויבות.

אלי כהן: ברשות לחדשנות אין; זה על טכנולוגיה.

אלי כהן: אבל ההערה הזאת היא במקומה, ואנחנו בהחלט מתכוונים, וגם השיחות שלי זה שכן יהיה קשר להעסקה, בנושא הזה, ולכן זה דבר שאנחנו נפעל ליישם אותו.

אלי כהן: בעניין של היכן ייקלטו המפוטרים, אז אנחנו דואגים בנושא הזה למפוטרים, ולא משנה אם הם מפוטרים מ-ECI או מחברה אחרת.

אלי כהן: אני יכול לומר לך שאתמול הייתי בצפון, הייתי בביקור בישקר, ואני בטוח שגם חברת הכנסת נחמיאס ורבין שומעת ומכירה.

אלי כהן: אין מפעל שאני מגיע אליו – אתה יודע מה אומרים לי?

אלי כהן: חסרים לנו עובדים.

אלי כהן: כלומר, בכל המקומות, אני לא נמצא במצב שבו אומרים לי: תשמע, יש אנשים מובטלים בבית.

אלי כהן: הייתי בישקר, והוא אומר לי: עכשיו.

אלי כהן: 130 עובדים תגייס עכשיו.

אלי כהן: אנחנו נותנים לו עוד 50 דונם להרחבה.

אלי כהן: ולכן, היום אנחנו נמצאים במצב שאנחנו צריכים כמה שיותר מהר להכשיר אנשים ולקחת אותם למקצועות שאנחנו רוצים, וכאן אנחנו בשיתוף פעולה מלא עם משרד העבודה והרווחה.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת, חבר הכנסת לוי?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וחבר הכנסת מסעוד גנאים ביקשו לשאול שאלה נוספת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש ואדוני שר הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: כדאי להתייחס, אם יכול אדוני השר, במילה, לנושא הפטור מהמכרז שקיבלה ECI ממשרד הביטחון ממש לאחרונה, מכרז ענק.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, צריך לראות איך קושרים – אדוני, אני מניחה, לא ידע מזה, משום שזה במשרד הביטחון, אבל באיזה צורה בעצם עובדים המשרדים ביחד?

איילת נחמיאס ורבין: דבר שני, כפי שאדוני השר יודע, למרות אישור נטו תעשייה – ואני מברכת על כך – אנחנו עוסקים פה באופן יומיומי בפיטורי עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: ולהערתך בנושא ישקר אני רוצה להעיר שבמפעל אוניפארם במבוא כרמל היו כמהים שיבואו עובדים מטבע, אבל מה לעשות שטבע, המפוטרים – שלא נדע, ואנחנו מקווים שזה באמת יתעכב, ויהיו מפעלים חדשים בירושלים – אבל מירושלים אי-אפשר להעביר למבוא כרמל, זאת הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: דבר שמאוד חשוב לי לדבר עליו, אדוני השר, זה הפגיעה בעובדים לא רק עקב הפיטורין.

איילת נחמיאס ורבין: קורה שמפעל נקלע לצרה והוא נאלץ לפטר עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: היחס שהעובדים המפוטרים זכו לו ב-ECI היה באמת יחס – אני רוצה להגיד בעדינות ובפרלמנטריות ראויה – בעייתי.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה שם על גבול האלימות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאדוני השר צריך להיות ער לדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואז נשמע את ההתייחסות של שר הכלכלה והתעשייה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: כבוד השר, אני יודע כמה רבות אתה עושה בעניין אזורי התעשייה בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: הייתה לנו ישיבה אפקטיבית לפני שבועיים בקשר לאזור התעשייה של סח'נין, ותבורך על מה שאתה עושה.

מסעוד גנאים: שאלתי: שמעתי ממשרדך ומכמה גורמים בקשר לתקציב המיועד לאזורי תעשייה ליישובים הערביים שבמסגרת תוכנית החומש 922 – שם נתקע העניין, או שיש בעיות.

מסעוד גנאים: ברצוני לדעת איפה עומד העניין הזה בקשר לתקציבים של פיתוח אזורי תעשייה בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת ורבין, העלית שלוש סוגיות, ונתייחס אליהן.

אלי כהן: קודם כול, בעניין הפטור שקיבלה ECI, אז הדבר הזה, כאמור, כפי שציינת, נמצא במשרד הביטחון, אבל בעיניי דבר אחד חשוב – שתזכה חברה ישראלית.

אלי כהן: כלומר, אני דווקא לא אהבתי לראות את הפרסומים שהתעשייה האווירית מוציאה עבודה לחו"ל.

אלי כהן: זה בעיניי בעיה.

אלי כהן: אני מתאר לעצמי ואני לא יודע, אבל אני מניח שבמשרד הביטחון פעלו לפי הכללים.

אלי כהן: מה שאותי יכול להטריד זה דווקא אם הייתה זוכה חברה זרה על פני חברה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: לא סותר.

איילת נחמיאס ורבין: לא סותר.

אלי כהן: לכן, בעניין המכרז, אם היה תקין או לא תקין – אני מציע, מול משרד הביטחון – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא – – – ההתייחסות לעובדים.

אלי כהן: תראי, יכול להיות.

אלי כהן: אז זו השאלה השלישית.

אלי כהן: זו הייתה השאלה הראשונה.

אלי כהן: בעניין הפיטורין, תשמעי, בחודש האחרון מלאו דפי העיתונים בסוגיית 1,700 העובדים בטבע, וזה לא מספר קטן.

אלי כהן: אבל בואי נראה מה קרה באותה תקופה: עוד 3,300 עובדים חדשים למובילאיי, בירושלים; עוד 800 עובדים לאמזון; עוד עובדים ל-Booking; סיאט הגיעה לארץ; יונדאי הגיעה לארץ בתקופה הזאת.

אלי כהן: את מכירה את הנתונים.

אלי כהן: את תעשיינית, לדעתי, מגיעה ממשפחה של תעשיינים.

אלי כהן: את מכירה את התעשייה, את עומדת בשדולת התעשייה, את מכירה את הדברים.

אלי כהן: היום אין לנו בעיה של עבודות; יש לנו מחסור בעובדים.

אלי כהן: את יודעת – גם על העובדים בירושלים וגם העובדים – את יודעת איזה ביקוש יש לעובדים בירושלים?

אלי כהן: את יודעת שעוד לא יבשה הדיו על מכתבי השימוע – כבר כולם מבקשים לקלוט אותם?

אלי כהן: ברגע שיצאה ירושלים אצלנו כבר – נחום איצקוביץ, את מכירה אותו, דן בתיקים.

אלי כהן: הקדמנו את כל התיקים בירושלים ומיידית אישרנו בערך 70 מיליון שקלים, שנותנים למעלה מ-246 משרות ספציפיות בירושלים.

אלי כהן: לכן, העובדים ייקלטו.

אלי כהן: אין שום מקום – אגב, בכל מקום חסר.

אלי כהן: נלך לבאר שבע – חסר; נלך לירושלים – חסר; נלך לצפון – חסר.

אלי כהן: אגב, זה סימפטום של הצלחה.

אלי כהן: למה?

אלי כהן: כי אנחנו בשפל מבחינת האבטלה, 4.1%.

אלי כהן: זה לא שאנשים יושבים בבית ואין להם עבודה.

אלי כהן: לכן, העובדים בנושא בירושלים יהיו וייכנסו.

אלי כהן: דיברת על הנושא של התייחסות לעובדים, וכאן אני חושב, בעיניי, הדברים הפחות-טובים זה דווקא מה שקרה בטבע.

אלי כהן: ב-ECI עוד היה דיון; בטבע יוצאים בהודעת בורסה ואומרים את מספר העובדים שמפוטרים לפני שיושבים עם העובדים.

אלי כהן: בעיניי זו יהירות.

אלי כהן: זה פשוט חוסר כבוד בסיסי – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אלי כהן: זה חוסר כבוד בסיסי לעובדים.

אלי כהן: לא ייתכן שהתקשורת ובעלי המניות יודעים לפני שיושבים עם העובדים.

אלי כהן: בסופו של דבר הם הגיעו לסיכום עם העובדים.

אלי כהן: ואני גם אומר – –

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר: למה לא עשו את זה קודם.

אלי כהן: – – וגם בשיחות שלי איתם:

אלי כהן: למה זה לא נעשה בצורה – שבו עם העובדים, תצאו בצורה יותר מסודרת.

אלי כהן: אני חושב שזה עניין של סגנון – בעיניי, סגנון לא ראוי ולא מכובד.

אלי כהן: ואני חושב שאני, אגב, הייתי גם מזמין אותם לאחד מהדיונים בכנסת, ואני חושב שהיה צריך לבוא ולהגיד את הדבר הבא: לא יכול להיות שעובד שומע על כוונה לצמצם או לפטר לא באופן ישיר מהמעסיק אלא דרך התקשורת.

אלי כהן: זו התנהגות שהיא לא ראויה, ואני חושב שהמוניטין של טבע נפגע מאוד מדרך ההתנהלות שלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח אם תתייחס ל-ECI, כי ממש חשוב לי – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, אנחנו לא ננהל דיאלוג, כן?

אלי כהן: ב-ECI, אני חושב שיחסית היה שם הרבה יותר סביר.

אלי כהן: כלומר, לא הייתה מטרה בתקשורת בנושא הזה.

אלי כהן: בעיניי בטבע היה.

אלי כהן: לגבי שאלתו של חבר הכנסת מסעוד גנאים, כאמור, קיימנו ישיבה פורייה, וכפי שעדכנתי אותך, אנחנו נחזק גם את אזור התעשייה בסח'נין.

אלי כהן: לשמחתי, בחלק הראשון עמדנו, והיה דיון במסגרת דיוני התקציב.

אלי כהן: יש עוד תקציב של 30 מיליון שקלים לטובת אזורי תעשייה במגזר הערבי, במגזר של בני המיעוטים, פלוס התייחסות מסוימת למגזר הבדואי, בנוסף להתייחסות מסוימת למגזר הדרוזי.

אלי כהן: אנחנו כאן פועלים מולו על מנת לקבל את התקציב באופן מיידי, 30 מיליון שקל, כי אני רוצה שיעלו על השטח כמה שיותר מהר.

אלי כהן: אבל זה לא יעכב את התוכניות שדיברנו עליהן בישיבה המקצועית.

אלי כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש לעלות לדוכן להשיב על שתי שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, סגן השר פרוש ישיב על שאילתה דחופה מס' 446, מאת חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: תקצוב בית ספר לאוטיסטים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אתה מוזמן לקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: כבוד סגן השר, ברהט ישנו בית ספר לאוטיסטים שבו לומדים 22 תלמידים.

טלב אבו עראר: ההנהלה הגישה באוגוסט 2017 בקשה לתוכנית לימודים נוספת – תל"ן – לריפוי, לרכיבה ושחייה טיפוליים ולחדר כושר.

טלב אבו עראר: התוכנית הוגשה כמה פעמים ומשרדך, לצערי, טרם הגיב על בקשה זו.

טלב אבו עראר: רצוני לשאול: 1.

טלב אבו עראר: האם נבדקה הבקשה?

טלב אבו עראר: 2.

טלב אבו עראר: אם כן – מה הוחלט?

טלב אבו עראר: 3.

טלב אבו עראר: למה לא הועברו התקציבים הנדרשים?

טלב אבו עראר: 4.

טלב אבו עראר: האם יורחבו בתי הספר לאוטיסטים?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השואל, חבר הכנסת טלב אבו עראר, מוסד החינוך אל-ואפא – איך קוראים למוסד, אל-ואפא?

טלב אבו עראר: כן.

מאיר פרוש: המוסד לחינוך מיוחד ברהט הוא מוסד חינוך במעמד מוכר שאינו רשמי, והוא ביקש להפעיל תוכנית לימודים נוספת במימון העמותה ללא גבייה מההורים.

מאיר פרוש: התוכנית – אני מצטט ממה שביקשו ממני למסור – הובאה ביום שני האחרון, 15 בינואר – פה כתוב 2017, אבל אם זה 2017 אז לפני שנה, אז אני מתאר לעצמי שמדובר על 2018 – הדבר הזה הובא על ידי המפקח על החינוך המיוחד ברהט לאישור מנהלת מחוז הדרום במשרד החינוך, והיא אישרה את התוכנית הזאת.

טלב אבו עראר: מתי?

מאיר פרוש: השבוע.

מאיר פרוש: אם יום שני האחרון הוא 15 בינואר 2018 – – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר פרוש: שאלת שאלה לגבי תוכנית לימודים נוספת, ואני עונה לך שביום שני המפקח על החינוך המיוחד ברהט הביא את זה למנהלת מחוז הדרום, ששמה בישראל הגב' אמירה חיים, והיא אישרה את התוכנית.

מאיר פרוש: לשאלות 1–2 – אמרתי לך שהבקשה נבדקה ואושרה להפעלה על ידי המפקח על החינוך ברהט ומנהלת מחוז הדרום במשרד החינוך.

מאיר פרוש: לשאלה 3 – מדובר בתוכנית לימודים נוספת, כפי שזה הוצג, שזה ממומן על ידי בעלות בית הספר.

מאיר פרוש: לשאלה 4 – הרחבת בתי ספר או הקמת בתי ספר חדשים מתבצעת בהתאם לצורך שמציפות הרשויות המקומיות מול מינהל הפיתוח במשרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: האמת, מאתמול, כשהגשתי את השאילתה, או יותר נכון – –

יולי יואל אדלשטיין: שלשום, שלשום.

טלב אבו עראר: – – שלשום, נודע לי אחרי שעה שמשרד החינוך הדרומי אישר את בקשתי לפני שהיא עלתה כאן.

טלב אבו עראר: מכובדי סגן השר, שתדע על מה מדובר – מזיזים דברים רק אם מגישים שאילתות או הצעות דחופות או דיונים מהירים, וזה טוב, זה מבורך מאוד.

מאיר פרוש: בשביל זה נבחרת, נו.

טלב אבו עראר: מאה אחוז.

טלב אבו עראר: כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה שיש ציטוט בלשכה שלי על ידי מנהלת המחוז בזמן אמת.

טלב אבו עראר: מצחיק מאוד, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: כמה בקשות הגישה ההנהלה, האחרונה שבהן היא בינואר, בתחילת החודש הזה, ורק שלשום, כשהגשנו ומשרד חינוך – מחוז הדרום ידע, הוא אישר את זה ממש.

טלב אבו עראר: כל הכבוד.

טלב אבו עראר: זה בסדר גמור.

טלב אבו עראר: עכשיו יש לי שאלה: בכביש 25, המחבר בין באר שבע לדימונה, ישנם הרבה יישובים סמוכים לכביש הזה, ואין שם בית ספר, למרות הצורך הרב, למרות שהמצב שם באמת מחייב להקים בית ספר כזה, כי שיש שם הרבה תלמידים אוטיסטים.

טלב אבו עראר: מה משרדך מתכוון – האם להקים בית ספר, אפילו אחד, בין באר שבע לדימונה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: חבר הכנסת אבו עראר, קודם כול, אני שמח שלפי האמונה שלך, כתוצאה מהשאילתה יש תשובה חיובית, אז אני שמח בהישג שלך.

טלב אבו עראר: זה בטוח.

מאיר פרוש: בשאילתה שלך אתה שאלת אם יורחבו בתי ספר לאוטיסטים, ואני עניתי מה שהמשרד ביקש למסור, ואני לא חושב שהמשרד התכוון לומר רק על בתי ספר לאוטיסטים, אלא התשובה הייתה יותר כוללנית, והיא בעצם עונה על מה ששאלת בשאילתה הנוספת.

מאיר פרוש: אני עניתי על השאלה אם יורחבו בתי ספר לאוטיסטים – עניתי שהרחבת בתי ספר או הקמת בתי ספר חדשים מתבצעת בהתאם לצורך שמציפות הרשויות המקומיות מול מינהל הפיתוח במשרד החינוך.

מאיר פרוש: אז אם יש בקשה מסודרת של הרשות המקומית באותו אזור שאתה אמרת, בין כביש 25 לכביש – 7?

יולי יואל אדלשטיין: לבאר שבע.

מאיר פרוש: לבאר שבע.

מאיר פרוש: אם יש בקשה מסודרת של הרשות המקומית, אז אם אתה תיידע אותי – – –

טלב אבו עראר: הכביש בין באר שבע לדימונה.

מאיר פרוש: כביש 7?

טלב אבו עראר: בין באר שבע לדימונה.

מאיר פרוש: אם אתה תיידע אותי על פנייה ספציפית שאתה אומר שהייתה מהרשות המקומית מול מינהל הפיתוח במשרד החינוך אז אני אדע גם לענות לך ספציפית יותר, ואולי גם לעזור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך על התשובה על השאילתה הזאת, אבל אתה נשאר איתנו על מנת להשיב גם על שאילתה דחופה מס' 448, מאת חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה הפעם: מערכת לאבחון לקויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יוסף ג'בארין: כבוד סגן השר, מערכת לאבחון לקויות למידה והפרעות קשב וריכוז בקרב סטודנטים קיימת מאז 2007 לסטודנטים מהחברה היהודית בשפה העברית.

יוסף ג'בארין: אובחנו יותר מ-32,000 סטודנטים על ידי המערכת הזאת, כולם מהחברה היהודית.

יוסף ג'בארין: 32,000.

יוסף ג'בארין: רצוני לשאול: 1.

יוסף ג'בארין: מדוע עד היום אין מערכת דומה לסטודנטים בשפה הערבית?

יוסף ג'בארין: מדוע עד עכשיו לא פותחה?

יוסף ג'בארין: 2.

יוסף ג'בארין: מתי תופעל מערכת כזאת?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, שמת לב, שבעה ח"כים מהרשימה המשותפת, שר אחד, וגם חברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבקש לקיים איזושהי הצבעה כרגע, משהו?

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר החינוך ישיב על השאילתה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בראשות חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, שנמצאים פה בנוכחות מוגברת – – –

יולי יואל אדלשטיין: וזה גם יותר משבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע למה אתה ממעיט.

מאיר פרוש: כיום, המת"ל – מי שלא יודע מה זה מת"ל, זה מרכז תכנון לימודים – הינה מערכת האבחון היחידה העומדת בסטנדרטים אחידים של תקפות, מהימנות ונורמות, כמו גם בתנאים האחרים הנדרשים לאבחון מוכר על פי טיוטת התקנות לחוק זכויות תלמידים עם לקויות למידה, התשס"ח– 2008.

מאיר פרוש: בהתאם להחלטת ות"ת – שכולנו יודעים מה זה ות"ת: תכנון ותקצוב – מיום 4 בנובמבר 2015, חתמה המל"ג על הסכם עם המרכז הארצי לבחינות והערכה – ראשי תיבות מאל"ו – לפיתוח מערכת מת"ל לחברה הערבית.

מאיר פרוש: הפיתוח נמצא כיום בשלביו הסופיים.

מאיר פרוש: המערכת המפותחת שאני מדבר עליה תהיה מבוססת על מערכת מת"ל עברית שפותחה בעבר על ידי מאל"ו, וייכללו בה 22 מבחנים, כמספר המבחנים הקיימים כיום במערכת מת"ל עברית.

מאיר פרוש: מדובר במבחני שפה, קשב, תפקודים כמותיים ומבחני זיכרון ותפיסה.

מאיר פרוש: הפיתוח מתבצע בכמה שלבים: פיתוח כלי האבחון, התאמתם למחשב, העברה ניסיונית של המערכת במרכזי תמיכה קיימים שבהם יש שיעור גבוה של סטודנטים דוברי ערבית, ניתוח תוצאות, עדכון המבחנים והתוצאות במערכת, העברת מדגם נורמות וניתוחן, גיבוש נורמות והכנת ערכה למשתמש.

מאיר פרוש: עם השלמת המערכת – המשרד מבקש לציין שכאמור פיתוחה נמצא בשלבים הסופיים – מאל"ו, המרכז הארצי לבחינות והערכה – תטמיע את המערכת במוסדות שיחפצו בכך, כמובן, לרבות במוסדות שבהם אין מרכז לבחינות מת"ל עברית.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: האם סגן השר יודע מה עלות האבחון?

יוסף ג'בארין: היא תהיה ממומנת או שהעלות על הסטודנטים עצמם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה סגן השר.

מאיר פרוש: קודם כול, מאחר שהשאלה הזאת לא נשאלה על ידך אז אני לא ערוך עם תשובה, אבל אני יוצא מתוך הנחה שאם עושים דבר כזה, שהוא מיוחד, כדי לתת מענה לסטודנטים ערבים – אני יוצא מתוך הנחה – אל תדרוש את זה ממני אחר כך כהתחייבות כספית שלי מעל הדוכן – שהמשרד, אם הוא עושה דבר כזה במיוחד לסטודנטים הערבים, זה יהיה באותו קנה מידה ובאותה התנהלות שיש לסטודנטים היהודים.

מאיר פרוש: זה מה שאני יכול לענות כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש ולשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי שמח להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן, אבל לא אוכל לעשות זאת כי הוא לא נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אין לי אלא להתנצל בפני חברת הכנסת ענת ברקו ולומר שאנחנו נשבץ את השאילתה הדחופה שלך במהלך סדר-היום ברגע שנזכה לראות את פניו של סגן שר הביטחון – או של שר הביטחון, אולי יתמזל מזלנו.

מיקי רוזנטל: אדוני, אבל גם ראוי שתהיה הערה עקרונית על העניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

מיקי רוזנטל: ראוי שתהיה הערה עקרונית על העניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ההערה העקרונית שלי היא ידועה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: בחומרה יתרה במיוחד אני רואה מקרה שיש גם שר וגם סגן שר באותו משרד ואף אחד מהם לא מצליח להגיע בשעה הנקובה.

יולי יואל אדלשטיין: אז ודאי שהדברים יובהרו, והובהרו גם בעבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, אנחנו נעבור לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר הביטחון לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 444, מאת חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: נוהל תשלומים פוגעני כלפי ספקים קטנים מטעם משרד הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבל שלא ביקשנו את המשיח.

אלי בן-דהן: לא, חשבתי שיש לי זמן.

יולי יואל אדלשטיין: איך יש זמן?

יולי יואל אדלשטיין: צריך להיות פה בתחילת סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא שולטים על מישהו שלא הגיע.

אלי בן-דהן: סליחה.

ענת ברקו: קיבלתי פניות על עיכובים בתשלומים לספקים קטנים שעובדים עם משרד הביטחון והתעשיות הצבאיות.

ענת ברקו: ברצוני לשאול: 1.

ענת ברקו: האם נכון הדבר?

ענת ברקו: 2.

ענת ברקו: אם כן – מהו נוהל התשלומים לספקים קטנים, והאם ישנה הקפדה שהתשלומים יגיעו בזמן?

ענת ברקו: אני מדברת בעיקר על פיגור של התאחדות בתי המלאכה והתעשייה בישראל.

ענת ברקו: בשאלה השנייה אני אתן את הנתונים.

אלי בן-דהן: זה לא כתוב בשאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתנצל על האיחור הקל.

אלי בן-דהן: השאילתה אכן עוסקת בנושא התשלומים לספקים של משרד הביטחון והתעשיות הצבאיות.

אלי בן-דהן: לגבי משרד הביטחון, ככלל, משרד הביטחון מקפיד על ביצוע תשלומים לכל הספקים במועד, ובפרט לספקים קטנים ובינוניים, תוך שמירה על נוהלי בדיקת חשבוניות.

אלי בן-דהן: כאן חשוב להדגיש כי משרד הביטחון רגיש וקשוב למוסר התשלומים בכלל ולספקים קטנים בפרט.

אלי בן-דהן: ככל שעסקים אלה פונים אל משרד הביטחון בבקשות חריגות, המשרד מקדים תשלומים במקרים שבהם ישנה הצדקה וקופת המזומנים מאפשרת זאת.

אלי בן-דהן: בעקבות כניסתו לתוקף של חוק מוסר תשלומים לספקים, התשע"ז–2017, נעשו במשרד הביטחון ההתאמות הנדרשות לקיצור זמן התשלום בהתאם להוראות החוק.

אלי בן-דהן: חשוב לציין כי זה שנים רבות נוהג המשרד לשלם בהתקשרות של עד 150,000 ש"ח – אשר מיועדת ברובה לספקים קטנים ובינוניים – בתנאי תשלום קצרים מימי התשלום המחויבים על פי החוק, 30 ימים במקום 45 ימים.

אלי בן-דהן: תנאים אלו לא שונו עם כניסת חוק מוסר התשלומים לספקים לתוקפו.

אלי בן-דהן: לעניין התעשייה הצבאית, ידוע שתע"ש נמצאת במצב לא פשוט, ואני מסכים, אין כל סיבה שספקים קטנים ובינוניים ייפגעו ממצבה.

אלי בן-דהן: רק לאחרונה מנכ"ל משרד הביטחון פנה במכתב אל מנכ"ל תע"ש ובו כתב כי משרד הביטחון מצפה שהחברה תעמוד בהתחייבויות שנטלה על עצמה בכלל, ומול ספקים שעמדו בהתחייבויותיהם לחברה בפרט.

אלי בן-דהן: אני רוצה להדגיש: תע"ש היא חברה בע"מ בבעלות ממשלתית אשר מפוקחת על ידי רשות החברות הממשלתיות.

אלי בן-דהן: ידוע כי החברה נמצאת במצוקה תזרימית, והפתרון לה, לדעת ממשלת ישראל, הוא הפרטה.

אלי בן-דהן: ממשלת ישראל נמצאת בשלבים הסופיים של משא ומתן מול חברת אלביט על מכירת תע"ש.

אלי בן-דהן: אנחנו מצפים שהמכירה לאלביט, כשתתממש, תפתור את מצוקתה של תע"ש לטווח הארוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שאלה נוספת לחברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: אדוני סגן השר, אתה יודע, יש תחושה שמשרד הביטחון לא מכבד את העסקים הקטנים, לא מעודד אותם.

ענת ברקו: יש לי כאן רשימה של עסקים שמעסיקים בין שישה לשמונה עובדים, עסקים ותיקים של שבבי מתכת ודברים שנחוצים למשרד הביטחון, ובחוזים מחתימים אותם על תשלום של שוטף פלוס 180 יום, שזה כמובן לחיות או למות בשביל החברות הללו.

אלי בן-דהן: תשימי לב, את מדברת על משרד הביטחון?

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: תראה, בינתיים תע"ש שייכת למשרד הביטחון.

ענת ברקו: אני חייבת להדגיש את זה בפניך, אדוני סגן השר: תע"ש היא חלק ממשרד הביטחון, ואתם צריכים לפתור.

ענת ברקו: אתם הכתובת לעניין הזה.

ענת ברקו: אני רוצה לספר לך שמשפחה שכולה שיש לה עסק שמעסיק שמונה עובדים בלבד, ג.ג.א.ב בע"מ, למשל – חצי מיליון שקל של עיכוב; או אופק אנג'ל, וגם עסקים נוספים; או עסק של 80 שנה, "כפרי", שבצוק איתן ירדו לשטחי כינוס של החיילים למרות הסכנה, עשרה עובדים בלבד.

ענת ברקו: בשבילם זה לחיות או למות.

ענת ברקו: ואני רוצה להגיד לך, במאמר מוסגר, ממה שאני מתרשמת – נכון, לעסקים קטנים אין כושר מיקוח גדול, בטח לא עם גוף כמו משרד הביטחון, אבל משרד הביטחון, כמו שהוא מנוע צמיחה להייטק במדינת ישראל, יכול להיות מנוע צמיחה גם לעסקים קטנים.

ענת ברקו: לצערי הרב, משרד הביטחון מנסה לבלוע אותם ולא לאפשר להם תחרות הוגנת, וגם לא משלם להם בזמן, וזה מאוד מאוד מצער.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הביטחון, אתה רוצה להוסיף משהו?

אלי בן-דהן: כן.

אלי בן-דהן: אני מצטער, חברת הכנסת ברקו, אבל כל דברייך, אין להם שום קשר למשרד הביטחון.

אלי בן-דהן: חבל שאת מאשימה את משרד הביטחון בדברים שאין לו שום קשר אליהם.

אלי בן-דהן: משרד הביטחון עומד בכל התחייבויותיו.

אלי בן-דהן: משרד הביטחון מקדים – לכל העסקים הקטנים – מקדים את התשלומים שלהם; לא 45 יום – 30 יום.

אלי בן-דהן: ואני יכול לומר לך שרק לאחרונה היו עסקים שהיו בקשיים – משרד הביטחון שילם להם כעבור 15 יום, דבר שלא מקובל בשום משרד ממשלתי.

אלי בן-דהן: אני אמרתי, ואני מסכים, שהטענות הן כלפי חברת תע"ש.

אלי בן-דהן: אני מזכיר שוב: תע"ש היא חברה ממשלתית בע"מ, היא לא משרד הביטחון.

אלי בן-דהן: תע"ש מפוקחת על ידי רשות החברות הממשלתיות, לא על ידי משרד הביטחון.

אלי בן-דהן: אין למשרד הביטחון שום כלי לחייב או לכוף את תע"ש לשלם מוקדם יותר.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, ממשלת ישראל חושבת שאכן מצבה הכלכלי של תע"ש הוא מצב בעייתי, ולא לחינם ממשלת ישראל החליטה ללכת להפרטה, ולכן אנחנו מנהלים כרגע משא ומתן.

אלי בן-דהן: הוא ממש נמצא בסופו.

אלי בן-דהן: אני מאוד מקווה שבימים הקרובים תיחתם העסקה עם חברת אלביט, ואין לי ספק שחברת אלביט, כחברה גדולה וחזקה, תדע לשנות את מוסר התשלומים של חברת תע"ש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4718/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סמכויות שעת חירום (מעצרים) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מוסי רז וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מוסי רז יעלה לדוכן לנמק את הצעתו.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חברות הכנסת, בדרך כלל, במערכת משפט נורמלית, כפי שהייתה אמורה להיות בישראל או כמו שקיימת בדרך כלל במדינה דמוקרטית, על מנת לשים אדם במאסר, יש להוכיח את אשמתו.

מוסי רז: אבל לא כך – כמה שמפתיע הדבר, לא כך הדבר בישראל, ובוודאי ובוודאי לא כך שני קילומטר מזרחה מאיתנו, בשטחים הכבושים.

מוסי רז: שם ניתן לעצור – גם בישראל, אגב, וגם ליהודים קרה – במעצר מינהלי, זאת אומרת בהחלטה מינהלית, ללא הוכחות מספיקות, לחצי שנה, ולחדש את זה שוב ושוב.

מוסי רז: אני בעצם בא כאן עם חברי לסיעת מרצ ומציע לבטל את האפשרות הדרקונית הזאת, שירשנו אותה מהכיבוש הבריטי שהיה כאן, ומאפשרת לנו לעשות צעדים שפוגעים בחופש הפרט ולא מספקים לנו ביטחון.

מוסי רז: איך אני יודע שהם לא מספקים לנו ביטחון?

מוסי רז: עובדה שאנחנו עושים את זה שוב ושוב ושוב, ומצבנו לא משתפר אלא רק נהיה גרוע יותר.

מוסי רז: כך, לדוגמה, רק בשבועיים האחרונים נעצרו 16 איש במעצרים מינהליים, ואנחנו מדברים על אלפים שנעצרו בשנים האחרונות.

מוסי רז: עכשיו, אני חשבתי מה להגיד כאן, והבאתי בחשבון שאולי אני לא יודע לדבר מספיק טוב, ולכן החלטתי להביא לכאן דברים שאמר חבר כנסת אחר, מזמן, חבר כנסת הרבה יותר מנוסה.

מוסי רז: והוא אמר כך, כבוד היושב-ראש: אנשים המציתים מכוניות, אנשים שמתכנסים, מתכננים, פוגעים, מן הדין הוא – – סליחה, היושב-ראש, זה מאוד מפריע, הדיבורים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: צודק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, הדובר לא שומע את עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – כבר ישב.

יולי יואל אדלשטיין: חברים שם, בסוף האולם, נא לשמור על השקט.

מוסי רז: – – "מן הדין הוא שיישאו בתוצאות מעשיהם ויבואו על עונשם.

מוסי רז: אולם השאלה היא, מיהו במדינת ישראל המוסמך לקבוע אשמה או להטיל עונש, מיהו הזכאי לעשות חשוד לנאשם, נאשם לאשם, אשם למרצה-עונשו – – – היש הבחנת רשויות במדינה זו, או אין?

מוסי רז: היש שופטים בישראל, או אין?

מוסי רז: ואולי ישנן ארבע רשויות במדינה זו?

מוסי רז: אולי מלבד הממשלה ומלבד הכנסת, שבפניה אחראית הממשלה, ומלבד מערכת המשפט בישראל, ישנה רשות רביעית במדינתנו והיא המשטרה החשאית".

מוסי רז: והוא ממשיך ואומר: אחרי כל מה שאתם אומרים, "אחרי כל זאת לא תלכו לשופט בישראל?

מוסי רז: לא תבקשו צו מעצר חוקי על יסוד ההוכחות – – – אם יש בידיכם הוכחות – לשם מה הפעלתם את חוקי החירום?

מוסי רז: אם אין בידיכם הוכחות – באיזו זכות פתחתם מחנה ריכוז בישראל?

מוסי רז: הרי אתם שמים ללעג ולקלס את מושג החוק בישראל.

מוסי רז: הרי פעולת

מוסי רז: כם איננה באה להבטיח את שלום הציבור.

מוסי רז: המעשה שעשיתם" – מעצר מינה

מוסי רז: לי של בן אדם אחד – "הוא מעשה טרור מחפיר, זדוני, המבזה את המדינה הזאת יותר מכל הפשעים – – – לא, לא להגנת המדינה – לערעורו של ביטחון המדינה ולביזיון שמה.

מוסי רז: אין מחנות ריכוז המבטיחים את הגנת המדינה.

מוסי רז: מחנה ריכוז מערער ביטחונה של כל מדינה.

מוסי רז: מעשי טרור של ממשלה גוררים מעשי טרור.

מוסי רז: הניסיון צריך ללמדכם.

מוסי רז: אנחנו האנשים שנלחמנו בשלטון והפרנו את חוקיו, קראנו לנוער העברי להפר גם את הצווים והפקודות שלכם, משום שהיה בהם שיתוף פעולה עם השלטון הבריטי".

מוסי רז: כאן אתם ודאי כבר מנחשים שהדובר הוא חבר הכנסת מנחם בגין, לימים ראש ממשלת ישראל.

מוסי רז: "אנחנו קוראים לנוער העברי לכבד את חוקי ישראל, לשמור את צווי הכנסת ואת החלטות הממשלה, המתקבלות על יסוד חוקי הכנסת.

מוסי רז: אנחנו מזהירים אתכם מפני הדרך הנלוזה הזאת.

מוסי רז: עשיתם דבר חמור ביותר: פתחתם מחנה ריכוז בישראל".

מוסי רז: וקורא לו ממלא מקום ראש הממשלה – הוא שואל: "לא תבחר בין חוק לחוק; כל חוק הוא חוק".

מוסי רז: והוא עונה, חבר הכנסת בגין: "לא נכון.

מוסי רז: ישנם חוקים רודניים, ישנם חוקים בלתי מוסריים.

מוסי רז: ישנם חוקים" – אני מודה שאני מסתייג מהמילה הזאת – "נאציים – – – אני קובע שהיועץ המשפטי אמר בפני בית דין בריטי כי חוקי החירום שהשתמשו בהם לא נחקקו כמותם אפילו בגרמניה הנאצית".

מוסי רז: והוא אומר לשרת: "אל תשאל אותי מי קובע איזה חוק הוא נאצי ואיזה חוק הוא בלתי מוסרי.

