ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 298, 2018-01-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח בטבת התשע"ח, 15 בינואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירותי תיירות, התשע"ח–2018; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 17), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק שמספרה פ/4993/20 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/5018/20:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק החלת ריבונות ישראל בשטח בקעת הירדן, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק שקיפות אינטרסים כספיים וגילוי עניינים של חברי הכנסת והשרים, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – קביעת תסקיר מבחן לחיילים), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק הקמת האקדמיה הלאומית לשפת הסימנים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, חיים ילין, נורית קורן, נחמן שי, מירב בן ארי, יהודה גליק, אילן גילאון, עמיר פרץ, מאיר כהן, איילת נחמיאס ורבין, תמר זנדברג, דב חנין, יחיאל חיליק בר, יוסי יונה, שולי מועלם-רפאלי, אלי אלאלוף, רועי פולקמן, יצחק הרצוג, סעיד אלחרומי, מיכל בירן, אברהם נגוסה, יואל חסון, ניסן סלומינסקי ואורן אסף חזן; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – החרגת הפרשי גובה וצפיפות הבנייה בחישוב דמי הקמה של מערכות מים וביוב), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, מוסי רז, איציק שמולי, מרב מיכאלי, עמר בר-לב וחמד עמאר; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – שוויון הזדמנויות בחינוך), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, מוסי רז, תמר זנדברג, סעיד אלחרומי, טלב אבו עראר, דב חנין, יוסי יונה, ג'מעה אזברגה, עבד אל חכים חאג' יחיא ואיימן עודה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פרסום מכרז באתר האינטרנט), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק התאמת לוח חופשות הלימודים לשעות העבודה והמנוחה במשק (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, יוליה מלינובסקי, מירב בן ארי, חיים ילין, מרדכי יוגב, נורית קורן, עליזה לביא, יעקב מרגי ומרב מיכאלי; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – ארנונה על מבנה מגורים שאינו בשימוש) (הוראת שעה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, חיים ילין, מירב בן ארי, מכלוף מיקי זוהר וסתיו שפיר; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הגדלת פיקדון שחרור), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, אורן אסף חזן, יעל כהן-פארן,

ירדנה מלר-הורוביץ: עמיר פרץ, איל בן ראובן, לאה פדידה, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, מיקי לוי, חמד עמאר, רוברט אילטוב, מרדכי יוגב, אורלי לוי אבקסיס, אלעזר שטרן ואיתן כבל; הצעת חוק הבוררות (תיקון – בית המשפט המוסמך), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת טלב אבו עראר, סעיד אלחרומי, עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, איימן עודה, מוסי רז, דב חנין, ג'מעה אזברגה, קארין אלהרר, מיקי לוי, עיסאווי פריג', יחיאל חיליק בר, איציק שמולי, קסניה סבטלובה ויוסף עטאונה; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון – מענק הוני למי שנספה לפני אוקטובר 1949), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, ענת ברקו, רחל עזריה, אמיר אוחנה, מרדכי יוגב, יואל חסון, נחמן שי, איתן ברושי, עליזה לביא ויעל כהן-פארן; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ ויעקב מרגי; הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון – תחולת החוק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, יעקב מרגי, דוד אמסלם, אלי אלאלוף, משה גפני, רוברט אילטוב, יצחק הרצוג, ציפי לבני, יפעת שאשא ביטון, עפר שלח, מיכל רוזין, אורלי לוי אבקסיס, עאידה תומא סלימאן, מרדכי יוגב, מיכל בירן, נחמן שי, עיסאווי פריג', מיקי לוי, מוסי רז, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, אלעזר שטרן, מכלוף מיקי זוהר, אברהם נגוסה, נורית קורן, חמד עמאר, ג'מעה אזברגה, נאוה בוקר, טלי פלוסקוב, יוסף ג'בארין, טלב אבו עראר, מסעוד גנאים, דב חנין, רויטל סויד, יואל חסון, איתן ברושי, יוליה מלינובסקי, יהודה גליק, מיקי רוזנטל, סעיד אלחרומי, יוסף עטאונה, עבד אל חכים חאג' יחיא, אכרם חסון, יואב בן צור, יעל כהן-פארן, שרן השכל, מיכאל מלכיאלי, עמר בר-לב, יעל גרמן, חיים ילין, קארין אלהרר, תמר זנדברג, עליזה לביא, לאה פדידה, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, מאיר כהן ושלי יחימוביץ;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול ריבית הפיגורים לחייב משלם), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, אכרם חסון ונורית קורן; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול הגבלת רישיון נהיגה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, יוסי יונה, איציק שמולי, נורית קורן, יהודה גליק ועליזה לביא; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – תשלום בשל פינוי באמצעות מסוק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, איתן כבל, איל בן ראובן, קסניה סבטלובה, רויטל סויד, זוהיר בהלול, עמר בר-לב, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, מוסי רז, טלי פלוסקוב, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, עמיר פרץ, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, עיסאווי פריג', ג'מעה אזברגה וחמד עמאר; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – הנחה בתחבורה ציבורית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, אכרם חסון, דוד אמסלם, אלי אלאלוף, דוד ביטן, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, אילן גילאון, יואל רזבוזוב, מוסי רז, מיקי לוי, סאלח סעד, מיכל בירן, נחמן שי, איתן ברושי, זוהיר בהלול, יואל חסון, רויטל סויד, עמיר פרץ, עמר בר-לב, איתן כבל, יצחק הרצוג, לאה פדידה, יהודה גליק, יעקב מרגי, יוסף ג'בארין, טלב אבו עראר ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור העמדת משאיות וחנייתן באזור מגורים בתחום רשות מקומית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', יעקב פרי, מאיר כהן, דוד ביטן, יעל גרמן, אילן גילאון, מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק להנצחה, מחקר ותיעוד של פרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן, התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ביטול האיסור המוטל על המשטרה למסור לפרקליטות עמדה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יואל חסון, ציפי לבני, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, רויטל סויד, איילת נחמיאס ורבין, מיכל בירן, יעל כהן-פארן, נחמן שי, סאלח סעד, לאה פדידה, מיקי לוי, תמר זנדברג, מוסי רז,

ירדנה מלר-הורוביץ: חיים ילין, יעל גרמן, אילן גילאון, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איל בן ראובן, איתן כבל, מיכל רוזין, דב חנין, יוסף ג'בארין, קסניה סבטלובה, עבד אל חכים חאג' יחיא, אחמד טיבי, מרב מיכאלי וקארין אלהרר; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי חברי הכנסת לוועדה לבחירת שופטים), מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, מוסי רז וקארין אלהרר; הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש מוות לפעילי טרור מרצחים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, יואב קיש ודוד ביטן; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (הרחבת הזכאות להיתר מוגבל), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת המועד לתביעת גמלת כסף), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, קארין אלהרר, רוברט אילטוב, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, יעקב מרגי, אלי אלאלוף, נחמן שי, ישראל אייכלר, איימן עודה, אורן אסף חזן, דב חנין, לאה פדידה, עבד אל חכים חאג' יחיא, יעל גרמן, מיקי רוזנטל, מוסי רז, עמיר פרץ, עמר בר-לב, אברהם נגוסה, מרב מיכאלי, איציק שמולי, אכרם חסון, סעיד אלחרומי, איתן כבל, עודד פורר, יעקב אשר, אחמד טיבי, בצלאל סמוטריץ, יעל כהן-פארן, שלי יחימוביץ, איתן ברושי, מאיר כהן, חיים ילין, עליזה לביא, מכלוף מיקי זוהר ואורי מקלב; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018) (תיקון – תוספת ותק לקצבת זקנה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת: עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיונים מהירים – בהצעתה של חברת הכנסת נאוה בוקר בנושא: מציאת פתרונות ומזעור נזקים לבעלי מוניות מהפסקת מכירת מוניות יד שנייה לפלסטינים; בהצעתם של חברי הכנסת יואב קיש, יואל חסון, שולי מועלם-רפאלי ואכרם חסון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: חברת נת"ע (נתיבי תחבורה עירוניים) ממשיכה לקדם את תוואי הקו הסגול של הרכבת הקלה, ההרסני לרמת גן, למרות קיומה של חלופה טובה יותר; בהצעתם של חברי הכנסת רחל עזריה, יעקב אשר, אלעזר שטרן ואחמד טיבי בנושא: ריביות על חובות נהגים לכבישי אגרה; בהצעתו של חבר הכנסת עיסאווי פריג' בנושא: עלות הקמת הרכבת הקלה בגוש דן צפויה להתייקר במיליארד ש"ח; בהצעתם של חברי הכנסת רועי פולקמן, עודד פורר, יעקב אשר, סעיד אלחרומי, עליזה לביא ועמר בר-לב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: אפליית עסקים קטנים ברשימת העיסוקים המוגדרים "עוסק פטור".

ירדנה מלר-הורוביץ: המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: גילום מס בשל שדרוג רכב לצורכי מיגון – המלצה לשנת 2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון יפתח היום, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: נאומים בני דקה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום באו אליי לפגישה נשות השוטרים עם נציגים מבני העדה הדרוזית בעניין פסק הדין המפורסם כדי לפצות את גמלאי המשטרה והשב"ס ואנשי המשטרה, בקשר לשכר שבזמנו הוצמד לאנשי הצבא, ולצערנו הרב הם לא זכו לקבלו.

אכרם חסון: היה פסק דין שמאפשר להם לקבל 4.7 מיליארד שקל, ועוד 2.5 מיליארד שקל לאנשי השב"כ, המוסד ושאר כוחות הביטחון.

אכרם חסון: פסק הדין הזה יוצא יותר מ-7 מיליארד שקל, ולכן בשעה 15:30 ישבנו היום עם שר האוצר ושאלנו כבר בפעם השלישית, מה קורה?

אכרם חסון: איך מיישמים את הדבר הזה?

אכרם חסון: תשובתו של שר האוצר הייתה שפסק הדין בזמנו ניתן לראש הממשלה ולשרים; הייתה הצעה לעשות קיזוז רוחבי כדי לשלם, אבל כל השרים מתנגדים ולכן יש בעיה איך לשלם את הכסף הזה.

אכרם חסון: כיום, המצב הסופי הוא שזה נמצא על שולחנו של ראש הממשלה מר בנימין נתניהו.

אכרם חסון: צריך שתהיה החלטה של הממשלה ביחד עם ראש הממשלה כדי לשלם להם.

אכרם חסון: כמובן, יש כאלה שמנצלים את המצב כדי להאשים ולהגיד, אבל האמת היא שמדובר בפסק דין שמשפיע על בסיס התקציב, ולכן לא שר האוצר ולא אף שר יכול לקבל החלטה.

אכרם חסון: זו החלטה של כל הממשלה ביחד.

אכרם חסון: אנחנו משוכנעים שלשוטרים ולגמלאים מגיע, וצריך לתת להם, ולכן צריך לפתור את הבעיה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ביום שישי האחרון, חבריי חברי הכנסת, הייתי בעמאן, ארץ המכובדים הירדנים, ושם היה לי הכבוד לראות משחק תחת הכותרת "אל-קודס – ירושלים – היא בירת פלסטין הנצחית" בין שתי הקבוצות האחיות מועדון אלוחדאת מירדן – –)

יריב לוין: מה הוא אומר?

אחמד טיבי: (– – ומועדון הלאל אל-קודס מפלסטין.

אחמד טיבי: כמו כן הסתובבתי ברחובות של אלוחדאת ודיברתי – –)

ענת ברקו: רק אל תגיד "יחרב ביתכ".

ענת ברקו: רק את זה אל תגיד לנו.

אחמד טיבי: (– – עם אנשיו הנפלאים, האיתנים.

אחמד טיבי: חשיבותו של משחק זה טמונה בסמליות שלו.

אחמד טיבי: לכן, אין לי אלא להודות להנהלת מועדון אלוחדאת ולהנהלת מועדון הילאל אל-קודס על המשחק הזה, שהתקיים בחסות כבוד הנסיך עלי בן חוסיין – ותודה רבה על שהוא כיבד את כולנו בנוכחותו במשחק הזה – והשר לענייני צעירים וחבר המועצה המחוקקת, הדינמו, חברי ח'ליל עטיה.

אחמד טיבי: האווירה הנהדרת ששררה במשחק והקריאות של אוהדי אלוחדאת הנפלאים נכנסו אל הלב של כולנו והיו מרגשים מאוד.

אחמד טיבי: הוכחתם, אריות הקהל של אלוחדאת, פעם אחר פעם את כנות השתייכות

אחמד טיבי: כם האמיתית לירושלים ולפלסטין.

אחמד טיבי: וכמו שקראתי איתם ––)

נחמן שי: מה קרה?

נחמן שי: מה קרה?

נחמן שי: מה הוא אומר?

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: (– – אני קורא כרגע איתכם – – –)

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: (– – – ואתם, הקהל של אלוחדאת, חלק מעם הגיבורים שמתנגדים ומתנגדים ללא פשרות, ומי שלא מוצא חן בעיניו – שישתה את מי הים.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ענת ברקו: – – – לא יעזור לכם – – –

אחמד טיבי: – ––

לאה פדידה: אפשר תרגום סימולטני?

ענת ברקו: זה "יחרב ביתכ" במילים אחרות, למי שלא הבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – –

ענת ברקו: לא, אני רק מעדכנת.

יולי יואל אדלשטיין: – – יש לך תקווה לקבל דקה ולדבר ללא הפרעות.

ענת ברקו: כן, אבל יש לי נושא אחר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: אני חושב שהיא הבינה.

אחמד טיבי: רק שמעה "פלסטין" – יש לה פריחה בגוף.

ענת ברקו: לא, אין לי שום פריחה.

אחמד טיבי: – – –

ענת ברקו: הפריחה היא שלך.

לאה פדידה: מה קרה?

לאה פדידה: ד"ר אחמד טיבי, אני כיבדתי אותך בשקט.

יולי יואל אדלשטיין: במשך שלוש דקות לפחות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

לאה פדידה: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה היום להקדיש את הנאום של הדקה הזו לשכונה שבה גדלתי, וביקרתי בה השבוע, חטיבת כרמלי, ולזכור שכל ילד וילדה צריכים הזדמנות.

לאה פדידה: אמרו עלינו: שכונת מצוקה, אמרו: ילדים שנשכחו בצד.

לאה פדידה: לא היה לנו כלום אבל היה לנו הכול: מיזוג תרבויות, עדות, ונהנינו מאוד.

לאה פדידה: ולא היו לנו משחקים רבים, היו לנו גולות וג'ולות וגוגואים וחוביזות, וחמצוצים, אבל ידענו לחיות יחד ולקחת כל אחד ולהצמיח את השני גבוה גבוה.

לאה פדידה: השבוע כשביקרתי שם וראיתי מה יצא מכל נער ונערה, מכל ילד וילדה, הייתי גאה – כי ידעתי שבמקום הזה ידענו להיות אחד בשביל השני, ובמקום הזה ידענו לקחת ערכים, וגם קיבלנו הזדמנות וידענו לקחת את ההזדמנות.

לאה פדידה: בהזדמנות הזאת, אני רוצה לבקש מהממשלה ומהקואליציה: אל תשכחו ילדים מאחור.

לאה פדידה: כל ילד שמקבל הזדמנות אמיתית יצעד ויגיע גבוה.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, מפקד המשטרה במחוז דרום, שעומד לסיים את תפקידו מחר, סיכם את שנת 2017, והוא הביע את שמחתו על כך שיחידת יואב ממשטרת ישראל ליוותה את הריסתם של כ-500 בתים אצל הבדואים.

טלב אבו עראר: אבל מה ששימח אותו יותר – שהבדואים בכוחות עצמם הרסו 1,400 בתים, בתים שלהם.

טלב אבו עראר: ולכן, אצל היהודים – בנה ביתך בידך; אצל הבדואים – הרוס ביתך בידך.

טלב אבו עראר: לכן מפקד מחוז הדרום כנראה התעלם מהריגתם של שלושה בדואים בידי משטרת ישראל ולא הביע צער – –

ענת ברקו: אי-אפשר לקנות בית לכל אישה בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, נו.

יולי יואל אדלשטיין: את מפריעה לכולם.

טלב אבו עראר: – – על זה שהמשטרה הרגה בלי שום סיבה, בדם קר, את סאמי אל-ג'עאר, סאמי אלזיאדנה ואת יעקוב אבו אלקיעאן.

טלב אבו עראר: אני דיברתי היום עם אביו של סאמי אל-ג'עאר, שנהרג בידי המשטרה בתאריך 14 בינואר 2015.

טלב אבו עראר: שלוש שנים למותו, להריגתו.

טלב אבו עראר: לכן שמו שלטים בכיכרות העיר לזכרו של בנו, סאמי אל-ג'עאר.

טלב אבו עראר: באה המשטרה – כמו שאומרים בפתגם הזה או בפסוק מהתנ"ך: הרצחת וגם ירשת?

טלב אבו עראר: המשטרה לא רצתה לראות את השלט לזכרו של סאמי אלג'עאר, באה והסירה את השלטים מהכיכר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלב אבו עראר: עד איזו חוצפה של המשטרה הגיע המצב?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סעיד עטאונה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, בראשית דבריי אני מבקש לברך את כוחות הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, יוסף עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: טעיתי, סליחה.

יהודה גליק: אני מבקש לברך את כוחות הביטחון שלנו, צה"ל שלנו על ההישג המרשים ביותר בהפצצת המנהרה השבוע – הענקית הזאת, שסיכנה פלסטינים, ישראלים ומצרים – בנקודת הגבול המשותף בין שלוש הארצות.

יהודה גליק: בהזדמנות זאת אני מבקש לציין שהמאבק שלנו שם, באזור הזה, לא התחיל היום.

יהודה גליק: והיום, 14 בינואר – לפני 14 שנה צעירה פלסטינית ניגשה לבידוק הביטחוני בטרמינל של מחסום ארז.

יהודה גליק: היא התחפשה לאישה בהריון.

יהודה גליק: היא סיפרה לחיילים שיש לה פלטינה ברגל וכך חיילינו בהומניות אפשרו לה לעבור את גלאי המתכות והיא הפעילה את חגורת הנפץ שעל גופה.

יהודה גליק: כתוצאה מהאירוע הזה נהרגו סמל ראשון ולדימיר טרוסטינסקי מרחובות, סמל ראשון צור אור מראשון לציון, רב"ט אנדרי קגלס מנהריה וגל שפירא מאשקלון.

יהודה גליק: גל, שאני מלווה את משפחתו זה 14 שנה, בן ילנה ובוריס, נולד בברית המועצות בשנת 1975.

יהודה גליק: גדל בבלרוס, עלה בשנת 1991, התיישב ברחובות וכעבור שנתיים עברה המשפחה לאשקלון.

יהודה גליק: גל גדל ולמד בקיבוץ מעגן מיכאל בשנים 1991–1994.

יהודה גליק: לאחר מכן שירת שירות מלא בצנחנים.

יהודה גליק: עם שחרורו למד לימודי מחשב ומתמטיקה לתואר ראשון במכללת אשקלון ובאוניברסיטת בר-אילן.

יהודה גליק: עבד כבודק ביטחוני במחסום ארז.

יהודה גליק: בן 28 במותו.

יהודה גליק: רצה ללמוד לתואר שני במחשבים.

יהודה גליק: הותיר אחריו הורים נפלאים, ילנה ובוריס, ואחות נטליה.

יהודה גליק: אני מקדיש את דבריי היום לזכרו ולזכר כל אותם החיילים והאזרחים שנהרגו על הגבול שלנו עם עזה.

יהודה גליק: אני מייחל בשביל כולנו שכוחות הביטחון ימשיכו לעשות את מלאכתם ויבוא פה, בעזרת השם, השלום על כולנו.

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה, אדוני, סליחה על הטעות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום מפקד מחוז דרום במשטרה פרסם את הסיכום של שנת 2017, והוא גם מסיים את התפקיד שלו ועובר למחוז תל אביב.

יוסף עטאונה: בסיכום שהוא דיבר עליו היום אני רוצה לדבר על שתי נקודות: הנקודה הראשונה, הוא דיבר על הריסת בתים.

יוסף עטאונה: הוא אמר שיחידת יואב, שהוקמה במיוחד ללוות את יחידת התכנון והבנייה להריסת בתים בנגב, הרסה 530 בתים.

יוסף עטאונה: הוא גם מדבר על זה שאנשים בתוך הנגב, בידיים שלהם, בכוחות עצמם, כתוצאה מצווים, כתוצאה מאיומים, כתוצאה מאיום בקנסות ובמעצרים, הרסו 1,432 בתים.

יוסף עטאונה: החמור ביותר בכל הסיכום שלו היום: עומד לו מפקד מחוז שאמור להיות ממונה על ביטחון של אזרחים והוא שמח – אומר בפה מלא שהוא שמח שאנשים הורסים בידיים שלהם את הבתים שלהם.

יוסף עטאונה: אני חושב שבמדינה מתוקנת מפקד מחוז, שממונה על ביטחון אנשים – אין לו מקום במשטרה, הוא לא יכול להיות שמח שאנשים נשארים ללא קורת גג.

יוסף עטאונה: הנתון השני בסיכום הוא על עבירות של החזקת נשק בלתי חוקי.

יוסף עטאונה: האוכלוסייה הערבית בנגב, הוא אומר שהיא 18% מכלל האוכלוסייה בנגב; האחוז שלהם בעבירות החזקת נשק בלתי חוקי – 55%, ומקרי הרצח – 46% ערבים.

יוסף עטאונה: אנחנו אמרנו ואומרים עכשיו, כל הזמן, שאיסוף הנשק הבלתי-חוקי היא באחריות המשטרה ועל המשטרה להמשיך ולאכוף את החוק.

יוסף עטאונה: באי-איסוף הנשק היא שותפה, המשטרה, ב-46%.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, ואחריה חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, אפרופו המגזר הבדואי, אני חייבת לשתף אתכם ולספר לכם שקיבלתי כמה פניות מאנשי מילואים – בעיקר כאלה שבאו לתעסוקה ולמילואים בצאלים – שיש השתכללות: פעם חבר'ה בדואים מהפזורה היו גונבים רק עמודי תצפית.

ענת ברקו: היום הם גונבים גם מטרות נעות.

ענת ברקו: זאת אומרת שעולים על טנקים, מפרקים חלקים; חיילים – נגנבים להם קיטבגים; שטחי אש – משתמשים בהם לגידול חשיש.

ענת ברקו: וזהו, זה המצב.

ענת ברקו: זה המצב, צריך לפרנס שלוש-ארבע נשים, זה לא פשוט.

ענת ברקו: בטרקטורונים, בצורה משתוללת.

ענת ברקו: וחיילים עומדים חסרי אונים, כי מדובר באזרחי ישראל.

ענת ברקו: אזרחי ישראל שגונבים אמל"ח – אמצעי לחימה – לפשיעה וגם לטרור.

ענת ברקו: הפשיעה והטרור האלה גם מופנים כלפי האוכלוסייה שלכם, אבל את מי זה מעניין?

ענת ברקו: גונבים את זה מצה"ל.

ענת ברקו: חושבים שפוגעים בנו.

ענת ברקו: אז אני רוצה להגיד לך, אדוני, שאני פניתי לשר הביטחון בעניין הזה – לשנות את נוהל הפתיחה באש.

ענת ברקו: קודם כול, מי שנכנס למתקן צבאי צריך לדעת שדמו בראשו.

ענת ברקו: מי שנכנס למתקן צבאי, יש כאן בעיה, הוא לא בא לקנות ופלות מהשק"ם.

ענת ברקו: נוהל פתיחה באש זה אומר "עצור" ואת כל הנוהל הזה.

ענת ברקו: הדבר השני, אנחנו צריכים למצוא פתרון, אולי ביצירה של יחידה מיוחדת שתבלום את התופעה ההרסנית הזאת של השתוללות על טרקטורונים בתוך בסיסים צבאיים בשטחי אש; של שיגור של ילדים, שיכולים גם להיפגע מנפלים.

ענת ברקו: זה דבר שצריך לשים לו סוף, ואני חושבת שהגיע הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

ענת ברקו: המצב הוא בלתי נסבל, אדוני, וגורמי הביטחון והמשפט צריכים להתגייס לטובת העניין הזה.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וסגרתי את הרשימה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבריי דיברו על הריסת הבתים במגזר הבדואי ודיברו על הנתונים המאוד-מדהימים ומאוד מכעיסים של כ-2,000 בתים שנהרסו בשנה שעברה – אם זה בידי המשטרה או בידי התושבים עצמם.

סעיד אלחרומי: התופעה ממשיכה, והפתרון לא נמצא בהריסה.

סעיד אלחרומי: הפתרון נמצא בהסדרת הנושא; במציאת פתרונות ובהגעה להסכמות עם האוכלוסייה הבדואית בכפרים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, נושא חשוב שנדון היום בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות הוא נושא הקורסים להכשרה של הסטודנטים שניגשים לבחינה הממשלתית לקבלת אישור לעסוק ברפואה.

סעיד אלחרומי: המצב כיום הוא לא מספיק, הוא קטסטרופלי.

סעיד אלחרומי: יש מאות סטודנטים שמחכים לקורס הזה במחוזות כמו באר שבע, בבית חולים סורוקה או במקומות אחרים.

סעיד אלחרומי: אין.

סעיד אלחרומי: הקורס הזה לא מתקיים.

סעיד אלחרומי: אם המצב הזה יישאר על כנו, אנחנו בעצם סוגרים את צוואר הבקבוק בפני סטודנטים שלמדו בחוץ-לארץ ומתכוונים לעסוק ברפואה, וידוע לכולם כמה אנחנו זקוקים לכוח אדם ברפואה בימים אלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אנחנו היום ב-15 בינואר 2018, מתחילת השנה נהרגו ארבעה עובדים בתאונות עבודה – הנתון הזה צריך להדאיג – ועוד שניים נפצעו קשה עד אנוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום נפצע פועל בטייבה שנפל מגובה חמישה מטרים והוא פצוע קשה עד אנוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה לא מטופל על ידי הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא האחר שאני אדבר עליו – הממשלה פועלת לאשר את הרחבת מחצבת אשרת לשטח שיהיה פי שישה מהשטח שלה הקיים היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המחצבה הזו נמצאת בתחום שיפוטה של המועצה האזורית מטה אשר, אבל היא משפיעה, מבחינת איכות הסביבה – האבק, הרעש – על היישובים הערביים כפר יסיף, אל-מכר, אבו סנאן, ירכא, מעלות תרשיחא, שיח' דנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התועלת מהמחצבה והארנונה – למטה אשר; האבק – ליישובים הערביים ולאזרחים הערבים, למרות שיש עוד כמה קיבוצים שהם גם ניזוקו מהאבק ומהרעשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא מקרה יחיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטייבה יש מחצבה ששייכת לדרום השרון, כל האבק והפיצוצים הם עלינו, תושבי טייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ורד נמצאת בוואדי ערה – הארנונה ליישובים היהודיים, והאבק והפיצוצים והרעש על היישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה צריכה להגיע למצב שאם היא מקיימת את המחצבות האלה במקומות האלה שסמוכים ליישובים הערביים, לפחות שיתחלקו בהכנסות ובארנונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אתמול הנשיא הפלסטיני אבו מאזן חזר והדגיש את עקרונות תוכנית השלום הפלסטינית והערבית.

יוסף ג'בארין: הוא דיבר באופן מפורש על מדינה פלסטינית בגבולות 1967, כאשר ירושלים המזרחית, ואני מצטט אותו, היא הבירה של המדינה הפלסטינית.

יוסף ג'בארין: תוכנית השלום הזו נתמכת גם על ידי יוזמת השלום הערבית, ויותר מ-50 מדינות ערביות ומוסלמיות תומכות בנורמליזציה מלאה עם מדינת ישראל בתמורה להקמת המדינה הפלסטינית בגבולות 67'.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזו תוכנית שלום אמיתית, רצינית, והיא הערובה היחידה לשלום שישכון באזורנו, אך לצערי, נראה שלתוכנית השלום הזו אין פרטנר בישראל כל עוד אנחנו שומעים על הרחבת ההתנחלויות, על רעיונות לספח אזורי C ועל התכחשות לזכות הפלסטינים למדינה משלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קורא בעיתון ישראל היום של היום: אסלאמיזציה בנגב.

ג'מעה אזברגה: כאילו גילו את העולם.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על אנשים שבונים, ובכל הכתבה מתנוססת הכתובת שהבדואים שבונים בתים התחילו לשים את התמונה של אל-אקצא על הבית החדש שהם בונים.

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע מה ההפתעה הזאת.

ג'מעה אזברגה: חשיפה, חשיפה, כותבים.

ג'מעה אזברגה: חשיפה – כאילו הקצנה דתית ולאומית.

ג'מעה אזברגה: ואני שואל, אדוני, לשים מסגד או תמונה של אל-אקצא על הבית, בדלת של הבית, בכניסה, זה כמו שאתה שם חנוכייה בבית של יהודי.

ג'מעה אזברגה: זה מותר, וזה סמל דתי שכל אחד עושה אותו, אני לא מבין מה ההפתעה, מה החשיפה.

ענת ברקו: – – – התנועה האסלאמית – – –

ג'מעה אזברגה: גברתי, איפה הבעיה?

ג'מעה אזברגה: את, כשאת בונה בית את יכולה לשים חנוכייה, אף אחד לא שואל אותך מה את שמה.

ענת ברקו: – – – אף אחד לא מפריע לך – – –

ג'מעה אזברגה: אל-אקצא זה בנפשנו, בנפשו של כל מוסלמי – –

ענת ברקו: אבל יש שם עוד כמה שורות שאתה לא מדבר עליהן – – –

ג'מעה אזברגה: – – וכל ערבי בארץ הזאת.

ג'מעה אזברגה: הדבר השני, ואני מופתע עוד פעם – מקורות המידע של הכתבה.

ג'מעה אזברגה: מי מקורות המידע של הכתבה?

ג'מעה אזברגה: או אנשי ביטחון או אנשי רגבים.

ג'מעה אזברגה: ואנשי רגבים, אתם יודעים שהם מנהלים מסע הסתה נגד האוכלוסייה הערבית בכלל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מעה אזברגה: – – ונגד האוכלוסייה הבדואית בפרט.

ג'מעה אזברגה: והוא כותב באחת השורות – –

עודד פורר: – – –

ג'מעה אזברגה: – – שנבנים בתים בפזורה הבדואית, בתים עם אבן בפזורה הבדואית.

ג'מעה אזברגה: זה לא קיים, זה שקר.

ג'מעה אזברגה: פשוט מסלפים את האמת לציבור – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מעה אזברגה: – – ולא אומרים את האמת.

ג'מעה אזברגה: גם בפזורה לא בונים בתים מאבן, וגם לא קיים דבר כזה פזורה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מכירים, יש כפרים לא מוכרים, אין דבר כזה פזורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מעה אזברגה: אני לא סיימתי, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל הזמן הסתיים מזמן.

ג'מעה אזברגה: אה, טוב.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

נחמן שי: אני שמח, אדוני היושב-ראש, שחברותיי בנשים עושות שלום באות אלינו שוב, כמדי יום שני, כי הדברים שאני הולך לומר עכשיו קשורים גם אליהן.

נחמן שי: אנחנו כינסנו הבוקר בכנסת את השדולה לחיזוק מערך החוץ של מדינת ישראל, נושא שגם קרוב לליבך.

נחמן שי: מסתבר שהכניסו עז בסוף השבוע שעבר לתקציב המדינה: אמרו שיורידו 22 נציגויות מתוך כ-100 ויקצצו עוד איזה 160 מיליון שקל; ואז קרה נס:

נחמן שי: יקצצו רק שבע נציגויות, ואולי יקצצו רק 40 מיליון ולא 50 מיליון.

נחמן שי: כל המשחקים המגוחכים האלה מעידים שמישהו לא מבין שמשרד חוץ הוא משרד נחוץ, הוא משרד חשוב, יש לו תפקידים, יש לו עבודה.

נחמן שי: כשראש הממשלה עכשיו מבקר ביקור מדיני חשוב מאוד בהודו, את עבודת התשתיות ואת ה-follow-up, את המעקב אחרי הביקור הזה, יעשו אנשי משרד החוץ.

נחמן שי: אי-אפשר לעשות את זה בפייסטיים ואי-אפשר לעשות את זה בפייסבוק ואי-אפשר לעשות את זה בשום דרך אחרת.

נחמן שי: את משרד החוץ מגמדים והולכים במשך שנים.

נחמן שי: מורידים תפקידים, ועכשיו – גם חלק מהמינהל.

נחמן שי: אני חושב שהכנסת – והיה לנו היום ייצוג מאוד מכובד של חברי כנסת – צריכה לצעוק בקול רם, גם כי אנחנו עצמנו עוסקים בדיפלומטיה ומקדמים את ענייני ישראל דרך הכנסת, שמשרד החוץ הוא משרד שחשיבותו עליונה, צריך גם שר חוץ וגם משרד חוץ.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, ועדת הכספים היום אישרה את העלאת שכרם של השרים ב-5,000 שקל, ושל ראש הממשלה ב-5,500 שקל, כלומר 49,600 שקל בשנה.

סאלח סעד: בנוסף, כמובן, השרים – כולם יודעים – מקבלים רכב שרד, 1,300 שקל לכיסוי בגדים, הוצאות כלכלה, סכום שנתי גבוה.

סאלח סעד: מקבלים גם לשכה בירושלים ובתל אביב, גם עוזרים ויועצים, וכל ההטבות.

סאלח סעד: ולמי המדינה לא נותנת?

סאלח סעד: ראו פלא – לנכים שנמצאים בחוץ.

סאלח סעד: רק היום השתתפנו בוועדת הפנים בעניין אי-ביטחון תעסוקתי – השוטרים, הסוהרים.

סאלח סעד: עובדי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מחכים לתוספת של 7%, והשרים מאשרים לעצמם תוספת שכר.

סאלח סעד: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה לא היה צריך לעלות בימים אלו, כאשר נכים מפגינים בחוץ, שוטרים באים, כולל המפכ"ל, לוועדת הפנים.

סאלח סעד: פשוט, נקודה שחורה היום מתווספת לשרי ממשלת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי, אחריה – חבר הכנסת עודד פורר.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השר לוין, חבריי חברי הכנסת, לפני כשבועיים עמדתי פה מעל במה מכובדת זו, הישרתי מבט לעם ישראל ולקחתי את כולם למסע של 70 שנה אחורה.

נורית קורן: טיילנו בכל ההחלטות של מפא"י לדורותיה.

נורית קורן: סיירנו בקיבוצים, נכנסנו לחובות, הכרנו את הבנים הממשיכים, יצאנו לטיול עם חטופי תימן, המזרח והבלקן, הלכנו לבקר את הפקידים עם הפנקס האדום, את האליטה המשפטית הישנה.

נורית קורן: בסוף הטיול הגענו לביקור מיוחד אצל נצר לשושלת מפא"י המפורסמת, רון חולדאי, הראשון לשמו.

נורית קורן: במקביל, ערכנו סיור במציאות הנוכחית שלנו, הקיבוצים שהופרטו, החובות שכוסו, עם הבנים הממשיכים עדיין יש קצת בעיות – המשפחות של החטופים, יד ביד עד לסיום הפרשה וחשיפת האמת.

נורית קורן: פקידי הפנקס האדום כמעט כולם כבר בפנסיה, האליטה המשפטית – פשוט נשארנו עם תל אביב והצאצא לבית חולדאי.

נחמן שי: ההסתה נמשכת.

נחמן שי: מה עם בריכות השחייה?

נורית קורן: 70 שנה אחורה ו-12 יום לאחר שעמדתי פה והעליתי את הנושא, היום אני גאה לבשר שבחוק בנושא כפר שלם הייתה הכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: זה עדיין לא מוגמר אבל התחלנו לתקן עוולה בת 70 שנה, והיום יצרנו היסטוריה.

נורית קורן: עוד אחת.

נורית קורן: אני רוצה להודות לחברי הטוב חבר הכנסת איתן כבל, על לחימה נחושה והירתמות ברוכה.

נורית קורן: ולתושבי השכונות, אליכם אני פונה: תזכרו טוב טוב מי היה איתכם לאורך כל הדרך ומי יקפוץ על העגלה רגע לפני התמונה בעיתון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נורית קורן: מפא"י עשו עליכם סיבוב פעם אחת, אל תיתנו גם לאחרים לעשות את זה – בכל 70 השנה שעברו.

נחמן שי: אבל אין מפא"י כבר.

נחמן שי: אתם נלחמים ברוחות, רוחות רפאים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: מה הם רוצים ממפא"י?

אמיר אוחנה: לא נצביע מפא"י.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אתמול נחשפנו כולנו לנאום של אותו שוחר שלום – כפי שתיאר אותו פה אחד מחברי הכנסת – הארכי-טרוריסט אבו מאזן.

עודד פורר: נאום רצוף אמירות אנטישמיות, גזעניות, של אותו אחד שהוא גם מכחיש שואה.

עודד פורר: לצערי יש כאלה בבית הזה, באגף השמאלי, שגם נוסעים ועולים אליו לרגל מתוך איזה ציפייה שאותו מכחיש שואה תומך טרור גם יביא את השלום.

עודד פורר: גם היום עוד ממשיכים ומדברים עליו כעל אחד שאפשר לעשות איתו איזה הסדר.

עודד פורר: אז אני מציע לחברי הבית, לפני שבכלל מדברים עם האיש הזה, שקודם כול את מיליארד השקלים שהרשות הפלסטינית מעבירה למחבלים שיושבים בבתי הכלא הישראליים יגדעו ממנו.

עודד פורר: יש לנו את ההזדמנות הזאת עם תזכיר החוק שהביא משרד הביטחון לוועדת החוץ והביטחון, שיאפשר לממשלה לקטוע את הכספים האלה שמועברים לרשות הפלסטינית, ואחר כך, בשרשור, לאותם טרוריסטים.

עודד פורר: בואו נקדם את זה, אחר כך אולי נמצא שם גם מישהו שיעסוק בשלום ולא בטרור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מקדם בברכה את נשים עושות שלום שממשיכות ללוות אותנו כאן בכנסת.

דב חנין: הנושא שאני רוצה להעלות קשור גם אליהן וגם לכולנו באופן ישיר.

דב חנין: המצב ברצועת עזה נעשה מדאיג ומסוכן.

דב חנין: היום אנחנו קוראים שכלכלת הרצועה נמצאת במגמה של קריסה מוחלטת.

דב חנין: אחד מגורמי הביטחון אומר: זו כמו ירידה מנקודת האפס למינוס.

דב חנין: מצב התשתיות האזרחיות קשה ביותר: שיעור המשאיות שנכנסות לרצועה מדי יום ירד לשליש – זה רק מעיד על ירידה בכוח הקנייה של תושבי הרצועה – 95% מהמים בעזה אינם ראויים לשתייה; מאות אלפי קוב מי ביוב ביום נשפכים לים התיכון ומגיעים גם לחופי ישראל; מצוקה קיצונית באבטלה – קרוב ל-50% מובטלים ובקרב הצעירים השיעור הוא גבוה אפילו יותר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, המצב הקשה ברצועת עזה הוא כמובן קודם כול בעיה אנושית מאוד קשה של תושבי עזה, אבל זו גם בעיה שלנו.

דב חנין: כאשר המציאות בעזה תגיע לרמה בלתי נסבלת – גם אצלנו, פה בישראל, אנחנו נרגיש את התוצאות.

דב חנין: לכן אני קורא לממשלה להתחיל במהלך של הידברות עם הרשות הפלסטינית, כדי לראות איך ניתן להקל על המצוקה בעזה, ובסופו של דבר גם להקל על המצוקות העתידיות אצלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1003; דברי הכנסת, מושב שני, חוב' י"ז, עמ' 9676; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 245), התשע"ח–2018, קריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 245), התשע"ח–2018.

משה גפני: סעיף 64 לפקודת מס הכנסה קובע היום הסדר כללי לחברת בית, שהיא חברת מעטים, שכל רכושה ועסקיה הם החזקת בניינים.

משה גפני: הכנסה של חברה כזאת תיחשב, לפי בקשתה, כהכנסתם של חברי החברה, וחלוקתה של אותה הכנסה לעניין שומה, בין חברי החברה, כולם או חלקם, תיעשה כפי שיורה מנהל רשות המיסים.

משה גפני: בהצעת חוק שבפני

משה גפני: כם מוצע להחליף את ההסדר הקיים לגבי מיסוי חברות בית.

משה גפני: לפי ההסדר המוצע, חברה תיחשב חברת בית אם היא, בין היתר, חברת מעטים שמספר חבריה לא יעלה על 20.

משה גפני: על חברה להודיע באמצעות כל בעלי מניותיה, בתוך שלושה חודשים מההתאגדות, שהיא מבקשת להיחשב כחברת בית.

משה גפני: כן נאסר על בעלי מניותיה של חברת בית להיות תאגיד שקוף, תאגיד שהכנסתו מיוחסת במישרין לבעלי מניותיו, ושביכולתו לבחור את אופן המיסוי שלו בכל שנת מס, אולם נקבעו לעניין זה הוראות מיוחדות לעניין אגודה שיתופית חקלאית.

משה גפני: בהסדר החדש מוצע עוד שכל הנכסים – בתוך שישה חודשים מהתאגדותה – שבהם חברת הבית תהיה רשאית להחזיק הם בניין, קרקע שהושלמה עליה בניית בניין בתוך חמש שנים, כאשר למנהל רשות המיסים ניתנה סמכות להאריך את התקופה להשלמת הבנייה בשנתיים מטעמים מיוחדים שיירשמו, או מזומנים שישמשו אותה לרכישת בניינים או קרקעות לבניית בניינים עליהם, וכן מניות בחברות בית אחרות או מניות באיגוד מקרקעין, אם יש בהן כדי להחזיק יותר מ-50% מאמצעי השליטה באיגוד.

משה גפני: חברה שתעמוד בתנאים המוצעים לחברת בית תהיה רשאית לבקש להיחשב כחברת בית, ואז הכנסתה החייבת והפסדיה ייחשבו מיום התאגדותה של החברה כהכנסתם החייבת והפסדיהם של בעלי המניות, לפי חלקם במניות.

משה גפני: המס שיחול עליהם יהיה שיעור המס שחל על כל בעל מניות פרטני – כאשר את המס על חברת הבית ניתן לגבות הן מחברת הבית והן מבעלי מניותיה, בגובה המס החל על חלקם היחסי ברווחי חברת הבית.

משה גפני: הפסדים שהיו לבעלי המניות לפני השנים שבהן החברה ביקשה להיחשב כחברת בית לא ניתנים לקיזוז כנגד הכנסתה החייבת של חברת הבית.

משה גפני: כן מוצע לקבוע את אופן חישוב רווח ההון במכירת מניה של חברת בית.

משה גפני: אם חברת בית תחדל מלעמוד באחד מהתנאים בהסדר המוצע, היא תחדל להיות חברת בית מתחילת שנת המס שבו חדל התנאי להתקיים.

משה גפני: לכלל זה נקבע חריג: חברת הבית מכרה בניין במהלך שנת המס ועד תום אותה שנה לא היו ברשותה בניינים או מזומנים, ובשנת המס העוקבת רכשה בניין או מניות של חברת בית או איגוד מקרקעין, או שהחברה התפרקה.

משה גפני: נוסף על כך, רשאים בעלי מניותיה של חברת הבית להודיע עד חודש לפני תחילת שנת מס פלונית שהחברה מבקשת שלא להיחשב כחברת בית, וההודעה תיכנס לתוקף בתחילת שנת המס שלאחר שנת המס שבה ניתנה ההודעה.

משה גפני: חברה שחדלה להיות חברת בית לא תוכל לשוב ולבקש להיות חברת בית.

משה גפני: בהוראות המעבר נקבע שחברת מעטים שערב יום התחילה, 1 בינואר 2018, ביקשה להיחשב כחברת בית לפי הדין הקיים החל על חברת הבית, תיחשב לחברת בית לפי הדין המוצע.

משה גפני: חברת מעטים שהוראות הדין הקיים חלו עליה ערב יום התחילה ולא ביקשה להיחשב כחברת בית וכן לא הגישה דוחות לשנת המס 2016 או 2017, רשאית לבקש מפקיד שומה להיחשב כחברת בית לפי הדין המוצע בתוך 60 יום מיום פרסומו של החוק; ואילו חברת מעטים שלא חלות עליה הסייגים האמורים, רשאית לבקש מפקיד שומה בתוך 60 ימים מיום פרסומו של החוק להיחשב כחברת בית, אם היא עומדת בתנאים של הדין המוצע, למעט לעניין מועד הבקשה להיחשב כחברת בית.

משה גפני: נושא מהותי נוסף שהוועדה נדרשה אליו היה תיקון לסעיף 3(ט1) לפקודה בנושא חברת הארנק שנחקק במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2017 ו-2018.

משה גפני: לאחר חקיקת חברות הארנק בחוק ההסדרים התברר לוועדה שבניגוד לדברי ההסבר ולמה שהוצג לה, סעיף 3(ט1) חל בקשר לבעל מניות מהותי לא רק על יחיד או על תאגיד שקוף – חברה שהכנסתה (או הכנסתה החייבת) מיוחסת לבעלי הזכויות בה, למעט אם כל בעלי הזכויות בה הם חברות החברות במס חברות – אלא גם על תאגיד שאינו שקוף.

משה גפני: לאור דחיפות העניין, ולאחר שהתברר שלא ניתן להבהיר את הפרשנות הנכונה בחוזר מתוקן של רשות המיסים, החליטה הוועדה, בהסכמה עם רשות המיסים, לקבוע שבעל מניות מהותי לעניין סעיף 3(ט1)(1) יהיה בעל מניות מהותי כהגדרתו בסעיף 88 לפקודת מס הכנסה, למעט חברה שאינה תאגיד שקוף.

משה גפני: מועד התחילה של תיקון זה נקבע ל-1 בינואר 2017, מועד תחילת תוקפו של סעיף 3(ט1)(1).

משה גפני: הוועדה קיבלה את בקשת רשות המיסים להבהיר שאין בתיקון זה כדי לפגוע בדין שחל לפני יום 1 בינואר 2017 על משיכת כספים מחברה על ידי חברה שהיא בעל מניות מהותי, או על העמדת נכס לשימושה של חברה שהיא בעל מניות מהותי.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מתנצל על הנאום הארוך הזה, אבל חברי הכנסת צריכים לדעת שמדובר בדיונים ארוכים, משמעותיים, שהיו בוועדת הכספים בעניין הזה, עם שינויים שנעשו.

משה גפני: למשל, היה שם סעיף שזה יחול רטרואקטיבית ואנחנו לא הסכמנו לזה בשום אופן.

משה גפני: עשינו עבודה – עבודה מקצועית בסך הכול.

משה גפני: רשות המיסים שיתפה פעולה במקרה הזה.

משה גפני: החוק שאנחנו מניחים עכשיו הוא חוק שעבר את כל הישיבות המקצועיות בנושא, ואני מבקש לאשר את החוק הזה, שהוגש למליאת הכנסת, ללא הסתייגויות.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להצביע יכול לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 245), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–5 – 38 נגד – אין נמנעים – 2 סעיפים 1–5 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 38, אפס מתנגדים, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את ההצעה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 34 נגד – אין נמנעים – 1 חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 245), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 245), התשע"ח–2018, בקריאה שלישית, התוצאה: 34 בעד, אפס מתנגדים, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנדרש, בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/740; דברי הכנסת, חוב' ד', עמ' 24287; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: שלום, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018.

אלי אלאלוף: הצעת חוק זו היא מיזוג של שלוש הצעות חוק שהוצעו על ידי החברים שלי: חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת יואל חסון ואנוכי.

אלי אלאלוף: הגשנו הצעת חוק בנושא של הקמת מרכזים למיצוי זכויות.

אלי אלאלוף: הצעת החוק הזאת היא יישום ישיר של אחת ההמלצות המרכזיות של הוועדה שמונתה על ידי חברי חבר הכנסת מאיר כהן כשר הרווחה, הוועדה למלחמה בעוני.

אלי אלאלוף: הדוח אומץ כולו על ידי הממשלה הנוכחית, אחרי ההסכם הקואליציוני שנחתם.

אלי אלאלוף: כיום אנשים רבים חיים מתחת לקו העוני, כפי שידוע לכם, למרות שהמספר מצטמצם – עוד לא לשביעות רצוננו, הרצון של כולם, אני בטוח.

אלי אלאלוף: המרכזים האלה אמורים לסייע לעניים, לאנשים שחיים בעוני, כפי שהיה רוצה פרופ' יונה רוזנפלד – – –

ענת ברקו: – – –

אלי אלאלוף: גברת ברקו היקרה, שאוהבת חוקים חברתיים, אנא.

אלי אלאלוף: דוח העוני המליץ על פעילות יזומה ופרואקטיבית כדי לקדם את מיצוי הזכויות על ידי אנשים שחיים בעוני, וזאת באמצעות הקמת מרכזים שישתלבו בשירותי הרווחה, בלשכות הרווחה של הרשויות המקומיות למיניהן.

אלי אלאלוף: בדוח הלכנו לצורה מפורטת של הקמת 111 מרכזים מסוג זה, פלוס כ-16 מרכזים ניידים, כדי שיוכלו להגיע לאוכלוסיות הרחוקות שחיות בעוני, במיוחד בדרום שלנו.

אלי אלאלוף: באמצעות החוק הזה מוצע לבצע כמה תיקונים.