מוסי רז: החוק שהשתמשת בו הוא נאצי" – תראו כמה פעמים הוא חוזר על זה – "הוא רודני, הוא בלתי מוסרי; וחוק בלתי מוסרי הוא גם בלתי חוקי.

מוסי רז: על כן המעצר הוא בלתי חוקי והצו שלכם הוא שרירותי.

מוסי רז: לא הייתה לכם כל זכות לעשות זאת, כאשר קיימת כנסת, כאשר קיים בית דין, כאשר יש בידכם כל מערכת החקירה.

מוסי רז: למה פתחתם מחנה ריכוז?" אני לא אקרא את כל הדברים של חבר הכנסת מנחם בגין, אבל הוא צדק בכל מילה.

מוסי רז: עכשיו, תאמרו לי אתם: מה השתנה?

מוסי רז: האם רק השתנה זה שהיום אנחנו עוצרים הרבה יותר?

מוסי רז: האם הדבר היחיד שהשתנה זה זה שחבר הכנסת בגין דיבר על מעצר של יהודים, וכאן אני מדבר על מעצר גם של יהודים וגם של פלסטינים, אבל הרוב שנעצרים במעצרים מינהליים הם עצירים פלסטינים מהשטחים?

מוסי רז: לא רק, דרך אגב.

מוסי רז: האם זה הדבר היחיד שהשתנה?

מוסי רז: האם הדבר היחיד שהשתנה זה זה שראינו שבמשך 50 שנה שאנחנו עוצרים אלפים במעצרים מינהליים לא רק שאנחנו לא מוכיחים את הצדק המוסרי שלנו – קורה ההפך?

מוסי רז: לא רק שאנחנו לא מבטיחים את ביטחוננו אלא קורה ההפך – הולך ומידרדר?

מוסי רז: עמד כאן שר הביטחון ליברמן לפני כמה שבועות ואמר:

מוסי רז: השנה הייתה השנה הכי טובה מבחינה ביטחונית מאז 1967.

מוסי רז: גם הוא יודע שלפני 1967, לפני שהשתמשנו בפרקטיקות האלה, היה יותר ביטחון.

מוסי רז: אני לא אומר שהיה ביטחון מוחלט, אבל היה יותר ביטחון.

מוסי רז: את זה יודע גם הוא.

מוסי רז: לכן, אני קורא לכם, חברות וחברי הכנסת, שלא לחשוב שאתם מגינים על הביטחון כשאתם מצביעים נגד ההצעה הזאת.

מוסי רז: אתם לא מגינים על שום ביטחון, אתם מצביעים נגד המוסר, נגד חוק נורמלי, וגם נגד הדברים שאמר חבר הכנסת מנחם בגין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז, שהציג את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה ישיב השר יובל שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אני מתכבד, אדוני יושב-ראש הכנסת, להשיב כאן בשם הממשלה ובשמה של שרת המשפטים איילת שקד.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חבר הכנסת מוסי רז, הצעת חוק סמכויות שעת חירום (מעצרים) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מוסי רז מבקשת לבטל את חוק סמכויות שעת החירום (מעצרים) משנת 1979.

יובל שטייניץ: משמעות ההצעה היא ביטול הסמכות להוצאת צווי מעצר מינהלי על ידי שר הביטחון, וזאת, לטענת המציעים, בשל הבעייתיות הנובעת מהפגיעה בחירות שלא במסגרת הליך פלילי ובלי שהוכחה אשמתו של העצור.

יובל שטייניץ: דרך אגב, שום עצור לא הוכחה אשמתו עדיין בבית משפט, אבל אנשים נעצרים על חשדות, לא על הוכחת אשמה.

יובל שטייניץ: אכן, הסמכות לעצור אדם במעצר מינהלי היא סמכות יוצאת דופן ואיננה פשוטה.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, השימוש במעצרים מינהליים הוכח עד היום ככלי מרכזי ובעל חשיבות רבה לצורך סיכול עבירות ביטחון.

יובל שטייניץ: למרבה הצער, המצב הביטחוני במדינת ישראל אינו מאפשר לוותר על כלי חיוני זה בנסיבות שבהן השימוש בו הוא הכרחי לצורך סיכול פגיעה קשה בביטחון הציבור.

יובל שטייניץ: השימוש בכלי של מעצר מינהלי הוא זהיר ומידתי, ונעשה רק בנסיבות שבהן לא ניתן למנוע את הסכנה בדרך אחרת.

יובל שטייניץ: בנוסף, יש לציין שבימים אלה נמצאת בשלבי חקיקה מתקדמים הצעת חוק ממשלתית לתיקון החוק האמור, ובמסגרתה מוכנסים שינויים ושיפורים רבים במתווה צווי המעצר המינהליים, למשל בכל הנוגע להליך אישור הצו, זירוז הביקורת השיפוטית על הצו וקיום הדיון לגביו בדלתיים פתוחות.

יובל שטייניץ: תכליתם של כל השינויים הללו היא להרחיב את סל הכלים העומד לרשות שר הביטחון בטרם הוצאת צו מעצר מינהלי, וכן להבנות באופן זהיר את הליך קבלת ההחלטה להוצאת צו מעצר מינהלי ואת הליכי הבקרה.

יובל שטייניץ: מטרתה של הצעת החוק הממשלתית היא להיטיב את הליך הוצאת צו מעצר מינהלי לפי החוק, וכן לוודא שנעשה בו שימוש מוגבל ומידתי, רק בנסיבות שבהן הדבר הכרחי כדי למנוע את הפגיעה בביטחון המדינה או בביטחון הציבור.

יובל שטייניץ: נוכח תהליך זה, וכן נוכח צורכי הביטחון המחייבים לעת הזאת מתן כלים אפקטיביים בידי רשויות הביטחון לסכל איומים חמורים על ביטחון המדינה ואזרחיה, נראה כי לא בשלה העת לביטול החוק המוצע.

יובל שטייניץ: נוכח האמור לעיל, מתנגדת הממשלה להצעת החוק.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף ולומר – הפעם על דעתי, לא על דעתה של שרת המשפטים: ישנם מקרים שבהם יש הוכחות, אפילו הוכחות חד-משמעיות, שלא ניתן לחשוף אותן בבתי המשפט, מכיוון שלמשל חשיפתן תפגע ביכולת לסכל טרור, תחשוף שיטות של סיכול טרור או תחשוף מעקבים או שיטות שמשמשות גם למעצר של אנשי טרור אחרים.

יובל שטייניץ: לעיתים היא אפילו תחשוף סוכנים שהפנו או הצביעו על אותו עציר מינהלי כמסוכן למדינה.

יובל שטייניץ: אלה דברים שקיימים.

יובל שטייניץ: כשנאבקים בטרור, המיידיות, הצורך במניעה מיידית – ולא רק בענישה, כמו בעבריינות פלילית רגילה – גובר.

יובל שטייניץ: ולכן מדינה כמו ישראל, שנאבקת בטרור ובגלי טרור ומצליחה לסכל את רוב ניסיונות הטרור, צריכה, למען שלום הציבור, להשתמש בכלי הזה של מעצר מינהלי – שאני מסכים שהוא כלי בעייתי, והיה עדיף יום אחד להימנע ממנו.

יובל שטייניץ: אבל המלחמה בטרור וההגנה על המדינה, על הציבור, על הדמוקרטיה, חשובות לא פחות, ולכן אנחנו עושים שימוש מידתי, זהיר ושקול במעצרים מינהליים.

יובל שטייניץ: לפיכך, הממשלה מבקשת לדחות את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יובל שטייניץ, שמסר את עמדת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רז, אתה מעוניין להשיב לשר? לא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק – – –

דוד אמסלם: למה אתה יורד – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששש, מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סמכויות שעת חירום (מעצרים) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מוסי רז וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 בעד ההצעה להסיר את הצעת החוק מסדר-היום – 62 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק סמכויות שעת חירום (מעצרים) (תיקון – ביטול החוק), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 16 בעד, 62 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4616/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק שיווי זכויות – –

אמיר אוחנה: ההצעה הזאת היא פגיעה בביטחון המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: – – האישה (תיקון – מתן שירות ללא המתנה בתור לאישה בהיריון), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה במועד אחר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אספר לכם תחילה איך נולדה הצעת החוק הזאת.

יוסף ג'בארין: הצעת החוק הזאת היא שילוב של הרצון שלי להביא הצעה שאולי סוף-סוף יהיה בה קונסנזוס בקרב הקשת הפוליטית בכנסת הזאת, וככה אולי לא תהיה לוועדת השרים סיבה לדחות אותה; לפחות אני מקווה כך.

יוסף ג'בארין: כי עד עכשיו רוב הצעות החקיקה שהעליתי בפני ועדת השרים היו הצעות שהצד הפוליטי בהן הוא צד דומיננטי, אם לא לומר צד חזק.

יוסף ג'בארין: כמובן, זה לא שהדבר פסול; ההפך.

יוסף ג'בארין: אני רואה כחובתו של חבר הכנסת לנסות לקדם את האג'נדה הפוליטית שלו באמצעות הצעות חוק, על אחת כמה וכמה כשמדובר בהצעות חוק שמקדמות ערכים של שוויון, של אזרחות שווה, של זכויות אדם, של זכויות מיעוט.

יוסף ג'בארין: אלא שהניסיון שלי מלמד שכל פעם שהצעה כזאת עולה לוועדת השרים אז מייד אני מקבל החלטה של להתנגד.

יוסף ג'בארין: ולהגיד לכם את האמת, זה קרה גם בהצעות חוק שאני הרגשתי שכעיקרון אפשר היה לקדם אותן – גם בממשלה של היום, גם בממשלה של הימין.

יוסף ג'בארין: ולכן היה חסר לי ההסבר מדוע מתנגדים להצעת חוק שהיא אולי מתבקשת, שהיא נחוצה, שהיא ראויה.

יוסף ג'בארין: ואז אמרתי: אוקיי, אני רוצה ללכת על הצעת חוק שהיא סופר-חברתית, סופר-חברתית, וככה לנטרל את הקשיים הפוליטיים שהצעת החוק יכולה לעורר.

יוסף ג'בארין: זה הצד הראשון.

יוסף ג'בארין: זה הצד הראשון של הסיפור הזה.

יוסף ג'בארין: החלק השני של הסיפור הוא חלק יותר אישי.

יוסף ג'בארין: יצא לי בכמה הזדמנויות להיות בחו"ל כשאשתי בהיריון – אני חושב שהדוגמה האחרונה הייתה באיטליה – וראיתי שנשים בהיריון זוכות להתייחסות מיוחדת כל פעם שיש תור לשירות הציבורי במובן הרחב; השירות הציבורי – זאת אומרת, שירות שניתן לקהל הרחב, שירות שפתוח לקהל הרחב.

יוסף ג'בארין: ושמתי לב שבישראל אין הסדר כזה.

יוסף ג'בארין: לא רק שאין הסדר כזה, ההפך – לפעמים אפשר לזהות ריב באותם מקומות שמקדמים שירות מסוים.

יוסף ג'בארין: והמחשבה הזאת השתלבה ברעיון שקידם חבר הכנסת אלי אלאלוף בתור יו"ר ועדת העבודה והרווחה, שמתייחס לרעיון של לפטור אנשים שהם אזרחים ותיקים – אני חושב שההגדרה הייתה מעל 80 – שאנשים מבוגרים מעל 80 לא יצטרכו לעמוד בתורים בשירות הציבורי שניתן.

יוסף ג'בארין: אז מה שעשיתי, אלי – לקחתי בעצם את אותו רעיון, עם אותו פירוט שקיים לגבי אזרחים ותיקים – אני חושב, איציק, שגם אתה בטח היית מעורב באותה הצעה, אם לא היית היוזם; זה החוק שלך, סליחה שלא נתתי את הקרדיט מספיק – ואמרתי שמאוד ראוי להרחיב אותו גם להקשרים דומים של צרכים חברתיים, ובעניין ההצעה שלי – נשים בהיריון.

יוסף ג'בארין: בעצם, אני מציע את אותו מנגנון של פטור מעמידה בתור לנשים בהיריון.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהסיבות ברורות, ואין לי ספק שהן גם מוצדקות.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאנחנו מדברים כאן על הצעה נטולת הטיה פוליטית, הצעה חברתית במיטבה, ואני רוצה לקוות שהיא באמת תזכה לתמיכת ועדת השרים, רק השבוע, כבוד היושב-ראש, לא הייתה ישיבת ועדת שרים, ואני הבנתי שהתשובה האוטומטית היא שאם אין החלטת ועדת שרים, אז יש התנגדות לחוק שאני מציע.

יוסף ג'בארין: היות שאני לא רוצה להפיל את החוק, אז בעצם אנחנו לא נקיים הצבעה, מתוך תקווה שוועדת השרים תמצא לנכון לתמוך בהצעה סופר-חברתית כזאת בהקדם.

יוסף ג'בארין: אז תודה רבה, ונקווה לטוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כאמור, נשמע את תשובת הממשלה ונצביע במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/4635/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב השר חיים כץ.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, החוק הזה שאני מייד אציג הוא בראש ובראשונה חוק שבא למגר את אחת האפליות הגדולות במשק הישראלי.

מאיר כהן: אני מדבר כמובן על העצמאים, על העסקים הקטנים והבינוניים בישראל, מהמעסיקים הגדולים והיצרניים במשק.

מאיר כהן: שימו לב לנתונים הבאים: יותר מ-520,000 עסקים קטנים פועלים בישראל.

מאיר כהן: העסקים הקטנים מהווים 99% מכלל העסקים בישראל.

מאיר כהן: עסקים אלה אחראים להעסקתם של יותר ממיליון ו-750,000 עובדות ועובדים במשק הישראלי.

מאיר כהן: הם מוגדרים על ידי ארגון ה-OECD כעמוד השדרה של המשקים המפותחים בעולם בכל המדינות המפותחות, ומייצרים, העסקים העצמאיים, 70% ממקומות התעסוקה.

מאיר כהן: בין השנים 2014 ו-2015 יצרו העסקים הקטנים בישראל יותר מ-80,000 משרות חדשות.

מאיר כהן: בשנת 2014 עמד המחזור הכספי של העצמאים בישראל על 930 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: נתונים אלה לא מותירים ספק: העצמאים והעצמאיות, העסקים הקטנים, הם הגורם הדומיננטי ביותר במשק הישראלי, ובוודאי שהם הגורם היצרני ביותר.

מאיר כהן: מאידך גיסא, אני רוצה להסב את תשומת ליבכם לנתון הבא: אף שישראל מתהדרת בשיעור יזמות גבוה אפילו ביחס למדינות המפותחות, אנחנו מובילים בתופעה המכונה "פחד מכישלון עסקי".

מאיר כהן: 54% מהאזרחים פוחדים לפתוח עסק מחשש לכישלון, מה שמוביל להימנעות מפתיחת עסקים.

מאיר כהן: חברות וחברים, עסקים זה לא רק עוד חנות בקניון; עסקים זה פתח של תקווה לאוכלוסיות שלמות שמנסות לחיות במסלול עצמאי ובלתי תלוי.

מאיר כהן: אני מדבר גם על נשים מבשלות שהכרנו מירוחם, על אותן עקרות בית שפתחו מכון לציפורניים בבתים שלהן, על אותם צעירים וצעירות שמובילים יזמות חדשנית.

מאיר כהן: זה בדיוק הדנ"א היהודי, הישראלי, לפתח, ליזום, לחדש.

מאיר כהן: ואולם, אף שמדובר באוכלוסייה שמשלמת מיסים ומחזקת באופן משמעותי את המשק הישראלי, אוכלוסייה שמשלמת דמי ביטוח הגבוהים לאין ערוך מאלה שמשלמים השכירים, אין לעצמאים שום רשת ביטחון סוציאלית.

מאיר כהן: במילים אחרות, אין להם את הדבר הבסיסי, לעצמאים – אין להם דמי אבטלה.

מאיר כהן: כולנו מכירים את המציאות שכאשר עובד שכיר מפוטר, חלילה, ממקום עבודתו, מעניקה לו המדינה ביטחון בסיסי – דמי אבטלה – תקופה קצרה שמאפשרת לו התאוששות והתארגנות מחודשת לקראת דרך חדשה.

מאיר כהן: אז זהו, שדווקא לסקטור היצרני ביותר בישראל, זה שמשלם מיסים גבוהים ודמי ביטוח גבוהים, אין את הרשת הזאת.

מאיר כהן: עצמאית או עצמאי שסוגרים את העסק, בדרך כלל בעקבות קושי כלכלי, מתרסקים מהיום למחר – מתרסקים לתוך מציאות של אבטלה כשהם נושאים על גבם חובות וכישלון כלכלי.

מאיר כהן: חוק הביטוח הלאומי קובע כיום זכאות לדמי אבטלה עבור שכירים אשר חדלו מעבודתם.

מאיר כהן: עם זאת, חוק הביטוח הלאומי אינו מזכה בדמי אבטלה בשום תנאי אנשים עצמאים שסגרו את העסק שלהם.

מאיר כהן: אפלייתם של העצמאים ושלילת זכאותם לדמי אבטלה אינה מתיישבת עם תכליתו של החוק והעקרונות העומדים בבסיס תורת הביטחון הסוציאלי.

מאיר כהן: ענף האבטלה בחוק הביטוח הלאומי נועד בעיקרו לאפשר מינימום של קיום בכבוד לכל אלו אשר נקלעו למצב של אבטלה המתפרסת על פני תקופה של כמה חודשים ולסייע להם לשוב למעגל התעסוקה.

מאיר כהן: עקרונות אלו תקפים לגבי עובדים עצמאים כשם שהם תקפים לגבי עובדים שכירים.

מאיר כהן: הדברים, חברים, מקבלים משנה תוקף נוכח המגמה הגלובלית ותנועת המשק הישראלי להעדפה מובהקת של העסקת עצמאים, מה שאנחנו קוראים פרילנסרים; מעדיפים אותם על העסקת עובדים שכירים.

מאיר כהן: במסגרת הצעת החוק מוצע להקים קרן אבטלה מיועדת, כענף ביטוח נפרד, אשר תהווה את המקור למימון דמי האבטלה לעצמאים.

מאיר כהן: אני מדגיש: לא לשלם לעצמאים דמי אבטלה מקרן הפנסיה שלהם – ויקשיבו אלה שבאו לוועדת העבודה והעבירו איזה משהו דומה, אבל בסופו של דבר הסתבר שאין לזה שום בסיס – אלא לתת להם כסף מקרן מיועדת.

מאיר כהן: לא להגיד להם: אנחנו לוקחים לכם מדמי הפנסיה שלכם.

מאיר כהן: מאחר שהכנסתו של עצמאי עשויה להשתנות משמעותית מחודש לחודש, יחושבו דמי האבטלה על בסיס הכנסתו בשנתיים שקדמו למועד שבו היה מובטל, ועל פי שכרו, כמובן, על פי השכר הממוצע.

מאיר כהן: כמו כן מוצע להגביל את קבלת דמי האבטלה למספר פעמים מסוים במהלך החיים – שלוש פעמים במהלך החיים.

מאיר כהן: זו לא הצעה פופוליסטית, חברים.

מאיר כהן: היא מבוקרת, מאוזנת ומידתית.

מאיר כהן: רבים וטובים כבר ניסו להעביר את ההצעה הזאת: חברי הכנסת, שייבדלו לחיים ארוכים, דוד טל, אורית נוקד, אילן גילאון, רועי פולקמן ואלי כהן, השר, ונציגי העצמאים, שדחפו את זה, עכשיו הם נמצאים בכנסת.

מאיר כהן: לכן, אני מאוד מבקש לתמוך בהצעה הזאת.

מאיר כהן: אנחנו יורדים לרזולוציות.

מאיר כהן: הקרן הזאת תוקם מכספים גם של עצמאים, גם של המדינה, של הביטוח הלאומי, עם כסף תוספתי.

מאיר כהן: בשנתיים הראשונות לא יגבו – עד שהקרן הזאת תתבסס ויהיה בה סכום ראשוני טוב.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש, במיוחד מהחבר'ה של מפלגת כולנו, שיזמו איזה שינוי לגבי אבטלה לעצמאים – בסוף הסתבר שההצעה שלכם הייתה בעצם שאותם עצמאים הוציאו מכיס ימין ושילמו לעצמם בכיס שמאל.

מאיר כהן: אנא מכם, הצביעו למען החוק הזה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: ישיב, בשם הממשלה, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כיום מבוטחים בביטוח אבטלה עובדים שכירים בלבד, כמו שאמרת.

חיים כץ: עובד שכיר שפוטר מעבודתו ושלא נמצא לו מקום עבודה ההולם את כישוריו על ידי שירות התעסוקה זכאי לדמי אבטלה לתקופה קצובה.

חיים כץ: הצעת החוק שבנדון מבקשת להחיל את ביטוח האבטלה גם על עובדים עצמאים, בתנאים מסוימים.

חיים כץ: בשוק העבודה חלו שינויים ניכרים בתנאים שבהם מועסקים כיום רבים כפרילנסרים.

חיים כץ: תופעה זו מאפשרת למעסיק לקבל שירותי עבודה בעלות עבודה נמוכה יותר מזו של עובד שכיר.

חיים כץ: לכן, צעירים רבים נאלצים לקבל תנאי עבודה פחותים עם אי-ביטחון תעסוקתי גדול יותר מזה של שכירים רגילים.

חיים כץ: הרחבת ביטוח אבטלה לסוג זה של העסקה – – –

יאיר לפיד: חיים, מקשיבים ולא שומעים אותך.

יאיר לפיד: דבר למיקרופון.

יאיר לפיד: עד שמקשיבים במליאה.

חיים כץ: לא, ראיתי אותו מקריא מהדף, אמרתי – בסדר.

חיים כץ: שמע, אני לא יודע מה העלות.

חיים כץ: גם אתה לא יודע מה העלות, כי לא בדקנו.

חיים כץ: אני מפסיק להקריא.

חיים כץ: אנחנו באנו עכשיו מדיון על הנכים, דיון שאני, כשר, לא נתתי להעביר אותו, כי היה נדמה לי שאולי עובדים עלינו.

חיים כץ: אולי.

חיים כץ: ואני מתבטא בעדינות.

חיים כץ: כי אני רציתי לעגן בחקיקה – הינה, אתה הולך.

חיים כץ: אני יכול להמשיך.

מאיר כהן: לא, אני מקשיב לך.

חיים כץ: איך אתה מקשיב?

חיים כץ: אתה הולך.

מאיר כהן: לא, אני פה.

חיים כץ: רציתי לעגן בחקיקה שני דברים: האחד – את מסגרת התקציב; השני – את עדכון ההצמדה.

חיים כץ: אני לא נכנס לפופוליזם, אם השרים קיבלו 5,000 – לא מעניין.

חיים כץ: באמת לא מעניין.

חיים כץ: אני לא שם.

חיים כץ: וראיתי שאין מחשבה מעמיקה.

חיים כץ: לא היה שם – היה צריך לשחק את זה אחרת.

חיים כץ: ואני מקווה שזה ישונה, וכשאני מסתכל על העלויות – ואתה היית שר אוצר – והמגמה – אמר את זה מיקי רוזנטל פה על הבמה.

חיים כץ: הוא אומר: שמע, אני מקבל את מה שאני לא צריך לקבל, אבל התרופות עולות לי 3,500 שקל לחודש, ואני מקבל תוספת נכות, אני מקבל שם 2,300, יעלה ל-2,800, ועוד שר"ם שהוא לא מקבל.

חיים כץ: וזה לא מספיק לתרופות.

חיים כץ: והם היו אצלי בבית, הנכים היו אצלי בבית, שמו אוהל, ישבו.

חיים כץ: נתתי להם להיכנס לשירותים.

חיים כץ: אמרו שיש לי אכבר שכנים, נתנו להם קפה, והצעתי להם כל ערב לדבר ולא ברחתי, כי אני חושב שוואללה, הם נלחמים את מלחמת הקיום שלהם, והייתי שם.

חיים כץ: והיום היה דיון, ואם זה לא עבר, זה בגללי.

חיים כץ: ולא שיחקתי בקרדיטים ולא באתי ואמרתי: אני מחכה להצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: רציתי להצמיד את זה כחקיקה להצעת חוק של אילן גילאון, קארין אלהרר, יואב קיש – חמישה שהגישו ועברו טרומית.

חיים כץ: והעלות היא עצומה.

חיים כץ: ואנחנו יושבים פה כל שבוע, וחברי האופוזיציה, מתוקף היותם חברי אופוזיציה, מעלים הצעות חוק ענייניות שאנחנו לא יודעים לשלם עליהן.

חיים כץ: אנחנו לא יודעים.

חיים כץ: אז מה אתה רוצה שאגיד לך – שהוא לא צודק שמגיע?

חיים כץ: שמשלמים ביטוח?

חיים כץ: מגיע, אבל אנחנו לא יודעים לשלם עליהן, כי אתה היית שם, והעוגה היא כזאת שצריך לדעת איך לחלק אותה, וכל הכסף שלנו, שאנחנו נותנים שם, זה צדקה, ואנחנו – ואללה, אין.

חיים כץ: אז אתה לפחות לא תגיד לי: תשמע, הייתה גבייה עודפת, כי אתה יודע שגבייה עודפת זה לא בסיס התקציב, וזה טוב ונחמד לשנה אחת, וזה לא נחמד לשנה שאחרי זה, ואני לא יודע אם גבייה עודפת של הביטוח הלאומי זה גבייה עודפת; את זה אנחנו נבדוק אחר כך.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: לא יודע.

מאיר כהן: זה לא.

חיים כץ: אה, זה לא?

חיים כץ: אז למה נתת שזה יקרה?

חיים כץ: גבייה עודפת של הביטוח הלאומי – – –

מאיר כהן: הייתי בוועדת הכספים כשהייתי שר.

מאיר כהן: לא כיבדו אותם.

חיים כץ: בתקופתך לא היה נומרטור.

חיים כץ: היה נומרטור?

חיים כץ: לא היה נומרטור.

יאיר לפיד: – – –

חיים כץ: לא היה נומרטור.

חיים כץ: עכשיו מתנהל קרב שחבל לך על הזמן, כי אני רוצה שהכסף שלי, של הביטוח הלאומי – היום לא נתנו לי להעביר תיקון בוועדה שמי שהולך לוועדת ערעור של נכות, לא יכולים לשפר לו את מצבו; אם הוא הולך על הרעה, אי-אפשר להגיד לו שמצבו השתפר.

חיים כץ: ושישלמו לו, אמרתי, תוך שבוע ולא תוך 30 יום.

חיים כץ: 13 מיליון – לא נתנו לי להעביר את זה, כשר, במשרד שלי.

חיים כץ: שתבין את הקרבות.

חיים כץ: שתבין.

חיים כץ: לא הלך.

חיים כץ: לא הלך.

חיים כץ: 13 מיליון שקל.

חיים כץ: כי יש אנשים שהולכים לערעור ופוחדים שיגידו שהם הבריאו בינתיים.

חיים כץ: בשביל זה – אני צריך לבדוק אם יש לנו רוב.

חיים כץ: חכה.

חיים כץ: דודי, אני יכול להמשיך?

חיים כץ: עליזה?

חיים כץ: עליזה, מה העניינים?

חיים כץ: אם אין לנו רוב – שתנצח.

חיים כץ: מה אני אעשה?

יצחק וקנין: – – –

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אי לכך, מאחר שאנחנו לא יודעים את העלויות – וזה לא עשרות מיליונים, זה מאות מיליונים.

יאיר לפיד: נכים, אתה מדבר.

חיים כץ: לא, אני מדבר על העצמאים, דמי אבטלה, כי אין לנו מערכת בקרה.

חיים כץ: אחד, עצמאי – הנכים זה מיליארדים – יכול לבוא בן אדם ולהגיד: אני היום פרילנסר, הפסקתי לעבוד, ואני נכנס לדמי אבטלה.

חיים כץ: אין לנו בקרה.

חיים כץ: ואתה גם לא רוצה לחרטש את העסק.

חיים כץ: יכול להיות שמגיע להם בגלל שהם משלמים, והם משלמים ביטוח לאומי.

חיים כץ: צריך לראות איך מאגמים את זה, איך עושים בקרה.

חיים כץ: אבל היום אנחנו קוראים לחברי הקואליציה להפיל את הצעת החוק, מאחר שאנחנו לא יודעים מה עומד מאחוריה בגובה התשלום שצריך לשלם, למרות שאני לא יכול להגיד שזה לא מוצדק.

חיים כץ: ולכן, אני מבקש מחברי הכנסת להצביע נגד הצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יאיר לפיד, שלוש דקות לרשותך.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא נורא מזמן כל הבניין הזה סער על זה שהולכים להיות מפוטרים 1,700 עובדים מטבע.

יאיר לפיד: בעסקים הקטנים יש "טבע" כל שבוע; כל שבוע 2,000 איש הולכים הביתה ונסגר להם העסק.

יאיר לפיד: והשר כץ, מה יותר הגיוני – שייתנו להם דמי אבטלה, שיחזיקו את העסק חי לשבוע, שבועיים, חודש, שלושה חודשים, שמאפשרים להם להחזיר את העסק, או שישלחו ללשכת אבטלה לתמיד, וישבו שם, ותמיד תשלם להם דמי אבטלה?

יאיר לפיד: בסוף זה הרבה יותר יקר.

יאיר לפיד: זה כלכלה בסיסית.

יאיר לפיד: ואל תגידו לנו שאין כסף.

יאיר לפיד: יש כסף.

יאיר לפיד: אתם מחלקים כסף אחד לשני כבר חודשים.

יאיר לפיד: תראו איזה סכומים מתרוצצים בתוך התקציב שהועבר עכשיו בממשלה.

יאיר לפיד: איזה סדרי עדיפויות לאומיים.

יאיר לפיד: הזכרת את הנכים.

יאיר לפיד: לא מצאו 65 מיליון שקל בשביל חוק הנגישות, כדי שנכים יוכלו להיכנס עם כיסא גלגלים למוסד ציבורי, אבל 700 מיליון שקל תוספת להסכמים קואליציוניים ברגע היה לכם.

יאיר לפיד: אז יש כסף.

יאיר לפיד: זה אני אומר לך, חיים, כבוד השר, עם כל הסמכות של שר אוצר לשעבר, עם כל הסמכות.

יאיר לפיד: כסף יש, בטח לחוק כזה, שהעלות שלו לא גבוהה.

יאיר לפיד: לא איכנס איתכם עכשיו לחישובים.

יאיר לפיד: ודאי שיותר זול להחזיק בן אדם בעסק שלו מאשר לשלוח אותו הביתה לתמיד.

יאיר לפיד: אין שום היגיון כלכלי בזה שאתה סוגר לו את העסק.

יאיר לפיד: תן לו דמי אבטלה בתוך העסק – עוד חודש הוא חוזר, או שהוא ושני העובדים שלו הולכים ומקבלים דמי אבטלה.

יאיר לפיד: זה חסר היגיון לגמרי.

יאיר לפיד: זה לא צודק.

יאיר לפיד: זה לא הוגן.

יאיר לפיד: צריך להוסיף את זה שגם אין דמי מחלה לעצמאים.

מרב מיכאלי: אז למה לא עשית את זה כשר אוצר?

יאיר לפיד: אנחנו דופקים את העסקים הקטנים מהבוקר עד הערב, ואנחנו אחרי זה מתלוננים שהכלכלה הישראלית מאבדת 2,000 עובדים בשנה.

יאיר לפיד: אני קורא לכנסת לקבל את החוק הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: זה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 בעד ההצעה להסיר את הצעת החוק מסדר-היום – 52 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 52 מתנגדים, 44 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4073/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הממשלה (תיקון – אחריות דיווח סגני שרים על פעילותם), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יעל כהן-פארן וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: חברת הכנסת פארן, את מעכבת את המשך הדיון.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, חבריי, תודה, אדוני היושב-ראש.

קריאה: – – –

יעל כהן-פארן: אוקיי, אבל את אומרת?

יעל כהן-פארן: את לא עולה להגיד את זה?

גילה גמליאל: תגידי שבגלל שאני פניתי אלייך ואמרתי לך שאני רוצה לשכנע – – –

יעל כהן-פארן: בסדר, בסדר.

יעל כהן-פארן: טוב, חבריי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על הצעת החוק שלי, שלא תעלה עכשיו להצבעה, אבל אני רוצה להקדים ולומר שיש תחושה קשה בציבור.

יעל כהן-פארן: אני לא יכולה לשמוע את עצמי, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אני כבר אמרתי למי שצריך להגביה את הזה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: סדרנים, תרגיעו שם את הצד השמאלי.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, יש תחושה קשה בציבור.

יעל כהן-פארן: החודש האחרון היה חודש מאוד קשה בפוליטיקה הישראלית, חודש שהיה נדמה שאנחנו חיים אולי באיזושהי מדינה אחרת, רחוקה, שהקשר בינה ובין מדינה דמוקרטית הוא מקרי בהחלט; צונאמי של חקיקה רעה, סקטוריאלית, פרסונלית, שמצמצמת את הדמוקרטיה שלנו, ובעיקר בעיקר מכרסמת באמון הציבור במוסד הזה, בכנסת, גם בממשלה – בכולנו, בכל נבחרי הציבור, גם באלה שהצביעו נגד ההצעות הרעות; בכולנו, כי הרעה הזאת פושה גם בנו.

יצחק וקנין: חברים, אני אומר מראש: תשובה והצבעה במועד אחר, לגבי החוק הזה.

יעל כהן-פארן: חוק ההמלצות, שנועד לכסות על ראש הממשלה בחקירות שלו; חוק המרכולים, שנועד לכפות עלינו כפייה דתית ולנפץ את הסטטוס קוו; חוק היועצים המשפטיים, שבא להבטיח שכל שר יוכל למנות איזה יועץ משפטי שבא לו.

יעל כהן-פארן: במקביל אנחנו רואים התקפות חוזרות ונשנות של חברי כנסת ושרים מהקואליציה על מוסדות שלטון החוק, על המשטרה, על בית המשפט העליון.

יעל כהן-פארן: ואנחנו באופוזיציה הראינו לכם מראה קצת קשה בשבועות האחרונים.

יעל כהן-פארן: כן, קשה לכם להביט במראה הזאת.

יעל כהן-פארן: נבהלתם כשראיתם את המראה ואת הפרצוף שלכם בה, ובגלל זה התגובה שלכם הייתה כל כך חריפה, והחלטתם לפתוח באיזשהו חרם הזוי על כל הצעות החוק של האופוזיציה, שזה בכלל צעד אנטי-דמוקרטי ודורסני.

יעל כהן-פארן: זה שוועדת השרים לא התכנסה כבר שבועיים או שלושה בכלל – איפה ראינו צעדים כאלה דורסניים כלפי הרשות המחוקקת?

יעל כהן-פארן: מתי?

יעל כהן-פארן: שלא לדבר על כך שהצעות חוק מהאופוזיציה הן מראש פחות נספרות ופחות מובאות בחשבון; מסתכלים בעיקר מי המציע הראשון, ולפי זה תוכרע ההחלטה לגבי הצעת החוק.

יעל כהן-פארן: לא ענייני.

יעל כהן-פארן: נקודה.

יעל כהן-פארן: אז נדמה לכם, לקואליציה, שאתם רוב, ואתם שיכורים מרוב כוח, והרוב קובע, כמו שראינו פה.

יעל כהן-פארן: זאת הדמוקרטיה שלכם – הרוב קובע, הרוב הדורסני קובע; אין שום משמעות אחרת לדמוקרטיה, רק הרוב קובע.

יעל כהן-פארן: ואתם כנראה חושבים שתישארו קואליציה לעד.