אלי אלאלוף: ראשית, מוצע להוסיף לחוק שירותי הסעד את עילת העוני כעילה של נזקקות.

אלי אלאלוף: עד כמה שזה ייראה לכם מוזר – החברים מצד שמאל שם למעלה, העוזרים הפרלמנטריים למיניהם, תקשיבו לזה; גם אתם, תפקידכם לעזור לאנשים שחיים בעוני – עד עכשיו, עד החוק הזה, מצב עוני זה לא מצב נזקק בשירותי הרווחה.

אלי אלאלוף: תראו את האבסורד: אף עובד סוציאלי עד לפני שנתיים, כשפורסם הדוח, לא קיבל הכשרה להתמודדות עם בעיות העוני של האוכלוסיות שהם אמורים לשרת.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין פה, בלי להיות חריף מדי, שהסתדרות העובדים הסוציאליים, ארגון העובדים הסוציאליים התנגד להגדרה זאת.

אלי אלאלוף: למה הוא התנגד?

אלי אלאלוף: כי הוא אמר שהוא חסר תקנים.

אלי אלאלוף: אז מה עושים האנשים, העובדים הסוציאליים בלשכות הרווחה, אם הם לא יתמודדו עם בעיית העוני, שנוגעת ב-20% מהאוכלוסייה?

אלי אלאלוף: כפי שאתם יכולים לתאר, זה הרוב הגדול של האוכלוסייה שמקבלת שירות בלשכות הרווחה.

אלי אלאלוף: דבר שני, על מנת לסייע לנזקקים למצות את הזכויות, מוצע לקבוע שמחלקה לשירותים חברתיים תסייע לנזקקים למצות את זכויותיהם בכל התחומים שהוגדרו בדוח העוני.

אלי אלאלוף: זה מאוד קשה, כששומעים צחוקים, זלזול בנושא.

אלי אלאלוף: חברים, תיקחו קצת בחשבון.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה, בואו נעשה סדר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת חסון, השכל, קולכם הערב נשמע בכל האולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר שטייניץ וסגן מזכירת הכנסת, שבו נא.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: כפי שאמרתי, היא תסייע לנזקקים למצות את הזכויות שלהם.

אלי אלאלוף: ואני אתן לכם דוגמה אחת שעלתה בדוח, אבל לא רק אחת כזאת קיימת: כל שנה – כל שנה, תקשיבו – הוויכוח הוא בין 1.5 מיליארד ל-3 מיליארד שקל לא מנוצלים על ידי זכאים לקצבאות השונות, במיוחד הדיפרנציאליות, של הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: סכום אדיר.

אלי אלאלוף: המדינה לא רוצה לחסוך אותו, היא רוצה לתת אותו, אבל אנשים לא יודעים ולא מגיעים, ולצערי גם לביטוח הלאומי לא תמיד יש את האמצעים הפיזיים והאנושיים כדי לקדם את זה.

אלי אלאלוף: רק בשנתיים האחרונות הוקמו ארבעה מרכזים של היד המכוונת כדי לעזור בתחום של מיצוי זכויות בתחום הבריאות בלבד, ארבעה: אחד באזור חיפה – קריית חיים, יותר נכון – תל אביב, ירושלים ובאר שבע.

אלי אלאלוף: ללא המרכזים האלה, אתם יודעים מי חגג.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה להגיד את השמות של הגופים ועורכי הדין למיניהם שיודעים למשוך את כיסוי הוצאות שלהם באחוזים מטורפים מהקצבאות האלה.

אלי אלאלוף: לכן לשכות הרווחה – ועוד מעט נודיע לכם על שינוי שם שלהן, זה חלק אינטגרלי מהחוק – חייבות להיות מסוגלות לתת את האינפורמציה הנדרשת בתחום הבריאות, ואני שמח לציין שמשרד הבריאות קבע, ומתוקצבים השנה בבתי החולים המרכזיים מרכזים למיצוי זכויות.

אלי אלאלוף: משרד החינוך, הוא עושה מאמץ גדול מאוד, והמרכזי שבהם, לדעתי, זה התקצוב הדיפרנציאלי לשכונות השונות או ליישובים השונים בהתאם למצבם הסוציו-אקונומי.

אלי אלאלוף: בתחום של התעסוקה: לשכות התעסוקה – וסליחה על המילה, אבל אין לי טובה יותר – עצלניות מכדי ללכת לחפש את הזקוקים לשירותים שלהן.

אלי אלאלוף: זה גם עליהן.

אלי אלאלוף: ואת זה אני יודע כי אני לא מוותר, לא לחברי – גם בנושא הדיור, אנחנו יודעים שהדיור הציבורי הוא ברמה מאוד נמוכה: כ-2% מהדיור הכללי לעומת 5% שצריכים להיות במדינות המפותחות.

אלי אלאלוף: העובדים הסוציאליים חייבים לקבל את ההכשרה ההולמת ולהיות מסוגלים לתת בלשכות שלהם את השירותים ואת הידע הנדרש בעניין זה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין פה את הנכונות גם של משרד הרווחה וגם של משרד האוצר, שנתן תקצוב מיוחד לפיילוט ב-10 מיליון שקל לביצוע מיידי בתחום הזה, וזה מאפשר לנו להתחיל באופן מיידי.

אלי אלאלוף: אני שמח שקצת מתקנים את המצב העובדתי.

אלי אלאלוף: עד עכשיו לשכות הרווחה נקראות לשכות סעד; מעכשיו הן ייקראו המחלקות לשירותים חברתיים – טרמינולוגיה גלובלית.

אלי אלאלוף: כי אני גם מאמין שהשירותים החברתיים, שיאפשרו לצאת מהעוני, יטפלו גם בהם, גם בדברים הנוספים, בלי שהאזרחים יהיו עניים.

אלי אלאלוף: כולנו תקווה שהשינוי המהותי הזה, לא רק בהגדרה אלא בארגון, יביא להוצאה של אנשים רבים יותר שחיים בעוני.

אלי אלאלוף: וכל מי שמאמין יודע שהעוני זו תקופת מעבר שאפשר לצאת ממנה, ודאי עם האמצעים האדירים שהמדינה מוכנה להעמיד לרשותם.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות על העבודה האדירה הזאת.

אלי אלאלוף: אין דבר מוצלח שיכול להיעשות על ידי אדם אחד או על ידי גוף אחד.

אלי אלאלוף: זה השילוב של משרד הרווחה, של משרד האוצר, של הביטוח הלאומי ושל כל שאר המשרדים שציינתי, וכמובן הצוות הנפלא של הוועדה, שבראשם עומדת ענת כהן, והייעוץ המשפטי בהובלה של יעל סלנט.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות במיוחד גם לשר לשעבר שאפשר את הדוח הזה – ובאמת, מאיר, שינית לא רק את חיי, אלא את החיים של אלפי משפחות.

אלי אלאלוף: וגם לכל העובדים של משרד העבודה והרווחה.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני השר.

אלי אלאלוף: אני מבקש שתצביעו.

אלי אלאלוף: לא היו הסתייגויות ולא התנגדויות, ותצביעו בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, כפי שציין יושב-ראש הוועדה, אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: האם חבר הכנסת מאיר כהן מעוניין?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, כנסת נכבדה – אלי, אני הייתי רוצה שכולם ישמעו, אבל זה לאוזניים שלך.

מאיר כהן: אכן, התחלנו במסע משותף שתחילתו בהחלטה לכתוב את דוח העוני.

מאיר כהן: עכשיו, אני משער שכל חברי הכנסת מתעסקים באלף ואחד דברים, ולהתעסק עם עוני זה לא דבר סקסי.

מאיר כהן: ואני מודה לאלוהים שיש כמה חברי כנסת שבאמת זה בוער להם בעצמות.

מאיר כהן: מירב, אני מבקש להקשיב, כי את מהחבר'ה האלה שזה בוער להם בעצמות, לטפל בעניים.

מאיר כהן: ולכן, אלי, אני כל כך שמחתי שמאז – השר גלעד – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן.

מאיר כהן: ארדן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה בקו האש בין שניהם.

מאיר כהן: אני כל כך – אני כל כך שמחתי, אלי, שאתה מונית להיות יושב-ראש ועדת הרווחה, הבריאות והעבודה, כי יש חוט מקשר בין אותו דוח שנכתב בתקופתי לבין הפעילות שלך היום.

מאיר כהן: אני רוצה, חברים, שתדעו – שימו לב למחיר הזה, לסכום הזה שנחשף בדיוני הוועדה – 2 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: 2 מיליארד שקלים יושבים בביטוח הלאומי בגלל שאנשים – – –

אלי אלאלוף: – – –

מאיר כהן: מה?

אלי אלאלוף: – – –

מאיר כהן: כן, היו כאלה שאמרו 3 מיליארד, אני הולך על 2 מיליארד שקלים, שזה גם – כל שנה.

מאיר כהן: 2 מיליארד שקלים שמגיעים לאנשים, אבל אותם אנשים לא יודעים מה הזכויות שלהם, והכסף הזה נשאר בקופת המדינה.

מאיר כהן: עכשיו, החוק הזה, שבשמחה גדולה – החוק שלי, הסכמתי שיתמזג עם החוק שלך, ונדמה לי גם של יושב-ראש המחנה – – –

אלי אלאלוף: יואל.

מאיר כהן: לא יושב-ראש אלא יושב-ראש האופוזיציה, של יואל.

מאיר כהן: החוק הזה הוא התחלה של דרך.

מאיר כהן: הוא לא מושלם; אנחנו נצטרך להשקיע באותן עובדות סוציאליות שאמורות להנגיש את הזכויות, שהן יהיו מיומנות, שבאמת יהיה להן ארגז הכלים הטוב ביותר.

מאיר כהן: ומעבר לכך, אנחנו צריכים לחבר לזה ולחשוב גם על אותו חוק שמדבר על צמצום התיקים לעובדים סוציאליים.

מאיר כהן: כי עובדת סוציאלית שיושבת וצריכה לתת מיצוי זכויות – לפחות לעובדים האלה, שמתעסקים עם מיצוי זכויות, אנחנו צריכים לבנות מרחבי עבודה טובים יותר.

מאיר כהן: אלי, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לחברי הוועדה.

מאיר כהן: זה חוק חשוב מאוד לאותם האנשים שמתוכם אני ואתה ועוד חלק מהכנסת הזאת צמחנו.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, אתה מעוניין?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: גם לך עד חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תתקיים הצבעה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה אחד החוקים, באמת, החשובים שהגשתי בכנסת הזאת, בכנסת העשרים.

יואל חסון: קודם כול, בתחילת דבריי אני רוצה להודות מקרב לב לחבר הכנסת אלאלוף, שהוא היה המנוע והמוביל של הצעת החוק הזאת והוביל את זה במקצועיות, ביד רמה, תוך תיאום ועבודה עם גורמי הממשלה וגורמי המקצוע.

יואל חסון: חבר הכנסת אלאלוף, זה לא היה קורה בלעדיך ואני מאוד מודה לך, אבל זה באמת המשך של העבודה החשובה שעשית בוועדה שעמדת בראשה, ומינה אותך השר לשעבר מאיר כהן, וזה חלק באמת משלים של העשייה או של ההמלצות שאתה המלצת.

יואל חסון: הנושא של מיצוי הזכויות על ידי אנשים שנזקקים זה אחד הדברים, לדעתי, המרכזיים ביותר שקיימים היום ביכולת להתמודד עם נזקקות, עם עוני, עם קושי, עם מחסור או עם בעיות שקיימות לאזרחים.

יואל חסון: כשאנשים לא יודעים מה מגיע להם; כשאנשים, הדברים לא נגישים אליהם; כשהדברים לא נהירים וברורים – התוצאה היא, בסופו של דבר, הידרדרות של אותו אדם, של אותה משפחה, של אותו אדם שזקוק לעזרה הזאת או לזכות הזאת, והמשמעות בסוף היא גם נזק מתמשך יותר למדינה ועלויות גדולות יותר בהמשך.

יואל חסון: אני רוצה להתייחס גם לנושא של העובדות הסוציאליות, שבאמת אמורות להיות מקור העזרה או המיצוי של הדבר הזה.

יואל חסון: אנחנו צריכים להתייחס יותר ברצינות למקצוע הזה, עובד סוציאלי.

יואל חסון: אלה בעיקר עובדות סוציאליות, אבל אלה עובדים ועובדות סוציאליות.

יואל חסון: באמת, מקצוע שמי שהולך אליו זה באמת נשמה אחת גדולה.

יואל חסון: אין במקצוע הזה שום glory, שום פרנסה טובה, שום דבר, רק נשמה טובה.

יואל חסון: אנשים שהולכים לזה הם אנשים, באמת, מסוג מסוים, שבאמת רוצים לחולל תיקון עולם, באמת רוצים לעזור לאנשים ולהיות להם גם לקשב וגם לעזרה מעשית, והחוק הזה נותן להם אפשרויות נוספות, ודרכן לעשות את זה.

יואל חסון: אבל צריך בהמשך – וחבר הכנסת מאיר כהן דיבר על זה – גם להתייחס לאיך נותנים יותר כלים לעובדים הסוציאליים, איך באמת נותנים להם פחות תיקים, פחות עומס, איך משפרים את תנאי ההעסקה שלהם.

יואל חסון: זה חלק שחייב להיות בתוך כל המסלול הזה שנכנסנו אליו בחוק שירותי הסעד, וגם השינוי החשוב של מחלקה לשירותים חברתיים זה שינוי שהוא חשוב ומשמעותי.

יואל חסון: אז אדוני היושב-ראש, אני באמת שמח וגאה שהיה לי חלק בחקיקה החשובה הזאת, ונעביר היום חוק חשוב, שמקדם שלב נוסף במיצוי זכויות, לשיפור המצב של אנשים שנזקקים ונדרשים, כדי להוציא אותם מהצרות שהם נמצאים בהם.

יואל חסון: אני אשמח מאוד שחברי הכנסת, פה אחד, כולם, נצביע בעד החוק החשוב הזה.

יואל חסון: תודה רבה שוב, חבר הכנסת אלאלוף, על קידום החוק ועל העבודה המשמעותית שלך פה.

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שנאמר, אין הסתייגויות לחוק, היו רק בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–13 – 60 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 60 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 61 נגד – אין נמנעים – אין חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, התוצאה בקריאה שלישית: 61 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את ההצעה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1169); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן להציג לנו את הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 34) (החלפת המונח אירוע אסון המוני), התשע"ח–2017.

יולי יואל אדלשטיין: הפעם מדובר בהצגת ההצעה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר דברי השר יתקיים דיון לפי רשימת חברי הכנסת שהוגשה לי.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם ולבקשכם לאשר ולבקשכם לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס׳ 34) (החלפת המונח אירוע אסון המוני), התשע"ח–2017.

גלעד ארדן: הצעת החוק מבקשת להחליף בחוק את המונח "אירוע אסון המוני", הקבוע בפקודת המשטרה [נוסח חדש], התשל"א–1971, למונח "אירוע חירום אזרחי".

גלעד ארדן: פקודת המשטרה מסדירה את הטיפול באירוע אסון המוני.

גלעד ארדן: ההסדר הקבוע בה כולל מנגנון להכרזה על אירוע אסון המוני ומוקנות בו סמכויות ייעודיות למשטרה ולרשויות נוספות הנוגעות לעניין.

גלעד ארדן: כמובן, יש להכרזה הזו, בדרך כלל, גם השלכות כלכליות, למשל בכל הנוגע להסדרים שהאוצר מחליט איך לפצות את מי שנפגעו באותו אירוע.

גלעד ארדן: מאז נחקק ההסדר האמור, בשנת 2005, לא נעשה שימוש במנגנון ההכרזה על אירוע אסון המוני הקבוע בו, וזאת אף שבמהלך השנים התרחשו כמה אירועים שניתן היה לומר שנכנסו לגדרו של אירוע אסון המוני כהגדרתו באותו פרק.

גלעד ארדן: דוגמה לאירוע כזה, למשל, הוא גל השרפות שהתחולל בנובמבר 2016 באזורים שונים ברחבי מדינת ישראל והסב נזק רב הן בשטחים אורבניים והן בשטחים מיוערים.

גלעד ארדן: ההתמודדות עם גל השרפות הייתה כרוכה בפעילות רחבת היקף של כוחות החירום וההצלה במוקדי השרפות, בניסיון לכבות אותן ולמנוע פגיעה בנפש וברכוש, וכן בהסתייעות בגורמי סיוע בין-לאומיים.

גלעד ארדן: מבצע זה של כוחות החירום וההצלה זכה לשם "באש ובמים".

גלעד ארדן: בעקבות המבצע, החליטה הממשלה לערוך תחקיר מקיף לשם טיוב המענה המבצעי לאירועים של שרפות רחבות היקף.

גלעד ארדן: לשם כך הקים המטה לביטחון לאומי כמה צוותים שעסקו בתחקור היבטים שונים הנוגעים למענה המבצעי כאמור, וביניהם צוות שיבחן את ההסדר בעניין אירוע אסון המוני בפקודת המשטרה: הגדרת המונח "אירוע אסון המוני" ואופן השימוש בהסדר, ובכלל זה התנאים להפעלת הסמכויות המעוגנות בו.

גלעד ארדן: הצוות הגיש את המלצותיו בתחילת שנת 2017.

גלעד ארדן: אחת המסקנות שאליה הגיע הצוות הייתה שישנה רתיעה תודעתית מהשימוש במונח "אירוע אסון המוני" בשל ההשלכות שעשויות להיות לכך על הציבור, וכן שרתיעה זו היא אחד הגורמים לכך שלא נעשה מעולם שימוש בהכרזה על אירוע זה, גם במקרים שנכנסו לגדר המונח.

גלעד ארדן: לאור המלצות הצוות, ובמטרה להקל על הגורמים המוסמכים להפעיל בעת הצורך את המנגנון לטיפול באירועים חריגים הנכללים היום בגדר אירוע אסון המוני בלי לחשוש מהאפקט התודעתי שעלול להיות לשימוש במונח, מוצע להחליף את המונח האמור במונח "אירוע חירום אזרחי", הן בפקודת המשטרה והן בחוקים אחרים שבהם מופיע המונח.

גלעד ארדן: משפט אחרון לסיום, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני ראיתי כמה כתבים צייצנים שזלזלו בחוק הזה וניסו לעקוץ: למה הכנסת משחיתה את זמנה על חקיקת חוק שבסך הכול מתקן שם או מונח בחקיקה ראשית.

גלעד ארדן: אז אני חושב שההסבר שנתתי מסביר היטב למה יש חשיבות לשינוי הזה, כי כאשר נחקק אותו מונח בפקודת המשטרה, "אירוע אסון המוני", הכוונה הייתה שיעשו בכך שימוש בכל מיני אסונות שמתרגשים או לפעמים קורים, לצערנו: כדי להפעיל את המנגנונים בדרך אחרת, כדי להפעיל מתנדבים, כדי לייצר מנגנוני פיצוי.

גלעד ארדן: כנראה שלא הבינו או לא חשבו אז שלהכריז שקורה בישראל אסון המוני, יש לזה השלכות שעלולות להשפיע על החוסן האזרחי, שבעצם מנעו מההכרזות הללו להתממש גם היכן שהיה צריך.

גלעד ארדן: ולכן, גם אם זה נראה למישהו לא חשוב, בהחלט יש חשיבות לכך שהשימוש הזה במונח החדש – איך זה ייקרא עכשיו?

גלעד ארדן: שאני לא אטעה: "אירוע חירום אזרחי" – יהיה ברור, כדי שהמשרד והגופים שאמורים לתפקד באותם מצבי חירום יקבלו את אותן סמכויות ויפעלו כשהם יודעים שאכן מדובר כאן באירוע חירום אזרחי, וכל מנגנוני המדינה יפעלו יחד כדי לטפל, להציל חיים, לפצות נפגעים וכן האלה.

גלעד ארדן: אז אני מבקש מהכנסת לתמוך בחוק בקריאה הראשונה, ולהעביר אותו – למה לוועדת חוקה?

בצלאל סמוטריץ': לא, לוועדת הפנים.

גלעד ארדן: כתוב לי פה, משום מה: ועדת החוקה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לוועדת הפנים.

גלעד ארדן: להעביר אותו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע שרשימת הדוברים נסגרה בזה הרגע.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, היום עברה בוועדת הכספים, הייתי אומרת, בהינף קולמוס, ההחלטה להעלות את שכר השרים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו: אני בעד העלאת שכר השרים.

איילת נחמיאס ורבין: תתפסו את עצמכם, תחזיקו חזק בכיסא, אני בעד העלאת שכר השרים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אם מישהו – – –

גלעד ארדן: ברור, כי זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי חדשות בשבילך: אני ויתרתי על תוספות השכר שלי בשנתיים האחרונות, השר גלעד ארדן, אז בבקשה אל תסביר לי מה צריך לעשות, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: ויתרתי, באופן אקטיבי, בניגוד למה שאתה כנראה תעשה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת דבר אחר בכלל: איך זה יכול להיות שבהינף קולמוס כזה אפשר להעלות את שכר השרים, ואת מתווה הנכים אי-אפשר להוציא לפועל?

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, זה מתווה שהמדינה התחייבה לו.

איילת נחמיאס ורבין: מספרים לי שבתקציב הקצו 2.1 מיליארד שקלים, בשתי פעימות, אבל בסופו של דבר אנחנו יודעים שהמתווה, כפי שהממשלה התחייבה לו, לא יעבור.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן, אני רוצה לחזור להצעה שהעלתה בזמנו חברת הכנסת גרמן – – –

מירב בן ארי: איזה מתווה?

איילת נחמיאס ורבין: רגע, גם בשבילך אני צריכה לשים משקפיים, מה אמרת?

מירב בן ארי: איזה מתווה?

מירב בן ארי: לא שמעתי.

איילת נחמיאס ורבין: מתווה הנכים.

איילת נחמיאס ורבין: המתווה המקורי שאושר – – –

מירב בן ארי: אל תהיי – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, עוד פעם.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת מירב בן ארי, כל פעם אני אצטרך לשים משקפיים כדי לשמוע אותך, אז תחוסי עליי רגע.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רגע לחזור לאופן ולמנגנון הראוי לאשר שכר חברי כנסת ושכר שרים, ואני רוצה לומר לכם מהי הדרך, ולא יעזור כלום: אנחנו לא אמורים לקבוע את שכרנו; לא את ההצמדה שלו, לא את התוספות שלו, לא את המנגנונים שלו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שחשוב שגם השרים וגם חברי הכנסת ירוויחו באופן ראוי, ובגלל זה התחלתי ואמרתי: אני לא מתנגדת להעלאת השכר לשרים, אבל אני בהחלט מתנגדת למנגנון שבו מאשרים דברים בצורה כל כך מהירה, בלי לחשוב פעמיים, בלי לחשוב על ההשלכות.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה, אגב, יש עוד הרבה גורמים מוצמדים במדינה, אין שום בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אבל כשמדובר במתווה הנכים, פתאום אנחנו שוב נתקלים בחומות בצורות.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, חברים, הגיע הזמן באמת להוציא את עניין השכר שלנו מהידיים שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: זה בכלל לא הגיוני.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, אותה ועדת שמטפלת בשכרנו או מייעצת לנו, מלווה אותנו, אותה ועדה ציבורית בראשות פרופ' חיים לוי, בסופו של דבר, כשהיא חשבה שהדברים שאנחנו מבקשים לא הגיוניים ואנחנו סברנו שכן יש בהם היגיון, כמו למשל נושא העוזר השלישי, אנחנו אישרנו את זה בניגוד לוועדה הציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל פה אני מדברת על השכר, על השכר בלבד.

איילת נחמיאס ורבין: יותר מאשר נושא התנאים, נושא השכר חייב להיות מנותק, לצאת מהבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, אל תתעלמו מהדבר הזה, ובעיקר אני מבקשת מכם פעם אחרונה – אני מבקשת עוד משפט אחד: כשאתם רואים כאן את הנכים תנסו לשים לב, אני כבר סיפרתי כמה וכמה פעמים איך הם נרדמים פה בפינות בבית, נרדמים מרוב עייפות מהמחאה; לא מהמחאה שהם מנהלים בחצי השנה האחרונה, אלא מהמחאה של החיים שלהם, מהמאבק היומיומי.

איילת נחמיאס ורבין: תשימו לב אליהם, תסתכלו להם ישר בעיניים, אולי אז אתם תזכרו מה אתם צריכים לעשות בממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נחמיאס, זה אירוע אסון המוני או אירוע חירום אזרחי?

איילת נחמיאס ורבין: זה אירוע חירום אזרחי בעיניי.

בצלאל סמוטריץ': אז את תומכת בחוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני תומכת בחוק, אבל זה אירוע חירום אזרחי.

בצלאל סמוטריץ': אה, לא, בסדר, כי אנחנו מדברים עכשיו על החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף עטאונה – –

איילת נחמיאס ורבין: כי אתה – סליחה, אדוני היושב-ראש – אתה מעולם לא עלית לדבר על משהו שאינו קשור לחוק.

בצלאל סמוטריץ': – – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אוהבת את הצביעות של יושבי-הראש.

יהודה גליק: אבל תשימי את המשקפיים, יפה לך.

מירב בן ארי: בואי, בואי, שימי את המשקפיים ובואי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לא יכולה לדבר כשהמשקפיים עליי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

מירב בן ארי: תן איזו מילה – – –

איציק שמולי: אני כבר מברך את חברת הכנסת בן ארי על זה שהיא לא תפריע לי בשלוש הדקות הקרובות.

איילת נחמיאס ורבין: לך היא בטוח תפריע.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני תומך בחוק הזה שהציג השר ארדן, אני חושב שמדובר בחוק חשוב.

איציק שמולי: אני, ברשותכם, רוצה להתייחס למה שהיה אתמול, לנאומו של הנשיא, יושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן, ולהשמיע קול ברור גם מהצד הזה של הבית.

איציק שמולי: אני חושב שמצד אחד הכאב והפגיעה שחווה הנשיא הפלסטיני הם ברורים; ההתמודדות מול הנאום האחרון של הנשיא טראמפ היא בוודאי לא חוויה קלה, ואני חושב שמוטב היה אילו היה לוקח הנשיא מחמוד עבאס את העניין הזה וממנף אותו בדרישה כלפי הנשיא האמריקני, ואומר לו: הגיע הזמן לשים על השולחן את מה שאתה מכנה ה-ultimate deal, שמבוסס על עקרון שתי המדינות.

איציק שמולי: גם את זה שמענו, שזה הפתרון המועדף על האמריקנים.

איציק שמולי: אבל אתמול, אדוני היושב-ראש, מה שעשה אבו מאזן הוא דבר פסול.

איציק שמולי: במקום לנסות ולהשפיע על מהלך ההיסטוריה, היה ניסיון מצידו לנסות ולשכתב אותה.

איציק שמולי: שום דיאלוג ושום הסדרה ושום תהליך של פיוס לא יכול להתבסס ולא התבסס מעולם על דמוניזציה, על ניסיון לטשטש את ההיסטוריה ועל ניסיון לשכתב אותה, וודאי שלא שכתוב וטשטוש של האמת ולא טיפוח השקר.

איציק שמולי: זה מה שהיה אתמול, ואני חושב שזה דבר חמור מאוד.

איציק שמולי: צריך להזכיר גם לאבו מאזן וגם לאחרים ולהציע להם ללמוד את ההיסטוריה.

איציק שמולי: מאות אלפי הפליטים שהגיעו לכאן גם מאירופה וגם ניצולים ממדינות ערב, שחוו פרעות לא פשוטות שם, עלו מתוך זכות שיבה אמיתית ומתוך הקשר ההיסטורי שיש לעם היהודי למולדת שלו.

איציק שמולי: ואיש לא עשה להם טובה, ואירופה בוודאי לא עשתה את זה בחדווה גדולה, בטח לא השקיעה בהם ולא ראתה בהם סוג של מניה בטוחה.

איציק שמולי: הם עשו את זה כי בסופו של דבר אחרי אלפיים שנות גלות, ואחרי שחוו פרעות קשות מאוד גם באירופה וגם בעולם כולו, הם החליטו לעלות לכאן, לבית הזה, מתוך ניסיון ורצון להקים את מולדתם ההיסטורית.

איציק שמולי: ואני מציע לכולם גם להכיר את ההיסטוריה, אבל יותר מזה, לדבר פחות על הצדק ההיסטורי, לדבר יותר על איזה עתיד אנחנו רוצים פה לעתיד של הילדים שלנו.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר הכאב של הנשיא אבו מאזן מובן, ואני הייתי מציע לתעל אותו לכיוון של חזרה למשא ומתן על בסיס המתווה של שתי מדינות לשני עמים, שכבר הנשיא טראמפ אמר שהוא הפתרון המועדף עליו.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

איציק שמולי: אל תפני אליי, כי אני לא מדבר איתך.

איציק שמולי: אם את מוכנה להתנצל בפני כל האומה אני אשקול את זה.

רויטל סויד: והוא לא מקושש תרומות לכל העולם.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

מירב בן ארי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב בראש, אדוני – איפה השר?

מירב בן ארי: אני רציתי להגיד לו משהו, אבל הוא לא כאן.

מירב בן ארי: הוא כאן?

מירב בן ארי: כנסת נכבדה, אני רציתי לדבר, אדוני היושב-ראש, על העניין שהחלפת שם זאת לא סמנטיקה.

מירב בן ארי: ואמר כאן השר לביטחון פנים גלעד ארדן שהוא מחליף מונח, וירדו עליו בתקשורת.

מירב בן ארי: אתה שומע, אדוני היושב-ראש?

מירב בן ארי: למה אני רוצה שתקשיב לי?

מירב בן ארי: כי בעיניי החלפת מונח זה לא סתם, ויש למונחים משמעויות.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה להזכיר את חברי חבר הכנסת שמולי.

מירב בן ארי: הרי אחד החוקים שלנו – – –

בצלאל סמוטריץ': אם תבקש אני אתן לך להגיב, למסור הודעה אישית אחר כך.

מירב בן ארי: לא, הוא ביקש שאני אתייחס אליו.

מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד שאחד החוקים שלנו, כן, כן, ביחד, אנחנו החלפנו מונח.

מירב בן ארי: אתה זוכר איזה מונח החלפנו ביחד?

איציק שמולי: מפגר.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: אז להבדיל ממה שקורה כאן, אנחנו החלפנו את המילה "מפגר" ל"מוגבלות שכלית התפתחותית".

איילת נחמיאס ורבין: זאת החלפה נכונה.

מירב בן ארי: ונחמן שי, שלא כאן, החליף את "קצבת אזרח קשיש" ל"קצבת אזרח – –

איילת נחמיאס ורבין: ותיק.

מירב בן ארי: – – ותיק", נכון.

מירב בן ארי: ואני החלפתי את "קצבת ילד נטוש" ל"נעדר עוגן משפחתי".

איילת נחמיאס ורבין: עורף.

מירב בן ארי: עוגן.

מירב בן ארי: נעדר עוגן משפחתי.

מירב בן ארי: עכשיו, למה אני מספרת את זה?

מירב בן ארי: כי בעינינו ובעיני הרבה כתבים זה שטויות.

מירב בן ארי: מה זה משנה אם קוראים לו ילד נטוש, אם קוראים לו קשיש.

מירב בן ארי: ויש אנשים שזה מפריע להם.

מירב בן ארי: ואני אומרת, למה לא?

מירב בן ארי: אם יש לנו אפשרות, אם אנחנו כבר נמצאים כאן וזה מפריע לאוכלוסייה מסוימת, אני אומרת, בואו נחליף.

מירב בן ארי: ובעיניי, אם בא לכאן השר, והוא דיבר על זה – הוא כרגע לא שומע אותי אבל כן אני אומרת לך שבסוף גם הסיפור הזה – הינה, אוחנה, אתה שומע?

אמיר אוחנה: זה נהנה וזה לא חסר.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אז אני בעד.

מירב בן ארי: ועכשיו, בחצי הדקה, האחרונה שנותרה לי אני רוצה לקרוא מפה לוועדת השרים לחקיקה ולמי שמוביל אותה, אני רוצה לקרוא מהקואליציה – ואני בטוחה שאתה שותף שלי, כי אתה חבר כנסת חרוץ, שבטח גם לך כבר שלושה שבועות לא עוברים שום חוקים, וגם לחבר הכנסת אוחנה, בטח, ולפולקמן – לא יכול להיות.

מירב בן ארי: שמעתי היום איזה חבר כנסת מהאופוזיציה שאומר שלא עוברים לו חוקים, אז תשמעו, גם לנו בקואליציה לא עוברים חוקים.

מירב בן ארי: ואתם יודעים למה?

מירב בן ארי: כי אין ועדת שרים לחקיקה.

מירב בן ארי: עכשיו, לי יש מילואימניקים שמחכים לי, ולבצלאל בטח יש הרבה אנשים במגזרים שמחכים, ותשמעו, אי-אפשר להמשיך ככה.

מירב בן ארי: אי-אפשר להמשיך ככה.

מירב בן ארי: אני קוראת מפה, בשם כל חברי הקואליציה – – –

יהודה גליק: לבטל את ועדת השרים.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: לכנס אותה מחדש.

יהודה גליק: לבטל את ועדת השרים לגמרי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני בטוחה שכולם שותפים לזה.

מירב בן ארי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, יש לי הודעה אישית, אני ומירב בן ארי כבר לא.

בצלאל סמוטריץ': מירב ואני.

איציק שמולי: מירב ואני כבר לא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, קודם כול אני מצטרפת לקריאתה של מירב בן ארי – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': חברים, זה נורא מפריע.

יעל כהן-פארן: חברת הכנסת בן ארי, לקרוא לוועדת השרים לחזור ולהתכנס.

מירב בן ארי: את שותפה.

יעל כהן-פארן: ולא רק לחזור ולהתכנס אלא גם לשקול בנפש חפצה, מה שנקרא, עניינית ומהותית ולא פרסונלית, את הצעות החוק שמונחות לפניהם, מה שלצערי הרב לא נעשה כל כך פחות או יותר מאז שאני בכנסת, וזה בשנתיים פלוס האחרונות; אני לא יודעת מה היה קודם, אני מניחה שלא היה הרבה יותר טוב, אבל אולי קצת.

יעל כהן-פארן: אני מרגישה – וזאת לא תחושה, זאת עובדה – פשוט חוסר ענייניות מוחלט.

יעל כהן-פארן: החלטה עקרונית של חוסר ענייניות ורק פרסונליות והסתכלות מי המציע, וזה מה שיקבע את גורלה של הצעת החוק.

יעל כהן-פארן: החוק הנוכחי, אנחנו תומכים בו, אני תומכת בו, זה רעיון טוב לא לקרוא למשהו בשם מפחיד כשאין צורך בו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס למשהו שעלה היום, שבעיניי צריך לזעזע כל אחד שיושב כאן, בחדר הזה.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת לכמה מכם יצא לשמוע, כי מן הסתם הייתם עסוקים מאוד בוועדות: היום בבוקר פורסם ב"סדר-יום" ברשת ב' סיפור שאותי זעזע, עד אמות הסיפים.

יעל כהן-פארן: אני יודעת שיש כאן עוד חברי כנסת שמעורים ומעורבים בנושא של אנשים שנמצאים במחלקות סגורות בבתי חולים לחולי נפש ולא צריכים להיות שם, ויש כמה וכמה כאלה בישראל ולפעמים הם בבידוד ועוברים תהליכים פשוט לא אנושיים של קשירות ממושכות.

יעל כהן-פארן: היום סופר על אישה כבת 50 שכל עוונה הוא שהיא חירשת, עיוורת ואילמת, וזה מה שקבע את גורלה להיות כלואה – כי פשוט אין שום מילים אחרות לתאר את זה – במחלקה סגורה בבית חולים פסיכיאטרי, כשיש חוות דעת שהיא לא צריכה להיות בבית חולים פסיכיאטרי, זה לא מקומה.

יעל כהן-פארן: 30 שנה היא שם, 30 שנה; לא חודשיים, לא עשרה חודשים, לא שנתיים – 30 שנה היא כלואה בבית חולים לחולי נפש, סליחה שאני משתמשת בביטוי הישן.

יעל כהן-פארן: היא לא פגועת נפש, היא לא צריכה להיות שם, ובכל זאת יש עצימת עיניים מוחלטת של כל הרשויות במדינת ישראל שצריכות לקחת אחריות על האנשים הכי מסכנים, הכי חסרי ישע.

יעל כהן-פארן: הן פשוט לא עושות זאת.

יעל כהן-פארן: אני העליתי את זה כשאילתה דחופה לשר.

יעל כהן-פארן: אני לא יכולה להבין איך בן אדם שמנהל את בית החולים הזה לחולי נפש – כי הוא הפך אותם לחולי נפש – בית חולים לבריאות הנפש, לא מביא להם בריאות, כולא אותם, משתמש בבידודים ככלי של ריפוי – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

יעל כהן-פארן: משפט סיכום.

יעל כהן-פארן: – – כשזה מזמן לא נחשב בכלל בתרבות הרפואית ככלי ריפוי.

יעל כהן-פארן: אז אני רוצה לקרוא מכאן לכולכם, לכל חברי הכנסת, להתעורר ולהתערב, כי יש כאן מחלקות נוראיות – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יעל כהן-פארן: – – בבית חולים שער מנשה לבריאות הנפש – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יעל כהן-פארן: – – שאנחנו צריכים להיכנס אליהן ולטפל באנשים המסכנים שכלואים בהן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פארן, נשיאות הכנסת אישרה על זה, למיטב זיכרוני, דיון מהיר ביום רביעי.

יעל כהן-פארן: לא, שאילתה.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה דחופה?

בצלאל סמוטריץ': אז יש שאילתה דחופה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, השינוי בסמנטיקה בחוק הזה מקובל, ואנחנו נתמוך בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אדבר יותר על ועדת השרים לענייני חקיקה והנחיצות שלה לבדוק כל חוק ולתת עמדה, ושתהיה עמדה לקואליציה בכל חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רואה שבהרבה חוקים שלנו, של האופוזיציה, העמדה שלהם נקבעת לגופו של אדם ולא לגופו של עניין; כי חלק מהצעות החוק שלנו, של האופוזיציה, נלקחו אחר כך על ידי חברים מהקואליציה ובאו כהצעות חוק פרטיות, והן עברו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן העניין של ועדת שרים לענייני חקיקה – היא צריכה לדון אך ורק בשני דברים, אם יש לה זכות קיום: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הצעת החוק כרוכה בעלות כספית שתקציב המדינה לא יכול לעמוד בה; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נושאים של המשך קיומה של הקואליציה, כמו תקציב או נושאים מיוחדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת – –

אמיר אוחנה: יש לך פתרון?

מירב בן ארי: מה אתה מציע?

מירב בן ארי: מה אתה מציע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – הצעת חוק צריכה להיות כל הצעת חוק – – –

אמיר אוחנה: – – – עכשיו העלו את שכר השרים – – –

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, אתה מדבר לא לעניין, אז תן לי להמשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר: בהצעת חוק שיכולה להיטיב עם האזרחים – –

מירב בן ארי: אתה יכול להיות רגוע, חאג' יחיא – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – למה לא לתת לחבר כנסת שמייצג מחשבה מסוימת, אידיאולוגיה מסוימת, שיהיה לו צו מצפון ושיצביע לפי מצפונו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר שלא יכול להזיק אלא יכול להועיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מאמין שהחוק הזה חיובי, למה אתה צריך להיות מחויב להחלטה של הקואליציה, שיש לה עמדה רק כי הצעת החוק היא מפלוני ולא מאלמוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שצריך לצמצם את הסמכויות של ועדת שרים לענייני חקיקה ואז שלנבחר ציבור תהיה יותר נאמנות לציבור מאשר לקואליציה או לאופוזיציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שוועדת שרים צריכה אך ורק לדון בנושאים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה, אני באתי עם הצעת חוק שבפרויקטים גדולים של בניין יהיה ממונה בטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התנגדו להצעה הזאת, למרות שאנחנו רואים שנהרגים אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הסיבה שאמרו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עלול לייקר את המחיר של הדירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בממשלה באו עם תקנות של עיצומים כספיים – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד לא הגעתי.

בצלאל סמוטריץ': אבל משפט סיכום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אני אומר לך, אתה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – חמש שניות קודם – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפרעת לי – אני באמצע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסיבה הייתה שזה עלול לייקר את מחיר הדירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז באו עם עיצומים כספיים, ועכשיו יש יוזמה בתקציב הבא, להעלות את המחירים של הביטוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו חושב שהקבלנים ישלמו את העיצומים הכספיים או את הביטוח מהכיס שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא ישימו אותו על הדירה?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אולי עדיף ממונה בטיחות, כדי לחסוך בחיי אדם, וגם זה לא ייקר את המחיר של הדירה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל היות שאני היוזם, ועדת השרים החליטה לדחות – לא לאשר ולא לתמוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נתחיל אותן רק אחרי שתגביה לך, לגובה שני המטרים שלך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני נפעם ומהופנט מהבניין הזה, שמכיל כ-120 חברי כנסת שתומכים מקיר לקיר בשגגה.

זוהיר בהלול: למה אני אומר "כמעט"?

זוהיר בהלול: יש כאלה שמתנגדים, כמובן, מקרב אלה.

זוהיר בהלול: אתם שוכחים במתכוון היסטוריה מדממת של פלסטינים שנמצאים במחנות פליטים שמחפשים את חירותם ומוצאים כיבוש בן 50 שנים.

זוהיר בהלול: ומה אתם מצפים?

זוהיר בהלול: מצפים מהראיס אבו מאזן שיקוד קידה בפני הישראלים, יפגין כניעות בפני הישראלים, ויאמר הן לכל תעלול ישראלי.

זוהיר בהלול: מה אמר אבו מאזן?

זוהיר בהלול: אבו מאזן למשל אמר אחד לאחד: כל משא ומתן רק בחסות בין-לאומית.

זוהיר בהלול: הרי ברור שדונלד טראמפ הוא מתווך מוטה; הוא אינו מתווך הגון.

זוהיר בהלול: כאשר הוא מעניק לישראלים – והישראלים, בוודאי, זכאים לדירה משלהם, וירושלים אמורה להיות, במערבה – בירת הישראלים ובמזרחה – הבירה של הפלסטינים.

אמיר אוחנה: לא יקרה.

אמיר אוחנה: לא יהיה.

זוהיר בהלול: מה לעשות, אמיר אוחנה?

זוהיר בהלול: מה לעשות?

זוהיר בהלול: אבו מאזן הוא לא ישראלי, הוא פלסטיני – –

אמיר אוחנה: – – –

זוהיר בהלול: – – והוא מגן על האינטרסים של הפלסטינים – –

אמיר אוחנה: – – –

ענת ברקו: – – –

זוהיר בהלול: – – ולכן הוא רואה בדונלד טראמפ ברוקר לא הוגן, מתווך לא הוגן.

זוהיר בהלול: מותר לו.

זוהיר בהלול: הוא מגן לא עליך ולא עליי – הוא מגן על הפלסטינים.

ענת ברקו: אתה – – –

זוהיר בהלול: מה אמר, גברתי ברקו, שאני בוודאי על האינטלקט שלך לא מערער, לחלוטין, אלא דווקא מעריך?

זוהיר בהלול: לא נקבל את התוכנית שלך, הוא אמר לדונלד טראמפ.

זוהיר בהלול: לא נקבל את התוכנית שלך, יחרב ביתכ.

זוהיר בהלול: מה זה יחרב ביתכ?

זוהיר בהלול: בבניין הזה יש מרוקאים ויש תוניסאים, הם מכירים סלנג.

זוהיר בהלול: יחרב ביתכ זה סלנג של הטחת ביקורת, אבל באמת, אין בה רוע.

זוהיר בהלול: אין בה רוע.

זוהיר בהלול: לא, באמת, מה את צוחקת?

זוהיר בהלול: את מלמדת אותי את הליכותיו של ערבי מצוי?

זוהיר בהלול: אני הערבי המצוי, לא אתם, עם כל הכבוד.

זוהיר בהלול: זה דבר שני.

זוהיר בהלול: מה ביקש אבו מאזן?

זוהיר בהלול: אבו מאזן, מיקי זוהר, אמר – – –

מכלוף מיקי זוהר: מה הוא כל כך חשוב לך?

מכלוף מיקי זוהר: מה הוא נותן לך?

מכלוף מיקי זוהר: מה הוא קשור למדינת ישראל?

מכלוף מיקי זוהר: בשביל מה אתה מגן על אבו מאזן?

מכלוף מיקי זוהר: למה זה כל כך חשוב לך?

מכלוף מיקי זוהר: למה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי זוהר.

זוהיר בהלול: זו הבעיה ביני לבינך.

זוהיר בהלול: אני לא מגן על אבו מאזן.

מכלוף מיקי זוהר: אתה ישראלי, אתה לא פלסטיני.

זוהיר בהלול: אני מגן על ההיסטוריה – – –

מכלוף מיקי זוהר: אתה ישראלי.

מכלוף מיקי זוהר: תדאג למדינת ישראל ולערביי ישראל, תעזוב את אבו מאזן.

מכלוף מיקי זוהר: שיסתדר לבד.

זוהיר בהלול: אתה מוכן להקשיב לי?

זוהיר בהלול: אני חושב, לא כמוך, שברגע שייכון כאן שלום באזור, אני ואתה והילדים שלנו, וגם הנכדים – יש לי נכד, אינשאללה אני אראה נכדים גם אצלך ונבוא להגיד לך מברוכ – שיחיו בשלום ולא יהיו במלחמה.

מכלוף מיקי זוהר: מה חסר לך?

בצלאל סמוטריץ': אמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

זוהיר בהלול: זה פופוליזם צרוף.

מכלוף מיקי זוהר: מה חסר לך?

מכלוף מיקי זוהר: לך לסוריה – – –

זוהיר בהלול: אתה רואה את שפת גופך ושפת גופי?

זוהיר בהלול: אתה נסער ואני קוּל.

זוהיר בהלול: מיקי זוהר, תשמע אותי – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

זוהיר בהלול: מיקי זוהר, תנסה להירגע ותנסה להטות את כל הכעס שלך, לתעל אותו למקומות טובים, ותמיד להבין ששלום יביא ברכה גם עליך וגם עליי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוסי רז.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, היום לפני 13 שנה נכנס לתפקידו אבו מאזן.

מוסי רז: למעשה נבחר אבו מאזן.

מוסי רז: שמעתי את הדברים שנאמרו אתמול, ויותר את ההתקפות עליהם, אז אני רוצה להגיד כך: ב-13 השנים מאז נבחר אבו מאזן הופסקה האינתיפאדה האלימה והתחיל מאבק לא אלים לסיום הכיבוש, התחיל מאבק דיפלומטי לסיום הכיבוש.

מוסי רז: הוא הכיר במדינת ישראל וקרא לפתרון של שתי מדינות לשני עמים על בסיס גבולות 67'.

מוסי רז: הוא קבע שהשואה היא הפשע הכי גדול בהיסטוריה.

מוסי רז: הוא תיאם שיתוף פעולה עם ישראל ובתגובה הוא קיבל קדחת.

מוסי רז: עכשיו אומרים שהוא אמר "יחרב ביתכ".

אמיר אוחנה: אל תדאג, אנחנו נדאג שהוא יקבל גם צרעת.

מוסי רז: אבל אני חושב שיש להסתכל לא על מה אנשים אומרים אלא על מה אנשים עושים.

מוסי רז: משום שאנחנו בשנה האחרונה הרסנו 400 בתים בשטחים.

מוסי רז: אז אולי לא אמרנו, אבל החרבנו.

אמיר אוחנה: רק 400?

מוסי רז: רק 400.

מוסי רז: אבל במהלך 13 השנים זה היה יותר.

יהודה גליק: זה כולל את בתי עמונה, ה-400 שלך – – –

מוסי רז: אם אתה רוצה, אני מוכן לספור גם את הכמה של עמונה שלך – –

יהודה גליק: סופרים או לא סופרים?

מוסי רז: – – שהקמתם בניגוד לחוק, תוך סיכון כל דבר אפשרי: תוך סיכון אזרחים, תוך סיכון אזרחים, תוך סיכון חיילים, תוך סיכון ישראלים, תוך סיכון פלסטינים.

יהודה גליק: – – – אז אולי תהיה עקבי, ואם כואב על הרס בתים אז כואב על כולם.

מוסי רז: אני מוכן.

מוסי רז: אבל איך אתה אומר, ספרתי גם את עמונה שלך.

מוסי רז: גם היום, בשעה שאנחנו יושבים פה, נהרג פלסטיני בן 24 מאש הצבא.

מוסי רז: אני עדיין לא יודע מה היו הנסיבות.

מוסי רז: אבל מאז נאום טראמפ נהרגו 19 איש, מתוכם נרצח ישראלי אחד ו-18 פלסטינים, ואנחנו ממשיכים את האלימות הזו, ממשיכים את האלימות הזו בלי שום תועלת.

מוסי רז: אנחנו נמשיך להגיד שאבו מאזן הוא לא פרטנר – למה?

מוסי רז: משום שהוא רוצה שתי מדינות לשני עמים, משום שהוא רוצה גבולות 67', משום שבירושלים אין פרטנר, ולכן הוא ימשיך להגיד על כל אחד שהוא לא פרטנר.