יעל כהן-פארן: אז אני רוצה לקרוא לכם, חבריי חברי וחברות הכנסת מהקואליציה: תתעוררו.

יעל כהן-פארן: יש בחירות מתי שהוא, אני מקווה שבקרוב.

יעל כהן-פארן: איך תסבירו לבוחרים שלכם את כל הצעדים ההזויים האלה של השבועות האחרונים?

יעל כהן-פארן: איך תסבירו את כל הדורסנות, במקום לדאוג לאזרח, במקום לדאוג לחלשים, במקום לדאוג לנכים, במקום לדאוג לקשישים?

יעל כהן-פארן: איך תסבירו את ההתנהלות הזאת בחודש, חודש וחצי האחרונים?

יעל כהן-פארן: אני מאוד מקווה שאתם תצטרכו להתמודד מאוד בקרוב עם החקיקה הדורסנית שלכם מספסלי האופוזיציה אחרי הבחירות הבאות, כי הציבור לא מטומטם, והציבור רואה מה אתם עושים כאן, ואיך אתם הורסים את הדמוקרטיה הישראלית, ואיך אתם דואגים רק לעצמכם, ומחוקקים "חוקק לי ואחוקק לך" רק כדי לשמור על כיסאותיכם.

יעל כהן-פארן: ובהמשך להתנהלות הזאת, כמה לא מפתיע שאין שום חוק או תקנה או תקנון שמגדיר את האחריות של סגני שרים לדווח למישהו, לדווח לנו, לכנסת, על הפעילות שלהם.

יעל כהן-פארן: כי באמת, יש מעל עשרה סגני שרים בממשלה, ורק בשבוע שעבר אישרנו בהליך בזק שאין כמוהו – אפילו הכנסת הזאת לא חוותה כזה הליך מטורף של יום שלישי, בשלהי הלילה הארוך של חוק המרכולים – אישרנו את הצעת החוק של סמכויות סגן שר, ולמוחרת, ביום רביעי, היא כבר עברה את הוועדה, והופס, אחרי הצוהריים, כמובן, כאן במליאה, שנייה ושלישית – פחות מ-36 שעות להצעת חוק מתחילתה ועד סופה.

יעל כהן-פארן: מדהים.

יעל כהן-פארן: אליפות.

יעל כהן-פארן: שיא גינס קיבלתם.

יעל כהן-פארן: אבל כנראה שאפילו אותו סגן שר שמונה לפני שבוע, וכל שאר סגני השרים, לא מחויבים בשום דיווח לציבור, בשום דיווח לכנסת, על הפעילות שלהם, ועל תפקודם הציבורי, ועל מילוי תפקידם הציבורי.

יעל כהן-פארן: זה פשוט הזוי, אין מה לומר.

יעל כהן-פארן: זה פשוט משהו שלא ייתכן במדינה דמוקרטית.

יעל כהן-פארן: זה עוול ציבורי.

יעל כהן-פארן: יש כאן סגני שרים שמשתכרים משכורות יפות מאוד – העליתם גם את המשכורות שלהם ביום שני – וזה פשוט פתח להתנהלות לא ברורה, שהיא בחסות איזשהם מחשכים, בחסות חוסר מודעות וערפול ציבורי, שפשוט יכול – מה זה יכול?

יעל כהן-פארן: זה מדרדר עוד יותר את חוסר האמון של הציבור במערכת בפוליטית, בנו, בחברי הכנסת.

יעל כהן-פארן: ודווקא אנחנו, דווקא נבחרי ציבור, דווקא סגני השרים – יש להם תפקיד רם מעלה.

יעל כהן-פארן: דווקא אתם צריכים להיות מחויבים לשקיפות.

יעל כהן-פארן: אז הצעת החוק הזאת באה להסדיר צעדים מאוד מאוד פשוטים, שפעם בשנה – אפילו לא פעם במושב – פעם בשנה יתכבד סגן שר ויגיע לדווח לוועדת כנסת הרלוונטית למשרדו על פעילותו.

יעל כהן-פארן: היום אפילו למינימום הזה הוא לא נדרש, אף אחד מבין סגני השרים לא נדרש את זה, וזה התיקון שאני מבקשת ליישם.

יעל כהן-פארן: זו הצעת חוק טובה.

יעל כהן-פארן: זאת הצעת חוק שבאה אולי עוד קצת לאזן את האיזון הכל-כך רעוע שיש היום בין הממשלה לכנסת – הרי אנחנו עושים כאן כל מה שהממשלה רוצה – ולפחות לתת לנו עוד איזשהו כלי קטן לפיקוח על פעילות הממשלה.

יעל כהן-פארן: בעקבות פנייתה של השרה גמליאל אליי לפני שעליתי לדוכן – היא ביקשה ממני לתת להצעה הזאת צ'אנס, והיא תנסה לשכנע את חברי ועדת השרים, כשתתכנס, אני מקווה, במהרה בימינו אמן – שתהיה כזאת ועדה שתיתן לנו, לחברי הכנסת, לרשות המחוקקת, לפעול, לעשות את תפקידנו הציבורי, כי היום פשוט משתיקים אותנו.

יעל כהן-פארן: זאת עובדה.

יעל כהן-פארן: אז בעקבות פנייתה אני הסכמתי שלא תהיה הצבעה היום כדי – אני מקווה – שהחוק הזה יאושר בוועדת שרים כשהיא תתכנס.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1375/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק מערך החוץ וההסברה, התשע"ח–2015, של חברי הכנסת עפר שלח, יעקב פרי ואיתן כבל.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: חבריי חברי הכנסת, עצם העובדה שצריך להציג את הצעת החוק שאני עומד להציג בפניכם – שכמובן אחר כך הקואליציה ברוב קולותיה תטרח להפיל אותה – עצם העובדה שאני צריך להציג אותה היא בושה למדינת ישראל ולדרך שבה היא מתנהלת.

עפר שלח: השבוע, חברי נחמן שי, אתה כינסת כינוס חירום פה, בכנסת הזאת – ואני מברך אותך על זה; השתתפתי בו, כמו חברים רק מהאופוזיציה, כמו שאתה יודע, כי אף חבר קואליציה לא טרח להגיע – שעסק בקריסתו של מערך החוץ של מדינת ישראל.

עפר שלח: אבל כמו שאמרתי, גם שם לא מדובר בקריסה.

עפר שלח: מדובר בהקרסה; מדובר במעשה מכוון, שתחילתו בתחילת ימיה של הממשלה הנוכחית והמשכו בדיוני התקציב שהסתיימו זה עתה בממשלה ויגיעו אלינו לכנסת, שכל תכליתו היא לנוון, לסרס, לשרש, לעקר את מערך החוץ ושירות החוץ של מדינת ישראל.

עפר שלח: פנים רבות להקרסה הזאת.

עפר שלח: היא מתחילה בזה שלקחו סמכויות מובהקות של משרד החוץ.

עפר שלח: היא קודם כול מתחילה בזה שאין שר חוץ – אין שר חוץ במשרה מלאה.

עפר שלח: נכון, ראש הממשלה מרבה לנסוע בעולם, אבל גם ראש ממשלתנו, שכידוע לכישוריו אין סוף, ספק אם הוא יכול להיות שר חוץ במשרה מלאה במקביל לזה שהוא ראש הממשלה.

עפר שלח: אבל היא ממשיכה בזה שלקחו את סמכויותיו המובהקות של משרד החוץ וחילקו אותן כמו איזה סלמי של כיבודים: פרוסה נתנו למשרד לעניינים אסטרטגיים, ואת פרוסת ההסברה לשר אחר – שש פרוסות כאלה.

עפר שלח: חילקו תפקידים מובהקים של משרד החוץ, תפקידים מובהקים של שירות החוץ, ונתנו אותם למשרדים אחרים, והשאירו את משרד החוץ עומד כעני בפתח.

עפר שלח: היא נמשכת בתנאים החומריים של האנשים שהם השלד של שירות החוץ הישראלי.

עפר שלח: בשנה האחרונה הזדמן לי ולחבריי בוועדת החוץ והביטחון להיות גם בוושינגטון וגם במוסקבה – שתי השגרירויות החשובות ביותר של ישראל, ואם תרצו, השתיים שהן עוד במצב הכי טוב מכולן.

עפר שלח: ראינו שם אנשים שסיפרו לנו פשוט על חוסר היכולת לעבוד בשירות החוץ הישראלי.

עפר שלח: לא דואגים לבני הזוג שלהם; מחזירים אותם, וכשהם חוזרים הביתה הם חוזרים למשכורות רעב; את ההפרשה לפנסיה עושים להם לפי איזושהי "משכורת צל", שמא, חס וחלילה, התוספת שהם מקבלים בשביל שהם יוכלו להתפרנס איכשהו בוושינגטון ובמוסקבה, התוספת הזאת תיחשב להם לפנסיה.

עפר שלח: אז לא – מחשבים את זה לפי מה שנקרא באוצר "משכורת צל", ומפרישים להם גרושים לפנסיה.

עפר שלח: התוצאה של הדבר הזה היא, אם תרצו, משבר התפקיד השני בשירות החוץ.

עפר שלח: לתפקיד הראשון כולם מגיעים בהתלהבות.

עפר שלח: כולם עוברים קורס צוערים, כולם שמחים לשרת את מדינת ישראל בשירות שהוא חלק מהביטחון הלאומי של מדינת ישראל.

עפר שלח: אבל בתפקיד השני, כשכבר מתחילים שיקולים משפחתיים, כשכבר יש ילדים, כשכבר השאלה היא לאן אני מתקדם, הטובים ביותר נאלצים – נאלצים, כי הם רוצים לעבוד, הם רוצים להיות בשירות החוץ, אבל הם נאלצים לעזוב אותו.

עפר שלח: נחמן, אתה יודע שאם הדבר הזה היה קורה בצה"ל – אם היה משבר בחתימה לתפקיד מ"פ, שזה בערך המקבילה לזה, תפקיד קבע שני בצה"ל – איזו צעקה הייתה עולה מקצה העולם ועד קצהו; איך היו באים אלינו בוועדת החוץ והביטחון שנביא את התקציבים בוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, שנביא את התקציבים, כי ביטחון המדינה מוטל פה על כף המאזניים.

עפר שלח: אז אני אומר לכם, הציר המדיני בשגרירות בוושינגטון הוא לא פחות חשוב ממ"פ בצה"ל; ונספח התרבות בשגרירות במוסקבה או ברומא הוא לא פחות חשוב ממ"פ בצה"ל; והנציגויות האלה שאתם הולכים לסגור עכשיו, כאילו זה איזה דבר מובן מאליו, וראש הממשלה עצמו הוא שעומד מאחורי זה שמביאים – תקראו לזה עז של האוצר, אבל מביאים לדיון התקציבי סגירה של 22 נציגויות ברחבי העולם, ובסוף אנחנו צריכים להגיד תודה שסגרו רק שבע.

עפר שלח: ולנו יש פחות נציגויות בעולם מאשר לפלסטינים ולאיראנים ולכל מדינה ערבית שאתם יכולים לחשוב עליה, ופחות ממדינות שתקציב המדינה שלהן הוא אחוזים בודדים מהתקציב של מדינת ישראל, אבל הן רואות בשירות החוץ ובמשרד החוץ חלק מהביטחון הלאומי שלהן, חלק ממה ששומר אותן חזקות ועוזר להן לשגשג.

עפר שלח: במדינת ישראל רואים בשירות החוץ דבר מבוזה שצריך להתנכל לו; לא במדינת ישראל – בממשלה הנוכחית, בקואליציה הנוכחית.

עפר שלח: החולשה הזאת, צריך להגיד את האמת, נמשכת הרבה שנים, והיא נמשכת, בין השאר, מפני שאנשים שונים שכיהנו גם כשרי חוץ, בניגוד למשרדים אחרים, ראו את תפקידם בלהיות שר חוץ, ולאו דווקא כמי שאחראי למשרד החוץ, מי שאחראי, שוב, שלאנשים המצוינים שמגיעים לשם ורוצים שעתיד בשירות מדינת ישראל יהיה באמת עתיד, ולא פחות מזה – שלמשרד החוץ יהיה מעמד סביב השולחן.

עפר שלח: אני חקרתי, פרסמתי ספרים על כל המערכות האחרונות של מדינת ישראל.

עפר שלח: במערכות האלה, שהחלק המדיני בהן אולי יותר חשוב מהצבאי, שהן לא מערכות כמו המערכות הגדולות של פעם, שבהן הכוח הצבאי פעל במשך שישה ימים או שלושה שבועות ואז נכנס התהליך המדיני לפעולה, אלא חייב להתקיים בהן מהלך מדיני שהוא מוכן מראש ומופעל מייד עם תחילת המערכה, אחרת המערכה לא תסתיים ותסתיים בלי ההישגים שאנחנו רוצים – בכל המערכות אלה משרד החוץ אפילו לא ישב סביב השולחן.

עפר שלח: שר החוץ היה, כי הוא חבר קבינט, אבל את הממ"ד, את המחלקה המדינית של משרד החוץ, לא הזמינו לדבר כמו שמזמינים את אמ"ן או את המוסד או את השב"כ.

עפר שלח: האנשים שמבינים את המערך העולמי, שאת הלגיטימציה שלו אנחנו צריכים בשביל לפעול, האנשים שמבינים את המהלך המדיני, שבלעדיו אין שום משמעות לפעולה כוחנית – שום משמעות, אדוני סגן שר הביטחון, אין לכוחות שאתה אחראי להם אם אין מעטפת מדינית וכוונה מדינית מאחורי מה שהם עושים; עוד קלאוזביץ אמר את זה לפני 200 שנה; זה המשפט הראשון שלומדים בקורס קצינים – האנשים האלה לא יושבים בכלל סביב השולחן.

עפר שלח: לא שואלים אותם.

עפר שלח: לא מכירים בחשיבות של העבודה שלהם לפני ואחרי לשמירת הביטחון הלאומי של ישראל.

עפר שלח: אז על הדבר הזה אנחנו באים להילחם עכשיו, וזה מובן מאליו.

עפר שלח: החוק שאני מציג בפניכם הוצג בכנסת הקודמת על ידי חברי ד"ר רונן הופמן.

עפר שלח: הוא עשה בדיוק את התהליך הפרלמנטרי הנכון שצריך לעשות בשביל זה: בתוך ועדת החוץ והביטחון הוא עשה תהליך של תחקיר, הוציא דוח, ומהדוח עיצב הצעת חוק.

עפר שלח: על הצעת החוק הזאת, כמו על הצעת החוק שאני מניח בפניכם – הוקראו לכם פה שלושה שמות: אני, חבר הכנסת פרי וחבר הכנסת כבל, אבל על הגרסה הנוכחית, אולי יפתיע אותך, סגן שר הביטחון, היו חתומים עוד שני חברי כנסת ב-2015: שר הביטחון הנוכחי אביגדור ליברמן חתום על הצעת החוק שמונחת בפניכם וסגן השר מייקל אורן, שני אנשים שאחד היה שר חוץ ואחד היה שגריר בארצות הברית.

עפר שלח: הם יודעים בדיוק על מה אני מדבר; שני אנשים שחשבו, כשאחד היה באופוזיציה ואחד עוד לא היה סגן שר, שזה חשוב מספיק בשביל לחתום על הצעת החוק הזאת.

עפר שלח: זאת אומרת, הצעת החוק הזאת זה לא איזה משהו אופוזיציוני שבא לנגח.

עפר שלח: כן, בהתחלה אמרתי מה אני חושב על איך הממשלה הזאת נוהגת בשירות החוץ, אבל זה משהו ששני צידי הבית שמים אותו על השולחן.

עפר שלח: מה אומרת הצעת החוק, ומאוד בפשטות?

עפר שלח: היא מקבעת את מעמדו הלכאורה-מובן-מאליו, או צריך להיות מובן מאליו, של שירות החוץ ומשרד החוץ במערך המדיני-ביטחוני של מדינת ישראל.

עפר שלח: היא אומרת שמשרד החוץ יהיה אחראי ויוביל כל מאמץ מדיני של מדינת ישראל; שתוקם בו מחלקה לדיפלומטיה ציבורית שתוביל את מאמצי ההסברה של מדינת ישראל; שמקומו סביב השולחן יהיה ברור ומקובע.

עפר שלח: וצריך להגיד את זה בחוק, כי הממשלה הזאת מרעה עוד יותר מצב שהיה גרוע עוד קודם; צריך להגיד את זה בחוק כי הממשלה הזאת, באופן הכי בוטה, מזלזלת במשרד החוץ ובשירות החוץ הישראלי ומביאה אותו עד כדי קריסה.

עפר שלח: הסכמים שנחתמו עם אנשי משרד החוץ לא מקוימים.

עפר שלח: כמו שאמרתי לכם, בכל דיוני התקציב האלה, כל שר שהיה שם בא עם דרישות לתוספת תקציב למשרדו.

עפר שלח: חלק קיבלו וחלק לא קיבלו, ובמשרד הביטחון, כמו שאתה יודע, סגן השר, תוקם ועדה והיא תדון, וכולם יצאו איכשהו ורבע תאוותם בידם, אם לא יותר מזה.

עפר שלח: ורק משרד החוץ, השר שלו, שהוא ראש הממשלה, מכר אותו מראש.

עפר שלח: ואמרו בסוף, בהסדרה הזאת, שלא יסגרו 22 נציגויות אלא "רק", במירכאות, שבע – שיהיה חיסכון ממקורות פנימיים של המשרד לטובת תקציב הפעולות שלו.

עפר שלח: מה זה תקציב הפעולות של משרד החוץ?

עפר שלח: מה זה, כיבוד לאנשים שלו שנמצאים בחוץ?

עפר שלח: אלה פעולות ההסברה של מדינת ישראל; אלה פעולות התרבות של מדינת ישראל; אלה פעולות שמיועדות לחזק את מעמדה של מדינת ישראל בארצות הברית, באירופה, במזרח אירופה, באסיה ובאפריקה ובכל מקום בעולם, כדי שלא נגיע עוד פעם למצב שיש הצבעה במועצת הביטחון או בעצרת האו"ם וכל העולם מצביע נגדנו.

עפר שלח: אלה האנשים שבתקציב המדינה הנוכחי של מדינת ישראל הם לא שקופים – הם הרבה יותר גרוע משקופים: שמו עליהם x – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עפר שלח: – – זה מה שעשו איתם.

עפר שלח: בגלל זה מונחת ההצעה הזאת, ואני מבקש מכם לתמוך בה.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: תשיב סגן שר במשרד החוץ חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, מאז חודש מאי 2015 אני משמשת כסגנית שר החוץ תחת ראש הממשלה, שהוא שר חוץ פעיל, פעיל מאוד.

ציפי חוטובלי: אני מסכימה ששירות החוץ הישראלי הוא חלק מהביטחון הלאומי של ישראל.

ציפי חוטובלי: בשנתיים וחצי האלה ראיתי את עבודתם המסורה של השליחים שלנו, ראיתי את המאמצים האדירים שהם עושים למען יחסי החוץ של ישראל.

ציפי חוטובלי: אבל לפני כל דבר אחר, לפני שאנחנו נדון בהצעת החוק לגופה, בואו נתבונן בהישגים המדיניים האדירים בקדנציה הזאת.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת עפר שלח, שירות חוץ ישראלי נמדד קודם כול בהישגיו.

ציפי חוטובלי: בוא נדבר על שינוי פרדיגמה.

ציפי חוטובלי: במשך הרבה מאוד שנים האגף הזה שיושב כאן חשב שהדרך היחידה לקדם את יחסי החוץ של ישראל עוברת דרך תהליך שלום.

ציפי חוטובלי: אנחנו רואים שבשנים האלה, שבהן ישראל שמרה על עקרונותיה, לא הסכימה להתפשר במילימטר על דברים ששומרים על הביטחון הלאומי שלנו, זכינו להרחיב את יחסי החוץ של ישראל באופן שמביא להישגים היסטוריים חסרי תקדים.

ציפי חוטובלי: כשאני עומדת כאן על הדוכן – –

איציק שמולי: – – – הפעם האחרונה באו"ם.

איציק שמולי: ראינו את ההישגים שלך באו"ם.

ציפי חוטובלי: – – נמצא ראש הממשלה – ואז זה מכאיב לכם, כי אתם יודעים שתפיסת העולם שלכם קרסה.

איציק שמולי: ראינו את ההישגים שלך, הישגים יוצאי דופן – הצבעה אחרי הצבעה נופלים באו"ם.

ציפי חוטובלי: אני מדברת על עכשיו.

ציפי חוטובלי: עכשיו, ברגע זה, נמצא ראש ממשלת ישראל בביקור ממלכתי בהודו – –

איציק שמולי: ומה הצביעה סין?

איציק שמולי: מה הצביעה הודו?

איציק שמולי: מה הצביעה רוסיה?

ציפי חוטובלי: – – ביקור היסטורי שמקדם את הכלכלה הישראלית.

אמיר אוחנה: – – –

איציק שמולי: ומה הצביעה הודו – – –

ציפי חוטובלי: גברתי, אני אשמח אם תיתני לי להשלים את ההישגים המדיניים האדירים של המשרד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

אמיר אוחנה: – – –

טלי פלוסקוב: תודה, רבותיי.

טלי פלוסקוב: כרגע זה הזמן של סגנית השר.

ציפי חוטובלי: חברי חבר הכנסת אמיר אוחנה, אני אשמח להציג את ההישגים שלנו בקדנציה הזאת.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על הרחבת אופקים מדיניים חדשים, על שאמריקה הלטינית פותחת את עצמה לישראל.

איציק שמולי: – – –

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על אפריקה, שבמשך שנים מנהיגים ישראלים, בוודאי ברמה של ראש ממשלה, לא הגיעו אליה.

אמיר אוחנה: – – –

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על אסיה, שהולכת וצומחת ומחבקת את ישראל.

איציק שמולי: אפילו אפריקה הצביעה נגדנו.

אמיר אוחנה: – – –

ציפי חוטובלי: ואנחנו, כמובן – גברתי, אני אשמח אם יהיה סדר במליאה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת היקרים, חבר הכנסת שמולי וחבר הכנסת אמיר אוחנה, אני מזמינה אתכם לשולחן שנמצא מחוץ לאולם הדיונים לדון בנושא הזה.

איציק שמולי: הצבעה אחרי הצבעה הצביעו נגד.

אמיר אוחנה: – – –

ציפי חוטובלי: אתם רוצים להתווכח?

ציפי חוטובלי: תתווכחו, אבל תנו לי לענות.

אמיר אוחנה: – – –

טלי פלוסקוב: תודה, תודה, תודה.

טלי פלוסקוב: אמיר, תודה, תודה.

טלי פלוסקוב: אני מתחילה לקרוא אתכם לסדר.

טלי פלוסקוב: אם אתם לא יודעים ככה – – –

יואל חסון: – – – איפה הם?

יואל חסון: אמרתם שתעזרו להם – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, תודה.

ציפי חוטובלי: עזרנו להם.

ציפי חוטובלי: העברנו את זה בהצעת מחליטים.

טלי פלוסקוב: חבל לי.

טלי פלוסקוב: הנושא חשוב, אני לא רוצה להוציא אתכם מהאולם, אבל זה זמנה של סגנית השר.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: לא נשכח גם את יחסינו עם ארצות הברית.

ציפי חוטובלי: כאן, באגף הזה, השמיעו דברי קינה.

ציפי חוטובלי: כמה עצב היה על פניכם כשראיתם שטראמפ נבחר: אוי ואבוי, מה יהיה?

ציפי חוטובלי: פתאום יהיה ממשל נשיאותי שלא מכריח את ישראל לסגת משטחים.

ציפי חוטובלי: פתאום יש ממשל נשיאותי שמכיר בירושלים כבירת ישראל – –

יחיאל חיליק בר: בירכנו אותו – – –

ציפי חוטובלי: – – בלי לבקש מישראל תמורה מדינית.

ציפי חוטובלי: כן, אלה הישגים אדירים.

ציפי חוטובלי: אלה הישגים שההיסטוריה של מדינת ישראל תזכור – –

יואל חסון: ומה עם ההצבעות באו"ם?

יואל חסון: מה קורה – – –

ציפי חוטובלי: – – וכולם פרי עמלו של ראש ממשלת ישראל, שמשמש כשר חוץ.

יחיאל חיליק בר: בינתיים הוא חתם על צו – – – מה קרה?

אמיר אוחנה: – – –

ציפי חוטובלי: אני יכולה להגיד לכם – – –

קריאות: – – –

ציפי חוטובלי: אני יכולה להגיד לכם שהמציאות הזאת – –

אמיר אוחנה: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, נראה לי שסגנית השר מסתדרת.

ציפי חוטובלי: – – המציאות הזאת של יחסי חוץ בפריחה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, הצעתי לכם לצאת החוצה ולנהל דיון מסוג זה בחוץ.

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, סליחה.

ציפי חוטובלי: – – המדיניות הזאת היא שמניבה את הפירות המדיניים האלה.

טלי פלוסקוב: צריך לכבד את חבר הכנסת שנמצא כאן.

אמיר אוחנה: מי שחתם על המכתב להחרים את טראמפ, עדיף שיהיה בשקט – – –

טלי פלוסקוב: זה לא דו-שיח.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אלה פירות מדיניים שאנחנו קוצרים בזכות המדיניות שלנו, מדיניות שיש בה הבנה של סדרי עדיפויות לאומיים; הבנה שהמלחמה הקשה ביותר שלנו היא מול איראן ושאנחנו צריכים לעשות הכול בזירה הדיפלומטית כדי להיאבק ולשנות את הסכם הגרעין; הבנה שהממשל האמריקני הזה מדבר – –

יחיאל חיליק בר: – – – הכול ייחתם והוא נחתם – – –

ציפי חוטובלי: – – לראשונה על שינוי ורפורמה באונר"א.

ציפי חוטובלי: אלה דברים מדהימים.

ציפי חוטובלי: אלה דברים שלא ראינו במשך שנים.

ציפי חוטובלי: הדברים האלה, בסופו של יום, הם החוסן והביטחון הלאומי של מדינת ישראל שמושגים על ידי שירות החוץ.

יחיאל חיליק בר: ההסכם עם איראן נחתם.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לך שאנחנו, לא רק שאנחנו לא נכשלים – אנחנו תמיד בקו החזית מול ההישגים הכי חשובים להיסטוריה של המדינה הזאת.

יחיאל חיליק בר: ציפי, אתם נכשלים בהם.

יחיאל חיליק בר: ההסכם עם איראן נחתם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, שמענו את שאלתך.

טלי פלוסקוב: תודה.

יחיאל חיליק בר: איפה לא נכשלתם – – –

ציפי חוטובלי: עכשיו אני רוצה לדבר על המשרד.

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: אתה לא יכול לשאול שאלות.

טלי פלוסקוב: תגיש שאילתה – תקבל תשובה.

טלי פלוסקוב: לא, מצטערת.

ציפי חוטובלי: דיברתם על המשרד, על האנשים שעובדים במשרד.

ציפי חוטובלי: אני איתכם.

ציפי חוטובלי: אני איתכם.

ציפי חוטובלי: המשרד הזה הוא משרד חשוב.

ציפי חוטובלי: אני מכירה את האנשים המצוינים שעובדים בשירות החוץ הישראלי, אבל מה הדרך הנכונה באמת להגיש הצעת חוק שעוסקת בשירות החוץ הישראלי?

ציפי חוטובלי: מה שהמשרד עושה ברגע זה.

ציפי חוטובלי: היום למשרד יש פרויקט שנקרא 2025.

ציפי חוטובלי: הפרויקט הזה ממפה את כל האתגרים של הדיפלומטיה הישראלית בשנים הקרובות, ואני אומרת לך, עד סוף המושב הזה אמורה להתגבש הצעת חוק ממשלתית, שזאת הדרך הנכונה לפעול כשמדובר בהצעת חוק שירות החוץ הישראלי.

ציפי חוטובלי: הצעת החוק הזאת תעסוק בכל הרכיבים שקשורים למעמד משרד החוץ ומעמד שגריריו.

ציפי חוטובלי: כבר עכשיו גיבש מנכ"ל משרד החוץ צוות מצומצם שעוסק בגיבוש הצעת החוק הזאת, והצעת החוק הזאת תובא לאישור הממשלה, ובוודאי שיהיה בה עזר רב הרבה יותר למשרד החוץ מאשר הצעת חוק שלא באמת מנתחת לעומק את הצרכים של המשרד.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שמה שקרה בקדנציה הזאת ביחס לשליחים שלנו הוא דאגה קודם כול לשליח שלנו.

ציפי חוטובלי: השליח, הדיפלומט, השגריר, הוא בסוף האיש שעומד בחזית המדינית הישראלית.

ציפי חוטובלי: אנחנו דאגנו לשכר השליחים והעלינו אותו.

חיים ילין: למה אנחנו סוגרים שגרירויות?

ציפי חוטובלי: אנחנו קלטנו את עמ"י, חבר הכנסת יואל חסון.

ציפי חוטובלי: כל כך הרבה פעמים שאלת אותי, ואני אמרתי לך מעל הדוכן הזה שאני אדאג לעמ"י.

ציפי חוטובלי: דאגנו לעמ"י.

ציפי חוטובלי: יש הסכם שנחתם עם האוצר, ואתה מכיר אותו – –

נחמן שי: איזה הסכם זה?

ציפי חוטובלי: – – וההסכם הזה אומץ בהחלטת ממשלה – –

נחמן שי: אתם מחיתם נגד ההסכם.

ציפי חוטובלי: – – ואנחנו מדברים על מציאות שבה אנחנו נקלוט 1,000 עמ"י לשירות החוץ הישראלי כעובדי מדינה.

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

ציפי חוטובלי: אנחנו דואגים להם ועושים כל מה שמוטל עלינו כדי לדאוג, מעובד הקצה – – –

מיקי לוי: זה שקר – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, למה אני צריכה לקרוא בשמכם כדי שתבינו שצריך לתת לסגנית השר להשיב?

נחמן שי: זה ממומן מתקציב המשרד – – –

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: אני מתחילה לקרוא לסדר, רבותיי.

חיים ילין: למה אתם סוגרים שגרירויות – – –

ציפי חוטובלי: לא, רגע, רגע, אני רק רוצה להגיד שיש כאן עוד מוטיבציה.

יאיר לפיד: – – –

ציפי חוטובלי: יש כאן אנשים, כמו חבר הכנסת יאיר לפיד, שמאוד רצו להיות שר חוץ.

ציפי חוטובלי: אני יודעת.

ציפי חוטובלי: הוא חושב שהוא שר חוץ צללים – –

קריאות: – – –

ציפי חוטובלי: – – אבל באופן אמיתי – –

יאיר לפיד: – – –

ציפי חוטובלי: – – אתה, במשך הרבה מאוד חודשים, אתה מנסה לנגח את שירות החוץ הישראלי – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, חבל שאין לי קול כמו שיש לך.

טלי פלוסקוב: נורא חבל.

ציפי חוטובלי: – – כאשר יש באופן אמיתי – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לכבד את סגנית השר.

מיקי לוי: אבל היא לא מכבדת אותנו.

טלי פלוסקוב: לא, אני מבקשת לכבד.

טלי פלוסקוב: זכותה להגיד את מה שהיא חושבת.

טלי פלוסקוב: נקודה.

ציפי חוטובלי: אני מכירה יותר טוב מכם את הצרכים של המשרד, וחשוב לומר שצורכי משרד החוץ גדלים בגלל עשייה מדינית כל כך משמעותית וטובה שמתרחשת בשנים האלה.

ציפי חוטובלי: לכן אני אומרת לכם, לכל האנשים שהם שרי חוץ מטעם עצמם: יש שר חוץ במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: קוראים לו בנימין נתניהו.

ציפי חוטובלי: יש לו יותר ידע דיפלומטי מאשר להרבה מאוד אנשים שיושבים כאן.

יחיאל חיליק בר: כמה זמן הוא מבלה במשרד החוץ?

ציפי חוטובלי: אני סגניתו.

ציפי חוטובלי: אני מאוד גאה בזה שאני סגניתו במשרד החוץ ואני שותפה לעשייה המדינית המשמעותית הזאת.

יחיאל חיליק בר: ציפי, תעני לנו: כמה זמן הוא מבלה במשרד החוץ?

ציפי חוטובלי: לכל אלה שלא מבינים מה המשמעות של ההישגים המדיניים האלה, אז עם כל הכבוד, אתם לא מבינים דיפלומטיה.

ציפי חוטובלי: אתם לא מבינים דיפלומטיה.

קריאות: כמה זמן הוא מבלה – – –

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על דברים שפתחו – –

איציק שמולי: מרוב שאת מבינה דיפלומטיה, אנחנו לא מפסיקים לנצח באו"ם.

ציפי חוטובלי: – – שפתחו שווקים אדירים לכלכלה הישראלית.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על מציאות שבה – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: – – – מרוב שאת מבינה דיפלומטיה.

ציפי חוטובלי: – – אחרי 25 שנה של יחסים עם הודו, ראש ממשלת הודו הגיע לראשונה לביקור מדיני חשוב בישראל, שבעקבותיו ביקור הגומלין הזה.

איציק שמולי: – – – מרוב שאת מבינה דיפלומטיה.

ציפי חוטובלי: אלה דברים שלא נוח לכם להסתכל עליהם, כי בסופו של יום אתם שוכחים שבשנים האלה, שבהם הפרדיגמה שאתם הצגתם לעולם, פרדיגמה ששמה במרכז את הסכסוך הישראלי–פלסטיני – –

נחמן שי: הפרדיגמה – – –

ציפי חוטובלי: – – הפרדיגמה הזאת נכשלה, נכשלה כישלון חרוץ.

קריאות: – – –

ציפי חוטובלי: ויש לנו היום משרד חוץ שיודע את עבודתו, יודע את מלאכתו.

ציפי חוטובלי: אנחנו נותנים גב לאנשים שלנו.

ציפי חוטובלי: אני פונה לחבריי בקואליציה: אנא המתינו להצעת החוק הממשלתית שמתגבשת היום במשרד החוץ, ואני קוראת לכם להתנגד להצעת החוק הזאת, שכל עניינה ניגוח שירות החוץ הישראלי, ואין לה דבר וחצי דבר עם תרומה משמעותית לשיפור יחסי החוץ של ישראל.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

חיים ילין: ציפי, את מאמינה במה שאת אומרת?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגנית השר חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: מתי ראש הממשלה צפוי לבקר בליכטנשטיין?

חיים ילין: – – – משרד החוץ, את אומרת את הדברים האלה באמת?

ציפי חוטובלי: כן, בוודאי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: אתה יכול עוד לשכנע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: – – – את כל – – –

יואל חסון: למה ליצמן נכנס?

עפר שלח: סגנית השר חוטובלי, יש משפט חביב מאוד על ראש הממשלה, כמו כל המנטרות שהוא חוזר עליהן: החלק הראשון לא נכון, והשני לא יהיה.

עפר שלח: 120% ממה שאמרת לא נכון – –

ציפי חוטובלי: – – –

עפר שלח: – – ובערך 200% לא יהיה.

ציפי חוטובלי: תגיד דבר אחד לא נכון שאמרתי – – –

עפר שלח: מה שלא נכון נוגע למצבו של משרד החוץ.

עפר שלח: אתם מדברים על צרכים ב-2025?

עפר שלח: היית באה לכינוס השדולה של נחמן השבוע ושומעת – לא אותי ואותו, שאנחנו אנשי אופוזיציה, אלא את אנשי משרד החוץ מדברים.

ציפי חוטובלי: – – –

עפר שלח: הם ישבו שם ותיארו את המצב שלהם, ישבו שם ותיארו איך הטובים ביותר עוזבים, ואיך אנשים לא רוצים ללכת לקורס הצוערים – –

ציפי חוטובלי: אני שומעת אותם כל יום.