מוסי רז: בירושלים ברחוב בלפור, ופה בקריית הממשלה, יושבת ממשלה ויושב ראש ממשלה שלא רוצים פתרון צודק ומוסכם.

מוסי רז: לא פתרון צודק ולא פתרון מוסכם.

מוסי רז: לא צדק ולא הסכמה.

מוסי רז: לא זה מעניין אותם ולא זה מעניין אותם.

מוסי רז: מעניין אותם להמשיך את תהליך ההתנחלויות, גם אם זה עולה בדמים, תרתי משמע, לעם שלנו וגם לעם הנכבש.

מוסי רז: זה לא מעניין, העיקר שהמתנחלים יקבלו עוד בית.

מוסי רז: וגם אם יהרסו להם איזה בית, העיקר שיבנו להם עוד כמה בתים.

מוסי רז: רק זה מה שמעניין את ממשלתנו.

מוסי רז: אם הצליחו לבזבז 13 שנה של האיש הזה, ששב וחזר על מחויבותו להסדר איתנו ומעולם לא התייצב מולו פעם אחת ראש ממשלה ישראלי – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת רז.

מוסי רז: – – שאמר:

מוסי רז: אני מוכן להסכם, למדינה פלסטינית בגבולות 67', אז יכולים לבזבז כל הזדמנות, וימשיכו כל הדרך למלחמה הבאה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': לפי איך שאתה מסדר את החגורה, אני רואה שאתה, ככה, נדרך לקרב.

בצלאל סמוטריץ': אוזר חלציך.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

אמיר אוחנה: כמה מליצי יושר יש למחבל בחליפה כאן, כמה מליצי יושר.

אמיר אוחנה: 13 שנים מאז שהוא נכנס לשלטון, ואומר חבר הכנסת מוסי רז, נגמרה האינתיפאדה וחדי-קרן מעופפים, ו-ו-ו-ו, כאילו לא חווינו את שלוש השנים האחרונות כאן, שבמהלכן אזרחים ישראלים נדקרים, נרצחים, נטבחים, נדרסים, נורים.

אמיר אוחנה: כן, אבל 13 שנים אבו מאזן בשלטון.

אמיר אוחנה: כאילו שלפני 13 השנים הללו, מוסי רז, אתה לא חשבת שצריך להיכנע לדרישות הערבים; אבל מאז שהוא הגיע והפסיק את האינתיפאדה וכו', עכשיו אתה חושב שכן.

אמיר אוחנה: תשמע, הבעיה איתך, אדוני, ועם חברים ששותפים לדרכך, היא שכשאתה מדבר איתם, אתה מרגיש כאילו ההיסטוריה התחילה ב-67'.

אמיר אוחנה: כאילו לפני 67' היה כאן שלום, אבל אז הגיעו המתנחלים, הגיע הכיבוש ונחרב השלום.

אמיר אוחנה: אדוני, לא היה כאן שלום לפני 67' ולא יהיה כאן שלום גם לו תיבחר לראשות הממשלה ותיסוג לגבולות 67'.

אמיר אוחנה: לא יהיה כאן שלום.

אמיר אוחנה: אתה יודע למה?

ענת ברקו: מה שלא יקרה.

אמיר אוחנה: כי הארגון לשחרור פלסטין, מה שאתה קורא פרטנר, שאבו מאזן שלך עומד בראשו, הוקם ב-1964.

אמיר אוחנה: ממה רצו לשחרר את פלסטין ב-1964?

אמיר אוחנה: לא היה מתנחל אחד, לא הייתה התנחלות אחת ב-1964.

אמיר אוחנה: האם זה באמת עמונה ואפרת ועתניאל שהם מדברים עליהם, או שזה יפו ועכו וחיפה וצפת?

אמיר אוחנה: טוב, אתה תגיד לי, זה היה ב-1964, אנחנו ב-2018; הם התקדמו, תתקדם גם אתה.

אמיר אוחנה: אבל גם היום, ב-2018, בכל הפגנה פרו-פלסטינית, בין אם זה באמריקה, באירופה או בישראל – כי אנחנו כן מדינה שדוגלת בחופש הביטוי – אתה תשמע את אותה סיסמה:

אמיר אוחנה: From the river to the sea Palestine will be free.

אמיר אוחנה: מהים ועד הנהר פלסטין תשוחרר.

אמיר אוחנה: זה לא הפגנות של חמאס, זה הפגנות של אש"ף, זה אלה שאתם רוצים לדבר איתם, אלה שאתם רוצים להיכנע להם.

אמיר אוחנה: כמה טוב שאנחנו בשלטון ואתם לא.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לאמיר אוחנה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

נחמן שי: תודה, ידידי היושב-ראש.

נחמן שי: חברות וחברים, איזו שמחה פרצה אתמול במדינת ישראל.

נחמן שי: התגלה פרצופו האמיתי של אבו מאזן, ועכשיו כבר אין עם מי לדבר.

נחמן שי: אז אני רוצה להגיד לכם כך: ממש,I couldn't care less, לא אכפת לי מאבו מאזן.

חיים ילין: יש פרטנר או אין פרטנר?

נחמן שי: ממש לא אכפת לי.

נחמן שי: לא אכפת לי.

נחמן שי: אני גם מניח שבאיזשהו מקום יצא לו אתמול השד האנטישמי, שכנראה היה בו קודם.

נחמן שי: גם זה ממש לא מרגש אותי בכלל.

נחמן שי: אבל אני כן מודאג וכן מוטרד, וכן מחפש דרך שהמריבה הגדולה והאיומה הזאת, שנמשכת פה 100 שנה, תסתיים.

נחמן שי: אני בכל זאת רוצה שהילדים והנכדים שלי ושלכם יגדלו במציאות אחרת – לא רק שאנחנו הורגים בהם והם הורגים בנו.

נחמן שי: והרגע, כמו שאמר מוסי, כרגע נהרג צעיר פלסטיני.

נחמן שי: אני לא יודע למה, אני לא יודע מה הנסיבות, אבל אדם נוסף הלך.

נחמן שי: ובשבוע שעבר נהרג הרב.

בצלאל סמוטריץ': אל תשווה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא פייר מה שאתה עושה.

נחמן שי: לא, הוא נרצח, לא, לא, אני לא משווה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להגיב פה כשאני על הבמה.

נחמן שי: עזוב, אתה צודק, אני לא רוצה לחבר.

נחמן שי: אבל אבד גם, בתוך המלחמה הזאת נרצח יהודי.

נחמן שי: ואני כואב על כך, שלא יהיה לך שום ספק – ברור.

נחמן שי: ואני לא משווה.

בצלאל סמוטריץ': ברור.

בצלאל סמוטריץ': אבל צריך – – –

נחמן שי: אבל אני אומר, אנחנו חייבים להוציא את עצמנו מתוך מעגל הדמים הזה.

נחמן שי: ועכשיו אני אומר לכם: ברור לי שאבו מאזן לא יהיה שם יותר.

נחמן שי: כי אתמול הוא סיים את דרכו, ואולי טוב כבר, מספיק; כי הוא נכשל; כי היו לו הזדמנויות והוא דחה אותן.

נחמן שי: שתי הזדמנויות גדולות, שיכול להיות שהן לא תחזורנה לעולם, באמת, בנדיבות שהציעו לו מי שהציעו.

נחמן שי: אז עכשיו אני מצפה ואני רוצה לראות מנהיגות פלסטינית חדשה.

נחמן שי: אנשים שיהיו מוכנים לקחת אחריות על גורלם של הפלסטינים, שהולך ונעשה רע – הולך ונעשה רע, שלא יהיה ספק – כי מדינות ערב מסוימות, הקרואות "מתונות", נוטשות אותם בהדרגה; כי ארצות הברית, שהלכה ותמכה בהם, מקילה כבר בתמיכה, מורידה אותה – אונר"א וכן הלאה.

נחמן שי: זאת אומרת, אם אני הייתי פלסטיני, הייתי אומר לעצמי היום: הזמן פועל לרעתי, בואו נשב עם הישראלים.

אמיר אוחנה: נחמן, אבל הם לא כמוך – – –

נחמן שי: אני לא יודע אם הם כמוני או לא, אנחנו חייבים לשבת כדי להתרחק מהם, לשים גבול בינינו לבינם, לשמור על המדינה הזאת עם רוב יהודי מוצק, ושתישאר ציונית – – –

אמיר אוחנה: ולטרנספר יהודים.

נחמן שי: לא יהיה טרנספר ליהודים, אל תדאג, לא ניתן, בשום אופן לא ניתן.

נחמן שי: ואני חושב שמה שקרה אתמול זה סוף פרק, ועכשיו מתחיל פרק חדש.

נחמן שי: בפרק החדש הזה אנחנו מצפים למנהיגות פלסטינית חדשה וגם כנראה למנהיגות ישראלית חדשה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

נחמן שי: – – שגם היא תהיה מוכנה ללכת סוף-סוף לקראת הפלסטינים ולהגיע איתם להסדר.

נחמן שי: כי בלי הסדר לא יהיו פה חיים.

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אני אעבור לענייני פנים, וממש להצעת החוק הזו, שמבקשת להחליף את המונח הקיים בחוק, "אירוע אסון המוני", במונח "אירוע חירום אזרחי", וזה למעשה הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה.

יעל גרמן: אז אני עליתי רק כדי לומר באמת כמה משפטים קצרים: אותה משטרה שמטפלת גם באירועים המוניים וגם באירוע חירום – ובכלל מטפלת בשגרה ובחירום – זוהי בדיוק אותה משטרה שהכנסת הזו מנסה לדכא, שהממשלה הזו מנסה לדכא.

יעל גרמן: רק לפני שבוע ומשהו ישבו כאן

יעל גרמן: חברי הכנסת בקואליציה והצביעו בעד חוק ההמלצות שבא לעשות רק דבר אחד: לדכא את המשטרה ואת עבודת החקירה שלה.

יעל גרמן: אז בבקשה, אני מבקשת להזכיר לכולם שהמשטרה היא זו שמקיימת אותנו יום-יום, בשגרה ובחירום.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

יוסף ג'בארין: לא, אני פה.

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה, חבר הכנסת ג'בארין, חיפשתיך במקומך, אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': נוכח גם נוכח.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסף ג'בארין: האמת היא שרציתי לוותר, אבל אי-אפשר לשמוע את הדיון הפוליטי לגבי נאומו של הנשיא הפלסטיני אבו מאזן ולא להגיד את הדברים החשובים שאני צריך להדגיש אותם.

אמיר אוחנה: יחרב ביתכ.

יוסף ג'בארין: אבו מאזן אתמול אמר במפורש שיש לו תוכנית שלום שמקובלת על מדינות העולם, מקובלת על הקהילה הבין-לאומית ונתמכת על ידי הקהילה הבין-לאומית ועל ידי האיחוד האירופי.

יוסף ג'בארין: אבו מאזן דיבר במפורש על מדינה פלסטינית בגבולות 1967.

יוסף ג'בארין: הוא אמר במפורש שירושלים המזרחית היא הבירה של המדינה הפלסטינית העתידית.

אמיר אוחנה: אה, תודה, יפה מצידו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר לחברי הכנסת מספסל הקואליציה: כשהעם הפלסטיני מקבל את הרעיון של שתי מדינות בגבולות 67' – –

אמיר אוחנה: – – – שלא יקבל.

יוסף ג'בארין: – – הוא בעצם מסתפק ב-22% מפלסטין המנדטורית.

יוסף ג'בארין: 22%.

ענת ברקו: לא היה כזה דבר.

יוסף ג'בארין: אין פשרה יותר כואבת מזו לעם הפלסטיני ולהנהגה הפלסטינית.

אמיר אוחנה: תאמין לי שיש.

אמיר אוחנה: יש.

אמיר אוחנה: יש.

יוסף ג'בארין: והם עושים את זה כדי להגיע לשוויון.

יוסף ג'בארין: זאת פשרה שמטרתה להגיע סוף-סוף לשלום באזור שלנו.

יוסף ג'בארין: אבל מה לעשות – – –

אמיר אוחנה: כמו שהיה לפני 67'.

יוסף ג'בארין: אבל מה לעשות, יש כאלה שבמקום שלום עושים אפרטהייד, ובמקום שתי מדינות שחיות בשלום רוצים בהמשך הדיכוי והמשך הכיבוש.

אמיר אוחנה: בממשל אפרטהייד אתה היית עומד פה – – –

ענת ברקו: שתי מדינות לשני עמים – – –

יוסף ג'בארין: מה אתם בספסלי הקואליציה מציעים?

יוסף ג'בארין: מה הם מציעים?

יוסף ג'בארין: שלושה מיליון פלסטינים בגדה המערבית, שני מיליון פלסטינים ברצועת עזה ו-300,000 פלסטינים במזרח ירושלים.

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: חמש או – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

יוסף ג'בארין: חמישה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, ששש.

יוסף ג'בארין: חמישה-שישה מיליון פלסטינים – –

עודד פורר: המספר היחיד שהוא אמת זה מיליארד שקלים שהרשות הפלסטינית מקבלת – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פורר.

יוסף ג'בארין: - - או שמעניקים להם אזרחות ישראלית – ואז כולם יכולים להצביע לפרלמנט של המדינה האחת והיחידה שאתם מדברים עליה – או שיהיה איזה משטר של כיבוש ודיכוי ואפרטהייד.

יוסף ג'בארין: אולי הגיע הזמן להחליט.

עודד פורר: איזה אפרטהייד.

עודד פורר: באפרטהייד אתה היית עולה – – –

יוסף ג'בארין: אז מה אתה מציע בענייני הפלסטינים?

יוסף ג'בארין: מה אתם מציעים להם?

יוסף ג'בארין: טרנספר מציעים להם?

עודד פורר: – – –

יוסף ג'בארין: זה שהמכונה של הטרנספר – – –

יהודה גליק: אזרחות ירדנית, כמו שהייתה להם – – –

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן שתתעשתו.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן שתתעשתו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסף ג'בארין: הצדק, בסופו של דבר, ינצח, והצדק הוא בצד הפלסטיני.

אמיר אוחנה: הצדק ינצח ולא יהיה טרנספר ליהודים.

אמיר אוחנה: לא יהיה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת וחברותיי חברות הכנסת המתוקים והמתוקות, מן הקואליציה ומן האופוזיציה, גברתי המזכירה, סגן המזכירה, המתקתקים והמתקתקות, חבריי היקרים מאוד, אני מקווה שמותר לא לדבר על הנאום של אבו מאזן אתמול, נדמה לי שהדברים דיברו בעד עצמם, לא צריך לתת לו עוד במה.

אמיר אוחנה: אדוני לא מתכוון לדבר בטעות על הצעת החוק?

יהודה גליק: לא, אני רוצה לדבר על הצעת החוק.

יהודה גליק: הצעת החוק מדברת על אירוע חירום אזרחי.

יהודה גליק: חבריי וחברותיי, אני קראתי הבוקר בידיעות אחרונות סיפור מזעזע שעולה על שולחננו והוא אירוע חירום אזרחי.

יהודה גליק: בשבועות האחרונים אנחנו מרשים לעצמנו – כסדום היינו, לעמורה דמינו – החפצת נשים, חשפניות, לאפ-דאנס, זנות.

יהודה גליק: הכול נחשב כשר ברחובותינו, הכול לגיטימי.

יהודה גליק: מביאים לפה, בוועדה יושבות שתי נשים משכילות ומסבירות כמה מרצונן החופשי הן הולכות להיות חשפניות ושכל גבר זב חוטם ייגע בהן בכל מקום להנאתו, והן דורשות שייתנו להן את החופש להחפיץ נשים.

יהודה גליק: היום בידיעות אחרונות הפרשה על חיילות בודדות שמנצלים את המצוקה שלהן כל מיני גברים בכל מיני גילאים ומתקשרים אליהם.

יהודה גליק: וממשלת ישראל ומשרד המשפטים ממשיכים למשוך זמן ולא לקבל את הפללת הזנות – את חוק הפללת הזנאים, יותר נכון.

יהודה גליק: ממשלת ישראל, בראשות שרת המשפטים, שהיא אישה, מקימה ועדה וממשיכים למשוך זמן.

יהודה גליק: וסוף-סוף יש מסקנות לוועדה, ומחכים ומחכים ומחכים, ואנחנו כחברה מוסרית-ערכית לא מסוגלים לבוא ולומר: רבותיי, נשים מוחפצות זה דבר בלתי מתקבל על הדעת, בלתי ערכי, בלתי מוסרי, בלתי יהודי.

יהודה גליק: הגיע הזמן להפסיק למשוך זמן, הגיע הזמן ששרת המשפטים תניח את הצעת החוק הממשלתית הזאת להוציא את הזנות מרחובותינו.

יהודה גליק: אי-אפשר להמשיך ככה, אנחנו כמדינה יהודית, לא הקמנו מדינה יהודית כדי שנשים יילחמו על החופש להיות מנוצלת ושגברים ינצלו נשים מסכנות, חיילות בודדות, באמצעות הפייסבוק.

יהודה גליק: לא בשביל זה הקמנו מדינה יהודית.

יהודה גליק: אני קורא לשרת המשפטים להפסיק לגרור רגליים, לקדם את החקיקה הזאת.

יהודה גליק: יש פה שיתוף פעולה מצוין בין הצעת החוק של זהבה גלאון לבין שולי מועלם, משני צדדי הבית הזה.

יהודה גליק: אני קראתי עכשיו בעיתונות שהציונות הדתית לא מספיק תוקפת את הזנות.

יהודה גליק: אז הינה, אני אומר לכם גם כאדם, בן אדם, וגם כנציג הציונות הדתית: אני קורא לנו, לכנסת ישראל, לזרז את הנושא הזה ולהחזיר את הנושא הזה על סדר-יומנו.

יהודה גליק: זאת בושה שעדיין אנחנו מאפשרים את זה ברחובותינו.

יהודה גליק: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס למה שקרה בשבת ובמוצאי שבת באשדוד.

מנחם אליעזר מוזס: בשבת הפגינו אנשים שאחרי חוק המרכולים הם החליטו שצריכים לבוא ולהפגין בשכונות החרדיות, רובע ג' ורובע ז', באשדוד.

מנחם אליעזר מוזס: נכנסו עם כלי רכבם, עם רמקולים, והפגינו עם ביטויים שאני אפילו לא רוצה לחזור עליהם אפילו כאן.

מנחם אליעזר מוזס: לא ראוי אפילו להזכיר, איזה ביטויים אנטי-דתיים, אנטי-חרדיים, ובסוף גם אנטי-אנושיים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה קרה במוצאי שבת?

מנחם אליעזר מוזס: קוים מה שקהלת אומר: אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה.

מנחם אליעזר מוזס: מה קרה?

מנחם אליעזר מוזס: במוצאי שבת בא נוער המנוער מכל סממן של קדושה, ותלשו מזוזות מבתים ברובע ג' – הן פשוט הושלכו, בביזיון נוראי.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שכל הנושא הזה של הפגנות של הורים, מבוגרים, זה משפיע בצורה נוראה על הילדים.

מנחם אליעזר מוזס: הילדים האלה הם הרי מנוערים מכל סממן של קדושה, הם מנוערים מכל מה שנוגע, חלילה, לדת.

מנחם אליעזר מוזס: לא מזמן היה דיון בוועדת החינוך של הכנסת שהגיעו אליו נערים עם ועד הורים של בית ספר מסוים בגבעתיים – כן, כן, גבעתיים העיר, מהראשונות שהחליטו לעקוף את החוק שעתיד לבוא, המרכולים, וכן לפתוח מרכולים.

מנחם אליעזר מוזס: הם הגיעו עם ההורים ועם ועד ההורים להתלונן על כך שמשחילים הדתה בבתי הספר.

מנחם אליעזר מוזס: מה זה הדתה – הייתי שם, נכחתי בדיון הזה, רחמנא ליצלן – כשאומרים: מה זה חמש, המספר חמש מסמן חמישה חומשי תורה; 13 זה בר-מצווה.

מנחם אליעזר מוזס: לאן חותרים?

מנחם אליעזר מוזס: לאן רוצים להגיע עם הילדים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: בצום י"ז בתמוז ביקרו כאן איזה 500, 600 תלמידי תנועת נוער.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי אותם: מה זה היום י"ז בתמוז?

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים מה?

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא יודע.

מנחם אליעזר מוזס: אמרתי: אתם יודעים שזה צום?

מנחם אליעזר מוזס: אחד מסתכל על השני.

מנחם אליעזר מוזס: שואלים אותי: מה זה, כיפור?

מנחם אליעזר מוזס: אמרתי: ובכיפור הכנסת פועלת?

מנחם אליעזר מוזס: בכיפור אני עומד כאן ומדבר לפניכם?

מנחם אליעזר מוזס: הם לא ידעו מה זה שבעה עשר בתמוז, צום י"ז בתמוז – 500, 600.

מנחם אליעזר מוזס: מה שכאב לי יותר זה שמה זה רמדאן הם ידעו בדיוק.

מנחם אליעזר מוזס: אבל בדיוק הם ידעו.

מנחם אליעזר מוזס: זה מצער מה שקורה כאן, עם מערכת החינוך שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: ההתנהלות הזו במוצאי שבת באשדוד, אני מקווה שהמשטרה עוד תטפל בזה – אני מחפש כאן את שר המשטרה – זה נושא משטרתי, וגם נושא חינוכי.

מנחם אליעזר מוזס: שסוף כל סוף זה יטופל.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: – – –

בצלאל סמוטריץ': בסוף זה מגיע.

בצלאל סמוטריץ': זה לא עשר שעות הפעם, זה שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, דווקא חברת הכנסת מירב בן ארי איננה כאן, מי שעברה על כל אותם שינויי שמות: "נעדר עוגן משפחתי", מ"קשיש" ל"אזרח ותיק".

מיקי לוי: אבל יש מושגים שאין צורך להתעסק איתם בכלל.

מיקי לוי: ומה המטרה בשינוי העניין הזה של אסון המוני לאירוע חירום אזרחי?

מיקי לוי: מה רוצים להסתיר?

מיקי לוי: הרי אירוע חירום אזרחי לא מספק בדיוק את המרב ואת התמונה, ודווקא המונח אירוע אסון המוני אומר לארגונים האחרים: חברים, יש צורך להתכונן, יש נפגעים: צריך מסוקים; צריך לפרוס בתי חולים שדה; צריך התארגנות של כל צוותי החירום.

מיקי לוי: לא הבנתי מה רוצים להסתיר.

מיקי לוי: מה, משנים כי צריך לשנות?

מיקי לוי: כי למישהו בא לשנות?

מיקי לוי: לא מבין מה צריך להתעסק עם פקודת המשטרה, מה הרעיון שעומד מאחורי העניין הזה.

מיקי לוי: במה אנחנו בכלל דנים?

מיקי לוי: מה, אתם עושים צחוק מהעבודה?

מיקי לוי: תגידו, תופסים אותנו, מחזיקים אותנו, ביום כזה בכנסת ישראל?

מיקי לוי: הצעת חוק לשינוי פקודת המשטרה, החלפת המונח "אירוע אסון המוני" למונח "אירוע חירום אזרחי".

מיקי לוי: לא שמעתי שמישהו כאן עלה והסביר לי למה צריך את זה.

מיקי לוי: מה ההיגיון שעומד מאחורי זה?

מיקי לוי: תסבירו לי.

מיקי לוי: נהפוך הוא, אירוע אסון המוני, אם לא נבהלים מהמונח, יודע לספר לכל הארגונים האחרים – ברגע שהתקבלה הודעה כזו אפילו ברשתות הטלוויזיה, הקשר, הרדיו – חברים, יש כאן אירוע שצריך להתכונן אליו.

מיקי לוי: כאשר אומרים: אירוע חירום אזרחי, זה יכול להיות גם שנפל פגז אבל אין נפגעים.

מיקי לוי: אז מה בדיוק רוצים לעשות?

מיקי לוי: מה מטעים את כל אותם ארגוני הצלה?

מיקי לוי: מה ההיגיון?

מיקי לוי: אני אגיד לכם מה ההיגיון.

מיקי לוי: לממשלה נגמר הזמן, אין לה במה להתעסק.

מיקי לוי: היא מתעסקת במונחים האלה.

מיקי לוי: מזה שבועיים ועדת שרים לחקיקה אינה מתכנסת עקב סכסוך בקואליציה, אז מוציאים דברים שוליים שהדעת אינה סובלת אותם, שאין בהם שום היגיון, שלא עלה כאן מישהו להסביר את ההיגיון שעומד בהחלפת המונח.

מיקי לוי: ואמרה חברת הכנסת מירב בן ארי שהיא תומכת.

מיקי לוי: אז בסדר, יש באמת דברים – "נעדר עוגן משפחתי" הוא הרבה יותר נשמע, ומ"קשיש" ל"אזרח ותיק", בהחלט הרבה יותר טוב.

מיקי לוי: אבל אני אומר לכם, השינוי הזה כאילו בא להסתיר משהו.