עפר שלח: – – מפני ששירות החוץ הוא עכשיו קללה במדינת ישראל.

עפר שלח: את היית צריכה לפגוש את האנשים שאנחנו פוגשים, חבר הכנסת איל בן ראובן – שפגשנו בשגרירויות, כי יו"ר ועדת החוץ והביטחון מקפיד על זה – –

ציפי חוטובלי: לא אתה דואג להם.

עפר שלח: – – שלכל מקום שאנחנו באים, נפגוש אותם – ואיך הם מתארים לנו את חוסר היכולת שלהם למלא את תפקידם.

עפר שלח: אם היית רואה את זה – מדברים על צרכים ב-2025?

עפר שלח: עד 2025, בדרך שאתם הולכים, לא יהיה משרד חוץ בכלל.

עפר שלח: ומה שלא יהיה הוא כמובן הצעת החוק הממשלתית, שהרי בכל פעם שהממשלה הזאת רוצה להתנגד למשהו – את אומרת שזה לא מבוסס על עבודה; זה מבוסס על עבודה יותר רצינית על משרד החוץ ממה שאתם עושים.

ציפי חוטובלי: מה, אתה לא – – –

עפר שלח: כמו שאמרתי קודם, חתום על זה שר הביטחון הנוכחי, שתאמיני לי, היה שר חוץ, ויודע בדיוק על מה אני מדבר.

יצחק כהן: – – –

ציפי חוטובלי: אולי כדאי – – –

עפר שלח: אתם לא תגישו הצעת חוק, כי לא אכפת לכם משירות החוץ, כי סירסתם את שירות החוץ, כי הורדתם את התקציב שלו בתקציב הנוכחי – המשרד היחיד שקיצצו לו בתקציב.

יעקב ליצמן: מה – – –

יצחק כהן: – – –

עפר שלח: השר ליצמן, או סגן השר, קשה לך להבין מה זה קיצצו בתקציב?

יצחק כהן: – – – רוב.

עפר שלח: איציק כהן יסביר לך.

עפר שלח: זה לא כמו אצלך.

עפר שלח: במשרד החוץ מקצצים.

עפר שלח: אז זה לא נכון, זה לא יהיה, ועכשיו תפילו את הצעת החוק ותסתכלו בעיניים של האנשים שאתם מופקדים עליהם.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כרגע נצביע על הצעת חוק מערך החוץ וההסברה, התשע"ה–2015, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק מערך החוץ וההסברה, התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 29 חברי כנסת, 49 מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק מערך החוץ וההסברה, התשע"ה–2015, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [מס' פ/581/20; דברי הכנסת, מושב שני, חוב' י"ח, עמ' 10182.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015 [הצעת חוק פ/582/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק נומקה ב-10 בפברואר 2016.

טלי פלוסקוב: ההצעה היא של חבר הכנסת מיקי לוי, וכרגע אנחנו עוברים לתשובה ולהצבעה.

טלי פלוסקוב: בשם שרת המשפטים ישיב לנו – השר שטייניץ?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מרב מיכאלי: אבל הודיעו שזו הצעה מוצמדת.

מרב מיכאלי: אני יכולה להציג.

מרב מיכאלי: רגע, רגע.

טלי פלוסקוב: אתה תשיב לנו על שתי הצעות חוק במשולב: הראשונה היא הצעת חוק העונשין של חבר הכנסת מיקי לוי, והשנייה היא של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: את לא הצגת?

טלי פלוסקוב: אדוני השר, דקה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו בודקים, כי חברת הכנסת מרב מיכאלי טוענת – – –

יובל שטייניץ: כל מה – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

רויטל סויד: כמה זמן אתה מדבר?

רויטל סויד: דקה?

טלי פלוסקוב: השר שטייניץ, אני מתנצלת.

טלי פלוסקוב: אתה תמתין עד שחברת הכנסת מרב מיכאלי תציג את ההצעה שלה, ואז אני אזמין אותך שוב לכאן להשיב במשולב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, עד שלוש דקות לרשותך, כי זו הצעה שהוצמדה להצעה של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, צר לי מאוד ששרת המשפטים לא באה בעצמה לענות על ההצעה הזאת, משום שחברי מיקי לוי הציג אותה כאן, במליאה, כבר לפני כשנה, והבטיחו לו – – –

מיקי לוי: שנה וחצי.

מרב מיכאלי: שנה וחצי?

טלי פלוסקוב: זה היה ב-10 בפברואר 2016, אז זה כמעט שנתיים.

מרב מיכאלי: כן, כמעט שנתיים.

מרב מיכאלי: הבטיחו לו כאן שיביאו הצעה ממשלתית שתעשה את הדבר הזה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אמרה הממשלה: אנחנו מסכימות ומסכימים לעיקרון הזה – שאין צודק ממנו, וחברות וחברים, אין יעיל ממנו.

מרב מיכאלי: אני חושבת שבזמן האחרון עלתה על סדר-היום הציבורי ביתר שאת הבעיה הקשה והכואבת של הזנות, של נשים שסובלות מניצול, מדיכוי, מאלימות ומהשפלה, באמת, מעבדות איומה ונוראית, על כל הרצף של הזנות.

מרב מיכאלי: אנחנו מחכות, ואנחנו נאבקות כבר כל כך הרבה שנים על חוק שיהפוך את הדבר הזה לאסור ושישקיע כסף, גברתי היושבת-ראש, בשיקום של נשים שהחיים שלהן אבודים בתוך הכביכול-תעשייה הזאת.

מרב מיכאלי: הדבר הזה יעלה הרבה כסף, ואחד הדברים שאנחנו מציעות בהצעת החוק הזאת – לא אחד הדברים אלא הא דבר שאנחנו מציעות ומציעים בהצעת החוק הזאת גם יעזור לאכוף את האיסור על סרסרות בזנות ועל שידול של קטינים לזנות וגם יאפשר להביא כסף לשיקום של נשים בזנות.

מרב מיכאלי: זו הצעה כל כך פשוטה ובסיסית, שאומרת: מי שמורשע בעבירות של סרסרות ושל שידול קטינות וקטינים לזנות, פשוט יחלטו לו את הרווחים מהסרסרות הזאת.

מרב מיכאלי: האם יש דבר יותר צודק מזה?

מרב מיכאלי: האם יש דבר יותר ראוי מזה?

מרב מיכאלי: האם יש דבר פחות בעייתי, חוקתית, מהדבר הזה?

מרב מיכאלי: מה שנעשה – כסף, רווחים שנעשו מעבירה על החוק, מאחת העבירות הקשות, מאחד הנזקים החמורים שנגרמים לבני אדם, שהם ברובם, לצערי, נשים – שייקחו לו את הכסף הזה, אם הוא הורשע, וישימו את זה בקרן לשיקום נשים בזנות.

מרב מיכאלי: שנתיים מחכה חבר הכנסת לוי – וההצעה שלי, שמונחת מאותו זמן – להבטחה, כמו עוד אחת מההבטחות היפות והריקות, שאי-אפשר להאמין להן, של הממשלה הזאת, שיביאו הצעה ממשלתית ויקדמו את הנושא הזה.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי, משום שהממשלה הודיעה, בעיקרון, שהיא בעד זה, עם כל התירוצים שחבר הכנסת השר יובל שטייניץ יקרא עכשיו מפי שרת המשפטים למה זה לא קורה, אני מפצירה בכן ובכם בכל זאת להצביע בעד, גם בקואליציה.

מרב מיכאלי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

קריאה: השר מדבר לעניין.

טלי פלוסקוב: השר שטייניץ משיב, בשם שרת המשפטים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: כבוד היושבת-ראש, אני משיב בשם שרת המשפטים איילת שקד.

יובל שטייניץ: האמת היא שאני לא יודע למה היא לא נמצאת היום.

יובל שטייניץ: יכול להיות שהיא נבהלה מההכרזות של חברה לסיעה בצלאל סמוטריץ לגבי מקומן של נשים ואמרה לעצמה: אולי נשים לא צריכות – אם הן לא יכולות להיות מפקדות טייסת מינהלית, ודאי שאישה לא יכולה להיות שרת משפטים, שזה אחד התפקידים החשובים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שבעיניו זה לא תקין.

יואל חסון: תשאל אותו.

רויטל סויד: בצלאל – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

יובל שטייניץ: על כל פנים, בצלאל, אז אני – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה הודעה אישית אחר כך.

יובל שטייניץ: אני דווקא מברך את מפלגת הבית היהודי, שיש שם שתי נשים, פעם ראשונה בהיסטוריה במפלגה דתית, ולא סתם שתי נשים אלא שתי נשים בתפקידים הכי בכירים, בצלאל – אחת שרת משפטים, והשנייה היא יו"ר הסיעה שלך.

בצלאל סמוטריץ': טוב מאוד – – –

יובל שטייניץ: אז כנראה נשים יכולות להשתלב היטב גם בתפקידי פיקוד בכירים.

יובל שטייניץ: אפילו יושבת-ראש סיעת הבית הלאומי, לא עלינו, אישה.

איילת נחמיאס ורבין: השר שטייניץ, כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: השר שטייניץ, כל הכבוד.

מיקי לוי: כל הכבוד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: ששש.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני רוצה להקריא, בשמה, את תשובתה של שרת המשפטים שלנו, חברת סיעת הבית היהודי, שרת המשפטים של ממשלת ישראל איילת שקד.

יובל שטייניץ: הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מיקי לוי – – ואני מבין שמוצמדת אליה גם הצעת חוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי – נכון?

טלי פלוסקוב: נכון.

יובל שטייניץ: לעשות צדק עם שניכם.

יובל שטייניץ: – – מבקשת לתקן את חוק העונשין ולקבוע כי יחול על עבירות זנות הסדר חילוט מחמיר שקיים בחוק מאבק בארגוני פשיעה ובעבירות סחר בבני אדם.

יובל שטייניץ: אם הבנתי נכון, חברת הכנסת מיכאלי אמרה שבעצם זנות זה קרוב לעבירה של סחר בבני אדם, גם אם זה לא מוגדר ככה, ולכן יש היגיון בשיגעון, בדברים – בטירוף, לכן גם בצעדי הנגד.

יובל שטייניץ: הצעת חוק זו – כותבת שרת המשפטים – נועדה לתכלית ראויה, ועולה בחלקה בקנה אחד עם תפיסתי, הבאה לידי ביטוי בטיוטת חוק סדר הדין הפלילי (חילוט תקבולי עבירה), שבכוונתי – כלומר בכוונתה – לקדם בזמן הקרוב.

מיקי לוי: מתי?

יובל שטייניץ: כתוב לי "בזמן הקרוב".

יובל שטייניץ: כפי שאמרתי – –

מיקי לוי: אני לא בא בטענות אליך.

יובל שטייניץ: – – היא לא הגיעה עכשיו.

יובל שטייניץ: טיוטת החוק קובעת חילוט חובה של רווחי עבירה באופן רוחבי בהסדר ממשלתי מפורט.

יובל שטייניץ: לצד זאת, אין מקום לשינוי המוצע.

יובל שטייניץ: ביחס לעבירות הזנות נכון לנקוט את כלי החילוט הקיימים גם לעבירת הרצח.

יובל שטייניץ: כלי חילוט אלה מועצמים מצד אחד בטיוטת חוק החילוט הממשלתי שהזכרתי, ומצד שני הפעלת הכוח הממשלתי נעשית מתוך איזונים מוצלחים ומדויקים יותר, כדי לא לפגוע בעניינים שעליהם נבקש להגן.

יובל שטייניץ: כך, למשל, הצעת החוק מאפשרת חילוט אגרסיבי, וזאת בתנאים מסוימים, של כל רכוש העבריין שנצבר בשמונה השנים האחרונות, וזאת באמצעות קביעה שלפיה מדובר באדם החי באורח חיים עברייני.

יובל שטייניץ: מצד שני, ההצעה מגבילה את החילוט הזמני כך שיתאפשר למשפחת העבריין להתקיים בכבוד עד להכרעה בעניינו של הנאשם.

יובל שטייניץ: כמו כן, ההצעה מסמיכה את שרת המשפטים לקבוע בתקנות סכומים שאותם ניתן להוציא לצורך הגנה משפטית על הנאשם.

יובל שטייניץ: בנוסף, וללא כל קשר, הממשלה מתנגדת לסעיף בהצעה שמבקש להעביר את הרכוש המחולט לקרן ייעודית.

יובל שטייניץ: למעט כמה הסדרים היסטוריים של קרנות, הממשלה סבורה כי את כספי החילוט יש להעביר לאוצר המדינה על מנת לחלקו בין כלל צורכי הציבור.

יובל שטייניץ: אני מודה שזאת עמדתן המסורתית של כל הממשלות, גם שלי בתקופה שהייתי שר אוצר – שקנסות או חילוטים מגיעים לאוצר המדינה ולא להקצאה נפרדת למטרה מסוימת, טובה, נכונה, מכובדת וחיונית ככל שתהיה.

יובל שטייניץ: נוכח ההסדרה הממשלתית הצפויה והבעייתיות בחלקים אחרים בהצעת החוק, הממשלה בכל זאת מתנגדת להצעת החוק.

יובל שטייניץ: ואם אני לא ארד, אז עליזה תירה בי, אז אני יורד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר שטייניץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, לרשותך עד שלוש דקות, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: השר שטייניץ, ליבי-ליבי עליך.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת מיכאלי ואני ממתינים שנתיים – שמעתם את זה?

מיקי לוי: ועכשיו מספרים לנו סיפורים שהממשלה הולכת להתקין חוק בעניין הזה.

מיקי לוי: הצעת החוק הזאת מבקשת לחלט רווחים של סרסורים ומנהלי בתי בושת ולהעביר אותם לקרן שהוקמה בעבר לשיקום נפגעי עבירה של החזקה בתנאי עבדות ועבירה של סחר בבני אדם.

מיקי לוי: אין צודק מזה.

מיקי לוי: הכסף הזה שייך לקורבנות, וצריך להשתמש בו כדי לטפל ולשקם אותן ואותם.

מיקי לוי: על פי נתוני משטרת ישראל, בכל שנה נפתחים עשרות תיקי חקירה כנגד מסרסרים לזנות.

מיקי לוי: כך, לדוגמה, ב-2013 נפתחו 35 תיקים, וב-2014 – 41 תיקים.

מיקי לוי: כמו כן, על פי הערכות גורמי מקצוע המתעסקים בתחום, מעגל הזנות בישראל מגלגל מיליארדי שקלים בשנה, ומחצית מהסכום מגיע לכיסם של המסרסרים לזנות.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, במלחמה בזנות חובה עלינו להתמקד בצרכני הזנות, בסרסורים ובמנהלי בתי הבושת, ולא בקורבנות.

מיקי לוי: הרי אף אדם לא בוחר מרצונו החופשי להיכנס למעגל הזנות.

מיקי לוי: כל אחת ואחד מהם היא והוא קורבן של נסיבות חיים ודיכוי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, שנתיים חלפו מאז הסכמתי לדחות את ההצעה, אבל כלום לא קרה.

מיקי לוי: שום הצעה ממשלתית שתטפל טיפול שורש בנושא החמור הזה לא הוגשה, והעוול נמשך.

מיקי לוי: איני מקבל את הטענות של שרת המשפטים על זמן נוסף לגיבוש המלצות וחקיקה ממשלתית.

מיקי לוי: היה לכם הרבה מאוד זמן.

מיקי לוי: את חוק ההמלצות, חוק הפריימריז, חוק המרכולים – כל החוקים הנוראיים האלה – וחוק ליצמן העברתם תוך כמה שבועות.

מיקי לוי: החוק הזה – שנתיים ועוד לא התחלתם לטפל בו.

מיקי לוי: אשר למסקנות הוועדה למיגור הזנות, שפורסמו בשבוע שעבר, הרי הן לא נוגעות בכלל להצעת החוק הזאת, כיוון שסרסרות אסורה בחוק כבר היום, ולכן התשובות של שרת המשפטים בכלל לא רלוונטיות.

מיקי לוי: אם אתם רוצים שנדבר על זה, תעבירו את החוק הזה בטרומית, ואנחנו נתקדם משם הלאה.

מיקי לוי: אני מבחינתי סיימתי להמתין.

מיקי לוי: סבלנותי פוקעת.

מיקי לוי: אני ממתין כבר שנתיים.

מיקי לוי: המצב הקיים לא יכול להימשך.

מיקי לוי: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להצמיד לתקציב המדינה את הצעת החוק לחילוט הכספים שנצברו בחוק הסרסרות.

מיקי לוי: אולי אולי החוק הזה יעבור אם הוא יוצמד לתקציב המדינה.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: אני מבקש מכם להתעלות על עצמכם.

מיקי לוי: זה חוק צודק.

מיקי לוי: כולה זה בטרומית.

מיקי לוי: רק ככה הוא יתקדם.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, גם את מעוניינת?

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות גם לרשותך, ולאחר מכן יהיו שתי הצבעות נפרדות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני רוצה להחרות להחזיק אחרי כל מה שאמר חברי מיקי לוי, ואני רק רוצה לשאול את חברות וחברי הכנסת כאן – ויש כאן חברות כנסת שעובדות, באמת, ללא לאות בשביל נשים נפגעות זנות וסחר ואלימות מהסוג הזה: למה שתאמינו אתן?

מרב מיכאלי: מילא אנחנו, למה שנאמין; אתן, למה שתאמינו למה שאומרת שרת המשפטים ולמה שלא תצביעו בעד הצעת החוק הזאת?

מרב מיכאלי: כל כך פשוטה.

מרב מיכאלי: לא רק שהיא לא תקציבית – היא מוסיפה כסף למדינה.

מרב מיכאלי: היא מביאה רק טוב לעולם.

מרב מיכאלי: למה שתאמינו שוב להבטחה ריקה ולא פשוט תצביעו בעד ההצעה הזאת?

מרב מיכאלי: אני קוראת לכם באמת, מכל הלב, לעשות את זה.

מרב מיכאלי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: יהיו לנו שתי הצבעות נפרדות על שתי הצעות החוק.

טלי פלוסקוב: הראשונה – הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, כפי שהוצגה על ידי חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 40 חברי כנסת בעד, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, כפי שהוצגה על ידי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 40 חברי כנסת, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, לא עברה.

טלי פלוסקוב: הודעה אישית לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

קריאה: בצלאל, בעדינות.

קריאה: בצלאל, בעדינות – – –

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני, לרשותך.

יחיאל חיליק בר: בצלאל, אני מקווה שלא מפריע לך שאישה מנהלת את הדיון.

טלי פלוסקוב: גם אני מקווה.

בצלאל סמוטריץ': ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאה: הכול יהיה בדברה – – –

יחיאל חיליק בר: היושבת-ראש, תבקשי רשות – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש הנכבדה – –

קריאה: איך אתה חי עם זה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – עושה את תפקידה נאמנה, בגלל שהיא אישה.

עמר בר-לב: למרות שהיא אישה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברותיי השרים, חברותיי וחבריי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: סמוטריץ, זה הזמן להגיד – – –

בצלאל סמוטריץ': יובל, אתה יודע, יש ביטוי בגמרא, בהלכות הכשרת כלים, הגעלת כלים, יש ביטוי שאומר – –

נחמן שי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – "איידי דטריד למפלט לא בלע".

בצלאל סמוטריץ': מתוך שהוא טרוד לפלוט, הוא לא בולע.

בצלאל סמוטריץ': ואני, צר לי, כיוון שאני מעריך אותך מאוד; תחושתי היא שלא שמעת את הרעיון בכללותו.

בצלאל סמוטריץ': ראית את הסערה בכוס מים שיצאה ככה לתקשורת כשכל מיני פופוליסטים, בעיקר מהצד הזה, פופוליסטיות, עשו כותרות והתחילו לייצר בלגן.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר את דבריי, ואני עומד מאחורי כל מילה שלי.

בצלאל סמוטריץ': בירכתי ואני חוזר ומברך במזל טוב, שמח בשמחתה של סרן שנתמנתה למפקדת הטייסת הראשונה, וזה בסדר גמור.

נחמן שי: – – – במושב האחורי.

קריאות: – – –

קסניה סבטלובה: תודה שאתה מרשה.

בצלאל סמוטריץ': ויחד עם זה הסתייגתי – –

קסניה סבטלובה: תודה שאתה מרשה.

בצלאל סמוטריץ': – – ואני חוזר ומסתייג מהקמפיין שעושה או עושים בעלי עניין סביב הדבר הזה.

בצלאל סמוטריץ': בסוף בסוף בסוף תצעקו, תקללו, תכפישו, תעשו מה שאתם רוצים; את הטבע, כנראה יהיה לכם מאוד מאוד קשה לשנות, גם לא ב-100 השנים הקרובות.

איילת נחמיאס ורבין: לא מנסות בכלל לשנות את הטבע.

איילת נחמיאס ורבין: תתבייש לך.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': והטבע אומר – –

איילת נחמיאס ורבין: תתבייש לך.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – שריבונו של עולם ברא את העולם עם נשים ועם גברים.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה רודף נשים, שונא נשים – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא נתן לכל אחד את הטבע הפיזיולוגי שלו.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – בושה.

מיקי לוי: בושה.

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

איציק שמולי: תתבייש.

איציק שמולי: תתנצל ותתבייש.

בצלאל סמוטריץ': זה גם כנראה חלק – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה גם כנראה חלק מהטבע.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה מבין, זה חלק מהטבע.

מיקי לוי: – – – בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': כל הנאורים, הליברלים, הסובלניים – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – בשנייה שמישהו מתחיל להציב איזושהי עמדה שמרנית קלאסית – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – הם מתפוצצים וצועקים ומקללים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תחשפו בפני החברה הישראלית את הפרצוף הנאור והסובלני והמכיל שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אנחנו אלה שנבנה את הצבא.

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

בצלאל סמוטריץ': תמשיכו לצעוק.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אתם שומעים מה אומר בצלאל סמוטריץ?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אפסיק לדבר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני לא.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, נא להירגע.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': רק תעצרי לי את השעון.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

קריאות: – – –

מיקי לוי: נשים זה לא רק רחם, זה גם – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להירגע.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

טלי פלוסקוב: גם אני לא מסכימה לכל מילה שנאמרת כאן – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – אבל – – –

נחמן שי: תשאלי את – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: אדוני חבר הכנסת נחמן שי – –

בצלאל סמוטריץ': חברים.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: – – זכותו של חבר הכנסת להביע את עמדתו.

נחמן שי: אני לא מוכן שהוא ישמיץ נשים.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להפסיק עם הצרחות.

בצלאל סמוטריץ': חסד – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יחיאל חיליק בר: פשוט תזכירי לו שאנחנו כבר לא חיים במערות.

בצלאל סמוטריץ': חברים, חסד עשה ריבונו של עולם עם העולם – –

איילת נחמיאס ורבין: מזל שאתה בורג קטן ולא משמעותי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – שהוא ברא בו גם גברים וגם נשים והוא נתן לכל אחד את הטבע, גם הפיזיולוגי וגם הפסיכולוגי – –

איילת נחמיאס ורבין: תמשיכו לאיים שלא תלכו לצבא.

איילת נחמיאס ורבין: רעיון מעולה – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ונתן לכל אחד את הכוחות והכישרונות והיכולת שלו.

קריאות: – – –

נחמן שי: – – – שרה ורחל.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שהופך את החיים לטובים ולמעניינים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה מה שמאפשר לנו, הגברים, למצוא כל כך הרבה דברים טובים בנשים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה כנראה גם מה שמאפשר להן למצוא כמה דברים טובים – לא הרבה, אבל כמה דברים טובים – בנו, הגברים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – עשית פדיחה, תתנצל.

יחיאל חיליק בר: תתנצל.

יחיאל חיליק בר: להגיד שטעית זה גם תגובה.

בצלאל סמוטריץ': ובסופו של יום, בהתאם לאופי ולכישורים וליכולות גם מתואמים תפקידים.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אתה קטן.

מיקי לוי: אתה קטן.

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': תצעקו.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי: את הטבע אתם לא תשנו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': והראיה: 20 שנה מאז בג"ץ אליס מילר הידוע, אפשר לספור על יד אחת, אולי על שתי ידיים, את מספר הטייסות בקורס טיס.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה יודע למה?

יחיאל חיליק בר: אתה יודע למה – – –

בצלאל סמוטריץ': אין היום – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אין היום אף לוחמת בסיירת מטכ"ל; אין היום אף שחקנית – –

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: כאילו פתחו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כאילו פתחו את זה – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – בליגת-העל לגברים בכדורגל; אין היום אף שחקנית בכדורסל.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': בואו נראה אתכם עכשיו – – –

איילת נחמיאס ורבין: תתבייש לך – – – סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': בואו נראה אתכם עכשיו מערבים את משחקי הכדורסל והכדורגל.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: שערורייה.

איילת נחמיאס ורבין: שערורייה.

בצלאל סמוטריץ': תסגרו את תחום המקצועות לנשים בספורט.

איילת נחמיאס ורבין: תתבייש לך.

איילת נחמיאס ורבין: לך הביתה לילדים שלך.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אין יותר באולימפיאדה מקצועות לגברים – –

איילת נחמיאס ורבין: תתבייש לך.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ומקצועות לנשים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, זה פשוט מצחיק.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה פשוט מצחיק.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מקנא בה כי אתה לא יכול להיות טייס.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': שוב, אתם כל כך מזלזלים בנשים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': הניסיון להכריח את הנשים להפוך לגברים הוא כל כך משפיל ומבזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מכריח אנשים להיות חשוכים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תעשו טובה לעולם – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה מכריח אנשים להיות נבערים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תעשו טובה לעולם: תשאירו את הגברים – גברים; את הנשים – נשים.

יעל כהן-פארן: – – – הנשים למטבח.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – בושה וחרפה לכנסת.

בצלאל סמוטריץ': תנו לכל אחד להתפתח, להביא את כוחותיו מן הכוח אל הפועל, להביא אותם לידי ביטוי – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – לקבל משכורת שווה – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – להתקדם בחיים, אבל שגברים יישארו גברים ונשים תישארנה נשים – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון, חתיכת אייתוללה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – אחרת העולם יהיה משעמם.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': מירב, אחרת העולם יהיה משעמם.

מירב בן ארי: אתה שוביניסט.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: ואתה – – –

בצלאל סמוטריץ': תשאירו את הגברים – גברים, ואת הנשים – נשים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה טבע העולם והאדם.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תראו, אני יודע – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני יודע שהליברליזם הפונדמנטליסטי הוא כל כך פתוח וסובלני, שהוא לא מסוגל לשמוע – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא רוצים להיות פתוחים לאנשים חשוכים כמוך.

איילת נחמיאס ורבין: לא מעוניינות ולא מעוניינים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': מה אמרתי?

בצלאל סמוטריץ': אמרתי עמדה שמרנית קלאסית, שנובעת – – –

יחיאל חיליק בר: תתנצל, זאת לא בושה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, טלי.

בצלאל סמוטריץ': לא נתנו לי להוציא מילה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני כבר הוספתי.

טלי פלוסקוב: הוספתי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': עוד שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אני מסיים עוד שנייה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': הבעתי רק עמדה שמרנית קלאסית, שנובעת מכל כך הרבה כבוד והערכה לנשים ולתרומתן האדירה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – לעולם ולאנושות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – איך את יכולה לשבת איתם באותה קואליציה?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתם תמשיכו להיות חשוכים.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תמשיכו לצעוק ולגדף.

בצלאל סמוטריץ': לא תשנו את הטבע העולמי.

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: איזה דיון.

טלי פלוסקוב: דבר אחד – – –

יחיאל חיליק בר: תתנצל, זאת לא בושה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: דבר אחד שחבל לי – שלא שמענו את כל התגובות.

טלי פלוסקוב: אתם צרחתם ואף אחד לא חשב ולא הבין מה אמרתם.

טלי פלוסקוב: נורא נורא חבל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך, היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: אני מציעה, את כל הדיונים האלה לעשות לא במתכונת כזאת ולא בצורה כזאת.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – חשבנו והבנו.

איילת נחמיאס ורבין: זאת שערורייה, מה שהוא אמר.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט שערורייה, מה שהוא אמר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה צריך לשתוק, והיה צריך להפריע לדבריו.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה מה שהיה צריך לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא התכנון והבנייה ובנושא המחסור באזורי תעשייה, מקומות תעסוקה ותחבורה ציבורית

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום, וכרגע עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא התכנון והבנייה, ובנושא המחסור באזורי תעשייה, מקומות תעסוקה ותחבורה ציבורית, מס' 8990, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, יש לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: ההצעה להקמת ועדה פרלמנטרית של מוסי רז ירדה מסדר-היום, ולכן רק שלך נשארה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, הנושא של תכנון ובנייה, החוק של התכנון והבנייה, הוא נושא שמדאיג כל אזרח ואזרח במדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, כבוד היושבת-ראש, אולי תיתני לי קצת שקט?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני חושב שהנושא הוא מאוד חשוב.

טלי פלוסקוב: דקה, אני אעזור לך.

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת ועליזה.

טלי פלוסקוב: עליזה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, רבותיי, אני לא שומעת את מי שנמצא כאן.

טלי פלוסקוב: או להירגע או לצאת החוצה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא של תכנון ובנייה, הנושא של מגורים, הזכות למגורים, הוא נושא חשוב מאוד, והוא חשוב לכל אזרח ואזרח במדינת ישראל, ובמיוחד לאזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה אני מבקש ועדת חקירה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כל הניסיונות לפתור את זה בטלאים לא הצליחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל, כבוד השר שטייניץ, אתה היית שר האוצר כשדיברו על הוותמ"לים, נכון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוותמ"לים התחילו ויש תוכניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום הזה דירה אחת לא נבנתה על סמך תוכניות הוותמ"לים, לכן כנראה שהשיטה הזאת והשיטה של העבודה של התכנון ובנייה לא בסדר, ומחייבות בדיקה מחדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התכנון צריך להיות עם ראייה אסטרטגית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשמתכננים צריך להביא בחשבון גם אזורי תעשייה, תעסוקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכים להביא בחשבון את התחבורה, כי בונים ובונים באזור המרכז והכול פקוק, ואיפה שהולכים מצטמצם ואי-אפשר להגיע ליעד בזמן ומפסידים הרבה שעות יקרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אביא דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תתכננו את חריש שתהיה ל-100,000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום גרים שם כ-4,000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש להם כביש כניסה אחד, אין אזור תעשייה, אין תעסוקה, והמקום הזה יהיה פקוק ויגרום ליתר סבל לכל תושבי ואדי עארה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא דואגים למבני ציבור ולא לשטחי ציבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בונים ובונים, ואנחנו בכל שנה רואים שהרשימה של השטחים בתוך הערים, בתוך היישובים – שמוצפים בגשם של יום אחד – גדלים עוד ועוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לא מתכננים, לא מביאים בחשבון את העניין של הניקוז, את הנחלים, את השיפועים הטבעיים; אפילו תכנון ניקוז לא עושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סדר עדיפויות בפיזור אוכלוסייה לא קיים, והם מתרכזים במקום אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הימשכות התכנון – דוח של מבקר המדינה דיבר על 12 שנים עד לקבלת דירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה ביישובים היהודיים, והוא לא הביא בחשבון את היישובים הערביים, שאליהם אתייחס בהמשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תכנון ובנייה ביישובים הערביים – אחת ההמלצות של ועדת אור אחרי מאורעות אינתיפאדת אל-אקצא ואל-קודס, מאורעות 2000, הייתה שהממשלה צריכה לתכנן את היישובים הערביים ולדאוג לבתי מגורים ולשגשוג של היישובים הערביים, דבר שעד עצם היום הזה – ואנחנו כבר 17 שנים מאז אותו דוח – לא מתקדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד עצם היום הזה יותר ממחצית היישובים הערביים ללא תוכנית מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שמתכנן הוא מינהל התכנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות של זה היא שזו המדינה, ולא הרשויות המקומיות שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה הממשלה, והמדינה, לאורך השנים תכננה לא לתכנן את היישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מתוכנן, וזה לא מקרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתייחס למה שקורה בתכנון של היישובים הערביים מבחינת לוחות זמנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 20 שנים לוקח לתכנן תוכנית מתאר עד שמאשרים אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק להודיע לכם שבעיר שלי, טייבה, התחילו ב-2000; הוחלט להפקיד בתנאים ב-2006 – למרות שהתוכנית לא מתאימה בכלל, ואתייחס לזה גם בהמשך; ב-2008 פרסמו את ההתנגדויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה זמן אנשים מתנגדים – חודשיים, 60 ימים?