מיקי לוי: הוא רק יפגע במקום לשרת.

מיקי לוי: וכשמדובר על אירוע אזרחי, איזה אירוע זה בדיוק?

מיקי לוי: מי יגדיר אותו?

מיקי לוי: באירוע אסון המוני, כמו ההתמוטטות בוורסאי, ידענו על מה מדובר.

מיקי לוי: חבל שמתעסקים בטפל.

מיקי לוי: חבל מאוד, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חבריי חברי הכנסת, היום פורסמה כתבה מאוד מטרידה, בלשון המעטה, ומדאיגה לגבי ניצול של חיילות בודדות, ואני יכולה לומר שמדובר לא רק על חיילות אלא גם על חיילים.

רויטל סויד: באופן טבעי חייל בודד מתמודד באמת עם מערכת שלמה: הוא צריך לפרנס את עצמו, לכלכל את עצמו, לדאוג לעצמו לשכר דירה, למצוא לעצמו תמיכה.

רויטל סויד: ההגדרה של חייל בודד זה מי שמסיבות כלשהן המשפחה שלו לא יכולה לתת לו את הגב הכלכלי ואת הגב המורלי.

רויטל סויד: והינה היום מסתבר שלתוך קבוצות תמיכה – בין אם זה שחיילים בודדים פותחים בעבור עצמם, ובין אם זה קבוצות תמיכה שקיימות שבהן הם מעלים צרכים שהם צריכים: אני צריכה ארון, אני צריכה עזרה פה, אני צריך עזרה שם, ובאמת אכן מסייעים להם, גם עמותות וגם גופים – מסתננים אנשים שכל מה שהם רוצים זה לנצל את החולשה, את המצוקה, לעיתים את התמימות, של חיילות בודדות, ולעיתים גם של חיילים.

רויטל סויד: ככה אנחנו מוצאים את עצמנו עם חיילות שמקבלות הצעות מגונות, שמוטרדות מינית, שמקבלות הצעות ממש לקיום מגע מיני תמורת שכר.

רויטל סויד: כל זה בתוך קבוצה שלכאורה אמורה להיות קבוצת התמיכה שלה, קבוצה שבה היא לא יודעת לזהות את הגופים או את הגורמים שמסתננים אליה והם גופים עוינים.

רויטל סויד: יותר מזה, מסופר על חיילות שהותקפו דרך אנשים שהן הכירו בקבוצה הזו, כשהן לא סברו לשנייה שמי שהן מכירות אותו אמור לתקוף אותן.

רויטל סויד: היום פורסם גם על חייל שהותקף מינית – חייל בודד שהותקף מינית כתוצאה מהכרויות שהוא הכיר באותה קבוצה.

רויטל סויד: עכשיו, זה נכון שגם בכנסת הזו וגם בכלל – ובטח לאחרונה – דאגו להעלות את שכר החיילים הבודדים.

רויטל סויד: נכון שההעלאה הזו היא דבר מאוד חשוב.

רויטל סויד: יחד עם זאת, לא יכול להיות שחיילים בודדים וחיילות בודדות ייפלו קורבן.

רויטל סויד: הצבא חייב להבין את התופעה הזו, להיערך לה, להדריך את החיילות – שחלקן לא מודעות; חלקן יודעות להתגונן, חלקן לא מודעות; בטח ובטח מי שהן עולות חדשות ולא מכירות מנטליות אחרת.

רויטל סויד: הוא בוודאי חייב לא רק לתת מענה אלא גם לדאוג לכך שגורמי טיפול, עובדים סוציאליים של הצבא, יהיו מעורים בתוך הקבוצות וימנעו תקיפות מיניות, הטרדות מיניות וכיוצא בזה.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות אדוני לרשותך, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע התבשרנו על השמדת מנהרה רביעית באזור עוטף עזה, וראש הממשלה, בעת שליחותו החשובה בהודו, מצא לנכון, וטוב שכך, להודות לחיילי צה"ל.

איתן ברושי: נכון שגם הכנסת תציין בהערכה גדולה את היכולת שמגלה צה"ל בהשמדת מנהרות וגם את היכולת ההתקפית – פעולות בין החשובות; המנהרה הרביעית שבאמצעים שונים הושבתה היא הוכחה ליכולת גדולה, שמכנים אותה בכל מיני שמות, אבל בסופו של דבר גם שר הביטחון וצה"ל הודיעו שעוד לפני סוף 2018 לא יהיו מנהרות חודרות למדינת ישראל, ואני מקווה שאכן זה המצב.

איתן ברושי: אני רוצה לומר פה, אדוני היושב-ראש:

איתן ברושי: מעבר לתודה ולהערכה לצה"ל, שכולנו גאים בו ורבים מבנינו משרתים שם – יש עוד גיבור אחד בפרשה הזאת וזה חברי ההתיישבות בשדרות ובעוטף עזה.

איתן ברושי: זה כאילו מובן מאליו שהשגרה נמשכת, שיש יכולת לקיים שגרה ועוד לגדול ולצמוח כאשר מתחת לרגליים שלך ולבתים שלך חופרים מנהרות אמיתיות, מגדלים ילדים וקולטים משפחות.

איתן ברושי: ראינו השבוע בטלוויזיה איך מגיעות משפחות מכל הארץ לעוטף עזה.

איתן ברושי: יש כאן פלא גדול, וצריך לציין אותו בהערכה גדולה, יחד עם תמיכה וגיבוי.

איתן ברושי: ולא רק מחמאות אלא גם המחאות.

איתן ברושי: זה לא מספיק מחמאות.

איתן ברושי: צריך לומר שהחקלאות שם היא האמצעי העיקרי שבאמצעותו מממשים את הריבונות עד הגדר ועד התלם האחרון.

איתן ברושי: זו לא סיסמה, זאת מציאות; לא מהעבר, מהיום; לא אצל דורות קודמים, בדור של היום.

איתן ברושי: צריך לומר זאת כאן, בכנסת, זה לא נאמר מספיק ברור.

איתן ברושי: עוסקים כאן במצבי חירום; שם כבר שנים יש מצב חירום.

איתן ברושי: מה זה משנה איך יקראו לזה.

איתן ברושי: הם חיים שנים תחת המשטר של צבע אדום והמוכנות היומיומית, שעה-שעה, להיות מסוגלים לספוג, לעיתים גם כתוצאה מתגובה שלנו.

איתן ברושי: לכן צריך לומר שמדינת ישראל מצדיעה לחיילי צה"ל, אבל לא פחות למתיישבים.

איתן ברושי: לא פעם מתקיימים דיונים גם בחדרי הסיעות וגם מעל במת הכנסת כאילו הסתיימה חשיבותה של ההתיישבות, כאילו שהיא כבר לא חשובה, כאילו שיש לנו פתרון אחר למימוש הריבונות, כאילו שיש חלופה אחרת לחקלאות, לביטחון ולעצמאות מדינת ישראל.

איתן ברושי: חשוב שהכנסת תתאחד, מכל הסיעות, מכל המגזרים: יש שם גם נתיב העשרה וגם כרם שלום וגם כפר עזה וגם נחל עוז וגם נירים ואחרים, וכמובן שדרות.

איתן ברושי: לכן צריך לומר כאן היום שיחד עם ברכה ותקווה שלא יהיו בעיות מבצעיות, קיום השגרה הוא התשובה האמיתית של מדינת ישראל, עוד מאז תל חי, דרך כל ההיסטוריה, וגם היום.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן ברושי: משפט אחרון.

איתן ברושי: והכנסת והממשלה, כולל בתקציב 2019, כולל ביכולת הפיתוח והבנייה, צריכות לא רק לדבר ולהעריך אלא גם ליצור את התנאים: ההתיישבות בכלל ולאורך הגבולות בפרט, היא דבר נכון, אפשרי וחיוני.

איתן ברושי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, תראה, קמנו בבוקר לפני יום-יומיים – אתמול, נדמה לי – וראינו כותרות בעיתונות המרכזית במדינה.

עיסאווי פריג': הכותרת הייתה "יחרב ביתכ".

עיסאווי פריג': זאת הכותרת.

עיסאווי פריג': זה מה שראיתי.

מוסי רז: זה מה – – –

עיסאווי פריג': אמרתי, זה מה שמעניין, יחרב ביתכ?

עודד פורר: אולי תתרגם מה זה אומר?

עודד פורר: מה המשמעות?

עיסאווי פריג': שאלתי את עצמי: תראה במה מתעסקים בעיתונות ובקואליציה, שפתאום נכנס לסלנג העברי "יחרב ביתכ".

עיסאווי פריג': צריך לשלוח זר פרחים ותודות לאבו מאזן שלימד את ילדי ישראל היהודים – –

אמיר אוחנה: הגשש החיוור אמר את זה קודם.

עיסאווי פריג': – – שתי מילים בערבית: יחרב ביתכ.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שכל ילד יהודי במדינת ישראל יודע מה זה יחרב ביתכ, ותודה לאבו מאזן.

עיסאווי פריג': אני לא אתייחס לפתרון שתי המדינות ואני לא אתייחס להחלטה שלכם לספח את הגדה ולכל השטויות שאתם עושים, כי אני משוכנע שהקמת מדינה פלסטינית היא לטובת ישראל לא פחות מאשר לטובת פלסטין.

עיסאווי פריג': זו סוגיה שעם הזמן אין לה פתרון אחר.

עיסאווי פריג': זה מה שיהיה, אפשר שעוד עשרות שנים, אבל לשם נגיע ושם הדברים יהיו.

עיסאווי פריג': אז אבו מאזן, יחרב ביתכ – זה מחזיר אותי למה שהיה במליאה שנים אחורה.

עיסאווי פריג': יש מילה, שמע כבוד היושב-ראש, "אללה אכבר".

עיסאווי פריג': אללה אכבר אצל היהודי הממוצע זו מילה מפחידה, נכון מרגי?

יעקב מרגי: – – –

לאה פדידה: כמעט נכנסתי מתחת לכיסא.

עיסאווי פריג': לא מפחידה?

עיסאווי פריג': אללה אכבר מפחידה.

עיסאווי פריג': עכשיו נכנס יחרב ביתכ.

עיסאווי פריג': אז אללה אכבר, כשאנחנו משתמשים בזה, הערבים, באללה אכבר: כל מעשה שאתה עושה – אללה אכבר עליכ, למה אתה עושה את זה?

ענת ברקו: יחרב ביתכ זה כמו אללה אכבר?

עיסאווי פריג': ענת – – –

ענת ברקו: זה אותו דבר?

עיסאווי פריג': ייקח לך זמן ללמוד את הערבית.

עיסאווי פריג': את מנסה, מנסה, אבל לא מצליחה.

ענת ברקו: מה אתה אומר?

ענת ברקו: יחרב ביתכ זה כמו אללה אכבר?

עיסאווי פריג': עכשיו, כשאני אומר לך: לכי קיבינימט.

עיסאווי פריג': מה את מבינה מזה?

ענת ברקו: אז אתה אומר לי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שלא ראוי לומר את זה מעל דוכן הכנסת, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': לא, כשאני אומר בסלנג – – –

ענת ברקו: אז אתה אומר לי?

ענת ברקו: אז אתה אומר לי?

עיסאווי פריג': לא, שנייה – – –

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: אני רוצה להבין אם אתה אומר לי.

עיסאווי פריג': לא, אני לא אומר.

ענת ברקו: אה.

בצלאל סמוטריץ': תני לו לסיים.

בצלאל סמוטריץ': תם זמנו.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': לך קיבינימט, מה הפירוש של לך קיבינימט?

עיסאווי פריג': תסביר לה אתה, כבוד היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע, אני רק יודע – – –

עיסאווי פריג': לך לעזאזל?

עיסאווי פריג': משתמשים בזה, נו – – –

ענת ברקו: – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': כשאני אומר: לך קיבינימט, לך לעזאזל, באמת?

בצלאל סמוטריץ': תסיים אולי באיזו מילה יפה?

עיסאווי פריג': חברים, זה מראה על הריקנות שיש בכם, שאתם מחפשים – – –

ענת ברקו: בנו הריקנות?

ענת ברקו: בנו הריקנות?

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי, אולי תסיים באיזו מילה יפה דווקא?

עיסאווי פריג': כדי – – –

בצלאל סמוטריץ': סלאם עליכום.

ענת ברקו: הריקנות בך, לא בנו.

עיסאווי פריג': – – – סלאם עליכום.

עיסאווי פריג': אם אבו מאזן יגיד: סלאם עליכום – –

בצלאל סמוטריץ': סלאם עליכום.

עיסאווי פריג': – – זה מתווסף – – –

בצלאל סמוטריץ': שוכרן ג'זילאן, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': טוב, אני מסתפק בזה.

בצלאל סמוטריץ': נגמר לך הזמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אמיר אוחנה: אם נראה לך שאנחנו ריקנים, זה רק בגלל שאתה מלא בעצמך.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

קריאה: אדוני, יחרב ביתכ – – –

עיסאווי פריג': ברקו, לך קיבינימט – מה זה אומר?

ענת ברקו: נו, מה זה אומר?

עיסאווי פריג': – – –

ענת ברקו: זה מה שהוא אמר לטראמפ?

עיסאווי פריג': – – –

ענת ברקו: לא, סתם רצה לאחל לו שייחרב לו המלון, אה?

ענת ברקו: מלון טראמפ.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, אני חושב, ויש כמה ששותפים לעמדה שלי.

ג'מאל זחאלקה: שהמסה החשובה ביותר במאה ה-20 היא המסה המטלטלת של ולטר בנימין, ביקורת על מושג ההיסטוריה, Theses on the Concept of History, תזות על הקונספט של ההיסטוריה.

ג'מאל זחאלקה: זו מסה חשובה ביותר, היא נכתבה זמן קצר לפני שהוא התאבד בגבול ספרד-צרפת, נרדף על ידי פאשיסטים ונאצים למיניהם.

ג'מאל זחאלקה: הוא כמובן מאסכולת פרנקפורט – יש מי שמזהים אותו ככזה – אבל הוא כתב מעין צוואה אל באי העולם, והביא אל באי העולם את עניינו של הקורבן.

ג'מאל זחאלקה: באחד הקטעים של המסה הקצרה – שישה עמודים, אני חושב, אבל נכתבו עליה עשרות אלפי עמודים, מאות עבודות דוקטורט על המסה הקצרצרה הזאת; הוא כתב אותה קצרה, אין לו זמן, הוא רצה לכתוב מהר, אבל הרבה פרשנויות נאמרו – הוא מתייחס למצב החירום.

ג'מאל זחאלקה: הוא יוצא נגד התפיסה הרווחת שיש מצב חירום, או המושג, התפיסה הרווחת של מצב חירום, כאילו שזה מצב יוצא דופן.

ג'מאל זחאלקה: הוא אפילו יוצא נגד הפליאה שדברים כאלה יכולים לקרות.

ג'מאל זחאלקה: הוא מתייחס לעליית הפאשיזם באירופה לפני שהיה ידוע מה שהנאצים עוללו, הפשעים הנוראיים.

ג'מאל זחאלקה: אפילו לפני שזה נודע.

ג'מאל זחאלקה: הוא ידע מה מתרחש בספרד, גם בצרפת – גם צרפת לא נקייה מהעניין הזה – באיטליה, ועל תפיסות פאשיסטיות בוודאי גם בגרמניה.

ג'מאל זחאלקה: והוא אומר: אתם אומרים שזה מצב חירום; הוא אומר: התפיסה שאתה אומר שזה מצב חירום מאפשרת את הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה מתייחס למה שקורה כאל דבר יוצא מן הכלל, מחוץ להלכי ההיסטוריה, אתה נופל בפח כאילו הכול בסדר חוץ מהעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר באים כאן שוב ושוב בכנסת ומדברים על מצב החירום, אני מודה ומתוודה שאני יושב לא בנוח בכיסאי כאן, כי אני יודע שמצב החירום שמדברים עליו כאן – יש אנשים שאלה חיי היום-יום שלהם תחת הכיבוש הישראלי.

ג'מאל זחאלקה: בתמיכת הכנסת חיים מיליוני אדם – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני מסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – במצב חירום תמידי, יומיומי.

ג'מאל זחאלקה: מי שמתייחס אל מצב החירום כאל דבר יוצא מן הכלל הוא בעצם תומך במצב החירום שלא מדברים עליו, שזה המצב הטבעי של העם הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: חבריי חברי הכנסת, אני מתפלא עד היום, חברי הכנסת מהימין: כאשר עלה חבר הכנסת זוהיר בהלול, קרא לו אחד מחברי הכנסת: מה חסר לך? הרי אתה ישראלי, אתה לא פלסטיני.

מסעוד גנאים: מה הפטרונות הזאת?

מסעוד גנאים: מה האדנותיות?

מסעוד גנאים: זה שיח של אדונים, זו הגישה שכאילו אנחנו אדוני הארץ, אנחנו קובעים לך מה הזהות שלך, וקובעים לך מה תדבר ומה לא תדבר.

מסעוד גנאים: אם הוא אזרח ישראלי אבל הלאום שלו הוא פלסטיני, התרבות שלו היא ערבית גם.

מסעוד גנאים: אז חזרנו לזה: תודו שאתם חיים במדינת ישראל; תגידו תודה כל יום בבוקר על זה שאתם חיים בצל הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון; תגידו תודה, יא ערבים, על זה שאתם בבוקר שותים את החלב של תנובה, בערב אתם אוכלים את הספגטי של אוסם, ואתם גם אוכלים שמנת.

מסעוד גנאים: אז תגידו תודה רבה, אל תפתחו את הפה.

מסעוד גנאים: מה הביקורת שלכם על מדינת ישראל, יא אוכלי חינם?

מסעוד גנאים: זה השיח, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: בקשר לנאום אבו מאזן, יש כמה דברים שבהם הוא היה ריאליסטי מאוד, וגם ההיסטוריה מדברת על זה.

מסעוד גנאים: מה עם זה שהוא אמר שבמערב הם מחשיבים את מדינת ישראל או הקמתה כאילו היא ראש גשר למערב, לאימפריאליזם המערבי?

מסעוד גנאים: מה, בלפור, כאשר נתן את ההצהרה שלו, הוא אהב את הישראלים?

מסעוד גנאים: הוא חסיד ארץ ישראל השלמה?

מסעוד גנאים: הכול אינטרסים.

מסעוד גנאים: ארצות הברית, בירת החירות, כאשר התבצעה השואה על אדמת אירופה, זה הזיז לה בהתחלה?

מסעוד גנאים: היא עשתה משהו?

מסעוד גנאים: כל אלה שהגו שצריך מדינה ליהודים במזרח התיכון – מהמאה ה-18, אם זה נפוליאון; המאה ה-19, אם זה גלאדסטון, אם זה בנרמן, מי שאתם רוצים – הם הגו את זה מתוך אהבה ליהודים או מתוך זה שהם רצו לפתור את הבעיה של היהודים באירופה ורוצים להשתמש במדינה הזו לאינטרסים המערביים שלהם?

מסעוד גנאים: זו אמת היסטורית.

מסעוד גנאים: תודה.

איציק שמולי: אני לא רוצה לקלקל את התיאוריה, אבל הציעו שתי מדינות, לא אחת.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בימים אלה אנחנו מציינים שני תאריכים חשובים מאוד ליהדות ברית המועצות, יהדות חבר העמים.

קסניה סבטלובה: הראשון שבתאריכים האלה הוא 12 בינואר 1948 – בהוראתו של שליט ברית המועצות, הצורר יוסף סטלין, נרצח מיכאלס, מראשי הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי, שעשה עבודה חשובה מאוד בעת מלחמת העולם השנייה, אבל משהסתיימה המלחמה וכבר לא היה צורך ביהודים שייסעו לחוץ-לארץ לבקש תרומות בשביל המשך המאמץ המלחמתי חיסלו אחד-אחד את ראשי הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי.

קסניה סבטלובה: כך קרה גם עם סמואל מיכאלס, שעשו פיצוץ של מכוניתו, ורק לאחר מותו של יוסף סטלין התגלו הנסיבות של המקרה הזה.

קסניה סבטלובה: 13 בינואר – אנחנו ממש באותו שבוע, כמה אירועים – 13 בינואר 1953, עוד תאריך שלא נשכח אותו לעולם; זה התאריך של תחילת ההסתה המכוונת, המכוונת על ידי יד רמה מלמעלה, בכל העיתונות הסובייטית של אותה תקופה נגד הרופאים היהודים, שהיו רבים במספר – ביניהם הייתה גם סבתי ויקטוריה, זיכרונה לברכה – והם הוכרזו כאויבי המדינה, כאלה שמרעילים כביכול את העם הסובייטי, ולפיכך דינם הוא דין של מאסר ואולי אפילו עונש מוות.

קסניה סבטלובה: ההסתה הסיסטמתית של המערכת המדינית, ההסתה הסיסטמתית שנבעה מלמעלה וכוונה נגד היהודים שחיו בברית המועצות, לא נעלמה עם מותו של סטלין.

קסניה סבטלובה: נכון שהוא היה אחד מאלה שדחפו בכל הכוח לשנאת היהודים, לאנטישמיות, והוא השתמש בזה בצורה צינית לצרכים פנימיים שלו.

קסניה סבטלובה: דרך אגב, פרשת הרופאים, שהיא החלה עוד לפני 13 בינואר 1953, היא התחילה קצת לפני, סופה של הפרשה הזאת היה יכול להיות עגום מאוד.

קסניה סבטלובה: הרבה רופאים נעצרו, הושמו בגולאגים, הושמו בבתי סוהר וחוסלו רק בגלל שהם היו יהודים.

קסניה סבטלובה: זה היה החטא היחיד שלהם.

קסניה סבטלובה: אחרים כמו סבתי ניצלו רק בגלל שבליל פורים מת יוסף סטלין, וזה היה הנס הגדול של התקופה ההיא, הצורר הזה, שעל מצפונו מותם של מיליוני יהודים.

קסניה סבטלובה: מי יודע על כך בישראל?

קסניה סבטלובה: מי מדבר על זה?

קסניה סבטלובה: איפה מציינים את הקורבנות התמימים האלה שנרצחו ונשלחו למוות נוראי מכול רק בגלל שהיו יהודים?

קסניה סבטלובה: אז אם אנחנו מדברים על פיגורות היסטוריות, האם יוסף סטלין היה פחות גרוע מעמיתו אדולף היטלר, שהרג 6 מיליון מבני עמנו?

קסניה סבטלובה: שרצח אותם באכזריות?

קסניה סבטלובה: המספרים הם באותם סדרי גודל.

קסניה סבטלובה: אבל כאשר אנחנו כולנו עומדים דום ביום השואה ואנחנו מציינים את הרצח של התמימים, של אלה שנשלחו אל מותם רק על זה שהיו יהודים, אנחנו לא אומרים אפילו מילה אחת, ואין במערכת החינוך שלנו התייחסות לפרק השחור משחור בתולדות יהדות ברית המועצות.

קסניה סבטלובה: ביום רביעי יתקיים דיון חשוב, באמת, אני מזמינה את כולם להשתתף בו, בוועדת העלייה והקליטה, ובו אנחנו נדבר על הרדיפות של היהודים בברית המועצות כמדיניות מכוונת של המדינה הסובייטית.

קסניה סבטלובה: כמובן, נעלה את הסוגיה של ההכנסה של הפרק המדמם הזה לתולדות של מה שאנחנו מלמדים על יהודי התפוצות, על ההיסטוריה שלהם, החשובה כל כך.

קסניה סבטלובה: אסור לנו לשכוח, זו החובה המוסרית שלנו.

קסניה סבטלובה: זו חובה מוסרית שלנו בפני אלה שנעלמו, הועלמו על ידי המערכת האכזרית הזאת שדרסה אותם, דרסה כל משפחה יהודית שהתגוררה בברית המועצות.

קסניה סבטלובה: כל מי שאומר לנו, ליהודי ברית המועצות שעלו לכאן לארץ, שמקומנו לא כאן ואנחנו הגענו בשביל מוטיבים כאלה ואחרים שהם לא קשורים לציונות; מאשימים אותנו בהאשמות חסרות שחר, וזה נמשך כבר יותר מ-20 שנה – אנחנו אומרים להם: אנחנו יהודים, בגלל זה אנחנו פה.

קסניה סבטלובה: אמרו לנו יותר מדי פעמים שמה, במולדת שבה שנולדנו – זו לא המולדת ההיסטורית, זו המולדת ששם נולדנו, נכון – יותר מדי פעמים שלחו אותנו לכאן, למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז הינה, אנחנו כאן.

קסניה סבטלובה: וכאן, מהמקום הזה, הכואב הזה מאוד, אנחנו רוצים גם ללמד את ההיסטוריה של אבות אבותינו שהלכו לעולמם בתקופה הנוראית ההיא.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, קסניה, דברים חשובים מאוד.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חבר הכנסת סלאח סעד – אינו נוכח; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון, שלוש דקות לרשותך.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני בשמכם רוצה לברך את ידידי מופיד מרעי, ראש מועצת חורפיש.

אכרם חסון: היום, אחרי יותר מ-20 שנים, אושרה להפקדה תוכנית המתאר של הכפר חורפיש, וזה יום היסטורי לכפר.

אכרם חסון: כי כפי שאתם יודעים, הרבה כפרים אצלנו בלי תוכניות מתאר שנים רבות, ולכן שואלים למה אנחנו בנינו לא כחוק.

אכרם חסון: אני שמח שסוף-סוף, בתכנון נכון, ביחד עם יושב-ראש הוועדה המחוזית אורי אילן, ברוב גדול, עשרה מול שניים, הוא אישר את התוכנית, כי הוא יודע שיש צרכים לכפר חורפיש, ומגיע לאוכלוסייה שם לקבל תנאים הולמים, שווים, כמו שזה קיים בכל מקום טוב במדינת ישראל.

אכרם חסון: אני גם שמח לבשר שכל הבתים שהיו מחוץ לתוכנית המתאר והיו עליהם צווי הריסה הם כבר בתוך תוכנית המתאר, כך שבכפר חורפיש כבר לא יהיו צווי הריסה והאנשים יוכלו לבנות כחוק בצורה רצינית ועניינית.

אכרם חסון: ולכן, כל הכבוד לידידי מופיד, שעשה רבות, לא בדיבורים ולא בסיסמאות ולא בהמצאת כל מיני סיבות למה לא מתכננים; רק באמצעות תכנון נכון, רק באמצעות השקעה נכונה אפשר להתקדם.

אכרם חסון: כאן אני מודה לשר האוצר, שנתן תקציב לכל הכפרים הדרוזיים: 97 מיליון שקל.

אכרם חסון: עוד 400 מיליון שקל ליישובים הערביים, כי מגיע להם בזכות.

אכרם חסון: לא נתנו להם שנים רבות כסף לתכנן.

אכרם חסון: המועצות שלנו נמצאות במעמד סוציו-אקונומי נמוך, ולכן, בלי תמיכה ממשלתית לא היה ניתן להתקדם.

אכרם חסון: אני גם רוצה לברך את ג'בר חמוד, ראש מועצת סאג'ור, ושם הוא כבר חילק מגרשים, גם במימון המדינה – 90% הנחה לחיילים המשוחררים.

אכרם חסון: אותו דבר בירכא.

אכרם חסון: יאנוח-ג'ת קיבל גם, עוד 1.5 מיליון שקל תוספת משר האוצר משה כחלון, כי לא היה מספיק כסף, כי בנו אחרי זה עוד בתים מחוץ לתוכנית המתאר שאושרה, וסוף-סוף ראש המועצה גם מתכנן עכשיו את השכונה החדשה, וביאנוח-ג'ת לא יהיה לנו שום צו הריסה.

אכרם חסון: אני רוצה לברך גם את פקיעין, וכל יישוב שמקדם תוכניות ושם את זה בעדיפות עליונה.

אכרם חסון: אי-אפשר להמשיך ולהגיד: לא נותנים לנו ולא מקדמים.

אכרם חסון: היום ישנו תקציב, ישנה אוזן קשבת, ישנו שר האוצר.

אכרם חסון: אנחנו עומדים במינהל התכנון, ביחד עם הוועדות המחוזיות, הוועדות המקומיות, נותנים את הכול כדי לקדם.

אכרם חסון: עובדה שבבית ג'ן, ש-30 שנה לא הייתה תוכנית מתאר, יש 12 תוכניות מופקדות בבית ג'ן וגם הכפר הזה עלה על דרך המלך.

אכרם חסון: ואני מקווה שבשאר הכפרים שלא תכננו – כי מי שלא תכנן, מסכן את האזרחים שלו, מסכן את האוכלוסייה; ואחר כך שואלים למה יש צווי הריסה – יש לנו פחות משנה לסיים את התכנון.

אכרם חסון: אנחנו נמשיך לעמוד לצד האוכלוסייה.

אכרם חסון: כל הכבוד למי שעוסק במלאכה, במיוחד לשר האוצר משה כחלון, שלא רק דיבר אלא עשה ונתן תקציב גדול מאוד – כמעט חצי מיליארד שקל לאוכלוסייה הערבית, הדרוזית במדינת ישראל.

אכרם חסון: גם 10 מיליארד שקל למועצות המקומיות הערביות, 3 מיליארד שקל לבדואים, 2.2 מיליארד שקל לדרוזים.

אכרם חסון: ולכן, אני מקווה שכולנו יחד נסייע ונקדם, וסוף-סוף יהיה שוויון בין כל אזרחי מדינת ישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, גברתי מעוניינת לדבר?

בצלאל סמוטריץ': לא, מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, במוצאי שבת האדמה רעדה שוב בעוטף עזה.

חיים ילין: זאת המנהרה הרביעית שצה"ל מגלה בחודשיים האחרונים, צריך לשים את זה על השולחן.

חיים ילין: השיטה של החמאס הייתה תמיד, ואת זה לא כולם יודעים, לירות פצמ"רים על מעבר כרם שלום, כך שהמעבר ייסגר מבחינה ביטחונית והם יוכלו להבריח את הסחורה דרך גבול מצרים, נקרא לזה כלכלת מלחמה.

חיים ילין: אלא מה, הפעם הם החכימו עוד יותר, אבל כנראה המוח היהודי יודע לייצר את הפטנטים, והמנהרה הזאת, שהיא מנהרה שרוחבה פי שלושה ופי ארבעה מאותן מנהרות שאנחנו מכירים שחוצות ונכנסות לתוך מדינת ישראל – בעצם פוצצו.

חיים ילין: הגילוי הזה הוא גילוי מרעיש, כי בעצם בפעם הראשונה גם מגלים את המנהרה שעוברת למצרים דרך מדינת ישראל.

חיים ילין: עכשיו, שימו לב.

חיים ילין: האינדיקציות כיום לגבי רצועת עזה הן אותן אינדיקציות שהיו לפני צוק איתן, בהבדל אחד – מבחינת כמות המשאיות, מ-1,000 משאיות ביום אנחנו עומדים על 300, יש ירידה.

חיים ילין: מה המשמעות?

חיים ילין: שאין מי שיקנה סחורה בתוך רצועת עזה, כי אין כסף.

חיים ילין: דבר שני, 60% מהתל"ג של החמאס עובר רק למנהרות ולנשק.

חיים ילין: שלישית, המצוקה שיש היום לשני מיליון פלסטינים גדולה יותר מהמצוקה שהייתה לפני צוק איתן.

חיים ילין: רביעית, הירי שמבוצע לעבר מדינת ישראל, זה סלפים וג'יהאדיסטים בדיוק כמו שהיה לפני צוק איתן.

חיים ילין: ועדיין, לפני צוק איתן החמאס לא היה בתוך המערכה הזאת נגד מדינת ישראל.

חיים ילין: אז מה בעצם המאפיין?

חיים ילין: מה בעצם שונה הפעם מצוק איתן?

חיים ילין: רק דבר אחד: המנהיגות של החמאס ברצועת עזה השתנתה.

חיים ילין: בפעם הראשונה הדרג המדיני והדרג הצבאי הוא אותו דרג, זה מה שמחזיק בעצם היום את ההסלמה, שהיא יכולה להגיע.

חיים ילין: בסוף, דעו כולכם, לווירוס אין גבולות: אם בסופו של דבר יקרוס הביוב; אם בסופו של דבר שפעת העופות תעבור אלינו; אם מחלת הפה והטלפיים תעבור אלינו; ואם איזושהי אפידמיה מרצועת עזה תעבור אלינו – אין מלחמה שיכולה לעצור את זה.

חיים ילין: זה אינטרס של כולם שלא תהיה מצוקה כזאת.

חיים ילין: ופה אנחנו נכנסים לסוגיה של החמאס.

חיים ילין: עד שהחמאס, כבוד היושב-ראש, לא יקבל את ההחלטה שהוא מבין והוא אחראי על שני מיליון פלסטינים, הם יחיו במצוקה.

בצלאל סמוטריץ': משפט לסיכום, חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: ולכן הפנייה, אם מישהו שומע את ערוץ הכנסת בעזה, זה שיבינו: הגורל שלכם הוא בידיים שלכם.

חיים ילין: אנחנו כמדינה רק יכולים לעזור: לספק תעשייה, להביא לכם כמה שיותר מקומות עבודה לתוך הרצועה; אנחנו לא אחראים להחליף את השלטון בתוך רצועת עזה – זה בידיים שלכם.

חיים ילין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר מעוניין לסכם?

בצלאל סמוטריץ': תמה רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': עוד עשר דקות יעמדו לרשותך לנסות לשכנע אותנו להסכים לחילופי המינוחים.

בצלאל סמוטריץ': אין לך מושג, אדוני השר, כמה טיעונים שמענו כאן בשעה וחצי האחרונות בעניין.

בצלאל סמוטריץ': הצליחו לבלבל אותנו.

חיים ילין: אנחנו בעד.

גלעד ארדן: ומה העמדה שהתגבשה אצל אדוני היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': אני פה ממלכתי.

בצלאל סמוטריץ': אני מנוע מלומר.

גלעד ארדן: אתה לא יכול לרגע להסיר את כובע היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': יש לך עשר דקות לשכנע.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שתצליח.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, הייתי רוצה לחזור להערה שהערתי, שפעמים רבות אנחנו מקבלים פה ביקורת – לפעמים מוצדקת – על יוזמות חקיקה מיותרות, שאולי לא היה ראוי שהבית הזה יעסוק בהן.

גלעד ארדן: במקרה הזה גם כן, אני קראתי כמה הערות של עיתונאים, שכנראה לא התעמקו מספיק בדברי ההסבר של החוק, וכיוון שהם ראו שהחוק עוסק בשינוי שם, אז הם לעגו לצורך בו ובקידומו.

גלעד ארדן: כתבו דברי ביקורת על כך שהכנסת משחיתה את זמנה על חוק כזה.

גלעד ארדן: והינה, אני שוב מסביר, כמו שיושב-ראש הקואליציה מסביר ומדגיש, כמו שאני מדגיש, שיש אכן חשיבות לחוק הזה, כי כשאנחנו מסתכלים אחורה ומנסים להסיק מסקנות, להפיק לקחים מהיסטוריית אירועי החירום של מדינת ישראל, אז הרי הבנו שכאשר יש צורך לגייס את כל היכולות של ארגוני החירום וההצלה, ארגוני המתנדבים, אוצר המדינה ועוד, כדי לקצר הליכים ולטפל במצבים מורכבים – לפעמים בגלל איתני הטבע, לפעמים בגלל מצב כזה או אחר או אפילו הצתות זדוניות.

גלעד ארדן: אנחנו נדרשים לאיזושהי הכרזה פורמלית.

גלעד ארדן: ותאמינו או לא, בגלל שהשם של ההכרזה הפורמלית שנקבע בחוק, בפקודת המשטרה, הוא "אסון המוני" – אני חשתי את זה גם כן, את הדילמה הזו במהלך גל השרפות – כי אתה מבין שאם אתה בעצם מכריז עכשיו על מצב של אסון המוני במדינת ישראל, יש לזה השלכות שעלולות להיות גם זריעת דה-מורליזציה בציבור, גם בנושא של החוסן הלאומי, והרי בסופו של דבר ההכרזה הזו בעצם רק נועדה להפעיל כל מיני מנגנונים שיסייעו לנו, כמדינה, לתפקד טוב יותר ולייצר מענה לאותם מצבי חירום.

גלעד ארדן: אז השם שנבחר הוא "אירוע חירום אזרחי".

גלעד ארדן: אם תשאלו למה דווקא הדגש הוא על "אזרחי" –כיוון שהנושא של אירועי חירום צבאיים, למשל נפילת טילים בעורף או מצב מלחמה של ממש, בעצם, מוסדר באמצעות מה שנקרא מצב מיוחד בעורף.

גלעד ארדן: כשמצב כזה מוכרז, מי שאחראי על הפיקוד והשליטה אם המשטרה מבקשת זאת – או יכול לקרות במצב כזה שהפיקוד והשליטה עוברים לאחריות צבא ההגנה לישראל ומשרד הביטחון.

גלעד ארדן: אבל כשאנחנו מדברים על אירוע חירום אזרחי, למעשה הפיקוד והשליטה הם של משטרת ישראל.

גלעד ארדן: אנחנו רוצים שבסיטואציה הזו לא יהיו מאחורי ההכרזה שיקולים, למשל מה זה אומר:

גלעד ארדן: האם אזרחים מחר – כי קראנו לזה אסון המוני – יגישו תביעות כנגד אוצר המדינה.

גלעד ארדן: אנחנו כן רוצים שהשר לביטחון פנים לא יהסס להפעיל את אותם מנגנונים ולרתום את כל המערכות לטובת אותו אירוע חירום אזרחי, כשמנגנוני המדינה צריכים להיות מופעלים למען כלל האזרחים.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש מהכנסת להתעלות מעל כל המחלוקות, ולהבין שכשמדובר במצבי חירום, כולנו, ימין ושמאל, שכם אחד, למען אזרחי ישראל, נתמוך בחוק בקריאה הראשונה, ונעביר אותו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית, ואם גם יעל גרמן אמרה שהיא תומכת, אני ממש מרגיש בנוח לסיים את הנאום החשוב הזה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': נעבור, אם כן, להצבעה על , בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': נא תפסו מקומותיכם, חברים, אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 69 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 34) (החלפת המונח אירוע אסון המוני), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 69 תומכים.

בצלאל סמוטריץ': אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תועבר להמשך דיון, בעזרת השם, בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להודעה לסגן מזכירת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות הקבע בצבא הגנה לישראל (חיילות בשירות קבע) (תיקון), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי ויעל כהן-פארן בנושא: ההשפעה של בנייתן הצפויה של עד 32 אסדות בים מחוף דור בצפון ועד חופי נתניה בדרום, ובמרחק של 9.6 עד 7.5 ק"מ מהחוף, על בריאות תושבי האזור, הסביבה הימית וכן על איכות האוויר במרחב.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1173); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': נעבור, אם כן, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 6 והוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': גם את ההצעה הזאת יציג לנו השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

בצלאל סמוטריץ': (תיקון מס' 6 והוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף) – עכשיו נראה אותך מסביר לנו גם מה זה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מאוד אשתדל.

גלעד ארדן: חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 5 והוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ח2017–.

בצלאל סמוטריץ': תיקון מס' 6.

גלעד ארדן: 6?

בצלאל סמוטריץ': כך כתוב.

גלעד ארדן: ראית איך עובר הזמן?

גלעד ארדן: אצלי כתוב 5.

גלעד ארדן: אבל עכשיו, כיון שעסקינן בשמות של חוקים, אני לא יודע אם אדוני זוכר, איך כונה החוק הזה בתקשורת.

בצלאל סמוטריץ': חוק החיפושים.

גלעד ארדן: לא, חוק המישוש.

גלעד ארדן: הינה, יושב-ראש ועדת החוקה זוכר היטב.

גלעד ארדן: אני זוכר שכשהחוק הזה עלה בתחילת הקדנציה הזו, רבים מחבריי וחברותיי כאן זעקו געוואלד; הציגו את החוק כקץ הדמוקרטיה, תיארו מציאות ולפיה שוטרים יעברו פה ברחבי המדינה וימששו את האזרחים ללא כל הצדקה.

גלעד ארדן: אומנם זה היה במקרה במהלך גל הטרור, והמטרה, כמובן, מאחורי החוק הזה הייתה להציל חיים ולאפשר סמכויות לשוטרים, למעשה לחפש בכליהם של חשודים פוטנציאליים כדי לבדוק שהם לא נושאים בכליהם סכין או מספריים או כל אותם כלים שבאותם ימים – לפני שגל הטרור באופן יחסי דעך – שימשו למתקפות טרור, ובפרט בירושלים.

גלעד ארדן: אם כן, הוראת השעה שאז הועברה – והיו אז חברי כנסת, כמו חבר הכנסת בני בגין ואחרים, שדרשו שהחוק במתכונתו הראשונית לא יאושר כהוראת קבע, כי הם חששו שהמשטרה תעשה בחוק הזה שימוש נרחב – אותה הוראת שעה למעשה הרחיבה את הכלים הנתונים בידי המשטרה כדי למנוע אלימות ואפשרה לערוך חיפוש על גופו של אדם, בגדיו וכליו, בעצם בשני מצבים: מצב אחד, כשיש חשש סביר שאדם עומד לבצע מעשה אלימות; ומצב שני, במקומות – אני מדגיש – במקומות שבהם קיים סיכון ביטחוני מיוחד או שנחשבים כמועדים לאירועי אלימות.

גלעד ארדן: זה יכול להיות דיסקוטקים או זה יכול להיות באזור הר הבית, וגם אם אין שם חשש לגבי אותו אדם בנוגע לנשיאת נשק או שימוש בו.

גלעד ארדן: אבל הוטלו מגבלות – למשל, הוטלה מגבלה שמפקד המחוז, כלומר קצין בדרגת ניצב, צריך להכריז מראש על אותו אזור ועל פרק זמן שבו האזור הזה נחשב כמועד לפורענות כדי שהשוטרים בו יקבלו את הסמכות.

גלעד ארדן: החוק הזה, לצערי, בעצם בגלל האופוזיציה הלוחמנית מאוד שקמה לנו לאחרונה, החוק הזה כבר פקע בסוף דצמבר 2017 ולמעשה יש צורך דחוף היום לאשר אותו מחדש, כי למעשה כיום אין למשטרה את הסמכויות מכוח החוק הזה, ולמעשה אף אחד מאיתנו לא יכול לדעת מתי יתרחש פיגוע הטרור הבא.

גלעד ארדן: למי מחבריי שחשש שייעשה שימוש נרחב בחוק הזה, הרי שוועדת החוקה חייבה במסגרת החוק את המשרד לדווח כמה פעמים המשטרה באמת עשתה שימוש בהכרזות הללו של מפקדי המחוזות.

גלעד ארדן: אז מסתבר – משום מה זה לא מופיע לי בנאום, אז אני אומַר זאת מהזיכרון – בסך הכול המשטרה עשתה שימוש שלוש או ארבע פעמים ביכולת של מפקד מחוז להכריז על אזור מסוים לפרק זמן מסוים כאזור – אני קורא לו מועד לפורענות, לא צריך להגזים, אבל כזה שמאפשר או מקנה את הסמכות.

גלעד ארדן: ברוב המקרים, דרך אגב, זה היה במסגרת ההגנה על שלומם וביטחונם של מי שהשתתפו במצעדי הגאווה, כי היה חשש שאו מחבלים או אחרים שלא כל כך אוהבים אותם יגיעו לשם עם סכין או איזשהו אמצעי אלימות.

גלעד ארדן: למעשה, כשאנחנו מסתכלים היום על התועלות של החוק הזה אל מול הפגיעה שעלולה להיות בזכויות הפרט, שהיא נעשתה באמת בצמצום ובאופן מאוד מאוד מידתי, אז אני חושב שברור שראוי וחשוב להמשיך ולהקנות למשטרה את הסמכויות במסגרת החוק הזה.

גלעד ארדן: ושוב, הסמכויות הללו נוצלו מאוד במשורה, מאוד באחריות ובצמצום, מתוך הבנה של האיזונים הנדרשים.

גלעד ארדן: ולכן אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק המוצע בקריאה הראשונה ולהעביר אותו לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע שרשימת הדוברים סגורה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור, אם כן, לרשימת הדוברים: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, התיקון שמוצע הוא עוד חוק שפוגע בזכויות אדם ומכוון גם נגד מיעוטים.

יוסף עטאונה: הצעת החוק פוגעת ויכולה לפגוע באנשים, ובעיקר באוכלוסייה הערבית, ויכולה לתת למשטרה עוד ועוד כוח.

יוסף עטאונה: ובמציאות המשטרה לא זקוקה להרחבת סמכויות, היא מפעילה כוח ועוד כוח נגד האוכלוסייה הערבית.

יוסף עטאונה: אני רוצה להתייחס לדבריו של מפקד מחוז דרום במשטרה שהוא לא צריך הרחבת סמכות.

יוסף עטאונה: הוא דיבר היום וסיכם את שנת 2017 בנגב.

יוסף עטאונה: ועל מה הוא מדבר?

יוסף עטאונה: הוא דיבר על עלייה משמעותית בעבירות בקרב החברה הערבית בנגב, הוא דיבר על זה שהאוכלוסייה הערבית היא 18% מהאוכלוסייה בנגב, אבל השיעור שלה בעבירות גבוה כמעט ב-50%.

יוסף עטאונה: המציאות הקשה, המצב הסוציו-אקונומי, הנשירה מבתי ספר, היעדר תעסוקה, הם הסיבה.

יוסף עטאונה: ובתיקים של החזקת נשק בלתי חוקי בקרב האוכלוסייה הערבית בנגב, ובנגב בכלל, השיעור מגיע ל-55%, ובמקרי הרצח שיעור הערבים הוא 46%.

יוסף עטאונה: וזה מה שאמרנו כל הזמן, שעל המשטרה לספק ביטחון לאנשים ולאסוף את הנשק.

יוסף עטאונה: החמור ביותר, מפקד המחוז היום אמר ש-1,400 משפחות בנגב הרסו את הבית שלהן, והוא שמח שהן עשו את זה.

יוסף עטאונה: אני חושב שמפקד מחוז כזה לא יכול לשמש בשום תפקיד ציבורי.

יוסף עטאונה: הוא גם לא יכול להיות מפקד מחוז, לא בנגב ולא בתל אביב, כי מפקד מחוז, שאמון על ביטחון הציבור, ששמח למראה של הריסת בתים והשארת אנשים ומשפחות – 1,400 משפחות – ללא קורת גג, הוא לא יכול להיות מפקד מחוז, הוא לא יכול להיות אמון על ביטחון הציבור.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

יוסף עטאונה: ולכן אני חושב שהצעת החוק להרחבת הסמכויות של מפקד מחוז לתת אישור והרשאה לעשות חיפוש על אנשים היא מיותרת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסף עטאונה: ממילא המשטרה, כלפי האוכלוסייה הערבית, משתמשת בכוח ופוגעת, והרגה בשנים האחרונות יותר ויותר – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה רבה, חבר הכנסת עטאונה.

יוסף עטאונה: – – ולכן אין מקום להצעה ולתיקון שבחוק.

יוסף עטאונה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יוסף עטאונה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין – ברור שעל חוק כזה, היי נא לי לפה.

בצלאל סמוטריץ': שמעת מה אמרתי?

בצלאל סמוטריץ': היי נא לי לפה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה, סגן יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חברי הכנסת, חברות הכנסת, על החוק הזה דנו דיונים רבים בוועדת החוקה בסבב הקודם.

מיכל רוזין: אני רוצה להזכיר לכם שהימים שבהם דנו בחוק הזה היו הימים של פיגועים קשים ברחובות ירושלים, דקירות קשות, ובאמת תקופה של התקפות טרור ומצב ביטחוני מאוד לא יציב וחשש גדול של כולנו בכל רחבי הארץ.

מיכל רוזין: אבל היה פה ניצול, ניצול של המשרד לביטחון הפנים, שבמהלך עשור – עשור – הביא את הצעת החוק הזאת שוב ושוב לכנסת, והכנסת שוב ושוב סירבה לאשר למשרד לביטחון הפנים את הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: וניצלו את אותם ארבעת חודשי טרור אומללים ונוראים וקשים כדי להעביר את הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת לא תפעל כנגד אותם מפגעים, לא תפעל אפילו לא כנגד המגזר הערבי, האוכלוסייה הערבית, במדינת ישראל, מכיוון שמולם כבר פועלים די בדרכים האלה.

מיכל רוזין: אבל מי כן ייחשף לבעיה מאוד קשה בהיתר הברור הזה של – אני קוראת לחוק הזה חוק המישוש?

מיכל רוזין: כל קבוצת אוכלוסייה, כל מיעוט, כל מיעוט במדינת ישראל ששונה מהמיינסטרים, כל מיעוט שמפגין – תשאלו חרדים, תשאלו את בני הקהילה האתיופית, תשאלו אפילו מתנחלים, תשאלו – כל קבוצת אוכלוסייה שמפגינה תזכה לאפליה מאוד קשה סביב החוק הזה.

מיכל רוזין: ואנחנו ראינו היטב, כולנו, התוודענו לאותן תופעות קשות של חברי הקהילה האתיופית.

מיכל רוזין: חבר'ה צעירים, שיכולים לשבת בערב בגינה ציבורית בדיוק כמו הילדים של כולנו וערב-ערב תעצור ניידת משטרה, תרד, תבדוק אותם, תעצור אותם, תיקח אותם לתחנת משטרה רק כי הם יושבים בשכונה – תסלחו לי – לבנה, או שכונה שהם לא "אמורים", במירכאות כפולות, להיות בה.