טלי פלוסקוב: בדרך כלל, כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדרך כלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2008 פרסמו להפקדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי פרסמו למתן תוקף?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2015.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 15 שנים לקח לאשר תוכנית מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ותוכנית מתאר זה לא שסיימנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא יכולים להגיע לבית מגורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי 15 שנים, ב-2015, אושרה תוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אנחנו ב-2018, ואין תוכנית מפורטת אחת שאושרה כך שעל סמך אותה תוכנית ניתן לבנות ולקבל היתר בנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לאשר תוכנית מפורטת, תוכנית תב"ע, ההליך נמשך בין ארבע לשש שנים אחרי שיש תוכנית מתאר, שלפיה צריך לאשר את התוכנית המפורטת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 15 שנים לקח לאשר תוכנית מתאר שהיא בהתאם לתוכנית מתאר מחוזית מאושרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסתכל על לוחות הזמנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי זה, לוקח בין שנה לשנתיים עד אישור תשריט חלוקה, ועוד לפחות שנה עד לקבלת היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות היא: בין 25 ל-30 שנים צריך לחכות מיום שכבר יש לנו שטח שלכאורה החלטנו להפשיר לבנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הבן שעוד לא נולד ירצה להתחתן, ירצה להקים משפחה, ועדיין אין לו אפשרות להגיע לדירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואיפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: על הקרקע הפרטית שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש עוד בעיה, שגם במתכוון עושים אותה בלשכות התכנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קורים מקרים של אנשים שלא יכולים לחכות עוד, כי אין להם אופציה אפילו ביישוב אחר, אם הם ירצו לעבור, אז הם בונים; ולפעמים בונים בתוואי דרך מתוכנן – ואנחנו מתנגדים לזה התנגדות מוחלטת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל במקום לקדם את התוכנית ולטפל באותו בית או באותו רחוב שצריך לשנות, או כביש שצריך לשנות, תוקעים את כל התוכנית ומתחילים לתכנן מחדש, כבוד היושבת-ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז הלופ הזה מתחיל מחדש, ומתחילים לספור עוד פעם מחדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שזה גורם – זה מזמין עוד בנייה ללא היתר ועוד בנייה וללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז במקום לבוא ולשנות את הגישה ולבוא לתכנן, ולתכנן כמו שצריך, באו ליישובים הערביים עם חוק קמיניץ: לך עם כוח; מה שלא בא בכוח, בא ביותר כוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השיטה לא יכולה – אפילו עם קמיניץ, אנשים שאין להם אופק שהם יוכלו לבנות את הבית, ימשיכו לבנות; אולי לא יוכלו להגיע לכל הבתים, לא יהרסו את כל הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה – אנחנו לא רוצים אותו ואנחנו לא חפצים בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר שכדי לפתור את הבעיה של המגורים ביישובים הערביים צריך לבוא בדרך של אמון ולא איום; לבוא, עם התושבים, כי בתוכניות מתאר ההשתתפות היא רק על הנייר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומרים שיש ועדות היגוי, אבל בפועל האזרחים לא שותפים; האזרחים, לא משתפים אותם בפועל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכתיבים להם תוכניות שאין להן בסיס במציאות, הן לא קשורות במציאות, ואז המצב הזה מידרדר עוד ועוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה בתכנון של היישובים הערביים היא שהיישובים יישארו רק מעונות לשינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתוכניות המתאר לא נותנים את האפשרות לתעשייה, לתעסוקה, למסחר; זה לא נכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ייתכן, בתוכנית מתאר של היישוב טייבה – מעל 40,000 תושבים – בתקנון מחביאים איזה משפט שם, שמאשרים מסחר בשטח של 5,000 מ"ר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קניון אחד – זה כל המסחר שמאשרים אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המתכננים של המדינה החביאו את זה בפנים, בתוך התקנון, למרות שאני, כשהייתי ראש רשות, דאגתי ולחצתי שתהיה חזית מסחרית לכל כביש 44, בשני הצדדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחריי, אחרי שיצאתי – כי רק ב-2015 אישרו את התוכנית – הכניסו את הסעיף הזה בתוך התקנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, אנחנו רק נהיה שואבי מים וחוטבי עצים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הזכויות של הבנייה שלא מביאים בחשבון – זה זכות ולא חובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הקרקע היא פרטית, אפילו אם תאשר לי חמש קומות, שש קומות, שמונה קומות, אני אבנה את מה שאני צריך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה באים ואומרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך שטח מאושר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אין לי שטח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד נקודה שצריך להביא בחשבון: הקרקע הפרטית של האזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו זכות קניין על הקרקע שלו, אתה לא יכול לחייב אותו למכור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אנשים שקיבלו בירושה שטחים גדולים, ואז השטחים האלה לא נבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם לזה לא נותנים פתרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש צורך בפתרון מצוקת הבנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה האחרונה ממש, ואני מסיים – העניין של הנגב, הכפרים הלא-מוכרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מקום אחר בעולם שיש בו את המצב הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להגיע לפתור את מצוקת המגורים שם: להכיר ביישובים, להכין להם תוכניות מתאר, תחום שיפוט, ללא שום קשר להסדרת הקרקע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תביעות על הקרקע – נשאיר את זה בצד וניתן לאנשים לחיות, כי הם לא יתאדו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2,000 מבנים נהרסו בשנת 2017, רק בשנה האחרונה, ולא גרמו לבדואי אחד להגר משם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה הכוונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם אזרחים ויישארו אזרחים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ועדת החקירה צריכה לבדוק אם יש תכנון אסטרטגי או לא, היא צריכה לבדוק סדרי עדיפויות, היא תבדוק את הימשכות התכנון והביורוקרטיה ואת הדרכים לקיצור התקופה, ולתת שוויון בזכות למגורים גם לאזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: שלום.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, ההצעה של ידידי חבר הכנסת בדבר הקמת ועדת חקירה בנושא התכנון והבנייה ובנושא המחסור באזורי תעשייה, מקומות תעסוקה ותחבורה ציבורית – אתה מתכוון רק למגזר או באופן כללי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כללי, אבל במיוחד תתמקד באוכלוסייה הערבית.

יצחק כהן: מן הכלל אל הפרט.

יצחק כהן: אין בעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יצחק כהן: אבל תאזין.

יצחק כהן: בשנים האחרונות מקדם מינהל התכנון פרויקט רחב היקף של קידום תכנון מתארי ליישובי המדינה – אנחנו מדברים על הכללי.

יצחק כהן: במסגרת זו מקודמות תוכניות מתאר יישוביות, הנערכות על ידי צוותי תכנון מקצועיים ורב-תחומיים, אשר כוללות שטחי פיתוח למגורים, שטחי ציבור, שטחים ציבוריים פתוחים, שטחי מסחר ותעסוקה, תשתיות – כולל תשתיות תנועה ותחבורה, מים, ביוב, ניקוז – ושימושים נוספים.

יצחק כהן: כל זאת, במטרה לתת מענה תכנוני כולל ואיכותי לאוכלוסייה הצפויה ביישוב, בראייה לטווח ארוך, של שנים רבות קדימה – עיסאווי, עיסאווי, אתה מפריע לי.

עיסאווי פריג': אני הולך לשבת.

יצחק כהן: שב.

יצחק כהן: במגזר הערבי, עיסאווי פריג', נבחנים כל אלה לעיתים קרובות אף לטווח רחוק מהמקובל.

עיסאווי פריג': אתה מדבר גם על התקציב?

יצחק כהן: אני אספר על פוריידיס.

עיסאווי פריג': למה אתה מגלה את הסודות?

יצחק כהן: אני אספר מה היה שם.

עיסאווי פריג': למה אתה מגלה את הסודות?

יצחק כהן: למה לא?

יצחק כהן: למה, זה סודי?

יצחק כהן: במגזר הערבי נבחנים כל אלה לעיתים קרובות אף לטווח רחוק מהמקובל, וזאת בהתחשב במאפייניה המיוחדים של האוכלוסייה, לרבות שמירת הקרקע לדורות, הנהוגה ביישובים האלה.

יצחק כהן: במסגרת הכנת כל תוכנית מתאר יישובית, ללא הבדל מגזר, נעשית בדיקה של מכלול ההיבטים הפיזיים, החברתיים והתפקודיים הרלוונטיים לתכנון היישוב.

יצחק כהן: בין היתר, נעשית בחינה כלכלית המתייחסת למבנה המסחר והתעסוקה ביישוב, לרבות ניתוח ביקושים ומגמות יומיומיות, וניתוח מצאי קיים ועתודות קרקע זמינות לפיתוח תעסוקה ומסחר, הן בתחום היישוב המתוכנן והן במרחב הסובב אותו.

יצחק כהן: בהתאם לניתוח מכלול הנתונים הללו ושיקולים נוספים, ובהם איתנות הרשות והיבטים סביבתיים, תחבורתיים, אורבניים ועוד, נקבע היקף השטחים לתעסוקה ומסחר ופריסתם.

יצחק כהן: במקביל מהווה מכלול נתונים אלה, יחד עם שיקולים נוספים, כגון ההיבטים חברתיים, בסיס לתכנון מערכות התחבורה ביישוב וקישורן עם מערכות התחבורה האזוריות, כולל מערכות דרכים, שבילים להולכי רגל ולרוכבי אופניים ומערכות תחבורה ציבוריות.

יצחק כהן: תוכנית המתאר המקודמת במסגרת ועדת היגוי בין-משרדית כוללת את נציגי כלל גופי הממשלה הרלוונטיים בתחומים שונים, אשר חברים גם במוסדות התכנון.

יצחק כהן: במסגרת הוועדה מתקיים שיח עמוק לגבי הצרכים והפתרונות המוצעים, בראייה ארוכת טווח.

יצחק כהן: מסגרת זו מאפשרת לקדם את התוכניות במוסדות התכנון, עם הגשתן, בלוח זמנים מהיר, ומהיר יותר.

יצחק כהן: לאורך השנים הליך קידום התכנון המתארי התייעל מאוד, ונכון להיום זמן אישורן של התוכניות התקצר באופן משמעותי.

יצחק כהן: יש לציין שבמקרים לא מעטים מתעכב הליך אישור התוכנית לא בגלל ביורוקרטיה אלא מסיבות מגוונות, וביניהן, לעיתים, חילופי הנהגה ביישוב, אם ההנהגה הנבחרת ואם ההנהגה המקצועית.

יצחק כהן: לאור כל האמור, וכפי שדווח, גברתי היושבת-ראש, כבר פעמים רבות, וידוע גם להנהגות היישובים כולם ומוערך על ידן, ראוי להפנים, בצד הצרכים המשתנים והבעיות שטרם קיבלו את מלוא פתרונן, גם את ההישגים התכנוניים, המושגים במאמץ רב ובשיתוף פעולה לאורך שנים.

יצחק כהן: ואני מקווה – עיסאווי בטח מבין מה אני אומר – שמכיוון שיחסים הם מרכז – לא? לא להגיד?

יצחק כהן: לא להגיד?

יצחק כהן: מה?

עיסאווי פריג': – – – יש הבדל בין דיבורים למעשים.

יצחק כהן: נסענו יחד, לא אגיד לאיזה יישוב, עם הרבה הרבה רצון לעשות מעשים, ואתה יודע שהמרכז העירוני שם – בלתי ניתן להכניס אפילו בובקט.

יצחק כהן: צחי, תן לו, הוא באמצע.

יצחק כהן: לאור כל האמור, וכפי שדווח כבר פעמים רבות וידוע גם להנהגות היישובים כולם ומוערך על ידן – בבקשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יצחק כהן: לא שומע.

יצחק כהן: לא שומע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יצחק כהן: לא שמעתי, אבל בטוח שאמרת דברים טובים.

יצחק כהן: על כל פנים, אמרתי שראוי להפנים, בצד הצרכים המשתנים והבעיות שטרם קיבלו את מלוא פתרונן – כגון פינוי פלישות במרכזי הערים – גם את ההישגים התכנוניים, המושגים במאמץ רב ובשיתוף פעולה לאורך השנים.

יצחק כהן: תכנון מתארי עדכני – נתונים – עיסאווי, תשב שם, אני לא יכול ככה.

יצחק כהן: שב לידם ונדבר יחד.

עיסאווי פריג': אתה רוצה שכולם ביחד, אה?

יצחק כהן: אתם מאוחדת, לא?

יצחק כהן: נתונים, אתה אוהב נתונים.

יצחק כהן: אתה רואה חשבון, אתה אוהב נתונים.

יצחק כהן: נכון להיום נמצאות 213 – 213 – תוכניות מתאר יישוביות עדכניות בשלבי הכנה ו/או אישור; 89 תוכניות מתאר עדכניות מאושרות, 64 תוכניות מתאר חדשות בהליכים סטטוטוריים לאישור; 60 תוכניות מתאר חדשות בהליכי תכנון.

יצחק כהן: מתי היה דבר כזה, תגיד לי?

יצחק כהן: באיזה תקופה היה דבר כזה?

עיסאווי פריג': בשטח.

עיסאווי פריג': מה אירע בשטח?

יצחק כהן: הכול זה היה שטח.

יצחק כהן: הכול השטח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סגן השר, התוכניות, עד שהן מאושרות – – –

יצחק כהן: אני אומר לך, חברי חבר הכנסת, יש תוכניות גם למרכזים עירוניים.

יצחק כהן: אתה מסוגל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד שהתוכניות מאושרות הזמן הזה עובר, ולא נוכל – – –

יצחק כהן: אני שואל שאלה: יש תוכניות וכסף ותקציב.

יצחק כהן: אתה מסוגל ללכת למרכז עירוני של יישוב ערבי.

יצחק כהן: ולפנות מהמרכז את כל הפלישות?

יצחק כהן: אתה מסוגל?

יצחק כהן: כן או לא, תגיד לי כן או לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בגלל זה צריך ועדת חקירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לתת מענה לזה צריך ועדת חקירה.

יצחק כהן: לא צריך.

יצחק כהן: יש כסף, יש תוכניות.

יצחק כהן: כן.

קריאה: – – –

יצחק כהן: לא, דווקא לא.

יצחק כהן: אני אמשיך עד הסוף.

יצחק כהן: טוב, אני באמצע הנתונים: מתוך כלל התוכניות האלה – המצב התכנוני ביישובי המיעוטים: ל-121 מתוך 132 יישובים במגזר הערבי, כולל דרוזיים וצ'רקסיים וכולל יישובים במועצות אזוריות, יש תוכנית מתאר עדכנית בשלבים כאלה ואחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאושרת?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: ל-78 יישובים – הינה, 78 תוכניות מאושרות משנת 2000 ואילך, 71 מתוכן אושרו משנת 2005 ואילך; ל-17 יישובים תוכניות מתאר חדשות בהליכים סטטוטוריים; ל-29 יישובים יש תוכניות מתאר חדשות בהליכי תכנון, כולל ארבעה יישובים בעלי תוכנית שאושרו אחרי 2005, והוחלט על קידום תכנון מחודש; עוד יישוב אחד נמצא לקראת תכנון.

יצחק כהן: 102 מתוך התוכניות הנ"ל קודמו ומקודמות על ידי מינהל התכנון ו/או גוף ממשלתי אחר.

יצחק כהן: לאור כל האמור והמהלכים של ייעול תהליכי התכנון ולוחות הזמנים, בין היתר על ידי תיקוני חקיקה שנעשו בשנים האחרונות, אין מקום לוועדת חקירה.

יצחק כהן: שוכרן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו כרגע נצביע על הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא התכנון והבנייה ובנושא המחסור באזורי תעשייה, מקומות תעסוקה ותחבורה ציבורית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 20 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 42 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 20 חברי כנסת, 42 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: ההצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: שתי הודעות ללא הצבעה, נכון?

): נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

): תודה, כבוד היושבת-ראש.

): חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדות הכנסת הבאות, מטעם סיעת הרשימה המשותפת: בוועדת הכלכלה – במקום חבר הכנסת ג'מעה אזברגה יכהן חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החינוך – חבר הכנסת מרגי, איפה הוא?

טלי פלוסקוב: לא נמצא.

): לא נמצא.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח–2017, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי ויעקב מרגי, פ/4824, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: דחיית מתווה הנכים בניגוד למובטח

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו סיימנו את הצעות החקיקה ועוברים לסעיף הראשון – הצעות לסדר-היום בנושא: דחיית מתווה הנכים בניגוד למובטח, מס' 9036, 9041, 9045, 9084, 9096 ו-9097.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יוסף עטאונה, קארין אלהרר, יואב בן צור וישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, השרים, אני באמת לא יודע לספור כמה פעמים דיברתי על הנושא הזה של מתווה הנכים.

יואל חסון: ואני לא מוותר על העלאת הנושא הזה על סדר-היום, עד שנראה פה את 120 האצבעות שיצביעו בעד מתווה הנכים, שכולנו הסכמנו עליו.

יואל חסון: ולמה אני גם לא עוזב את הנושא הזה?

יואל חסון: כי באמת, גברתי היושבת-ראש, האירוע הזה שבו כל ראשי סיעות הבית נפגשו והסכימו על מתווה – זה היה אירוע היסטורי, זה היה אירוע ייחודי בכנסת, זה לא דבר שקורה פה כל יום.

יואל חסון: ובאמת, אני חייב לומר, אולי בתמימותי, הייתי בטוח שהדברים האלה יעופו, שהנושא ירוץ, כי באמת ראיתי כאן מקיר לקיר – ואפילו ראש הממשלה, מייד אחרי אותה מסיבת עיתונאים הצהיר שהוא תומך במתווה ונתן לו גב.

יואל חסון: אבל תראו מה קורה.

יואל חסון: מאז אותה מסיבת עיתונאים – חודשים, חודשים עברו ושום דבר לא קורה.

יואל חסון: מה קרה בינתיים?

יואל חסון: תראו כמה דברים קרו כאן בינתיים, תראו כמה חקיקות עברו כאן בן לילה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, בן לילה העברתם פה העלאת שכר לשרים.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: מה זה בן לילה?

יואל חסון: בן יום.

יואל חסון: בשעתיים.

יואל חסון: בשעתיים אתם נתתם לשרים 5,000 שקל נוסף למשכורת.

יואל חסון: בשעתיים.

יואל חסון: למה לא לנכים?

מירב בן ארי: אבל – – –

יואל חסון: איפה המילה שלכם?

יצחק כהן: למה אתה צועק?

יואל חסון: אני אצעק עליך, אדוני סגן השר.

יואל חסון: אני אצעק עליך ואני אגיד לך בכל מקום – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: – – שאתם רימיתם את הנכים ואתם ממשיכים לרמות אותם.

מירב בן ארי: – – – ברווחה.

יואל חסון: אתם הבטחתם להם לעדכן להם את הקצבאות ב-1 בינואר 2018 ואתם משקרים, ושיקרתם – ואל תיקחי את זה על הגב שלך.

יואל חסון: פניתי אלייך בנושא אחר.

מירב בן ארי: אני אמרתי שהיום היה דיון בוועדת העבודה והרווחה על הנכים.

יואל חסון: בואי, אני – את יודעת, מירב, אני כל כך מעריך אותך.

יואל חסון: אל תערבבי אותי, בסדר?

מירב בן ארי: מה קשור?

מירב בן ארי: היה היום דיון.

יואל חסון: אל תערבבי אותי.

יואל חסון: אני באמת מכיר אותך, מעריך אותך.

יואל חסון: כוונותייך זהב.

מירב בן ארי: מישהו היה בדיון?

יצחק כהן: מה עשית למען הנכים?

יואל חסון: באמת, במבחן התוצאה, ב-1 בינואר – –

יצחק כהן: תגיד, מה עשית?

יצחק כהן: מה עשית?

יואל חסון: – – אתה והממשלה שלך לא העברתם את הקצבאות לנכים כמו שהבטחתם.

יואל חסון: אתה הממשלה.

יואל חסון: אתה הממשלה.

יואל חסון: אתה נושא באחריות, אתה הממשלה.

יואל חסון: אתה נושא באחריות.

יואל חסון: אתה נושא באחריות, לא אני.

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: ואתה סתם מבלבל במוח.

יואל חסון: ואתה, אדוני סגן השר, ידעת להעביר לעצמך 5,000 שקלים בחודש – –

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: מה זה קשור בכלל?

יואל חסון: – – אבל להצמיד להם את שכר המינימום, לנכים, לא ידעת לעשות.

יואל חסון: לא ידעת לעשות.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

יואל חסון: בוודאי שזה קשור.

יואל חסון: בוודאי שזה קשור.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: ואנחנו שומעים שלא מעט שרים הרי ויתרו על תוספת השכר, אז – נכון?

מירב בן ארי: – – – ואם הם קיבלו עוד כסף, אז מה?

מירב בן ארי: צריך להרוג אותם בכיכר העיר?

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: פופוליזם – – –

קארין אלהרר: לא, לא להרוג אותם – – –

טלי פלוסקוב: לא, מירב כבר מדברת אחרי הזמן שלך, אז אני מוסיפה לך ממש שני משפטי סיום, ולסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מירב בן ארי: אז תני לי, תני לו שידבר.

יואל חסון: מה שמדהים בסיפור – שסגן שר האוצר צועק עליי – –

יצחק כהן: אתה לא עושה כלום, אתה רק מברבר.

יצחק כהן: אתה פטפטן.

יצחק כהן: כלום לא עשית בחיים שלך.

יואל חסון: – – ושואל אותי מה אני עשיתי.

יואל חסון: אני לא הממשלה, אתה בממשלה.

יואל חסון: האחריות היא שלך – –

קריאות: – – –

יואל חסון: – – אתה לא מבין.

יואל חסון: אל תפנה לאופוזיציה.

יצחק כהן: גם כשאתם הייתם בממשלה, אתה, יואל חסון, לא עשית כלום.

יצחק כהן: אתה מברבר, אתה קשקשן, אתה לא עושה כלום, לא עשית כלום ולא תעשה כלום.

יצחק כהן: ברברן קשקשן, זה מה שאתה.

יואל חסון: אתה מברבר.

יואל חסון: אתה יודע למה אתה מברבר?

יואל חסון: אני אסביר לך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

מירב בן ארי: הוא אומר אותו הדבר.

יצחק כהן: ברברן קשקשן, זה מה שאתה.

יצחק כהן: אתה לא יודע לעשות כלום.

יואל חסון: אני אסביר לך את ההבדל.

יואל חסון: אני אסביר לך את ההבדל בינינו לבינך.

יצחק כהן: אנחנו עושים.

יצחק כהן: לי יש אחריות – אני עושה.

יצחק כהן: אתה לא עושה כלום.

יואל חסון: אם תיתן לי לסיים אני אסביר ואני אסיים את דבריי, גברתי.

יואל חסון: ההבדל בינינו לבין הממשלה הוא שלצערי, לנו יש רק את האפשרות לדבר.

יואל חסון: לכם, הממשלה, יש גם את האפשרות לעשות, אבל אתם לא עושים.

יואל חסון: אתם מברברים, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: 4 מיליארד ו-200 הם מעבירים – – – מברברים.

יצחק כהן: אני חייב להגיב.

יואל חסון: אתה לא חייב.

יואל חסון: אתה ממש לא חייב.

יצחק כהן: חייב.

טלי פלוסקוב: סגן השר, סגן השר משיב.

קארין אלהרר: סליחה, מה ההפקרות הזאת?

יואל חסון: מה זה, סגן השר באמצע?

יואל חסון: זה מקובל שסגן השר באמצע?

יצחק כהן: כן, כן, כן.

יצחק כהן: במיוחד כשאתה מקשקש.

יואל חסון: לא, לא, לא.

יצחק כהן: אתה מעולם לא עשית דבר.

יצחק כהן: אתה כל הזמן מחויט עם חליפות, מסתובב בכל העולם – –

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: לא מקובל.

יצחק כהן: – – מטייל ולא עושה כלום.

יואל חסון: מה אתה מקשקש.

יואל חסון: אני עושה – – –

יצחק כהן: תאר לי דבר שעשית.

יצחק כהן: כל הקריירה הפוליטית שלך – תראה דבר אחד שעשית חוץ מאשר לשבת במסדרון, לשבת פה ולבלבל את המוח.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר.

יצחק כהן: – – – לחו"ל – – – לטייל בכל העולם – – –

יואל חסון: אני מבין שהכובע בוער.

יואל חסון: הכובע בוער.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אתה קשקשן, קשקשן כלומניק.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: את שומעת מה הוא אומר.

טלי פלוסקוב: קודם כול, אני אבקש עכשיו את תשומת ליבכם, חברי הכנסת היקרים.

טלי פלוסקוב: כשיש לנו הצעה לסדר-היום – ואני פה פונה לסגן השר – לא הייתה לך שום אפשרות לעלות לדבר.

מירב בן ארי: אבל השר שלנו הוא חבר כנסת, זה הקטע.

טלי פלוסקוב: נכון, בסדר.

טלי פלוסקוב: וגם השר, ובאמצע של – בעיצומו – אין זכות לעלות.

טלי פלוסקוב: 2.

טלי פלוסקוב: למה אני – – –

קריאה: – – – בכל שלב בדיון.

יצחק כהן: למטרה ראויה.

טלי פלוסקוב: כן, לכן אני בעצם – רבותיי, זהו, אנחנו ממשיכים בהצעה לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: הנושא הוא טעון, ברור לכולם.

טלי פלוסקוב: עכשיו זכותו של חבר הכנסת יוסף עטאונה לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

יצחק כהן: הוא כלום לא עושה.

יצחק כהן: מטייל בעולם.

יצחק כהן: הולך ובא, הולך ובא.

יצחק כהן: קשקשן, תמשיך לקשקש.

יואל חסון: – – – כל החיים שלך אתה סגן שר.

יואל חסון: כל החיים שלך אתה סגן שר, מקריא מהדפים של ביבי.

יואל חסון: שכחת את מי אתה מייצג בכלל.

טלי פלוסקוב: סיימתם?

טלי פלוסקוב: רבותיי, נא לצאת החוצה.

יואל חסון: – – – תתבייש לך.

יואל חסון: מקריא דפים עם תכנים של ביבי.

יואל חסון: איזה תוכן הבאת מעצמך?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חסון.

טלי פלוסקוב: זה במקום הבקשה שלך להודעה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, קריאה ראשונה.

יואל חסון: הכול אתה קורא מניירות, הכול מניירות.

יואל חסון: אין שום תוכן, שום דבר.

יואל חסון: משרת של ביבי – –

יצחק כהן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, קריאה שנייה.

יואל חסון: – – זה מה שאתה.

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: כשתה

יואל חסון: פוך את זה לאישי תקבל אישי.

טלי פלוסקוב: יואל, אני כבר אומרת שלישית, יואל.

טלי פלוסקוב: אתה לא רוצה את זה.

יצחק כהן: מטיסה לטיסה.

יואל חסון: מאה אחוז.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מתחילה כמובן מההתחלה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

יוסף עטאונה: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני חושב שהוויכוח סביב מתווה הנכים והדחייה שלו – ואם הצד הזה במליאה היה מתנהג ומדבר באותו מרץ בקשר למתווה, הנכים לא היו סובלים.

יוסף עטאונה: הרי הובטח, למרות כל ההסתייגויות מהמתווה, שהפעימה הראשונה – הובטח לארגוני הנכים שאכן תהיה ב-1 בינואר, והיום אנחנו עומדים ב-17 בחודש ושום דבר לא התקדם.

יוסף עטאונה: אכן, היום היה דיון בוועדת העבודה והרווחה על הנושא, ולצערי, זה עוד דיון.

יוסף עטאונה: במדינה מתוקנת נכים, בעלי מוגבלויות ונזקקים לא צריכים להיאבק כדי לחיות ולהתקיים בכבוד.

יוסף עטאונה: ואכן, ארגוני הנכים והנכים מנהלים זה תקופה ארוכה את אחד המאבקים הצודקים ביותר.

יוסף עטאונה: ועל מה הם נאבקים?

יוסף עטאונה: הם נאבקים על העלאת הקצבאות ועל הזכות לעבוד.

יוסף עטאונה: הממשלה, במקום לדאוג לאנשים האלה ובמקום להעלות את הקצבאות ובמקום לסיים את הסבל שלהם, היא מוצאת את עצמה מורחת את העניין מישיבה לישיבה.

יוסף עטאונה: ראינו שכשאותה ממשלה רצתה לקדם חוקים פרסונליים ורצתה שחברי הכנסת יממנו את הפריימריז שלהם – ראינו אותם מקבלים את ההחלטות בזמן הנכון ובמהירות.

יוסף עטאונה: ראינו את אותם שרים, כשרצו להעלות את השכר שלהם, מוצאים את הכסף ואת הזמן כן לחוקק חוקים ולעשות את זה.

יוסף עטאונה: המצב של הנכים במדינת רווחה, במדינה מתוקנת, לא יכול להיות כך.

יוסף עטאונה: האנשים האלה בסך הכול רוצים לחיות, להתקיים בכבוד.

יוסף עטאונה: הם לא צריכים להיות מבקשי נדבות ומקבצי נדבות.

יוסף עטאונה: אנחנו כחברה צריכים לדאוג להם ולספק להם מה שצריך.

יוסף עטאונה: זה מצב מבייש, וממשלה שמתנגדת למתווה, מורחת אותו ומושכת זמן, אין לה זכות להמשיך ולהתקיים.

יוסף עטאונה: ולכן, אני קורא מכאן מיידית לסיים את הסחבת ואת הסבל של הנכים, ואכן להעלות את הקצבאות, לאשר את המתווה.

יוסף עטאונה: למרות כל ההסתייגויות ממנו, רוב הארגונים ורוב הפועלים בעניין אכן מסכימים שזה הרע במיעוטו, וצריך לקדם אותו מיידית.

יוסף עטאונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף עטאונה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חברי וחברות הכנסת, אני חייבת לומר שזאת הפעם המי-יודע-כמה שמתנהל דיון במליאה הזאת, שלא נדבר על דיונים בוועדות, שלא נדבר על מסיבות עיתונאים, שלא נדבר על הבטחות.

קארין אלהרר: הישגים היסטוריים קוראים לזה, לא?

קארין אלהרר: כמה מאלה היו לנו בשנה האחרונה?

קארין אלהרר: ומה במציאות?

קארין אלהרר: במציאות שום דבר.

קארין אלהרר: נכון, שמעתי את שר האוצר מבטיח 4.2 מיליארד שקל, בקולו.

קארין אלהרר: עכשיו, בעיניי, אני חייבת לומר, התביישתי הבוקר בדיון.

קארין אלהרר: בפעם המי-יודע-כמה מביאים לכנסת את כל הציבור שכל כך מחכה לבשורה והממשלה רבה בינה לבין עצמה – שר האוצר מול שר הרווחה.

קארין אלהרר: על חשבון מי אתם עושים את הפוליטיקה הזאת?

קארין אלהרר: מי הגורם שניזוק מזה?

קארין אלהרר: אני חושבת שהגיע הזמן שתסתכלו במראה.

קארין אלהרר: הבטחתם, אתם רוצים לעשות הישג היסטורי – תעשו אותו.

קארין אלהרר: תפסיקו לדבר על זה; תתחילו לעבוד.

קארין אלהרר: אתם כל הזמן אומרים: האופוזיציה רק מדברת והיא לא עושה, אז הינה, אתם בממשלה, אתם שולטים – תשלטו, תביאו, נברך אתכם.

קארין אלהרר: אבל אתם לא עושים.

קארין אלהרר: אתם רק מבטיחים, ורק מדברים, ורק לועגים לציבור שמחכה כל כך לבשורה הזאת.

קארין אלהרר: אתם צריכים להתבייש.

קארין אלהרר: אתם צריכים להתבייש, ואז לקבל החלטה שאתם עושים, ולשם שינוי – לעמוד בה.

קארין אלהרר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד חברי הכנסת, בכל קדנציה ובכל קואליציה מבטיחים לנכים מתווה כזה או אחר.

ישראל אייכלר: השנה – דובר היום בוועדת הרווחה והבריאות על 2.1 מיליארד שקל כבר השנה ועוד 4.2 לתוך חמש שנים; כל מיני ויכוחים, עדיין לא הגענו לסיכום.

ישראל אייכלר: ביום חמישי, נדמה לי, יהיה דיון המשך בוועדת הרווחה.

ישראל אייכלר: בכלל, יש נוהל כזה להבטיח הבטחות ולהתוות מתווים ולא לקיים.

ישראל אייכלר: אתמול, על הדוכן הזה, הבאתי, כבוד היושבת-ראש, הרבה תקציבים שחוזרים לממשלה אחרי שאושרו עשרות מיליוני שקלים, אולי מאות מיליוני שקלים, שלא בוצעו.

ישראל אייכלר: ומתברר שהרגולציה והטרטורים שעושים לנכה בפרט ולאזרח בכלל, כשהוא בא לקבל את זכויותיו, גורמים לכך שהרבה כסף נשאר בתקנות.

ישראל אייכלר: אז פה אנחנו נלחמים על כל סעיף וסעיף, ואחרי זה, בסוף השנה, זה חוזר לאוצר.

ישראל אייכלר: אם הכנסת לא תתעשת ולא תעשה סוף לפרשה הזאת שנקראת מתווה הנכים – לגמור את העניין הזה ולעזור לחלש ולנזקק – אז אנחנו לא נוכל להמשיך לשאת את פנינו לפני הציבור.

ישראל אייכלר: תארו לעצמכם שהיו עושים מתווה לצבא, או אפילו לתקשורת או לתרבות או לכל מיני תקציבים אחרים, ולא מקיימים – איזו זעקה הייתה קמה.

ישראל אייכלר: היינו רגילים במשך הרבה שנים שהנכים הם גם אילמים, הם לא זועקים.

ישראל אייכלר: הינה, התברר שהנכים יודעים לזעוק, ועוד איך.

ישראל אייכלר: אם אנחנו רוצים להפיץ את המסר הברור שאנחנו יהודים ואנחנו נותנים כבוד לכל אדם, ובוודאי את החמלה ואת הרגש לזולת ולחלש, אנחנו חייבים לסיים את זה.

ישראל אייכלר: אבל, גברתי היושבת-ראש – בתוך הדקה האחרונה שיש לי – בתוך קהל הנכים יש הרבה סוגים: יש נכי גפיים – כולם רואים אותם וכל אחד יודע שבתאונה קלה, חס וחלילה, או נפילה בעת זקנה, הוא עצמו יכול להפוך לנכה גפיים – אבל ישנם פגועי נפש, שאנשים שאינם פגועי נפש לא רואים אותם.

ישראל אייכלר: הם בדרך כלל סגורים, לפעמים במחלוקות סגורות, לפעמים עשרות שנים, ולפעמים הם מסתובבים בינינו אבל איש לא יודע מה יש להם בלב ומה יש להם במוח.

ישראל אייכלר: יש במשרד הבריאות תוכניות שיקום רבות על הנייר שהן מחוץ להוסטלים, למוסדות ולדברים האלה, לשיקום עצמי.

ישראל אייכלר: ושם – חשבתי ששר הבריאות יהיה פה ואני אפנה גם אליו – יש לבדוק טוב טוב אם התקציבים שמגיעים לנכים האלה, אם הם זוכים לקבל אותם.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לקבוע קביעות, אבל אני יושב-ראש הוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: אני יודע שמגיעות אליי פניות שהרבה הרבה זכויות שמגיעות להם הם לא מקבלים, ואין מי שיזעק את זעקתם של הנכים האלה.

ישראל אייכלר: אז כשיבוא הסדר עם כל הנכים צריך להסדיר גם את הנכים האלה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אין לנו תשובה של הממשלה.

יואל חסון: ברור, ברור, הגיוני.

יואל חסון: בושה.

יואל חסון: בושה.

איציק שמולי: איזו בושה.

טלי פלוסקוב: איך ממשיכים?

יואל חסון: נו, מירב.

יואל חסון: מירב, נו.

טלי פלוסקוב: ועדה?

מירב בן ארי: מה אתה רוצה שאני אגיד לך – – –

יואל חסון: את הממשלה, מה לעשות?

יואל חסון: אני מאחל לך אופוזיציה.

יואל חסון: תאמיני לי, את תהיי מעולה בזה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך שהיה היום דיון עם חיים כץ.

איציק שמולי: עוד פעם היה דיון?

איציק שמולי: ומה יצא מהדיון?

טלי פלוסקוב: יש בקשה להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה, למיקרופון.

מירב בן ארי: הינה – – –

איציק שמולי: מה יצא מהדיון?

איציק שמולי: פופוליזם.

איציק שמולי: די לפופוליזם.

מירב בן ארי: ההצעה שלך עולה – שלנו – – –

יואל חסון: זה מדהים שהם לא טרחו לבוא להגיב.

יואל חסון: זה פשוט מדהים.

יואל חסון: היושבת-ראש היוצאת, את אמרת לו שפניתי אלייך להגיב על דבריו – – –

טלי פלוסקוב: לא שמעתי.

יואל חסון: העברתי לך פתק.

טלי פלוסקוב: יש פתק על השולחן.

מירב בן ארי: רגע, מי עולה לדוכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא עונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הודיעו שלא עונים.

טלי פלוסקוב: עוד לא אמרנו לאיזו ועדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הודיעו שאין תשובת ממשלה.

מירב בן ארי: רגע, יש הבעת דעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, יש הסכמה של כל האזרחים במדינה שצריך לפתור את הבעיה של הנכים ולשפר את המצב הכלכלי והמצב של השירותים שהם מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם בממשלה כולם אומרים שהם מסכימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מתווה שחלק הסכימו לו וחלק לא, וכולם אמרו:

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים להגיע לפתרון, כי אנחנו לא יכולים להמשיך יום אחד במצב הזה שהקצבה היא לעג, לא רק לרש אלא לעג לאינטליגנציה של האנשים, לעג להסתכלות עליהם כאנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה מתווה, וכולם פרסמו שבסוף 2017 יהיה חוק ויהיה תזכיר חוק של הממשלה – עד עצם הרגע הזה אין הצעת חוק ממשלתית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רבים בתוך הממשלה בינם לבין עצמם, על כמה דברים: אחד מהם – אגו; השני – אם יהיה הישג, למי ייחשב ההישג הזה, מי יקצור את הפירות של ההישג הזה, ואם ייכשל, מי יואשם בכישלון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות היה דיון מביש, היו דברים שלכאורה מתברר שחלק ממרכיבי הממשלה, שאני לא רוצה להגיד מי הם, משקרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: דעה נוספת לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהנושא של הנכים הוא סוג של קונסנזוס.

טלי פלוסקוב: כולנו מבינים שאנחנו חייבים להביא בשורה לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: היות שאין תשובה של הממשלה, אני רוצה פשוט לשתף אתכם בדברים שאני יודעת: אני יודעת ששר האוצר מדבר כבר תקופה די ארוכה על תקציב לא מבוטל של 4.2 מיליארד שקל לטובת הנושא.

טלי פלוסקוב: 2.

טלי פלוסקוב: אנחנו דיברנו על כך שב-2018 יהיה רק 1.3 מיליארד, ושינינו את זה, והיום אנחנו יודעים שהסכום שייכנס לבסיס התקציב ב-2018 הוא 2 מיליארד ו-140 מיליון שקל.

טלי פלוסקוב: וזה שהנכים לא מקבלים את זה היום זה לא אומר שזה לא הולך לקרות.

טלי פלוסקוב: גם אם אנחנו נעביר את זה תוך שבועיים – ואני יודעת שיושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף מוכן לישון פה ולהיות פה יום ולילה כדי להעביר כמה שיותר מהר את החוק שיביא בשורה לנכים – הכסף ייחשב החל מ-1 בינואר 2018.

טלי פלוסקוב: גם אם אנשים יקבלו את הכסף ב-15 בפברואר או ב-1 במרס, הם יקבלו רטרואקטיבית מ-1 בינואר 2018.

טלי פלוסקוב: ופה אני פונה לחברי הכנסת: בואו נהייה ענייניים.

טלי פלוסקוב: אי-אפשר להגיד עכשיו שלא נעשה שום דבר.

טלי פלוסקוב: אי-אפשר.

טלי פלוסקוב: על דברים כאלה לא הייתם יכולים לחלום לפני חמש שנים, והיום אנחנו מדברים על 4 מיליארד שקל לטובת הנכים.

טלי פלוסקוב: זה לא אומר שאני מרוצה.

טלי פלוסקוב: אני אומרת: צריך עוד לקשישים וצריך עוד לניצולי שואה וצריך עוד לילדים עניים.

טלי פלוסקוב: לכולם צריך.

טלי פלוסקוב: אבל עובדה ש-4 מיליארד שקל מתקציב המדינה הוקצו לטובת הנכים.

טלי פלוסקוב: על זה אי-אפשר להתווכח.

טלי פלוסקוב: אז בואו – פחות פופוליטיקה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עושים ועובדים, האופוזיציה מדברת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, דקה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני שמעתי בקשב רב את דבריה של חברת הכנסת פלוסקוב, ואני יודע, גברתי, שאת מדברת מדם ליבך, את מסורה לנושא הזה ואת עושה הכול כדי לקדם אותו.

דב חנין: אבל דברייך לא פותרים את הבעיה העקרונית שאנחנו ראינו כאן.

דב חנין: בדיון כל כך עקרוני, כל כך משמעותי, כמו מצבם של הנכים, הממשלה לא מתייצבת ולא אומרת לציבור מה קורה.

דב חנין: זה לא מתקבל על הדעת, זה לא אפשרי, זה לא הגיוני וזה גם לא נכון.

דב חנין: אסור לאפשר את המצב הזה.

דב חנין: זו שערורייה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מבטיח לך, אם היו מדברים עכשיו על הברחת ראש הממשלה נתניהו מחקירות המשטרה או על פתרון בעיות קואליציוניות כאלה ואחרות, היינו רואים פה את כל השרים ואת כל חברי הקואליציה שהעסיקו אותנו כאן בכנסת ימים ולילות שלושה שבועות.

דב חנין: כשמדברים על הנכים, הממשלה נעלמת.

דב חנין: שולחן הממשלה ריק.

דב חנין: אין תשובות, אין מענה.

דב חנין: הנכים לא חשובים.

דב חנין: מה הנכים חשובים כשראש הממשלה נתניהו נמצא לנו בעולם הגדול?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: ענת ברקו, בבקשה, דקה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, אני מציעה קודם כול להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה, ואני, ברשותכם, רוצה להתייחס לנכי צה"ל.

ענת ברקו: נכי צה"ל הם נכים מאוד מיוחדים.

ענת ברקו: זו לא הטבה סוציאלית עבורם.

ענת ברקו: אנחנו מחויבים להם מבחינה ערכית ומוסרית.

ענת ברקו: אדוני סגן השר שיושב כאן, אני יודעת שאתה עושה כמיטב יכולתך, אבל עדיין אנחנו רואים שיש פערים, ועצם העובדה שלנכי צה"ל יש מבחן הכנסה – זה דבר שלא צריך להיות.

ענת ברקו: אנחנו חייבים להעביר את מבחן ההכנסה מן העולם.

ענת ברקו: האנשים הללו נפצעו במסגרת תפקידם, אנחנו שלחנו אותם לצבא, לזרועות הביטחון, הם נפגעו, החיים שלהם לא נראים אותו דבר, המשפחות שלהם נהרסו, ואנחנו מחויבים להם – גם לנכי צה"ל שהם פגועי גוף וגם כמובן לפגועי הנפש, שסוחבים את הנכות הזאת, ובהרבה מאוד מקרים אנחנו רואים שהיא מתגלית אחרי הרבה מאוד שנים, הפוסט-טראומה.

ענת ברקו: ולכן, אני מאוד מבקשת, אנחנו עושים את העבודה בתוך ועדת העבודה והרווחה, וזה הזמן לציין את יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, שבשיא הסבלנות – – –

חמד עמאר: תודה.

ענת ברקו: אבל יש עוד מה לעשות, ואני מציעה שנעביר את הדיון לוועדת העבודה.

ענת ברקו: תודה.

חמד עמאר: יש הצעה אחרת?

חמד עמאר: יש הצעה להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: לוועדת כספים.

חמד עמאר: לוועדת הכספים.

מירב בן ארי: מה קשור ועדת הכספים?

חמד עמאר: אחרי שנצביע נעביר את זה לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תחליט לאיזו ועדה.

יואל חסון: רגע, שנייה, שאלה ליו"ר: למה המליאה לא יכולה להחליט לאיזו ועדה?

חמד עמאר: זה התקנון.

חמד עמאר: אם מציעים יותר מוועדה אחת אז מעבירים את זה לוועדת הכנסת וועדת הכנסת מחליטה לאיזו ועדה להעביר.

חמד עמאר: נא להצביע.

יואל חסון: אדוני, אישרו לי להגיב על דברים שנאמרו עליי.

יואל חסון: אני צריך לעלות ולהגיב.

חמד עמאר: רשום לי.

מירב בן ארי: מה עכשיו?

איציק שמולי: מה קרה לך, מירב?

איציק שמולי: את צריכה – – –

יואל חסון: כדאי שתקשיבי, מירב.

יואל חסון: באת טעונה הבוקר.

יואל חסון: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-היום תעבור לוועדת הכנסת כדי שתחליט לאיזו ועדה להעביר.

חמד עמאר: אני מאפשר לחבר הכנסת יואל חסון להגיב על דברים שנאמרו עליו על ידי סגן השר.

חמד עמאר: בבקשה.

יואל חסון: תגיד איזה סגן שר, שלא יחשבו שזה בן-דהן.

חמד עמאר: רשום לי רק סגן שר.

חמד עמאר: אני לא הייתי כאן, אז אני לא יודע מי אישר.

יואל חסון: סגן השר כהן, סגן שר האוצר.

חמד עמאר: סגן השר כהן.

חמד עמאר: בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתם צפיתם לפני כמה דקות במופע אימים מצידו של סגן שר האוצר מר כהן.

יואל חסון: מה ראינו כאן?

יואל חסון: ראינו סגן שר שהיה לו מאוד מאוד חשוב לעמוד כאן, להשפיל אותי, לתקוף אותי אישית, לצעוק צעקות.

יואל חסון: הוא עמד כאן דקות ארוכות, לא ויתר על אף צעקה, על אף אמירה, חזר, הלך, חזר, הלך, חזר, הלך.

יואל חסון: כשהסתיימה המהומה ואני ירדתי, הוא נעלם, הוא ברח; לא היה פה נציג ממשלה לענות.

יואל חסון: לא היה לו אומץ לבוא ולהתייחס עניינית למה שאמרנו כאן על הנכים.

יואל חסון: לא היה לו אומץ.

יואל חסון: הוא ברח.

יואל חסון: סגן שר האוצר ברח.

יואל חסון: עכשיו, למה הוא ברח? א.

יואל חסון: כי אין לו תשובות.

יואל חסון: כי הם עובדים על הנכים כבר חודשים.

יואל חסון: ודבר שני, לצערי, לא הכינו לו טקסט, לא היה לו טקסט מפקידי האוצר, אז הוא לא היה יכול להקריא.

יואל חסון: מה, הוא יעלה בלי טקסט?

יואל חסון: הוא שנים לא עולה לכאן בלי טקסט.

יואל חסון: אם לא מכינים לו טקסט הוא לא יודע מה להגיד.

יואל חסון: אין לו ציבור, אין לו תנועה שהוא מייצג.

יואל חסון: עשר שנים אני בכנסת – עשר שנים סגן השר כהן עומד כאן ומקריא ניירות של פקידים.

יואל חסון: זה מה שהוא עושה.

יואל חסון: מעולם לא ראיתי אותו מדבר כאן בלי דף.

יואל חסון: עולה ומקריא דפים של פקידים.

יואל חסון: אז אני יודע מה עשיתי כאן בעשר שנים.

יואל חסון: אין לי רגשי נחיתות בכלום.

יואל חסון: ואני, לפחות, את מה שאני אומר אני אומר מהלב, ממה שאני מאמין, ממה שמוביל אותי.

יואל חסון: אני לא מקריא דפים של פקידים; אני עושה את מה שאני יודע לעשות.

יואל חסון: זה בנושא הזה.

יואל חסון: וצר לי, צר לי מאוד, שסגן השר כהן, במקום להתייחס עניינית, במקום לבוא לתת מענה מטעם הממשלה להצעה של חברי הכנסת, בחר לתקוף אותי אישית ובחר להוביל את זה לקרב אישי או לאיזה עימות אישי.

יואל חסון: אז שזה יהיה – הוא יקבל באותה מידה.

יואל חסון: אני לא צריך להיות נחמד למי שבוחר להגיב בצורה כזאת לא עניינית.

יואל חסון: עכשיו אני רוצה לומר עוד משהו, אדוני, בדקה הנוספת.

יואל חסון: התבשרנו עכשיו, לצערי, שוועדת השחרורים של רשות בתי הסוהר קיבלה החלטה שלא לשחרר את יונתן היילו.

יואל חסון: מי רודף את יונתן היילו?

יואל חסון: מי רודף אותו?

יואל חסון: למעלה מ-70 חברי כנסת פנו לנשיא המדינה לחון אותו.

יואל חסון: נשיא המדינה דן פעם ראשונה בעניין שלו, ביקש להכניס אותו לתוכנית שיקום, הוא נכנס לתוכנית שיקום ועבר אותה בהצטיינות.

יואל חסון: אני מבקר אותו בכלא, ואני רואה וראיתי את התהליך שהוא עבר בחודשים האחרונים.

יואל חסון: האיש נמצא בסיום של תהליך השיקום, ומגיעה ועדת השחרורים, וגם בוועדה, הגישה של הרשות לשיקום האסיר והסוהרים – כולם בעד.

יואל חסון: מגיעה הפרקליטות, מופיעה לפני הוועדה – חברת הכנסת מירב בן ארי, את לא מאמינה – – –

מירב בן ארי: רק לפני דקה אמרתי: למה, למה?

יואל חסון: אז אני אומר לך, הם מגיעים להגיד את עמדתם, הפרקליטות – מתנגדים באופן חד לשחרורו, כאילו זה היום הראשון בדיון בבית משפט.

יואל חסון: הרי הוא יושב שמונה שנים בכלא.

יואל חסון: על מה הוא יושב בכלא?

יואל חסון: בואו נזכיר.

מירב בן ארי: זה נורא.

מירב בן ארי: זה נורא.

יואל חסון: על זה שהוא הרג את מי שאנס אותו והתעלל בו מינית תקופה ארוכה.

יואל חסון: הוא היה קורבן.

יואל חסון: את מי הוא הרג?

יואל חסון: הוא הרג אדם שאנס גם בעבר.

יואל חסון: הוא הקל על עצמו, אבל הוא שילם, והוא יושב בבית הכלא שמונה שנים.

יואל חסון: ועכשיו הוא שומע שהוועדה דחתה את החלטת החנינה של נשיא המדינה, שנשיא המדינה ביקש לחון אותו.

יואל חסון: אני באמת לא יודע מי רודף את יונתן היילו.

יואל חסון: לא יודע.

יואל חסון: ואני מבקש בכל לשון של בקשה – –

מירב בן ארי: הפרקליטות.

יואל חסון: – – מהפרקליטות – כי העניין יגיע למחוזי – אני מבקש מהפרקליטות לחשוב פעם נוספת, וכשזה יגיע למחוזי, להסיר את ההתנגדות שלה ולאפשר ליונתן היילו לחזור לחיים שלו, לחזור למשפחה שלו, לשקם את החיים שלו ולצאת לדרך חדשה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תשלומי הרשות הפלסטינית לאסירים ביטחוניים, פעילי טרור ומשפחות מחבלים

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום – הצעות לסדר-היום מס' 9008, 9010, 9020, 9086 ו-9099, בנושא: תשלומי הרשות הפלסטינית לאסירים ביטחוניים, פעילי טרור ומשפחות מחבלים.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, עד שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד סגן השר, חבריי חברי הכנסת, לפני כמה ימים פורסמו בעיתון ידיעות אחרונות הסכומים שאותם מעבירה הרשות הפלסטינית לטובת תמיכה כלכלית במשפחות מחבלים ובמחבלים עצמם שנמצאים בבתי הכלא במדינת ישראל.

איציק שמולי: ואנחנו, כמה חברי כנסת בבית הזה, בחרנו להעלות את הנושא על סדר-יומה של הכנסת, ואני מקווה שבהמשך גם להעבירו לוועדת החוץ והביטחון, כדי לבחון אילו דברים אפקטיביים ברמה האופרטיבית ניתן לעשות כדי להתמודד עם הדבר הזה.

איציק שמולי: מנקודת מבטי – ואני אומר את זה כאן בקול ברור: אין כל שאלה, לא של ימין ולא של שמאל.

איציק שמולי: יש פה שאלה של היגיון, של מוסר, של אנושיות.

איציק שמולי: ודווקא מי שתומך בהסדר, דווקא מי שרוצה לראות פה יום אחד הסדר ושלום ונורמליזציה, לא יכול להעלים עין או לטמון את הראש בחול כלפי הפעולה הזאת, שהיא פעולה שבסופו של דבר מתדלקת את האלימות הרצחנית שיש פה באזור.

איציק שמולי: אסור בשום פנים ואופן לתת פרס לטרור.

איציק שמולי: את הטרור צריך לגדוע, וצריך להגיד את זה כאן בקול ברור.

איציק שמולי: אני הצטערתי לראות, אדוני היושב-ראש, לא רק את הסכום שמקבל כל מחבל אלא גם את העובדה ש-7% מתקציבה של הרשות הפלסטינית הולך לטובת המטרה הזאת – 7% מהתקציב, שבוודאי יכלו ללכת לטובת תמיכה בתעסוקה, ברווחה, בבריאות.

איציק שמולי: יש כל כך הרבה אתגרים ברמה החברתית-כלכלית.

איציק שמולי: וכשהרשות הפלסטינית קוראת כיכרות על שמות של מחבלים, כאשר היא נותנת את המענקים הרקובים האלה למי שפגע באנשים חפים מפשע, בישראלים חפים מפשע, אם חיילים ואם אזרחים, אי-אפשר לבוא בטענות לעם בישראל שיש בו פקפוק וחשדנות כלפי הנכונות של ההנהגה הפלסטינית ללכת לקראת נורמליזציה.

איציק שמולי: ואת זה אומר כאן בן אדם ששייך למחנה המרכז-שמאל, למפלגת העבודה, שתומכת בקול ברור ותמשיך לתמוך בעיקרון של ההיפרדות, ומסרבת לראות בהיפרדות אקט ילדותי של פרס או לא פרס לפלסטינים אלא פרס לנו, לישראלים, שמגיע לנו להמשיך ולהבטיח את קיומה של המדינה כמדינה יהודית, ציונית ודמוקרטית גם בעתיד הרחוק.

איציק שמולי: ושמעתי, אדוני היושב-ראש, גם את ההתבטאויות האחרונות של יושב-ראש הרשות הפלסטינית, כואבות מאוד.

איציק שמולי: נכון, העניין של ירושלים פתח פה פצע גדול, מבחינתם.

איציק שמולי: אני, כמובן, התרגשתי, ואני תומך בהצהרה של הנשיא טראמפ.

איציק שמולי: אי-אפשר כיהודי שלא לקבל את ההכרה הזאת בדבר הקשר ההיסטורי שיש בין העם היהודי – –

חמד עמאר: תודה רבה.

איציק שמולי: – – לבין הרשות הפלסטינית – לבין ירושלים.

איציק שמולי: הינה, תראה מה גרמת לי להגיד, אדוני היושב-ראש – לבין העם היהודי – אני כבר מסיים, עוד משפט אחד.

איציק שמולי: אבל גם בקשר למה שאמר יושב-ראש הרשות בהקשר של השואה.

איציק שמולי: במקום לנסות לשכתב את ההיסטוריה כדאי ללמוד אותה, כי שום תהליך שלום ושום נורמליזציה והסדר לא יוכלו לצמוח לעולם על בסיס של טשטוש האמת וטיפוח השקר.

איציק שמולי: ולכן, די להסלמה.

איציק שמולי: די לפלגנות.

איציק שמולי: די לתמיכת הרשות הפלסטינית באקט הזה של התמיכה הכלכלית במחבלים.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: אני מודה לך שהצטרפת.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, תודה רבה לחברי חבר הכנסת שמולי, שיזם את ההצעה הזאת, והצטרפתי אליו.

מירב בן ארי: אני כמובן מצטרפת להצעה, כי בעיניי, מה שקורה היום זה מחדל.

מירב בן ארי: אגב, דנו בזה כבר בחוץ וביטחון, ואני מניחה שנדון בזה שוב.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שהרשות הפלסטינית נותנת כל כך הרבה כסף, גם למחבלים מתאבדים אבל גם לפצועים וגם לאסירים.

מירב בן ארי: זאת אומרת, גם אם אתה אסיר – אגב, ככל שיש לך יותר שנים, אדוני, שתדע, אתה מקבל יותר כסף מהרשות.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אם נשפטת ל-20 עד 35 שנה, אתה תקבל 10,000 שקל עד סוף חייך.

מירב בן ארי: אם אתה נשוי – תוספת של 300 שקל, ואם יש לך ילדים – על כל ילד תוספת של 50 שקל בחודש.

מירב בן ארי: אלו סכומים שלא מאפשרים באמת להיאבק בטרור, אלא להנציח את הטרור, ובעצם לבוא ולהגיד: אנחנו רוצים, מדרבנים פגיעה באזרחי ישראל, ולא מתקדמים לשלום.

מירב בן ארי: אני רוצה, ברשותך, גם לנצל את הבמה הזאת, כי באמת, מי שהיה אמור לדון היום, לדבר מטעם סיעת כולנו בהצעה הזאת, זה חבר הכנסת פולקמן, אבל לנוכח מה שהיה כאן, במליאה, בשעה האחרונה, ביקשתי את רשותו, ובאמת הוא הסכים שאבוא לדבר.

מירב בן ארי: ואני חייבת להגיד משהו אחד, כי תכף גם הרב בן-דהן, שהוא חבר יקר, יבוא וידבר על הסכומים, אבל ברשותך, אני אשמח אם תתייחס גם לאירוע שהיה במליאה בשעה האחרונה.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר לך שמבחינתי, אנחנו זוכים להיות חלק מהיסטוריה, בעיניי, כי כשאני, לפני 20 שנה, הייתי חיילת צעירה, אמרו לי: מירב, או שתהיי מש"קית חינוך או שתהיי מש"קית ת"ש או מקסימום מדריכת חי"ר.

מירב בן ארי: והיום מונתה טייסת לשעבר למפקדת טייסת.

מירב בן ארי: אגב, צריך גם לציין את בקרית התעופה הראשונה – –

חמד עמאר: תודה לך.

מירב בן ארי: – – שגם היא מונתה היום וגם היא תעלה לדרגת סגן-אלוף, והיא תהיה הבקרית הראשונה שתעלה לדרגה הזאת כשהיא עדיין בצבא – אגב, כמו מפקדת הטייסת.

מירב בן ארי: ואנחנו שומעים פה את חבר הכנסת בצלאל, שהוא מהסיעה שלך, נותן כאן הרצאה שאישה היא אישה וגבר הוא גבר.

מירב בן ארי: אין לי שאלה בכלל, כי אני מסתכלת עליו – הוא גבר – ואני אישה, ואני יודעת – – –

אורן אסף חזן: זה לא נכון?

מירב בן ארי: אתה לא מקשיב לי.

מירב בן ארי: אמרתי, אני יודעת שאני אישה ושבצלאל הוא גבר.

מירב בן ארי: אי-אפשר להסתיר את זה.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו אישה וחבר הכנסת חזן הוא גבר.

מירב בן ארי: רגע.

אורן אסף חזן: כמה שאני רוצה להיכנס להיריון, אני לא יכול.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אגב, קראתי את הציוץ שלך עכשיו, וראיתי שגם אתה מבין שיש הבדל בין המינים, אבל עדיין – וכאן זה עדיין – אנחנו לא יכולים לעצור את השוויון, ואי-אפשר לבוא – – –

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: אני ידעתי שתגיד את זה, כי גם אמרת את זה.

מירב בן ארי: בסוף, אנחנו עדים כאן לתהליך היסטורי.

מירב בן ארי: ואני חייבת להגיד לך משהו באופן אישי, הרב בן-דהן: אני ניהלתי את הוועדה לקידום מעמד האישה, והגיע ראש אכ"א מוטי אלמוז, ודיבר על פקודת השירות המשותף, והציג את הפקודה, ואני חייבת לומר בכמה שניות האחרונות: אמרה הנציגה של עמותת אלומה שהצעירות הדתיות שמתגייסות – על כל אמירה כזאת מתגייסות עוד צעירות.

מירב בן ארי: והצעירות, לא רק שהן מתגייסות יותר – הן מתחזקות בדתן.

מירב בן ארי: 95% מהחיילות הדתיות יוצאות מהצבא דתיות, אם לא דתיות יותר.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין למה אתם נותנים לרבנים הזויים לבוא ולתת התבטאויות כאלה – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: ולא פעם אחת לבוא ולהגיד את האמת לקהל – – –

חמד עמאר: תודה, ותודה לאורן חזן.

חמד עמאר: תודה.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: הוא מפריע לי, דרך אגב.

חמד עמאר: אני נתתי לך יותר מדקה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סל ההטבות לשהיד ולשהידה – יש לי פרק בספר "אישה פצצה" שכך קראתי לו.

ענת ברקו: אין סוד, יש הטבות שאינן חומריות – מדברים על 72 בתולות הנצח – ויש הטבות שיש להם שני קריטריונים בלבד, חברי איציק שמולי: מספר גולגולות של יהודים שנרצחו על ידי פלסטינים, זאת אומרת, כמה יהודים רצח אותו טרוריסט וכמה שנים נפסקו לו בכלא, אם הוא לא שהיד.

ענת ברקו: אם הוא שהיד – (אומרת בערבית: אלוהים לא ירחם עליו.

ענת ברקו: ) זהו, זה הסיפור.

ענת ברקו: מה זה אומר?

ענת ברקו: זה אומר שלפי זה יש תעריף מאוד מאוד מוגדר – ואגב, נשים מקבלות פחות; אין שוויון, אפילו לא פה.

מירב בן ארי: גם שם אין שוויון.

ענת ברקו: יש תעסוקה; יש תעשייה שלמה של חמולות שלמות.

ענת ברקו: מאחר שהטרור הוא דפוס משפחתי, אנחנו רואים אח ואחות שהיו מחבלים מתאבדים, או ניסו לפחות ונעצרו בדרך; אנחנו רואים בני דודים.

ענת ברקו: אנחנו רואים שסביב הסוד המשפחתי הזה מסתופפים הרבה בני משפחה ומרוויחים כסף.

ענת ברקו: כמו שאנחנו יודעים שיש חמולות שלמות שעסוקות בהברחות נשים, יש חמולות שלמות שעסוקות בהברחות סמים – יש תאגידי טרור כאלה, ואבו מאזן הוא מנהל תאגיד טרור והוא משלם לו.

ענת ברקו: והאמריקאים, עם "חוק טיילור פורס", פשוט אמרו: נמאס לנו.

ענת ברקו: אנחנו לא יכולים לתת תמיכה לאנשים שלוקחים את הכסף שלנו.

ענת ברקו: ואני אומר לכם, לפי מה שהקריא מוריס הירש בוועדת חוץ וביטחון מטעם Palestinian Media Watch, שמהתקציב של הרשות הפלסטינית, סעיף 1, משכורות לאסירים – 550 מיליון שקל.

ענת ברקו: רק לאסירים.

ענת ברקו: לדוגמה, 37 אסירים קיבלו השנה 4.5 מיליון שקל.

ענת ברקו: אלה אסירים ותיקים, זאת אומרת, אסירים משוחררים.

ענת ברקו: יש תעסוקה לאסירים ביטחוניים, יש חלוקת דרגות לאסירים ביטחוניים, זאת אומרת שמי שלא היה שם לא מקבל את הרזומה.

ענת ברקו: ואז, מה קורה?

ענת ברקו: יוצא מישהו כזה, נאמר, משתחרר מהכלא, או יהיה שהיד – מבחינתם שהיד זה משכורת הרבה יותר גבוהה – פותחים סוכת אבלים ביטחונית, וכבר המונה ממשיך לעבוד; הוא ממשיך, מהשנייה – קודם כול הרציחות, אחר כך הוא הופך להיות שהיד, והתשלומים הם בהתאם.

ענת ברקו: אז אומר הנשיא טראמפ: נמאס לי לממן את זה, ואז יוצא "חוק טיילור פורס", שהיום הוא נמצא בסנאט.

ענת ברקו: ומעבר לזה, אנחנו רואים שגם אונר"א – שהיא תאגיד של חמאס, צריך להגיד; יורים משם טילים על אזרחי מדינת ישראל, חופרים מנהרות.

ענת ברקו: למה לממן את זה, ועוד לאחד שאומר לו יחרב ביתכ?

ענת ברקו: על מה הוא יממן?

חמד עמאר: תודה רבה.

ענת ברקו: לכן אני מציעה, אדוני – יש לי גם הצעה אופרטיבית – לקחת את מעטפת המיסים שאנחנו גובים עבור הרשות הפלסטינית ופשוט להתחיל לקזז את התגמולים הללו, שמעודדים טרור, שמסדרים פנסיה למשפחה.

ענת ברקו: ולא פעם ולא פעמיים, אדוני, נתקלתי בקטינים, בצעירים, שהנושא הזה הגביר את המוטיבציה שלהם לצאת לפיגועי טרור.

חמד עמאר: תודה רבה.

ענת ברקו: תודה לך, אדוני.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

מיקי לוי: בצלאל, אתה לא חייב.

בצלאל סמוטריץ': איזה כיף לדבר בשקט.

בצלאל סמוטריץ': אני פשוט לא רגיל לדבר בשקט, מיקי, שאני יכול לשמוע את עצמי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי סגן השר, חבריי, איציק, שמעתי אותך בקשב רב; דברים אמיתיים, ניכר שהם יוצאים מן הלב.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני באמת שואל את עצמי, גם כלפייך, חברת הכנסת בן ארי, מתי סוף-סוף ייפול האסימון.

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שהעובדה שהרשות הפלסטינית משלמת משכורות, ויותר מאשר משכורות, למחבלים ולטרוריסטים ולמשפחותיהם, ומאדירה את שמם, וקוראת על שמם כיכרות, איננה דבר טכני; זה לא משהו – איך הגדרת אותו?

בצלאל סמוטריץ': שפוגע ביכולת לחדש את המשא ומתן ולהגיע; זאת מהות.

בצלאל סמוטריץ': זה חושף את שורש הסכסוך.

בצלאל סמוטריץ': ואני חושב שהגיע הזמן שייפול לנו האסימון ונבין שאין לנו בצד השני מישהו שמוכן להכיר בקיומנו, בלגיטימציה הכי בסיסית ומינימלית שלנו כיהודים לחיות כאן בארץ ישראל כמולדת היסטורית תנ"כית, שאיתו יש לנו בכלל על מה לדבר.

בצלאל סמוטריץ': זה לא שיש לנו עם מי לדבר – –

איציק שמולי: בצלאל, אם היית עושה משאל עם במצרים, איזו תשובה היית מקבל?

איציק שמולי: אותה תשובה.

איציק שמולי: ותראה את החוזק של הסכם השלום.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל איזה הבדל אדיר.

בצלאל סמוטריץ': איזה הבדל אדיר, איציק.

איציק שמולי: או עם ירדן.

איציק שמולי: למה?

בצלאל סמוטריץ': זה הבדל אדיר, מכיוון שבסוף בסוף בסוף הערבים בארץ ישראל יושבים בתוכנו ממש.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא יכול לתחזק שלום קר, עם גדר כמו שיש לך היום בגבול ישראל–מצרים בדרום, שזה נמצא בדרום רחוק מאוד – אתה לא יכול לתחזק גבול בתוך הארץ כשאתה נכנס, באמת במרחק יריקה מנתב"ג.

בצלאל סמוטריץ': זה לא יכול לעבוד.

איציק שמולי: פעם גם סיני הייתה בתוכנו ממש.

איציק שמולי: אבל אני לא אפריע לך.

בצלאל סמוטריץ': אז יש מי שאוהב לדבר על היפרדות וחושב שאפשר יהיה להסתתר מאחורי גדרות, אז יבואו טילים ויבואו דברים אחרים.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אין עם מי לדבר.

בצלאל סמוטריץ': הערבים חושפים את פרצופם האמיתי ומסירים את המסכה פעם אחר פעם אחר פעם, והינה, עכשיו עוד פעם – הנאום הזה של אבו מאזן.

בצלאל סמוטריץ': שוב, הוא לא נאום טכני; הוא לא איזה משהו שמפריע ומסבך את היכולת לקדם את המשא ומתן.

בצלאל סמוטריץ': הוא חושף את השורש, והשורש הוא שתי שאיפות לאומיות סותרות, ואין סיכוי בעולם ליישב אותן ביחד, איציק.

בצלאל סמוטריץ': זה או אנחנו או הם, והגיע הזמן שנבין את זה, שייפול לנו האסימון.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, כולנו נקבע, אנחנו, ומכאן והלאה בואו נראה מה עושים, אבל נפסיק להשלות את עצמנו שיש כאן יכולת לסרטט איזשהו קו וירטואלי ולחיות כאן אחד לצד השני באיזה מין אידיאה של שלום.

בצלאל סמוטריץ': כולנו, אגב, מאוד היינו רוצים אותו.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין את ההתמכרות של השמאל, כי באמת זה דבר נורא קורץ.

בצלאל סמוטריץ': כולנו רוצים שלום.

בצלאל סמוטריץ': זה כיף לפנטז על חומוס בדמשק; זה כנראה לא הולך לקרות בזמן הקרוב.

בצלאל סמוטריץ': מילה אחת, חברת הכנסת מירב בן ארי, חשוב לי לומר: תראי, אני לרגע לא אמרתי שצריך לעצור מישהו או מישהי שרוצה לעשות – זו לא הנקודה בכלל, ולכן בירכתי.

בצלאל סמוטריץ': רק פה לא היה אפשר לדבר; רק מתחילים לדבר – כל התרנגולות מתחילות לקרקר.

מירב בן ארי: אה – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא – – –

אורן אסף חזן: אה, אני רואה שלמדת ממני.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה?

בצלאל סמוטריץ': אני חוזר בי מהמילה.

אורן אסף חזן: לא, להפך, זה מחמיא.

אורן אסף חזן: אני רואה שלמדת ממני.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא היה אפשר לדבר.

בצלאל סמוטריץ': לא הוצאתי מילה מהפה, לא הוצאתי מילה מהפה, וכל הצעקות פה לא נתנו לי להשלים.

ענת ברקו: התכוונת לתרנגולים או לתרנגולות?

אורן אסף חזן: זהו, תגיד תרנגולים, אבל.

ענת ברקו: תגיד תרנגולים.

בצלאל סמוטריץ': עזבו, אני חוזר בי, אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': לא ראוי.

בצלאל סמוטריץ': בסוף כולם קולגות שלי.

בצלאל סמוטריץ': הגם שאני לא חושב שכיבדו אותי כשדיברתי, אני צריך לכבד אותם.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

אורן אסף חזן: עדיין – – –

מירב בן ארי: אל תלמד ממנו את השיח – – –

בצלאל סמוטריץ': אז הינה, חזרתי בי, נו.

חמד עמאר: תודה, תודה, חברת הכנסת.

חמד עמאר: הוא התנצל וחזר בו מדבריו.

חמד עמאר: הוא חזר בו מדבריו.

בצלאל סמוטריץ': חזרתי בי עוד לפני שאמרת לי.

אורן אסף חזן: עד שאתה אומר דברי טעם?

אורן אסף חזן: עד שאתה אומר דברי טעם, למה לחזור?

בצלאל סמוטריץ': אורן, תן לי רגע להשלים, ברשותך.

בצלאל סמוטריץ': תן לי ברשותך להשלים.

מירב בן ארי: תן לו רגע לדבר.

בצלאל סמוטריץ': לכן, בירכתי ושמחתי בשמחתה של הטייסת – – –

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': עוד ממש דקה, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': אין פה הרבה אנשים.

אורן אסף חזן: גם אני רוצה לדבר, אל תהיה כמו – – –

בצלאל סמוטריץ': אני גם לא עוצר אף אחד או אף אחת שרוצה.

בצלאל סמוטריץ': אני בסך הכול אמרתי את עמדתי ביחס למציאות הרצויה; מה אני אמליץ לבתי כשהיא תשאל אותי כאבא: אבא, מה לעשות בחיים?

בצלאל סמוטריץ': אני לא אמנע ממנה ואני לא אכריח אותה, כמו שאני לא מכריח אותך.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מונע מאף אחד, ומי שרוצה להיות טייסת, שיהיה לה בהצלחה רבה.

מירב בן ארי: אם הבת שלך תתגייס – – –

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר, אני אשתדל מאוד לחנך את בתי – וסוף-סוף אחרי חמישה בנים גם יש לנו בת – אני מאוד אשתדל לחנך את בתי ואת אלה שיבואו אחריה עוד – כן תרבינה, בעזרת השם – –

מירב בן ארי: היית נותן לבת שלך להתגייס לצבא?

בצלאל סמוטריץ': – – אני מאוד אשתדל לחנך אותה לאמת הכל-כך בסיסית הזאת – –

מירב בן ארי: למה?

בצלאל סמוטריץ': – – שיש, כמו שאמרתי קודם, תפקידים של נשים ושל גברים בעולם.

חמד עמאר: תודה.

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אני לא – – –

חמד עמאר: תודה רבה – – – להשיב – – –

בצלאל סמוטריץ': רק עוד מילה, עוד ממש מילה קטנה.

מירב בן ארי: יש לי עסק – – –

בצלאל סמוטריץ': מירב, תני לי שנייה, נו.

בצלאל סמוטריץ': זה כל כך לא עניין של שוויון.

בצלאל סמוטריץ': זה לא שאלה בכלל – –

מירב בן ארי: תפקידים לנשים – – –

חמד עמאר: תודה רבה, תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – זה לא עניין של שוויון; הנשים לא שוות יותר מגברים וגברים לא שווים יותר מנשים.

אורן אסף חזן: הן שוות יותר.

בצלאל סמוטריץ': כולם שווים, וכל אחד עושה את תפקידו – –

חמד עמאר: סגן יושב-ראש הכנסת, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': – – את מלאכתו ואת עבודתו בעולם, זה הכול.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב סגן שר הביטחון אלי בן-דהן.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: איך דיון כל כך חשוב על מחבלים נהיה שיח על קרב המינים?

אורן אסף חזן: אני לא מבין.

מירב בן ארי: גם על מחבלים.

אורן אסף חזן: גם בזה הם עשו עלינו סיבוב.

מירב בן ארי: אפשר לשלב.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בפתח הדברים כמובן עליי להדגיש כי היותה של הרשות הפלסטינית תומכת ומעודדת טרוריסטים – –

מירב בן ארי: זה לא חדש.

אלי בן-דהן: – – רוצחים שפלים ובני משפחותיהם, מעידה כאלף עדים שאין ברצונה בשלום כן ואמיתי.

אלי בן-דהן: כל ההסכמים שעליהם חתמה נועדו רק להשיג הישגים טקטיים, ובאמת בכוונה להחריב, חס וחלילה, את מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: ואני אומר יותר מזה: כל מי שחלם וחשב שהרשות הפלסטינית היא הפתרון לבעיה – התברר שהיא הבעיה, היא לא הפתרון.

אלי בן-דהן: לגופו של הנושא אני רוצה לומר: בימים אלה פועלת הממשלה לגיבוש הצעת חוק ממשלתית שמטרתה הסדרת ניכוי הכספים שמעבירה הרשות הפלסטינית לפעילי טרור, אסירים ביטחוניים ובני משפחותיהם מהכספים שמדינת ישראל מעבירה לרשות.

אלי בן-דהן: זאת – – –

אלי בן-דהן: שנייה, אני אסיים.

אלי בן-דהן: שנייה.

אלי בן-דהן: זאת, כדי למנוע מהרשות הפלסטינית לעודד פעילות טרור באמצעות מימון מחבלים ובני משפחותיהם.

אלי בן-דהן: תזכיר החוק פורסם להערות הציבור ביום שלישי שעבר.

אלי בן-דהן: במקביל ממשיכים גורמי הממשלה הנוגעים בדבר בעבודת המטה לצורך גיבוש הצעה מיטבית, והיא תובא לאישור ועדת השרים לחקיקה.

אלי בן-דהן: אני יכול לעדכן אתכם ששלשום התקיים דיון נוסף בין כל הגורמים הממשלתיים הנוגעים להצעת החוק הזאת כדי לקדם את הצעת החוק.

אלי בן-דהן: הצעת החוק הממשלתית כפי שפורסמה בתזכיר קובעת מנגנון שלפיו בתום כל שנה יגיש שר הביטחון לאישור הקבינט הביטחוני דוח המסכם את הנתונים בדבר סך התשלום השנתי שהעניקה הרשות הפלסטינית לכל האסירים הביטחוניים, למחבלים כולם ולבני משפחותיהם.

אלי בן-דהן: על פי הצעת החוק, סך הכספים ששילמה הרשות הפלסטינית לאסירים ביטחוניים ולפעילי טרור ובני משפחותיהם בשנת הדוח ינוכה מתוך הכספים אשר מעבירה מדינת ישראל לרשות הפלסטינית.

אלי בן-דהן: כספי הדמים הללו, שניתנים כפרס על רצח יהודים תמימים, ינוכו.

אלי בן-דהן: עכשיו תשאלו: למה צריך הצעת חוק?

אלי בן-דהן: אני אסביר לכם: פשוט מאוד, כיוון שמדינת ישראל חתומה, וכנסת ישראל אישרה שני חוקים: חוק אחד – חוק ליישום ההסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו, התשנ"ה–1994; חוק שני – חוק ליישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלסטינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות), התשנ"ה–1995.

אלי בן-דהן: הוראות אלו, שהתקבלו על ידי הכנסת, קובעות את ההסדרים להעברת כספים שגובה מדינת ישראל עבור הרשות הפלסטינית ומעבירה אותם אליה.

אלי בן-דהן: אלה שני חוקים שקיימים היום, ואנחנו צריכים לשנות את החוקים הללו.

אורן אסף חזן: החוק היום מאפשר.

אלי בן-דהן: לא, אי-אפשר.

אלי בן-דהן: אי-אפשר לנכות.

אלי בן-דהן: יש שני חוקים שמדינת ישראל חוקקה אותם.

אלי בן-דהן: ולכן, אני רוצה לסכם.

אלי בן-דהן: ברירת המחדל כפי שהיא כתובה בהצעת החוק הממשלתית היא ניכוי סך כל הכספים ששילמה הרשות הפלסטינית לאסירים ביטחוניים מתוך הכספים שמעבירה ישראל לרשות מכוח ההסדרים עימה.

אלי בן-דהן: יחד עם זאת, הצעת החוק בנוסחה הנוכחי מותירה לקבינט המדיני מרחב של שיקול דעת:

אלי בן-דהן: האם לנכות את כל הסכום ששולם על ידי הרשות לפעילי הטרור ובני משפחותיהם?

אלי בן-דהן: אולי לקבוע רק חלק או רק להקפיא, או לקבוע כי חלק מהסכום ינוכה וחלק לא?

אלי בן-דהן: כמובן, הדבר הזה נדרש כדי לשמור את יכולתה של הממשלה להשתמש בכלי זה בהתאם לצורכי המדינה באותה העת.

אורן אסף חזן: רגע – – – צורכי המדינה?

אורן אסף חזן: המדינה תמשיך להעביר כסף כי זה יתאים לה?

אורן אסף חזן: מי שלח אותך להגיד את הדבר הנורא הזה?

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: שמעת מה הוא אמר עכשיו?

אלי בן-דהן: אתה לא שמעת.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר המזעזע הזה בכלל?

ענת ברקו: רגע, תן לו, יש חוק, מה אתה רוצה?

אלי בן-דהן: ראית את החוק?

אלי בן-דהן: אורן, אורן, חבל.

ענת ברקו: – – – יש חוק – – –

אורן אסף חזן: אני לא כועס עליך – – –

אלי בן-דהן: כאמור, הצעת החוק הממשלתית – – –

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: אורן, תקשיב טוב למה שאני אומר.

אלי בן-דהן: הצעת החוק הממשלתית עדיין לא גובשה בנוסח סופי, וייתכן כי חלק מהוראות הצעת החוק כפי שהן כעת עוד ישונו בהתאם לשיקולי גורמי הממשלה המעורבים בניסוח הצעת החוק.

אלי בן-דהן: הינה כי כן, עדים אתם לכך שהממשלה פועלת לגיבוש מענה חוקי כדי למנוע מהרשות הפלסטינית להמשיך לעודד פעילות טרור באמצעות מימון מחבלים ובני משפחותיהם.

אלי בן-דהן: אני משוכנע ובטוח כי הצעת החוק הממשלתית המתגבשת בימים אלה תסייע לצמצם במידה ניכרת את התופעה הנפסדת ותעניק לממשלת ישראל כלי חוקי ויעיל במלחמתה בטרור.

חמד עמאר: אדוני, מה אתה מציע?

איציק שמולי: רגע, שלא נעשה עוול, למען הדיוק, צריך להזכיר גם את חבר הכנסת שטרן, שמקדם את הצעת החוק.

איציק שמולי: שלא נחטא לאמת.

אלי בן-דהן: אנחנו דנים בהצעת חוק ממשלתית, זה נכון.

קריאות: – – –

חמד עמאר: מה אתה מציע?

אלי בן-דהן: אתם רוצים לקיים דיון בוועדת החוץ והביטחון?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הבעת דעה של חבר הכנסת אורן אסף חזן.

חמד עמאר: יש לך דקה, בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, סגן השר, שנשלח לפה כבשר תותחים להציג בשם הממשלה עוד שקרים והבלי דברים, ממשלת ישראל תומכת בטרור.

אורן אסף חזן: כשממשלת ישראל יודעת שכספים שהיא מחזיקה בידה מגיעים ישירות לטרוריסטים היא תומכת בטרור.

אורן אסף חזן: ממשלת ישראל עוברת על החוק הבין-לאומי.

אורן אסף חזן: החוק הבין-לאומי אוסר העברת כספים ושינוע כספים שהייעוד שלהם הוא לטרור.

אורן אסף חזן: די לעצום את העיניים.

אורן אסף חזן: אני לא מוכן לתת לזה יד.

אורן אסף חזן: לא מקובל עליי שראש הממשלה, שרים, סגני שרים, חברי כנסת, הולכים לנחם משפחות שכולות ובאותו יום בדיוק הם גם יודעים שכסף עובר למרצח שזה עתה שפך את הדם של אותו נרצח או נרצחת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, עוד מלה אחת:

אורן אסף חזן: אני מודיע מכאן שאם הממשלה הזאת לא תפסיק לספר לנו סיפורים, לא תמנע את העברת הכספים – –

מירב בן ארי: תפרוש מהממשלה.

אורן אסף חזן: – – תשתמש ביכולות שיש לה כבר היום כדי לעצור את המחדל, היא אחראית ישירה לטרור, וגם על ידיה יש דם של יהודים.

אורן אסף חזן: מספיק לעבוד על כולם.

אורן אסף חזן: מספיק.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: תפרוש מהקואליציה – – –

אורן אסף חזן: תפסיקי לבלבל את המוח – – – תתביישי לך.

חמד עמאר: חברי הכנסת, מה אתם מציעים?

איציק שמולי: להעביר לחוץ וביטחון.

חמד עמאר: נא להצביע על העברה לוועדת – – –

מירב בן ארי: מה אתה צועק – – –

אורן אסף חזן: אני צועק, כן, שהם יודעים שהכסף מגיע לטרוריסטים והוא ממשיך לעבור.

חמד עמאר: נעבור להצבעה.

מירב בן ארי: אבל זה ראש הממשלה – – –

אורן אסף חזן: די.

אורן אסף חזן: כבר כמה חודשים עושים פה סיבוב, יש כותרת – – – צריך לגמור את זה כבר.

אורן אסף חזן: הממשלה תשמור לעצמה את – – – הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

חמד עמאר: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת החוץ והביטחון לדיון.

חמד עמאר: כוונת הממשלה להפקיע 2,000 דונמים מהמושבים עין העמק ואליקים

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: כוונת הממשלה להפקיע – –

אורן אסף חזן: בושה וחרפה.

חמד עמאר: – – 2,000 דונמים מהמושבים עין העמק ואליקים – הצעות לסדר-היום מס' 9012, 9022 ו-9098.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: כנסת נכבדה, בשבוע הבא צפוי להתכנס קבינט הדיור ולאשר הפקעה של 2,000 דונמים של קרקע מהמושבים עין העמק ואליקים.

מיקי לוי: מושבים אלו שייכים למועצה האזורית מגידו.

מיקי לוי: מטרת המהלך הינה לאפשר הקמה של שכונת מגורים שתהיה חלק מהעיר יקנעם ותכלול כ-5,000 יחידות דיור נוספות על חשבון שטחי המועצה המקומית.

מיקי לוי: כפי שקורה לא אחת בתקופה האחרונה בשורה של מקרים, ההחלטה הזאת התקבלה בחשאי, ללא שיתוף הציבור כראוי.

מיקי לוי: לא התבצע שיח עם תושבי המושבים הללו ולא עם נציגי המועצה המקומית מגידו.

מיקי לוי: ואני שואל אתכם, חבריי חברי הכנסת: איך יכול להיות שמפקיעים 2,000 דונמים משטחה של מועצה מקומית בלי שמבצעים שינוי גבולות בין המועצה לבין העיר?

מיקי לוי: עם כל הכבוד לצורך בקיצור הליכים, אי-אפשר לבצע מהלך כזה בוותמ"ל.

מיקי לוי: זה פשוט ניסיון לבצע מחטף שדורס את המועצה המקומית ולא מאפשר לה פתחון פה.

מיקי לוי: ואני מציין כי אני בעד בנייה, בעד דירות לזוגות צעירים ומשפרי דיור, וכן, לעיתים יש צורך לקחת שטחים חקלאיים למטרה הזאת, אבל לא בצורה הזאת.

מיקי לוי: ובכלל, אני חייב להודות שאני לא מבין את היוזמה הזאת.

מיקי לוי: הרי ליקנעם כעיר יש תוכנית מתאר עד 2030 שמספקת את כל הצרכים שלה.

מיקי לוי: יש לה פוטנציאל בינוי בתוך תחומי השיפוט שלה שעוד לא מתקרב למיצוי.

מיקי לוי: יוקנעם יכולה במסגרת הקיימת להגדיל את מספר התושבים ל-36,000, אז למה לא לפתח קודם כול את האזורים הללו?

מיקי לוי: ואם אתם חושבים שהסיפור במועצה מקומית מגידו עומד לבד אתם טועים.

מיקי לוי: בחוק ההסדרים הקרוב יש שורה של יוזמות שדורסות בצורה מאוד קיצונית את סמכותן של הרשויות המקומיות, ואני מזהיר מהן – מהפקעת הסמכויות של רשויות מקומיות לעכב בניית תשתיות אם תוכניות בנייה ענקיות נכפות עליהן, הגם שאין להן יכולת כלכלית להעניק את השירותים לשכונות שהוקמו, דרך הקנסות שיידרשו הרשויות המקומיות והחברות הממשלתיות לשלם לקבלנים פרטיים בכסף ציבורי על ימי איחור בחיבור לאותן תשתיות עירוניות, ועד ועדת מנכ"לים שמקים האוצר כדי להחליף את ראש רשות שמסרב להעניק רישוי עסק, לדוגמה למפעל ליד בתי התושבים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד לצורך לקדם בנייה מהירה כדי להתמודד עם משבר הדיור, לא ייתכן שהחלטות כאלה תתקבלנה תוך דריסה מוחלטת של הציבור וללא שיתופו.

מיקי לוי: כן, אני מכיר את הוותמ"ל; כן, אני יודע שהוא בא לקצר הליכים; כן, אדוני השר, אני יודע, ואני בעד כל מהלכי הבנייה שאתם עושים.

מיקי לוי: אבל שתפו את הציבור, שתפו את המועצות.

מיקי לוי: הידברות היא מעל הכול.

מיקי לוי: לא ייתכן שידרסו את ראשי הרשויות שנבחרו על ידי התושבים.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת להעביר את הנושא להמשך דיון בוועדת הפנים.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי, עד שלוש דקות.

איתן ברושי: לא התחלתי.

חמד עמאר: תסתכל על השעון, עוד לא הפעלתי אותו.

איתן ברושי: תודה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השרים, שר השיכון, השרה גמליאל, חברי הכנסת, מה שעומד לדיון זה לא הצורך בבנייה; זה לא הצורך בהרחבת השטחים לקליטה נוספת בערים – קודם כול בנגב ובגליל.

איתן ברושי: מה שעומד על סדר-היום זה היוזמה שמחסלת יישובים – רגע, אני רוצה שהשר ישמע, מיקי.

מיקי לוי: השר ישמע.

איתן ברושי: מה שעומד על סדר-היום זה האיזונים והבלמים שהממשלה איבדה.

איתן ברושי: שר השיכון ואביגדור יצחקי – אמרתי בעבר שהמחנה הציוני – שהתנגדנו לחוק הוותמ"לים – אמרתי לחברי ושותפי, גם להתיישבות, השר גלנט, וגם לאביגדור: אם אריק שרון היה חי, בחיים לא הייתם מעבירים את החוק הזה; הייתם חלק מהפורום שלו, כל אחד בתפקידו.

איתן ברושי: באמת חסרה לנו הדמות הזאת, שידעה לקלוט עלייה מברית המועצות ולבנות כך שלא היה אחד שלא הייתה לו דירה, אבל מעולם לא חיסלו יישובים.

איתן ברושי: הינה, הממשלה הקימה צוות מיוחד להלבין מאחזים לא חוקיים.

איתן ברושי: יש קרוב ל-100 כאלה ביהודה ושומרון.

איתן ברושי: היא לא מפרקת אף מאחז לא חוקי; היא מוצאת דרך לעקוף את החוק.

איתן ברושי: אבל היא מוכנה לפרק – ומודיעה את זה – מושבים וקיבוצים שהקימו ותרמו רבות למדינה.

איתן ברושי: משום שאפשר לבנות ביקנעם – אני מכיר טוב את האזור, והייתי רק השבוע בסיור – אפשר לבנות בכל מקום, קודם כול פיזור אוכלוסייה, אבל לא במחיר של חיסול הכפר והחקלאות עד כדי סכנה לביטחון ולעצמאות תזונתית.

איתן ברושי: לכן, שלא יעמידו אותנו כאילו אנחנו לא מוכנים שיבנו.

איתן ברושי: אני, כראש מועצה בעמק יזרעאל, התפשרתי פעמים רבות, גם עם יישובים ערביים וגם עם ישובים יהודיים.

איתן ברושי: ברור שצריך לאפשר גידול, אבל לא הייתה מעולם החלטת ממשלה.

איתן ברושי: מה אומר לי אביגדור יצחקי השבוע?

איתן ברושי: מה אמר עדיאל שמרון, שלא קיבל נזיפה מהממשלה?

איתן ברושי: הוא אמר שהמדינה גדלה, ובעצם אומרים שמושבים וקיבוצים צמודי דופן לערים – יחסלו אותם.

איתן ברושי: אני הגשתי הצעת חוק.

איתן ברושי: הממשלה התנגדה לה עד עכשיו.

איתן ברושי: נראה מה יקרה בוועדת שרים ביום ראשון.

איתן ברושי: הוועדה אומרת איזון – שאי-אפשר לקחת מהמשבצת יותר מ-30%.

איתן ברושי: אני אומר שהעיקרון הוא לא האחוז, אלא העיקרון הוא מתי עוברים את קו פרשת המים, שאם לוקחים את הקרקע, זה לא יישוב כפרי חקלאי.

איתן ברושי: אין לזה החלטת ממשלה.

איתן ברושי: הוותמ"ל, עם כל הכבוד, קבינט הדיור, ועם כל הכבוד לשר האוצר, שקיבל ארגז כלים – רק רוב הכלים כבר חלודים, לא עובדים – הוותמ"ל הוא לא מעל החוק.

איתן ברושי: אין חוק שמאפשר לכל גורם שהוא לחסל מושבים וקיבוצים, לפגוע באדמה חקלאית, לפגוע בשטחים ירוקים פתוחים ללא איזון, ללא תכנון.

איתן ברושי: זה כופה את המדיניות על הערים – חלק גדול מהערים אומרות שהן לא ערוכות לבנייה בהיקפים האלה.

איתן ברושי: לכן, אני מצטרף לבקשה להעביר את הנושא לוועדת הפנים, ואני קורא לממשלה לשמור על האיזונים, לשמור על המרחב הכפרי, יחד עם תוספת משמעותית.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן ברושי: מה שהוצג היום זה דורסנות וחוסר אחריות.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, עד שלוש דקות.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, זה תקופה ארוכה עסק ועוסק חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי, עו"ד אוסאמה סעדי, בתקציבים למעונות יום באמצעות משרד העבודה והרווחה והשר חיים כץ.

אחמד טיבי: כבר הועברו סכומים ליישובים רבים, ואוסאמה היה בקשר עם ראשי היישובים האלה כדי לנצל את התקציבים האלה ולהקים את המבנים האלה של מעונות היום.

אחמד טיבי: אגב, הסכומים האלה הם ללא מצ'ינג, כך שהרשות לא צריכה לשלם במקביל על כל סכום או שקל שהמשרד מעביר.

אחמד טיבי: היום ישבתי עם השר חיים כץ, והמשכנו את הדיון והמאמצים כדי להמשיך להעביר תקציבים למעונות יום.

אחמד טיבי: הוא הודיע לי שהיום הוחלט להעביר את הסכומים הבאים – חלקם תשלומים נוספים על מה שכבר שולם – למעונות יום: כאבול – 2 מיליון ו-350,000 שקל.

אחמד טיבי: שוחחתי עם השיח' סאלח ריאן, ראש המועצה, וכבר יש מכרז, והעניין תחת שליטה; ערערה – 3 מיליון ו-600,000.

אחמד טיבי: שוחחתי עם עו"ד מודר יונס, וכבר קיבלו תשלומים זהים בעבר.

אחמד טיבי: זה התשלום הנוסף.

אחמד טיבי: מודר והמועצה עובדים על הנושא; עוספיא – 3 מיליון ו-640,000 שקל.

אחמד טיבי: שוחחתי עם חברי וג'יה כיוף.

אחמד טיבי: המאמץ הזה יימשך.

אחמד טיבי: אני רואה, אנחנו רואים חשיבות רבה בעניין של מעונות היום – א.

אחמד טיבי: בגלל המחסור.

אחמד טיבי: בעבר היה הקושי של עקרון המצ'ינג.

אחמד טיבי: כיום הקושי הזה הוסר, והתקציבים האלה שעוברים לרשויות חייבים להיות מנוצלים עד תום.

אחמד טיבי: אסור לשום דבר ביורוקרטי – לא ברשות המקומית ולא במשרד – לעכב את ניצול הכספים האלה.

אחמד טיבי: אני שמח בשמחתם של ראשי הרשויות, שאוסאמה ואני הודענו להם בעבר, וגם כיום.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

יואב גלנט: צוהריים טובים, שלום לכולם.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לתאר לכם את המצב לאשורו, כפי שהוא באמת, ולא כפי שהוצג פה באופן מעוות ומסולף קודם לכן.

יואב גלנט: בעיר יקנעם יש כ-25,000 תושבים.

יואב גלנט: זוהי עיר משגשגת.

יואב גלנט: מדוע היא עיר משגשגת?

יואב גלנט: כי לבד מיציבות הנהגתית יש לה כמה יתרונות: האחד זה אזור תעשייה מפותח; השני הוא נגישות של כביש 6; אזור תעשייה נוסף, שיכניס הכנסות רבות – גם לעיר, אבל לא רק לעיר אלא גם למועצה האזורית וגם לכפרים הדרוזיים הסמוכים – קיים גם כן בפיתוח, ולמעשה המפעלים הראשונים החלו להיבנות.

יואב גלנט: נכון להיום, כמעט לא נותרו בתוך המרחב של העיר יקנעם שטחים לשיווק, ויש בה, כמו שאמרתי, כ-25,000 משפחות.

יואב גלנט: עכשיו אני רוצה לספר לכם קצת על השטחים – מה שהועלם מעיני הציבור כאשר נשאלו פה השאילתות והוצעו ההצעות לסדר-היום.

יואב גלנט: המועצה האזורית מגידו, יש בה 170,000 דונם – 170 קילומטר רבועים.

יואב גלנט: ביוקנעם יש 8,000 דונם – 8 קילומטר רבועים, זאת אומרת, למטה מ-5% מהשטח הכולל של מגידו.

יואב גלנט: השטח שאנחנו מציעים לבנייה הוא 0.5%, 0.54% מהשטח של המועצה האזורית מגידו.

יואב גלנט: זה מה שאנחנו רוצים לגרוע – 1 חלקי 200.

איתן ברושי: אתה לא לוקח את היערות, יואב.

יואב גלנט: הרי אתם לא רוצים לא ללמד אותי על מגידו, ולא על השטח, ולא על חקלאות, ולא על התיישבות.

יואב גלנט: תן לי את המעט שאני יודע.

איתן ברושי: אני יודע שאתה יודע – – –

יואב גלנט: אני מכיר את השטח לפני ולפנים, יותר טוב ממי שמפגין עם השלטים – האמן לי, גם את השטח הזה.

יואב גלנט: אז אני אספר לכם מה המצב.

יואב גלנט: אנחנו מדברים על 1 חלקי 200 מהשטח של מגידו.

יואב גלנט: אבל מה הדבר הזה יעשה?

יואב גלנט: הוא יאפשר בנייה של כ-5,000 יחידות דיור, שיכפילו את העיר יקנעם – שיש לה מנוע צמיחה אדיר, שזה התעשייה באזור התעשייה הישן על כביש 70, כביש ואדי מילק, ובאזור החדש שהולך ונבנה לכיוון מה שנקרא "מבוא כרמל", בשיתוף פעולה עם המועצות ועם הכפרים הדרוזיים.

יואב גלנט: עכשיו אני אגיד לכם דבר נוסף.

יואב גלנט: איפה אנשי המועצה האזורית מגידו משתמשים בשירותים, בקופת חולים, בסופרמרקט, בצריכה?

יואב גלנט: הם עושים את זה ביקנעם.

יואב גלנט: למה הם עושים?

יואב גלנט: כי העיר הזאת היא עיר המחוז שלהם.

יואב גלנט: ועכשיו, במקום לבוא, כפי שנעשה במועצות אזוריות רבות אחרות – תלכו תראו מה קורה בבאר טוביה, תלכו תראו מה קורה באזוריים אחרים, תראו מה זה שיתוף פעולה שבו מבינים שלעיר יש צורך להתפתח.

יואב גלנט: למה צריך להתפתח?

יואב גלנט: כי בסוף מי שיגור בעיר הזאת זה הבנים והבנות של כולנו, כולל התושבים של המועצה האזורית מגידו, שיוכלו לגור סמוך להורים שלהם בבתים שאנחנו נבנה.

יואב גלנט: אבל בשביל שיקולים פוליטיים צרים כאלה לוקחים ומעוותים את המציאות.

יואב גלנט: זה פעמיים בעייתי: דבר ראשון, כי אתם תפסידו במאבק הלא-חכם הזה, כי אתם נאבקים על דבר לא נכון; דבר שני, כי לא נגזל מטר אחד שהוא באמת קרקע חקלאית מעובדת מאף אחד.

יואב גלנט: כל השטח הזה הוא אדמת בור.

יואב גלנט: מי שפונה לכיוון מזרח בצומת אליקים ורואה את השטח מימינו יודע שזה שטח לא מעובד, וזה גם לא שטח של שמורות טבע ולא שום דבר דומה.

יואב גלנט: ולכן, בתוך ה-2,200 דונם שעליהם אנחנו נכריז, יש רק 950 דונם שישמשו לבנייה, והיתרה זה שטח ירוק.

יואב גלנט: אני רוצה לומר לכם עוד דבר: אנחנו לא באים פה עם המצאה חדשה.

יואב גלנט: אנחנו בסך הכול לוקחים תהליכים שנקבעו כבר לפני עשור, ב-2007, ולמעשה מיישמים אותם בצורה המהירה והחכמה ביותר לתועלת הציבור.

יואב גלנט: הראשונים שייהנו מהעניין הזה יהיו תושבי האזור, ובהם גם תושבי אליקים, תושבי עין העמק וכן הלאה.

יואב גלנט: עכשיו, אם מישהו חושב שניתן במדינת ישראל לאכלס בעוד 30 שנה 15 מיליון איש, ושכל ראש מועצה שיש לו 11,000 איש עם 170,000 דונם יקבע למדינה מה היא עושה, אתם טועים.

יואב גלנט: את זה אי-אפשר לקיים.

יואב גלנט: ואני מציע שאת השיעורים בציונות, גם חברי הכנסת המכובדים, גם ראש המועצה, גם כל היתר, ישמרו קודם כול למי שהם יכולים להטיף לו, ולא יחנכו אותנו איך עושים התיישבות ואיך עושים חקלאות ואיך עושים ציונות.

יואב גלנט: לכן, למרות כל מה שאמרתי, ביקשתי ביוזמתי בוועדת השרים – בקבינט הדיור, מה שנקרא – לדחות בחודש על מנת לאפשר להגיש שאילתות, על מנת לאפשר להגיע לדיון, על מנת לאפשר להגיע לפרקליטות המדינה, למבקר המדינה, ליועץ המשפטי לממשלה, לכל מי שאתם רוצים, ואחרי שכולם יגידו את דבריהם, אני מודיע שבעוד חודש אנחנו נביא את זה ונעביר את זה.

יואב גלנט: ומי שירוויחו מזה הם תושבי יקנעם, תושבי המועצה האזורית מגידו, כולל עין העמק, אליקים, ואולי גם המושבה, ותושבי הסביבה, ובא לציון גואל.

יואב גלנט: תודה.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

אחמד טיבי: אדוני השר, אמרת צוהריים טוב, ויכול להיות שהתכוונת צוהריים טובים, או שאני טועה?

יואב גלנט: אני נוהג להשתמש בשפת היחיד: בוקר טוב, ערב טוב, צוהריים טוב.

אחמד טיבי: יוצא מן הכלל: צוהריים, כי אתה לא יכול להגיד שמיים כחול.

אחמד טיבי: אתה אומר שמיים כחולים.

עליזה לביא: יום הלשון העברית.

יואב גלנט: על כך נאמר, ידידי אחמד טיבי: "מפי עולְְלים ויֹנקים יסדתי עֹז", ככתוב במקורותינו.

אחמד טיבי: במקרה הזה זה לא עולל.

אחמד טיבי: אני מורה לעברית.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

יואב גלנט: אני אומַר לך עוד דבר – – –

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

אחמד טיבי: – – –

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

יואב גלנט: אדם שאין לו ייחוד, אז הוא לא נחשב.

יואב גלנט: אז יכול להיות שאני עושה שגיאה קטנה בצורה מכוונת.

יואב גלנט: לא נורא.

יואב גלנט: אם זה מסיט את תשומת ליבך, בוא נניח – – –

אחמד טיבי: לא יכולתי – – –

חמד עמאר: השגת את המטרה, אדוני השר.

חמד עמאר: מה אתה מציע?

יואב גלנט: אני מציע להעביר את זה לדיון באחת מוועדות הכנסת.

איתן ברושי: ועדת הפנים.

חמד עמאר: ועדת הפנים, הציעו חברי הכנסת.

יואב גלנט: ועדת הפנים.

חמד עמאר: אין בעיה.

חמד עמאר: אנחנו נצביע על העברת הדיון לוועדת הפנים.

חמד עמאר: אני מפעיל הצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 7, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה תעבור לוועדת הפנים.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעה הבאה: מצוקת הנשים ההרות עקב עומסים קשים בפגיות ברחבי הארץ.

חמד עמאר: עד שיגיע חבר הכנסת אכרם חסון – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק לימוד עזרה ראשונה בבתי הספר (תיקון) (החזקת מכשירי החייאה וערכות עזרה ראשונה בבתי ספר), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: מצוקת הנשים ההרות עקב עומסים קשים בפגיות ברחבי הארץ

חמד עמאר: הצעות לסדר-יום מס' 9005, 9053 ו-9079, בנושא: מצוקת הנשים ההרות עקב עומסים קשים בפגיות ברחבי הארץ.

חמד עמאר: בבקשה, חברי, עד שלוש דקות.

אכרם חסון: תודה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, צפיפות, זיהומים ומחסור באחיות – נושא כאוב, מצב חמור מאוד בבתי חולים.

אכרם חסון: כמובן שאנחנו ניזונים מתלונות הציבור, וגם מכתבות שראינו בערוץ 2 בנושא שאני הולך לדבר עליו.

אכרם חסון: לאחרונה נחשפנו למצוקתן של נשים הרות בשלבים שונים להריונן בקבלת שירותים בבתי החולים ברחבי הארץ עקב עומסים וחוסר מקום בפגיות.

אכרם חסון: הייתי עד לכמה מקרים: שלחו אישה בשבוע 24 להריונה הביתה ללא אשפוז, בזמן שהיא בהיריון מתקדם וגם מסוכן; במקרה נוסף בו שלחו אישה לבית חולים רמב"ם, מרחק של כשעת נסיעה ממקום מגוריה, עקב חוסר מקום בבתי החולים הקרובים.

אכרם חסון: לצערי, יש מצב שנשים בהיריון מרובה עוברים חושבות פעמיים אם לגשת לבית החולים, מחוסר ידיעה מה יעלה בגורלן ובגורל עובריהן עקב מצוקת המקום.

אכרם חסון: דבר זה מוביל ללחץ נפשי ודאגות רבות לנשים בתקופה עמוסת רגשות כמו היריון.

אכרם חסון: יש מקום לקיים דיון דחוף בנושא ולעזור לאותן נשים ותינוקות אשר עתידים להיוולד.

אכרם חסון: יש בית חולים, אחד מהמבוקשים בארץ, אחד מהטובים בארץ, אדוני, ויש להם תשעה חדרי לידה ומחלקת פגים ממש קטנה.

אכרם חסון: כמובן שאנחנו שמענו גם מבית חולים מעייני הישועה בבני ברק.

אכרם חסון: נמסר לפני פחות משלושה שבועות כי הוא סוגר את הפגייה במקום בגלל מחסור באנשי צוות.

אכרם חסון: לנוכח מצוקה בכוח אדם רפואי, בפגייה לא התקבלו באופן זמני.

אכרם חסון: המרכז הרפואי עושה מאמץ גדול לקלוט ולהכשיר רופאים, אך לצערי הרב הוא לא הצליח עד עצם היום הזה.

אכרם חסון: אבל בית החולים מעייני הישועה הוא לא היחידי בארץ הסובל ממצוקה קשה וחמורה של כוח אדם.

אכרם חסון: על פני נתוני משרד הבריאות, בישראל יש רק 144 רופאים מומחים בטיפול בפגים, ורק ב-60% מהתקנים הקיימים.

אכרם חסון: הוא כמובן אמר שהוא מוכן לעזור וגם לתת פרסים כספיים כדי שרופאים יבואו לעבוד באותם בתי חולים, אבל לצערנו הרב, הכסף נגמר אחרי שנה, ולכן יש מחסור בכוח אדם, והוא עלול לפגוע בפגים אלה, שהם אוכלוסיית החולים הרגישה ביותר במדינת ישראל.

אכרם חסון: בגלל המחסור בכוח אדם הגדיר משרד הבריאות את מקצוע הטיפול כמקצוע במצוקה ונתן מענקים לרופאים שבוחרים להתמחות בתחום, אך כפי שאמרתי, הכסף נגמר, ולכן הדבר הזה לא יכול להימשך.

אכרם חסון: בבית חולים אסף הרופא שבמרכז הארץ המצוקה דומה.

אכרם חסון: גם כאן אף פג לא קיבל חדר לידה או אחות משלו.

אכרם חסון: האחיות והרופאים מתמודדים עם עומס בלתי אפשרי.

אכרם חסון: בשנה הקרובה אמורים להתווסף עוד 121 תקנים לאחיות חדשות, אבל גם זה – אם זה יקרה, זה יקרה באיחור רב וזה יסכן את העוברים.

אכרם חסון: אדוני השר, מאחר שאני מאמין בך, ואני חושב שיש לך אוזן קשבת – – –

יעקב ליצמן: אני סגן שר.

אכרם חסון: אתה מבחינתי השר.

אכרם חסון: אני מאמין שאתה קשוב למצוקה זו.

אכרם חסון: אני מאוד מבקש ממך שהנושא הזה יקבל, מה שנקרא, טיפול מיידי, כי המצב הנפשי של הנשים ההרות קשה מאוד.

אכרם חסון: זה מסכן, כפי שאמרתי, גם את העוברים.

אכרם חסון: אני גם הייתי עד למקרה שאישה מעפולה הייתה צריכה לנסוע עד רמב"ם בחיפה.

חמד עמאר: נא לסיים, בבקשה.

אכרם חסון: זה יותר משעה נסיעה.

אכרם חסון: אותו דבר – נשים מדרום הארץ מהמגזר הבדואי, מהמגזר הערבי, מכל המגזרים.

אכרם חסון: אז אני אשמח מאוד אם ניתן מענה ונטפל ונפתור את הבעיה.

אכרם חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, שלוש דקות.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קבלת שירותים בבתי החולים ברחבי הארץ עקב עומסים וחוסר מקום במחלקות הפגים הופכת לנושא השעה גם באזור הנגב.

טלב אבו עראר: בקרב נשים בדואיות שיולדות במחלקות השונות בבית חולים סורוקה – לעיתים הן ממתינות לאחר הלידה במסדרונות המחלקות השונות או במחלקות בבית החולים, בידיעה שהסבל בשעות ההן הוא עצום, עצום מאוד.

טלב אבו עראר: לכן, במעמד זה דורש אני לאלתר מהממונים להביא להרחבה וניצול של חדרי האשפוז השונים בבית החולים סורוקה.

טלב אבו עראר: דבר לא פחות חשוב מזה הוא תרגום השפה המקצועית ליולדות בבית החולים – אני מתכוון ליולדות הערביות, הבדואיות – תרגום מעברית לערבית.

טלב אבו עראר: ראינו כמה וכמה אחיות דוברות השפה במשמרות במשך היום, אך הדבר אינו פתרון הולם, מכיוון שלאחות דוברת השפה ישנו גם זמן וגם חיים פרטיים שמעסיקים אותה.

טלב אבו עראר: ולכן, אני דורש – בכל לשון של בקשה – להצמיד מתרגמת במשרה במהלך משמרות היום כדי להביא לתקשורת נכונה ותקינה עם היולדות הצעירות.

טלב אבו עראר: מכובדי, העניין הזה עם בית החולים – הרי באותה מידה שיש מחסור גם ברופאים, יש לנו מחסור גם באמת בחדרי המחלקות השונות בבית החולים סורוקה.

טלב אבו עראר: לכן, זה הזמן וזאת ההזדמנות לבקש גם להקים בית חולים חדש בנגב, באזור באר שבע.

טלב אבו עראר: הבטיח לי מכובדי סגן השר שזה בתכנון, או – – –

יעקב ליצמן: זה רץ.

טלב אבו עראר: זה רץ מאוד.

טלב אבו עראר: ואני דיברתי – זה באזור שגב שלום?

טלב אבו עראר: נדמה לי, משהו כזה.

יעקב ליצמן: אני לא – – –

טלב אבו עראר: ולכן אני באמת מודה למכובדי שהוא עושה את עבודתו ופועל למען קידום שירותי הבריאות, בנגב בכלל ובמגזר הבדואי בפרט.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, חברותיי, על מצוקת חדרי הלידה דיברתי ואני אמשיך לדבר עליה.

עליזה לביא: אנחנו רואים את זה בכל מקום.

עליזה לביא: גם אני, כשליוויתי את בתי לא מזמן בחדר הלידה – לא סיימה את הלידה וכבר ביקשו ממנה לצאת, להיות במסדרון, לחכות שם את השעות שצריך עד שעוברים למחלקה, כי אין מספיק מקום, כי יש מצוקה, כי אין כוח אדם, כי, כי, כי, כי, כי, כי.

עליזה לביא: וכל לידה – גם בנסיבות הטובות והבריאות, והשמחה, ותמיד לחזור עם ידיים מלאות – טומנת בחובה קשיים ורגעים לא פשוטים בצד השמחה וההתרגשות לעולם.

עליזה לביא: אבל כשמדובר בפגים – תמיד התחושה היא שעל הפגים לא חושבים.

עליזה לביא: אני זוכרת את הביקור שלנו בצוק איתן בבית החולים סורוקה, אדוני סגן השר, ומה שלא היה ממוגן היה המקום של הפגים, חדר הפגים, ועד היום אנחנו לא יכולים לומר שהוא ממוגן.

עליזה לביא: ואין להם קול, ואין להם דרך להביע, והורים שהם הורים לפגים מכירים את המצוקה ואת כל הדברים הנוספים.

עליזה לביא: אז מה, כשיש חלילה מטר של טילים צריך לפנות את הפגייה?

עליזה לביא: ואת זה לא פתרנו.

עליזה לביא: לפי הדוח שפורסם, על פי הפורום למען פגים, עולה תמונה קשה ומדאיגה באשר למצבן של מחלקות הפגים בבתי החולים במרבית הפגיות, כמו שאמרו פה חבריי.

עליזה לביא: ואני מבקשת ממך, אדוני, סגן השר: אנחנו ערב תקציב.

עליזה לביא: פגים זה כולנו.

עליזה לביא: לכולנו במשפחה – הילדים שלנו; זה חוצה מגזרים, זה חוצה קבוצות.

עליזה לביא: אני חושבת שהעוללים חסרי הישע, שיש היום את כל הטכנולוגיות המאפשרות להביא אותם למקום נכון ובריא ולגדל אותם ביכולת רפואית מיטיבה ולתת להם חיים טובים יותר – אז אסור לנו להישאר עם הנתונים הללו.

עליזה לביא: שיעור תמות הפגים גבוה ורחוק מאוד, אדוני סגן השר, מהשיעור שאנחנו מצפים למצוא במדינה כל כך מתקדמת, שבאמת, שירותי הבריאות – וכאן הברכה והתודה לכל הצוותים הרפואיים המשובחים במדינת ישראל.

עליזה לביא: אז שיעור התמותה מאוד גבוה בקרב המדינות המפותחות.

עליזה לביא: הוא עומד על 40%, וזה שיעור מאוד מאוד מאוד גבוה, ואנחנו לא רוצים להיות שם.

עליזה לביא: אין לי זמן להשוות למדינות אחרות, אבל גם התחלואה בדימומים תוך-מוחיים בפגים שנולדים מהשבוע ה-24 עד השבוע ה-28 להיריון גבוהה פי שלושה ואף יותר.

עליזה לביא: יש לנו רופאים משובחים ומערכת רפואה טובה ויודעת, ובאים מהעולם ללמוד כאן ולהתעשר בידע.

עליזה לביא: אז לא יכול להיות שאנחנו לא נקדיש את המשאבים כדי שנאפשר את המקום, כדי שהשירותים האלה יינתנו, בטח לפגים הללו.

עליזה לביא: אני רוצה לנצל את הבמה כאן ולהודות לך, חברי חבר הכנסת אכרם חסון, שבהמשך לדיון הכואב מאוד שהיה לנו הבוקר בנושא חזקת הגיל הרך, מראה מעורבות ודאגה לנושאים שהם כביכול נושאים של נשים – לכאורה, כמו הנושא הזה שאנחנו מדברים עכשיו.

עליזה לביא: אני רוצה באמת להודות לך על הדברים שאמרת, והראית מעורבות רבה ורגישות לנושא הזה.

עליזה לביא: וגם אותך, גברתי השרה – לברך אותך על התשובה על הפנייה שלי אלייך בנושא של הנגשת מקוואות והאמירה החד-משמעית שלכם שאתם נותנים תקציב להנגשה של מקוואות לבעלי מוגבלויות.

עליזה לביא: כל הכבוד.

עליזה לביא: תבורכו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משרד הבריאות רואה חשיבות רבה בטיפול בפגים ובקידומן של היחידות לטיפול בילוד – פגיות.

יעקב ליצמן: מתוך ראיה זו, נושא הפגיות הוגדר כאחת מתוכניות הדגל של המשרד, הוסדרו הנהלים והסטנדרטים המקצועיים והוקצו משאבים ייעודיים.

יעקב ליצמן: המשרד מפעיל בפגיות מודל תמרוץ ייעודי, אשר מודד תשומות ותוצאות על פי הסטנדרט המומלץ בתחומי כוח האדם, התשתיות והאיכות, וציוני המודל קובעים את דירוג הפגייה, את השיפור שבוצע ומכך – את הקצאת הכסף הניתנת.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מפעיל את תוכנית תמרוץ הפגיות זו השנה הרביעית.

יעקב ליצמן: תחום כוח האדם הוא חלק עיקרי בתוכנית זו.

יעקב ליצמן: מתחילת הפעלת המודל נוספו במערך הפגיות בבתי החולים 293 אחיות חדשות, 121 אחיות שעברו קורס של בסיסי בטיפול נמרץ ביילוד ו-49 רופאים.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, הוגדל באופן משמעותי מספר תקני מקצועות הבריאות הייעודיים – 63 תקנים.

יעקב ליצמן: נוסף על כך נחתם הסכם אחיות חדש ובמסגרתו מתווספים 121 תקני אחיות בבתי החולים הממשלתיים.

יעקב ליצמן: כמו כן, בתי החולים שאינם ממשלתיים ייהנו מתוספת זו, וישנה ירידה של 70% בשיעור אלח זיהומי דם נרכש משנת 2014 עד שנת 2017.

יעקב ליצמן: למרות השיפור הניכר, ישם עדיין הבדלים של פי שניים עד שלושה בתמותת פגים ובאירועי זיהומים ביחס לעולם בפגים שבגבול החיות, כלומר בשבועות 24–28.

יעקב ליצמן: כך גם בנושא דימומים מוחיים.

יעקב ליצמן: נבנות בשיתוף האיגוד הנאונטולוגי תוכניות התערבות ספציפיות לשיפור בתחומים אלו, ואנו צופים מגמת שיפור וצמצום ניכר בתחומים אלו.

יעקב ליצמן: חשוב לציין שנשים הרות אשר פונות לבתי החולים בשבועות ההיריון המוקדמים מטופלות ומקבלות את הטיפול הרפואי הראוי.

יעקב ליצמן: העומס בפגיות, אם הוא קיים, אינו שום שיקול בהתוויית הטיפול הרפואי ובהחלטה על המשך הטיפול – אם לשחרר או לאשפז את היולדת.

יעקב ליצמן: כל אישה הרה, אם במהלך הלידה ואם אחריה, מטופלת על הצד הטוב ביותר, ורק בהתאם לשיקולים הרפואיים.

יעקב ליצמן: במקרים מסוימים, ובתיאום עם המשפחות, נעשות העברות של פגים ושל יולדות למרכזים רפואיים אחרים על מנת לבצע ויסות של הפגים בהתאם לעומס הקיים, אם בעקבות עומס ואם בשל טיפולים רפואיים מתקדמים במרכז הרפואי שמפנים אליו.

יעקב ליצמן: בשנת 2018 התווסף כדרישה בחוזר מינהל הרפואה שמגדיר את התקינה בפגיות תפקיד חדש של פסיכולוג רפואי ייעודי, אשר תפקידו לתת תמיכה נפשית ולתמוך במשפחות וביולדות במצוקה.

יעקב ליצמן: אני אמשיך לפעול עם הצוותים המקצועיים לקדם את התהליך המבורך של שיפור הטיפול בפגים, הן בפגיות והן בקהילה במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: בשורה התחתונה, רבותיי, יש שיפור גדול.

יעקב ליצמן: אנחנו רואים בחיוב את השיפור.

יעקב ליצמן: אנחנו לא נשארים רק בזה, וממשיכים לעשות דברים חדשים, ובעזרת השם השנה יהיה שיפור עוד יותר גדול.

יעקב ליצמן: אני מציע, אדוני, להעביר את זה לוועדת העבודה והבריאות של הכנסת.

עליזה לביא: כן.

חמד עמאר: מסכימים?

חמד עמאר: אז אנחנו נצביע על העברה לוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע על העברה לוועדה, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: הספקת?

קריאה: – – –

חמד עמאר: אני מוסיף אותך.

חמד עמאר: שמונה בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעה תעבור לוועדת העבודה והרווחה.

חמד עמאר: מצבן העגום של התשתיות העירוניות ביישובים הערביים

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: מצבן העגום של התשתיות העירוניות בישובים הערביים, הצעה לסדר-היום מס' 9080, של חבר הכנסת סעיד אלחַרומי.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: אלחְרומי.

חמד עמאר: אלחְרומי.

חמד עמאר: בבקשה, חברי חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, התשתיות במגזר הערבי, ביישובים הערביים, זהו סיפור שחוזר על עצמו כל כמה שנים.

סעיד אלחרומי: רק לפני עשרה ימים, זמן הסופה שפקדה את הארץ, סופה של יומיים-שלושה, ראינו את המראות שחוזרים על עצמם בקלנסווה, במרכז, במג'ד אל-כרום ובעוד כמה וכמה מקומות.

סעיד אלחרומי: ראינו בקלנסווה שאחד הרחובות הפך להיות בריכה גדולה, ואולי מטעמי שעשוע חלק מהאנשים הביאו סירות גומי והתניידו בסירות האלה בתוך הרחוב הזה, באחד הרחובות הראשיים בקלנסווה.

סעיד אלחרומי: במקומות אחרים השכונה שותקה לחלוטין, ותנועת הרכבים ותנועת האנשים.

סעיד אלחרומי: המצב נראה מול כולם – ברשתות החברתיות, באתרי האינטרנט – מצב של מדינת עולם שלישי, לא מצב של מדינה שמתיימרת להיות מהמדינות המתקדמות, מהמדינות המפותחות בעולם.

סעיד אלחרומי: אנחנו חלק מה-OECD.

סעיד אלחרומי: המצב הזה חייב להשתנות.

סעיד אלחרומי: השינוי לא בא בן לילה, מובן מאליו, אבל העיקרון – צריך לחשוב ברמה מערכתית יותר רחבה ביישובים, בעיקר במרכז ובצפון, כי בעצם שם היישובים הוותיקים, אדוני היושב-ראש, ועם הזמן האוכלוסייה שלהם גדלה אבל התשתיות נשארו באותו מצב.

סעיד אלחרומי: מה זאת אומרת?

סעיד אלחרומי: זה כמו שאתה קונה לילד שלך, ילד בן שבע, שמונה, חליפה, והילד הזה נשאר עם אותה חליפה חודש, חודשיים, שנה, שנתיים, והוא גדל – הילד מתפתח וגדל.

סעיד אלחרומי: מספר התושבים במג'ד אל-כרום משתנה, אבל תוכנית המתאר והתשתיות נשארו אותן תשתיות, והמצב נשאר באותו מקום.

סעיד אלחרומי: כשאני מדבר על תשתיות, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ברחוב שבו גרו בשנות ה-80 במג'דל כרום נניח 200 איש, 40, 50, 100 משפחות – היום אולי פי ארבעה או פי חמישה משפחות גרות באותו רחוב, זאת אומרת, פי ארבעה או פי חמישה מכוניות חונות ברחוב הזה; זאת אומרת שמערכת הביוב ברחוב הזה צריכה להשתנות; זאת אומרת שהמדרכות – כל התשתיות באזור הזה צריכות להשתנות.

סעיד אלחרומי: בקלנסווה – זה מדהים אותי.

סעיד אלחרומי: קלנסווה זאת עיר בישראל, ומפליא שבעיר בישראל, שמספר תושבים בה מעל 20,000 – 25,000, נדמה לי, עכשיו – המצב בסופות החורף הוא כפי שהתגלה לנו, אדוני היושב-ראש, בסופה האחרונה.

סעיד אלחרומי: אז מה צריך לעשות?

סעיד אלחרומי: צריך לעשות שם מהפכה.

סעיד אלחרומי: צריך לקחת שלושה, ארבעה יישובים השנה, כבר ב-2018, אדוני סגן השר, ולא לחכות לתקציב 2019 ולדיונים המרתוניים ולתוכנית 922; צריך לחשוב מחוץ לקופסה; צריך לקבל באומץ החלטות אמיצות ולטפל בפיילוט של שלושה, ארבעה יישובים הכי קריטיים, ולומר בריש גלי שהשנה, 2018, אנחנו מתמקדים בקלנסווה, אנחנו מתמקדים במג'ד אל-כרום, אנחנו מתמקדים בלוד ובעוד יישובים, לפי הצורך ולפי המצב שלהם, כמה שיותר דחוף.

סעיד אלחרומי: הסוגיה השנייה, גם היא בעניין התשתיות, ואי-אפשר להוציא את זה מהתשתיות, זה עניין החשמל וחיבורי החשמל.

סעיד אלחרומי: המצב קטסטרופלי בחלק גדול מהיישובים, שמשום מה חברת החשמל לא מחברת אותם לרשת הארצית, למרות שחברת החשמל היא גוף שאמור להיות גם פיננסי, אמור להיות גוף שצריך לדאוג לעצמו להכנסות.

סעיד אלחרומי: ולהישאר בהחלטה הראשונית, במצב של ידיים כבולות לגבי היתר בנייה, כמה ועדת התכנון התקדמה – כולנו יודעים מה המצב של ועדות התכנון, וכולנו יודעים ששנים על גבי שנים נשארות תוכניות המתאר, בעיקר במגזר הערבי, ללא מענה.

סעיד אלחרומי: אם אני אדרים קצת, אדוני סגן השר, המצב הוא עוד יותר גרוע.

סעיד אלחרומי: עוד יותר גרוע.

סעיד אלחרומי: היישובים הבדואיים בדרום, שתוכננו בשנות ה-80 – התכנון היה מצוין.

סעיד אלחרומי: אני אומר את זה.

סעיד אלחרומי: אחד מהם זה היישוב שלי, שגב שלום.

סעיד אלחרומי: היום שאל אותי השר שטייניץ בנושא הזה, ואני אומר לו: תשמע, אני מרוצה מהתכנון של היישוב שלי, אבל יש לנו שתי מועצות אזוריות, אל-קסום ונווה מדבר, ויש בהן שבעה יישובים.

סעיד אלחרומי: הם היו יישוב אחד.

סעיד אלחרומי: המדינה הכירה בשבעה יישובים – ב-11 יישובים.

סעיד אלחרומי: בשנת 2003 הייתה מועצת אבו-בסמה מועצה אזורית.

סעיד אלחרומי: המדינה פירקה אותה לשתי מועצות, אבל בעניין התשתיות שום דבר לא התקדם.

סעיד אלחרומי: מה אפשר להגיד לכפר לא מוכר כשאתה מדבר איתו על הכרה, על הסדרה?

סעיד אלחרומי: מה ההבדל בין ביר אל-משאש לבין אום בטין?

סעיד אלחרומי: אין שום הבדל.

סעיד אלחרומי: בשני המקומות יש בית ספר, אבל בשאר הדברים שום דבר לא השתנה: אין כבישים, אין תשתיות, אין חשמל – אין כלום.

סעיד אלחרומי: אז בשביל מה בכלל לעשות הסדרה אם זה המצב?

סעיד אלחרומי: ביישובים שיש בהם הכרה, היישוב דריג'את – דרך אגב, היישוב דריג'את זה אחד היישובים המוצלחים בנגב מבחינה כלכלית.

סעיד אלחרומי: האבטלה בדריג'את היא כמעט אפס, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: אפס.

סעיד אלחרומי: אפס.

סעיד אלחרומי: אין אבטלה בדריג'את.

משולם נהרי: – – – השכלה.

סעיד אלחרומי: מצב ההשכלה מדהים; אנשים משכילים, אנשים עובדים, אנשים שיש להם מוסר עבודה.

סעיד אלחרומי: המדינה הכירה ביישוב דריג'את, אבל משום מה אנחנו תקועים שם בחשמל – היישוב לא מחובר לרשת החשמל.

סעיד אלחרומי: אני לא יודע איפה עומד הסיפור הזה.

סעיד אלחרומי: אולי יש מפקח שם שכבר – אמרו לי – ניגש לבג"ץ כדי לקבל חשמל.

סעיד אלחרומי: אבל תראו, אם אנחנו לא לוקחים פיילוטים מוצלחים אנחנו לא נגיע לשום מקום – –

משולם נהרי: מי אמר שאין חשמל?

סעיד אלחרומי: – – ונישאר, אדוני סגן השר – – –

משולם נהרי: מי אמר שהם לא מחוברים לחשמל?

סעיד אלחרומי: אתמול אמרו לי, בערב – יושב-ראש הוועד המקומי שם.

יוסף עטאונה: – – –

חמד עמאר: כל היישוב לא מחובר לחשמל?

סעיד אלחרומי: כל היישוב.

סעיד אלחרומי: היישוב דריג'את לא מחובר לחשמל.

חמד עמאר: הוא יישוב מוכר במדינת ישראל?

סעיד אלחרומי: הוא יישוב מוכר, והוא חלק ממועצת אל-קסום.

סעיד אלחרומי: אם יש בית אחד שחובר, אז אנחנו נעשה חפלה גדולה.

חמד עמאר: אדוני סגן השר, תבדוק את זה.

משולם נהרי: – – – שמעתי.

יוסף עטאונה: אין אף בית שמחובר שם.

יוסף עטאונה: ביום שישי הייתי שם.

סעיד אלחרומי: הינה, חבר הכנסת אל-עטאונה אומר שאין אף בית שמחובר לחשמל בדריג'את.

יוסף עטאונה: אין אפילו בית אחד שמחובר.

יוסף עטאונה: עשו רק בתי ספר וזהו.

סעיד אלחרומי: בדיוק.

סעיד אלחרומי: לכן, אדוני סגן השר, אנחנו ניתן את הזמן לבדיקה בנושא הזה.

יוסף עטאונה: זה היה בוועדת הפנים.

סעיד אלחרומי: אבל, רבותיי, כשאנחנו מדברים על הסדרה במגזר הבדואי, וכשאנחנו הולכים לכיוון הסדרה ומכירים ביישוב, וליישוב כבר יש קו כחול, ויש שם בית ספר, ויש שם הנהגה מקומית נבחרת של ועד מקומי – שאתמול בערב דיבר איתי – אנחנו במצב לא טוב.

סעיד אלחרומי: אנחנו צריכים לעשות את הסוויץ' הזה; אנחנו צריכים לעשות את הקפיצה הזאת, את המחשבה המערכתית הזאת, לחשוב מחוץ לקופסה ולעשות את הדבר הנכון ובאומץ הנכון, כי לפעמים, כדי לעבור מחסומים מסוימים צריך אומץ לקבל החלטות.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שאנחנו נגיע להסדרה, או לפחות לפתרונות, ואני מקווה לשמוע דברים טובים מכבוד סגן השר.

סעיד אלחרומי: בכל אופן, אני אבקש אחר כך להעביר את זה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: איזה גובה.

חמד עמאר: לא מוגבל בזמן.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת אלחרומי – נכון?

משולם נהרי: אני חושב שהנושא שהעלית הוא חשוב מאוד, הוא נכון והוא צודק.

משולם נהרי: יצא לי אתמול לסייר עם שר הפנים אריה דרעי ומשלחת גדולה של משרד הפנים, עם מנכ"ל משרד הפנים, והיינו ברהט ובחורה ונפגשנו עם ראשי היישובים באזור, וביניהם גם דריג'את – שאגב, מאוד מעניין, הוא הציג את הנושא.

משולם נהרי: מאיפה אני יודע?

משולם נהרי: הוא עמד, קם, ודיבר ואמר: רבותיי, אנחנו לא רוצים כלום.

משולם נהרי: בשבילי אני לא רוצה שום דבר.

משולם נהרי: אנחנו מסודרים, יש לנו הכול.

משולם נהרי: הוא לא הזכיר לא חשמל ולא מים.

משולם נהרי: הכול אצלו יוצא מן הכלל.

ג'מעה אזברגה: מי?

משולם נהרי: ראש – – –

ג'מעה אזברגה: ראש הוועד המקומי?

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: זה ראש – אם זה ועד או שזה ראש המועצה שם.

משולם נהרי: הוא בא ואמר שהכול אצלו דבש.

משולם נהרי: כמובן שהוא תיאר את האוכלוסייה שם ובאיזו אוכלוסייה מדובר, והוא דיבר בשביל אחרים, לגבי הפזורה ולגבי כל הדברים שהזכרת.

משולם נהרי: ויש בעיות ויש קשיים.

משולם נהרי: מי שלא היה ומי שלא ראה לא יאמין איך יכול להיות שבמדינת ישראל בזמן הזה אנשים יכולים לחיות במצב הזה.

משולם נהרי: אם היו ממשיכים לגור לפי אורח החיים שלהם – כמו שהשייח'ים אומרים: יש כאלה שזה אורח חיים שלהם וזה מקודש בעיניהם.

משולם נהרי: הם לא רוצים.

משולם נהרי: מה אתה מכריח אותם?

משולם נהרי: והיו גרים באוהלים וחול כמו שהיו גרים כל הזמן.

משולם נהרי: בדואי – אני מבין.

משולם נהרי: אבל אם כבר הגיעו ליישוב עירוני, וכבר בונים, ויש כאלה שכבר בונים בניינים ממש יפים, אז למה אין את התשתיות וכולם סובלים מתשתיות?

משולם נהרי: אני רוצה להגיד לך, אתה חבר כנסת חדש, אבל אני רוצה לדבר רק על השנתיים האלה, השנתיים האלה, ובשם משרד הפנים, אני לא מדבר בשם משרדים אחרים; ויש לי מה לומר, ותכף גם אעיר את הערותיי, שזה לא קשור למשרד הפנים או למה שאני מייצג, את אותם משרדים שאני מייצג, הנגב והגליל ומשרד הפנים.

משולם נהרי: משרד הפנים בראשותו של השר דרעי עשה מהפכה בכל הנושא של השלטון המקומי.

משולם נהרי: לא היה דבר כזה.

משולם נהרי: אני אומר את זה לא כמי שבא ממשרד הפנים.

משולם נהרי: כשבא ראש עיריית רהט, טלאל, והוא אומר: רבותיי, זה לא יאומן, התקציבים גדלו פי שלושה, והוא נקב בסכום, והוא אומר: יש לי 550 מיליון לביצוע – לא הבטחה, לא החלטת ממשלה, אלא משהו שהוא קיבל אותו כבר לביצוע; וגם בחורה, ולאט-לאט יותר ויותר רשויות הולכות היום וכבר מדברות על איזון – להגיע לתקציב מאוזן, גם בנגב ובגליל, גם בנושא של צעירים והכול.

משולם נהרי: ואמרנו שהבעיה היום בשנתיים האלה היא לא שחסר כסף.

משולם נהרי: יש כסף; חסר ביצוע.

משולם נהרי: זאת אומרת, הגענו למצב של מהפך – שיש לך כסף אבל קשה לבצע.

משולם נהרי: גם בתקציב הזה הוקצו למגזר הבדואי כ-600 מיליון תוספת ייעודית, כדי להעצים אותם.

משולם נהרי: וזה לא פשוט – לא פשוט גם מפני שיש לך שם כל מיני ניואנסים ורגישויות, וזה לא פשוט.

משולם נהרי: אתה יכול לשבת, ומקיימים דיון יפה, וכל אחד אומר מה שיש לו להגיד, ופתאום אתה מקבל מכתב – חתימות נגד זה או נגד זה או נגד זה או נגד זה.

משולם נהרי: אוקיי, אנחנו קוראים לזה חבלי קליטה.

משולם נהרי: בסופו של דבר יבינו שהכול לטובתם, אבל עדיין אני חושב שהיום ההזדמנות היא של ראשי הרשויות.

משולם נהרי: ראש רשות נמרץ, פורה, יכול היום לנצל, עומדים לרשותו תקציבים שלא היו.

משולם נהרי: אתה יודע שהתקציב – מה התקציב שעומד לרשות הרשויות המקומיות במשרד הפנים?

סעיד אלחרומי: אני יודע – – –

משולם נהרי: סליחה.

משולם נהרי: כ-5 מיליארד.

משולם נהרי: 65% מהרשויות המקומיות לא מקבלות אגורה.

משולם נהרי: כל הכסף הזה הולך ל-35% מהרשויות המקומיות, וחלק גדול מהן הן מהמגזר הערבי, וכמובן המגזר החרדי – כל המיעוטים.

משולם נהרי: ועכשיו יש גם תקציבים ייעודיים לצורך הדברים האלה – פיתוח ותשתיות.

משולם נהרי: זו ההזדמנות עכשיו ללכת לראשי הרשויות ולעודד אותם ולחזק אותם ולדחוף אותם כדי שינצלו את חלון ההזדמנות שיש להם היום להביא למהפך בכל המקומות הללו.

משולם נהרי: יש עוד בעיות.

משולם נהרי: אני הקשבתי לכל מילה שאמרת, ויש הרבה דברים שהם נכונים.

משולם נהרי: הזכרת את הנושא של התכנון ובנייה, שזו בעיה כואבת.

משולם נהרי: הרי מה אנחנו עושים עכשיו?

משולם נהרי: עושים את זה ברהט, עושים את זה בחורה, ויש לך גם את נווה מדבר, ששם זה בעיה בפני עצמה.

משולם נהרי: אבל יש לך יישובים בפזורה שיושבים – –

סעיד אלחרומי: – – – נווה מדבר – – –

משולם נהרי: – – שיושבים בשטח גלילי, והם, אין להם שום דבר – לא חשמל, לא מים, לא כלום, והם נמצאים אי שם במדבר.

משולם נהרי: ופה באות הוועדות הגיאוגרפיות – שזה דבר שלא היה; זה רק עכשיו, בשנתיים האחרונות – ושר הפנים כבר חתם לרהט ואישר הרחבת גבולות, לצרף מהפזורה את היישובים שסמוכים, ויש דיונים גם על חורה.

משולם נהרי: המטרה היא להכניס אותם, כי זה שהם נמצאים שם זה לא רק חשמל ומים.

משולם נהרי: אם הם שולחים את הילדים שלהם ללמוד ברהט או בחורה, אז אין להם הסעות, והרשויות הללו לא יכולות לממן את ההסעות.

משולם נהרי: מה עושים עם הילדים האלה?

משולם נהרי: אז הפתרון הוא להכניס אותם תחת האחריות של אותן רשויות, ואז יוכלו לממן אותם.

משולם נהרי: הבעיה היא – וזו הייתה הטעות הגדולה בהרכבת הממשלה הזאת, ואני אומר את זה בצורה גלויה – שהוציאו ממשרד הפנים את מינהל התכנון והעבירו אותו למשרד האוצר.

משולם נהרי: זה לא מקומו הטבעי, מפני שכמשרד הפנים, ברגע שאני מאפשר לך הרחבת גבולות ואני מאפשר לך לצאת לבנייה, איך אני יכול כשאני לא שולט על התכנון?

משולם נהרי: אני נותן לך, אני מאפשר לך, ובסופו של דבר אתה לא יכול לבצע, כי אין לך את התכנון.

משולם נהרי: זו בעיה, זו בעיה קשה, ואני אומר את זה מפני שצריך להגיד את זה וכל הזמן לומר את זה, כי צריך לתקן את העוול הזה, את הטעות הזאת, הטעות הקשה הזאת, שהפרידו את מינהל התכנון ממשרד הפנים.

משולם נהרי: אני ראיתי משהו שחרה לי מאוד, ואני אומר לכם את זה כמי שבא ממערכת החינוך, גדל שם ורוב שנות חייו היה במערכת החינוך.

משולם נהרי: ביקרנו בבית הספר ברהט, בית ספר יפה, במבנה יוצא מן הכלל שבנה משרד החינוך, אבל אתה לא יכול לגשת לשם, במיוחד בימים הגשומים האלה; אתה לא יכול להגיע, אין לך כביש עד לשם.

משולם נהרי: זה נורא ואיום.

משולם נהרי: ואז מתברר לנו שם בביקור – נפגשנו עם התלמידים, הייתה שם מצגת מאוד יפה, עבודה חינוכית יפה – והתברר ש-2,000 תלמידי תיכון נוסעים מרהט ללמוד בחברון – בטח לא את תורת ז'בוטינסקי, אבל הם נוסעים, 2,000 תלמידי תיכון מרהט הולכים ללמוד.

משולם נהרי: אתה מבין את המשמעות?

סעיד אלחרומי: כי המל"ג התנגד – – – לרהט.

סעיד אלחרומי: אמרנו את זה אתמול בוועדת חינוך.

חמד עמאר: אתה לא מדבר על תלמידי תיכון – מה שהבנתי עכשיו ממנו – אתה מדבר על תלמידים אחרי התיכון.

סעיד אלחרומי: נכון.

סעיד אלחרומי: אתה צודק.

משולם נהרי: כן, אחרי תיכון.

משולם נהרי: כן.

סעיד אלחרומי: אחרי תיכון.

חמד עמאר: זה ידוע, וזה מצער מאוד.

משולם נהרי: נכון, זה מצער, ואחר כך אנחנו באים בטענות.

משולם נהרי: זה דבר שאני אומר לך כאיש חינוך: אסור לעבור על זה לסדר-היום, כי בסוף, בסוף, מי שישנה את המקומות הללו, מי שיזרים דם חדש וכוחות חדשים וישדרג את המקומות הללו, זה אלה שהשקעת בהם בחינוך.

משולם נהרי: הם אלה שהם נמרצים; הם אלה שרוצים את השינוי.

משולם נהרי: ממתי אצל הבדואים היו מוכנים לגור בשש קומות?

משולם נהרי: לא היה דבר כזה.

משולם נהרי: והיום ברהט מתרכזות קבוצות רכישה – – –

חמד עמאר: מתאגדות קבוצות.

משולם נהרי: – – מתאגדות קבוצות רכישה ובונים לך שש קומות.

משולם נהרי: זה הצעירים.

משולם נהרי: יש שינוי בתפיסה.

משולם נהרי: הם רוצים את זה; הם רוצים את הפתרונות – 5,000 בעיר אחת, 5,500, שאין להם פתרונות דיור, והם מוכנים והם רוצים.

משולם נהרי: יש שינוי בתפיסה, ואת כל זה אפשר לעשות רק באמצעות מערכת החינוך, ולא משהו אחר.

משולם נהרי: אז אלה הדברים שצריך – באמת, אתם כנציגים, אני מקווה שארבעה זה נשאר ארבעה, גם אחרי שבועיים, אבל צריכים – – –

חמד עמאר: זו הפעם הראשונה שבכנסת יושבים שלושה נציגים בדואים מהנגב.

סעיד אלחרומי: מקשיבים בקשב רב.

משולם נהרי: ארבעה.

חמד עמאר: ארבעה או שלושה?

סעיד אלחרומי: ארבעה.

חמד עמאר: ארבעה.

חמד עמאר: אה, גם טלב אבו עראר.

חמד עמאר: ארבעה.

משולם נהרי: ארבעה.

משולם נהרי: אל תמעיט בכוחם.

חמד עמאר: נכון, נכון.

חמד עמאר: ארבעה.

משולם נהרי: אתם צריכים באמת בנושא החינוך ללחוץ ולדחוף ולעשות הכול.

משולם נהרי: אין סיבה.

משולם נהרי: אני זוכר, עוד כשעבדתי במשרד החינוך, כשהתחלנו לבנות שם ביישובים הבדואיים ובפזורה, היו שם ויכוחים איפה יהיה בית הספר – לצד הזה, יותר קרוב לפה או לפה – וזה לקח כמה זמן, עד שאמרנו להם, באל-פורעה ובכל המקומות האלה, אבל זה הפתרון.

משולם נהרי: הילדים צריכים – אני ראיתי את התלמידים שם, איך הם זורחים שם בתוך בית הספר, כמה זה נותן להם, כמה זה מעצים אותם.

משולם נהרי: אם מדברים על העצמה – זה שם, זה המקום.

משולם נהרי: אני מקווה שאנחנו – כיוון שיש כבר תקציבים והתקציבים האלה כבר הוקצו, צריך פשוט לעודד את ראשי הרשויות ולקרוא להם: יש לכם חלון הזדמנות.

משולם נהרי: צאו לשטח ותביאו בשורה לכל התושבים.

משולם נהרי: תודה.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני?

משולם נהרי: מה שהם רוצים – אני לרשותם.

חמד עמאר: מה אתם רוצים?

סעיד אלחרומי: להמשיך את הדיון בוועדת הפנים.

חמד עמאר: ועדת הפנים.

חמד עמאר: אנחנו נצביע על העברה לוועדת הפנים.

חמד עמאר: אני אחכה עד שסגן השר – או שאני אוסיף אותו.

חמד עמאר: אני אפעיל הצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 5, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת הפנים להמשך דיון.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ו' בשבט התשע"ח, 22 בינואר 2018, בשעה 14:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.