מיכל רוזין: ואנחנו שמענו היטב גם מכאלה ממוצא מזרחי שהם הסתובבו במקרה באיזו שכונה או באיזו סמטה ועצרו אותם ובדקו אותם.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת היא כל כך הזויה שהיא מגדירה פעם ראשונה בחוקי הכנסת את המילה "בריון".

מיכל רוזין: מה זה בריון?

מיכל רוזין: מי יקבע מה זה בריון?

מיכל רוזין: מי שנראה לי בריון או מי שנראה למישהו אחר בריון?

מיכל רוזין: איזו מין הגדרה זאת?

מיכל רוזין: אם שוטר רואה אדם ברחוב והוא נראה לו בריון, זכותו למשש אותו גופנית כדי לגלות אם יש עליו נשק.

מיכל רוזין: לא כי הוא חושד שיש לו נשק, לא כי הוא חושד שהוא עבר עבירה או יש לו סמים, רק בגלל שהוא בריון.

מיכל רוזין: וגם, אם רואים חבורת נערים.

מיכל רוזין: דרך אגב, אני רואה חבורת נערים, לפעמים הם נראים לי מפחידים, אבל הם יכולים להיות החברים של הבן שלי.

מיכל רוזין: ואליהם מותר לגשת, לאותו שוטר מותר לגשת אליהם, למשש את גופם ולבדוק אותם.

מיכל רוזין: ויותר מזה, אני דרשתי החרגה בחוק שרק שוטרות יוכלו למשש נשים.

מיכל רוזין: חבר'ה, שתדעו לכם, אתם היום מאשרים ששוטרים גברים יכולים למשש נשים ברחוב או בהפגנות רק כי הן נראות להם בריוניות או מאיימות בצורה כזאת או אחרת, או יש חשש לגביהן, אפילו לא חשד.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת לא ראויה לאישור, בטח לא בהוראת שעה נוספת לשלוש שנים.

מיכל רוזין: עד היום הובטח לנו שמביאים – עוד בהצעה הראשונה שאושרה הובטח לנו שיתקיים דיון.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

מיכל רוזין: הובטח לנו שיתקיים דיון עם המשטרה על הבריונות המשטרתית, על הפרופיילינג ועל העובדה שאותן קבוצות אוכלוסייה, מיעוטים, סובלות מההגדרות האלה ומהפרופיילינג.

מיכל רוזין: עד היום הדיון הזה לא התקיים, והינה אתם היום מאשרים להם שוב לשלוש שנים את הצעת החוק.

מיכל רוזין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, לנו כאוכלוסייה ערבית, החוק הזה, בלי לחוקק אותו, קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריכים לחוקק אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והחוק הזה מכוון אלינו, אנחנו, האזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מעטים מאוד נכנסים לגבולות מדינת ישראל מהשטחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה שנכנסים, יש להם אישור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומעטים מאוד הם אלה שמתעסקים עם דברים שלכאורה צריכים את החוק הזה בשבילם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל החוק הזה בא כדי לחסוך מאותם שוטרים אולי לפעמים תשאול במח"ש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה, לא צריכים אותו כדי להכניס צעיר מבאקה אל-גרבייה, מתנדב במד"א שבסך הכול עבר ליד תחנת משטרת באקה אל-גרביה והיה לו בקבוק ריק, והוא שם את זה בפח האשפה ליד התחנה של המשטרה – הכניסו אותו, הרביצו לו, קיללו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, גם השוטר שהכה אותו, בפני הקצין, אמר לו אפילו: אתה תקבל קנס – הוציא לו רפורט, קנס, ואמר לו: אתה תהיה מואשם בתקיפת שוטר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הדברים האלה מתועדים, הדברים האלה, הוא פשוט הקליט את כל השיחה ואת כל מה שהוא עבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו אמר שהיה צריך חוק כזה כדי לפעול את הפעילות הזו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: העוינות, ההתייחסות לאוכלוסייה הערבית כאל אויבת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום להביא חוקים כאלה צריך לשנות דיסק במשטרה, צריך לשנות גישה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אזרחים שצריכים להיות שווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק המישוש הזה ימומש נגד הערבים – אם בכלל, כי לא צריך אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מרביץ, הוא תוקף, הוא מקלל, וכשמח"ש נכנס לתמונה אז אומרים: אתם יודעים מה, מה יהיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נסגור תיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תיקים עם הוכחות, והעילה לסגירה של מח"ש הייתה: אנחנו נתאמץ יותר מדי כדי להוכיח בבית משפט שהשוטר הזה הפר את החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד מדובר באזרח ערבי, אז דמו הפקר, כבודו הפקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפגוע גם בנשים, עד כדי כך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נגיע למצב שתהיה הפרדה בינינו לבין האזרחים היהודים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לזה מתכוונים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השוטרים גם מגיעים אלינו, ליישובים שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן החוק הזה הוא חוק גזעני, חוק מיותר ואין לו מקום במדינה שמתיימרת להיות דמוקרטית – כי דמוקרטית היא לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול, שלוש דקות, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, הבניין הזה מעורר את המוזה שבקרבי ולכן שרבטתי את המילים דלהלן.

זוהיר בהלול: בסדר?

זוהיר בהלול: אתה קשוב?

בצלאל סמוטריץ': כולי אוזן.

זוהיר בהלול: מששו אותי, אחיי, מששוני / גופי כבר אינו רכושי.

זוהיר בהלול: / חושיי קהו כבר בקרבי.

זוהיר בהלול: / מאז שנולדתי מיששוני / נגשוני, דגדגוני ודקרוני.

זוהיר בהלול: / מה לא פגע בי, אם לא מוצאני.

זוהיר בהלול: / שחור שחור יקראני / אותו שוטר שירדפני, / בחסות חוקי חושך יעצרוני / וכל תחנוניי לא יושיעוני.

זוהיר בהלול: / מה עוללת לי, בוראני, / שערטלתני והפכתני למשושי.

זוהיר בהלול: / בחסות חשכת הרוע נטשתני / ובידי דמוני הפקרתני.

זוהיר בהלול: / מששו, אחיי, מששו אותי.

בצלאל סמוטריץ': כישרון מבוזבז, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חוזר בי.

קריאה: – – – הכי בא לידי ביטוי.

בצלאל סמוטריץ': חברים, חוזר בי.

בצלאל סמוטריץ': חוזר בי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוסי רז, אני לא הייתי עולה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': זהו, אחרי כזה דבר קשה לעמוד בסטנדרטים.

מוסי רז: אחרי זוהיר אני אילם.

יואל חסון: איך אפשר, אחרי מה שהוא אמר, איך?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת אמיר אוחנה – מוותר.

קריאה: תענה לו – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן, שרבטת לך גם איזה משהו במוזה?

יואל חסון: יעל, נא לא לרדת בסטנדרט.

רויטל סויד: יעל תמיד בסטנדרט גבוה.

רויטל סויד: תגידי לו את זה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אתם יודעים, כששמים לפנינו הצעת חוק שמדברת על טרור, אנחנו כולנו קופאים דום ומצדיעים.

יעל גרמן: ויש לכך גם סיבה, אנחנו באמת רוצים למנוע את הטרור.

יעל גרמן: אבל שלא תשלו את עצמכם, החוק הזה לא מדבר על טרור.

יעל גרמן: כן, בוודאי, יש לו גם השלכות על טרור; החוק הזה בא ומדבר במפורש על למנוע אלימות.

יעל גרמן: למנוע אלימות בכל מקום – בפאבים, ברחוב, בכל מקום.

יעל גרמן: זאת המטרה.

יעל גרמן: וכשאנחנו מדברים על אלימות, מה החוק הזה מבקש לעשות, למעשה?

יעל גרמן: הוא מבקש לתת סמכות בידי קצין, שאם הוא רואה מישהו שהוא חושד בו שהוא עלול לבצע עבירת אלימות – אני לא יודעת איך שוטר יכול לחשוד, על פי מה?

יעל גרמן: על פי צבע עורו, על פי בגדיו, על פי משקפיו?

יעל גרמן: איך בדיוק שוטר יקבע מיהו האדם החשוד במעשה אלימות – ואני לא מדברת על טרור – האם בגלל שהוא מדבר רוסית?

יעל גרמן: האם זו הסיבה?

יעל גרמן: זה חוק שיש כאלה שקוראים לו חוק המישוש, ואני קוראת לו חוק הפרופיילינג.

יעל גרמן: זהו חוק שלפי קביעות מראש ודעות קדומות, שוטר יכול לקבוע שמישהו שלדעתו שייך לקבוצה כזו או אחרת שעושה אלימות – המישהו הזה חשוד בעבירת אלימות, ואז הוא יכול לבצע מישוש על גופו.

יעל גרמן: אבל יותר מכך, לא רק על אותו אדם שהוא חושד בו הוא יכול לבצע עליו חיפוש, אלא גם על חבריו.

יעל גרמן: אם כמה חברים חברו יחד, ואותו שוטר חושד שהם או אחד מהם עלול לבצע אלימות כלשהי, הרי שהוא יכול, בגלל שהוא חושד באחד, לבצע חיפוש בכל החבורה.

יעל גרמן: זהו חוק לא דמוקרטי, זהו חוק שמאפשר למשטרה לחפש על גופם של אותם בני קבוצות מוחלשות, ואותן קבוצות שנקבע מראש שהן אלה שמועדות לפורענות.

יעל גרמן: ואני אומר במפורש: בוודאי, קודם כול, ערבים, זה ברור, אבל לא רק; גם אלה שיוצאים מהעדה האתיופית וגם דוברי רוסית, וגם סתם כהי עור, ואולי כאלה שלא מתלבשים כראוי.

יעל גרמן: זהו חוק שבמשך שנים הכנסת נמנעה מלהעביר, ורק מפני ששמו על החוק הזה את המסכה שמוכרת כל דבר, מסכת הטרור, רק בגלל זה הוא נמצא כאן לפנינו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: – – ואני מציעה לא לאשרו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אילו לא היה כתוב בהצעת החוק המשפט שאומר – מה הרעש הזה?

ישראל אייכלר: אני לא שומע את עצמי.

ישראל אייכלר: אילו לא היה כתוב בחוק שמדובר במקום שהוכרז בידי מפקד מחוז במשטרה כמקום שעלולה להתבצע בו פעילות חבלנית עוינת, אז הייתי מתנגד לחוק, כי אני לא רוצה לתת סמכויות לאנשים, לשוטרים, מכל מיני סיבות, למשש אנשים שאין בהם חשד.

ישראל אייכלר: אבל במקום שיש הכרזה שיש חשד לפעילות חבלנית עוינת, אני מסכים שיבדקו גם אותי וכל אחד אחר, כי זה לביטחונם של כל האנשים שמסתובבים בסביבה.

ישראל אייכלר: ולכן, אין לי הרבה מה לחדש בעניין החוק הזה, כבוד היושבת-ראש, אלא בנושא התקציב אני רוצה להגיד משהו.

ישראל אייכלר: הממשלה העבירה תקציב של קרוב ל-400 מיליארד שקלים.

ישראל אייכלר: אנשים שואלים אותי: למה אתם מדברים רק על התקציבים של החרדים בשעה שיש תקציב, ולמה מבליטים את זה?

ישראל אייכלר: ואני תמיד אומר להם: פשוט מאוד – וחשוב שהצופים ידעו את זה – המדינה מעבירה 400 מיליארד שקלים באלפי תקנות ותקציבים, הם לא רוצים שאנשים יעסקו בשאלה לאן הולך סעיף זה, לאן הולך סעיף זה, מה עושים במשרד החינוך עם 64 מיליארד שקלים, שזה תקציב יותר גדול ממשרד הביטחון, האם כל סעיף וסעיף זה אכן חשוב, אז עושים ככה: מפנים את כל הזרקורים לכיוון של איזה תקציב לחרדים, ואז העם ייתן להם להעביר אפילו 400 מיליארד שקל מבלי לשאול שאלות.

ישראל אייכלר: אני רוצה להפנות לאיזושהי נקודה שראיתי בדוח מאוד מעניין, איך מנצלים את התקציב.

ישראל אייכלר: מדברים על תקציבים לנכים, לילדים מיוחדים, לקשישים, לדיור, לרווחה, ואומרים שאין מספיק כסף.

ישראל אייכלר: אז פתאום ראיתי דוח על ניצול התקציבים בשנים האחרונות, ודבר מעניין – אני אצטרך לקיים פיליבסטר של שלושה ימים ושלושה לילות לפרט את כל הרשימה של כל המשרדים, אז לקחתי רק כמה דוגמאות:

ישראל אייכלר: מתקציב משרד החינוך לציוד לילדים בחינוך מיוחד – תשמעו טוב – נוצלו רק 34% מן התקציב שהוקדש לילדים בחינוך מיוחד בשנים 2012–2016, כולל; בתקציב משרד החינוך, לימודי יהדות, רק 14% נוצלו, ואחר כך עוד אומרים שיש הדתה; במשרד השיכון יש תקציב לרכישת דירות לנכים – מדובר הרבה על רכישת דירות – רק 38% מהתקציב שהוקצה לקניית דירות לאנשים הכי מסכנים בחברה הוצאו.

ישראל אייכלר: מה עם כל השאר?

ישראל אייכלר: ולא לדבר על רעידות אדמה וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, כבוד היושבת-ראש, ואני מסיים: אם היו חוסכים את הכסף ומחזירים לאוצר בגלל רצון לחסוך ויעילות, הייתי מסכים, אבל יש לי חשש שהרגולציה והביורוקרטיה גורמות למצבים כאלה שאי-אפשר להוציא את הכסף שהוקצה לדברים חשובים מאוד.

ישראל אייכלר: זו ההערה שיש לי על התקציב.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מסתכל על הניסוח של הוראת השעה שעכשיו מבקשים להאריך אותה – ואני כאן משתף אתכם במה שכתוב שם, שהוראת השעה מעניקה לשוטרים סמכות לערוך חיפוש על גופו של אדם לשם איתור נשק במקום שהוכרז בידי מפקד מחוז במשטרה כמקום שעלולה להתבצע בו פעילות חבלנית עוינת, אף – זה העיקר – אף אם לא התעורר חשד מוקדם לגבי אותו אדם בנוגע לנשיאת נשק או שימוש בו.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, השוטר מקבל סמכות לערוך חיפוש מבלי שיש לו חשד כלפי אותו בן אדם.

יוסף ג'בארין: אם נבין שהשוטר לא יכול לעשות חיפוש על כל בן אדם שהוא רואה, אז השוטרים יצטרכו לבחור באנשים מסוימים כדי לחפש על גופם.

יוסף ג'בארין: למה לבחור?

יוסף ג'בארין: כי הם, אין להם חשד.

יוסף ג'בארין: הרי אף אחד לא חשוד מהבחינה הזו.

יוסף ג'בארין: ואז אני שואל, לפי מה השוטרים יבחרו באותם אזרחים שיחפשו על גופם?

יוסף ג'בארין: לפי מה?

יוסף ג'בארין: הם יבחרו את אותם אנשים, אותם אזרחים, אותם תושבים שייראו להם הכי קרוב לחשודים.

יוסף ג'בארין: ומי הכי קרוב לחשודים?

יוסף ג'בארין: קודם כול, זה בטח התושבים הערבים והאזרחים הערבים.

קריאה: למה?

יוסף ג'בארין: ולכן, אין ספק שבחקיקה הזו יש כאן מה שנקרא racial profiling.

יוסף ג'בארין: זה פשוט תיוג אתני, תיוג אתני שפוגע בעיקר בקבוצת התושבים והאזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: כי השוטר כאן, בין אם הוא יפעל במודע, כשהוא רואה אזרח ערבי והוא רוצה לחפש על גופו, ובין אם בתת-מודע שלו – בתת-מודע שלו הוא יעשה את הזיהוי הזה בין המראה הערבי, ואולי גם המזרחי, אם הוא יהודי, של אותו תושב או אזרח, לבין הצורך לחפש על גופו.

יוסף ג'בארין: ולכן, זה לא רק האזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: זה גם אולי תושבים יהודים שייראו כדומים לתושבים ערבים, או קבוצות מיעוט אחרות שהשוטר מייד יזהה בין נוכחותם לבין חשד שאולי הם נושאים נשק.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר, זהו חוק שמלכתחילה היה פסול, אין מקום להאריך אותו, ויש כאן racial profiling, תיוג אתני במיטבו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, האמת שבא לי לצחוק מהחוקים האלה, כי כל מה שהממשלה הזאת מחוקקת ומנסה לקדם כאן, הרי אנחנו כאוכלוסייה הערבית בארץ הזאת חווים את זה יום יום.

טלב אבו עראר: בלי החוק הזה אין ביטחון לציבור?

טלב אבו עראר: אני חושב שחסרה מילה בהצעת החוק: כשהחוק הזה מסמיך את השוטר לערוך חיפוש על גופו של אדם, חסרה שם המילה "ערבי", כי החוק הזה נועד אך ורק לאוכלוסייה הערבית בארץ הזאת.

טלב אבו עראר: אנחנו חיים את זה במציאות.

טלב אבו עראר: השר ארדן עדיין לא חזר בו מהאשמה שהדביק למנוח, לשהיד, יעקוב אבו אלקיעאן, שאמר עליו שהוא ניסה לבצע פיגוע באום אל-חיראן.

טלב אבו עראר: למרות שהחקירה במח"ש, למרות שהשב"כ אמרו שזה היה אירוע, לא פיגוע, השר ומפכ"לו עדיין דבקים בטענה שקרית זו.

טלב אבו עראר: אפילו המפקד שלו בדרום היום סיכם את שנת 2017, והוא מביע את שמחתו על זה שהבדואים בנגב הורסים את בתיהם בעצמם.

טלב אבו עראר: לא יודע, אדם הורס את הבית בעצמו – הוא אומר: מתוך הבנות.

טלב אבו עראר: איזה הבנות?

טלב אבו עראר: מתוך אילוצים; אם הוא לא יהרוס את הבית לבד, הוא יישא בעלויות כספיות בקנסות.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, לפני כחודש ימים קיבלתי שתי תלונות משני עיתונאים – או כתבים – ערבים בארץ הזאת, שבאו לבקר חולים בבתי חולים, שניהם בבית החולים איכילוב.

טלב אבו עראר: כשהם באו להיכנס לבית החולים התבקש כל אחד מהם להציג תעודת זהות.

טלב אבו עראר: וזה מוקלט, דרך אגב.

טלב אבו עראר: הערבי הזה, המכובד, שאל את השומר: למה כולם נכנסים בלי שהתבקשה מהם תעודת זהות, בלי שהזדהו, ורק ממני אתה מבקש?

טלב אבו עראר: הוא אמר כך: אלה ההנחיות שקיבלתי מהאחראים, לבדוק אך ורק ערבים.

טלב אבו עראר: שמעת, גברת גרמן, חברתי?

טלב אבו עראר: רק מערבים.

טלב אבו עראר: זה מוקלט.

טלב אבו עראר: מי אמר את זה?

טלב אבו עראר: השומר שעומד בכניסה לבית החולים.

טלב אבו עראר: הרי יש שם מכשיר מגנומטרי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלב אבו עראר: – – ויכולים לבדוק את הכול.

טלב אבו עראר: למה לבקש תעודת זהות מערבי ולא מאחרים?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלב אבו עראר: ולכן, גברתי, החוק הזה מיותר, לא חוקי, לא דמוקרטי, חוק שמבייש את כל המדינה וצריך להוריד אותו מסדר-היום ולהתנגד לו.

טלב אבו עראר: כל חברי הכנסת מתבקשים להתנגד לחוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, כאשר הממשלה מביאה בפנינו חוק ומציעה לשנות מצב קיים, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו איפה נמצאת הבעיה ומה דורש באמת תיקון.

דב חנין: הצעת החוק הזאת, עמיתיי חברי הכנסת, לא באמת משנה מצב קיים, היא מאריכה הוראת שעה שנחקקה בזמנו, כי הסבירו לנו שאנחנו נמצאים במציאות מאוד מאוד מיוחדת, מאוד מאוד יוצאת דופן, של פיגועים בנשק קר, של דקירות ושל סכינאים, ואז אמרו לנו: במצב המאוד מאוד מיוחד הזה אנחנו חייבים הוראת שעה שתיתן מענה ופתרון זמני, ולכן זו הוראת שעה ואנחנו לא נתייחס אליה כחוק קבוע, אלא רק כהוראת שעה.

דב חנין: ועכשיו אנחנו לא נמצאים באותה מציאות.

דב חנין: המצב שבו היו הרבה מאוד דקירות והמשטרה טענה שאין לה מספיק כלים לא קיים היום, ובכל זאת הממשלה באה ואת אותו אמצעי זמני שהיא ביקשה מאיתנו לאשר כאמצעי חירום זמני ויוצא דופן, היא מציעה לנו עכשיו להאריך לשלוש שנים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, זה שימוש לרעה בכנסת, זה שימוש לרעה בהליכי החקיקה.

דב חנין: אבל אני רוצה להתקדם לנושא יותר עקרוני.

דב חנין: האם למשטרה בישראל חסרות סמכויות?

דב חנין: האם למשטרה בישראל חסרות סמכויות שמאפשרות לה לפעול מול אנשים שנחשדים בעבירה?

דב חנין: ממש לא.

דב חנין: הרי גם בלי החוק הזה, אם יש חשד סביר שוטר יכול לעצור ולחפש.

דב חנין: מה הכוח של החוק הזה?

דב חנין: מה המיוחדות של החוק הזה?

דב חנין: המיוחדות של החוק הזה היא שאפשר לחפש גם בלי חשד.

דב חנין: אפשר לחפש בלי חשד.

דב חנין: ואני שואל אתכם, אז אצל מי יחפשו בלי חשד?

דב חנין: וכאן אני מגיע לאותו מענה שדיברו עליו חבריי שדיברו לפניי בחוק הזה: יחפשו בלי חשד אצל מי שהמראה שלו נראה חשוד; יחפשו בלי חשד אצל ערבים; יחפשו בלי חשד אצל יהודי אתיופיה; יחפשו בלי חשד אצל מזרחים.

דב חנין: ואנחנו כבר היום, עמיתיי חברי הכנסת, נמצאים במציאות שבה יש יותר מדי פרופיילינג על בסיס אתני, שיש סימון ותיוג של אנשים לפי השייכות שלהם, ולפי השייכות שלהם מחליטים אם לחפש אצלם, אם הם חשודים או שאפשר להתייחס אליהם כאל אזרחים שומרי חוק.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני מציע לכנסת להתנגד לחוק הגרוע הזה ולחזור לתפיסה שאומרת שכל אזרח בישראל לא חשוד אלא אם כן יש נגדו חשד.

דב חנין: ואם יש חשד, יקומו למשטרה הסמכויות שיש לה כשיש חשד.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק.

יהודה גליק: אני מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית היא למה המשטרה צריכה את הוראת השעה הזאת, למה צריך את החוק הזה?

עאידה תומא סלימאן: האם באמת המשטרה עד עכשיו נמנעה מלקיים כל בדיקה כזאת בגלל שהיא חשבה שזה לא בסמכות שלה?

עאידה תומא סלימאן: האם המשטרה באמת לא יכלה לבצע את העבודה שלה עד היום, בגלל שאין לה את החוק שמקנה לה את הסמכות הזאת?

עאידה תומא סלימאן: והתשובה ידועה.

עאידה תומא סלימאן: התשובה ידועה מראש.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכירים הרבה מקרים שבהם המשטרה לא רק שביצעה את החיפושים האלה אלא עשתה מעבר לחיפושים; אפילו ראינו סרטונים שבהם המשטרה גם עשתה חיפוש, גם עצרה, גם התייחסה באלימות לא מובנת, שאין לה שום הצדקה בהרבה מהמקרים.

עאידה תומא סלימאן: כשמסתכלים על הצעת החוק ועל ההסבר שניתן, נאמר שאפשר לעשות את זה במקום שהוכרז בידי מפקד מחוז במשטרה כמקום שעלולה להתבצע בו פעילות חבלנית עוינת.

עאידה תומא סלימאן: ההגדרה המאוד-ספציפית כאשר מדברים על פעילות חבלנית עוינת כבר אומרת בצורה הכי ברורה למי הכוונה ואומרת מי יכול ומי עלול להיות חשוד בפעילות חבלנית עוינת.

עאידה תומא סלימאן: המשטרה לא באה להגיד, למשל, שיש חשש שלבן אדם יש נשק לא מורשה והוא עלול לפגוע באנשים.

עאידה תומא סלימאן: כי אתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: אם מרחיבים למשפט כזה, שרוצים לבצע את החיפוש בגלל חשד שקיים, חשד של החזקת נשק, תאמינו לי, הייתי אולי חושבת פעמיים שהכוונה היא לעשות מבצע רציני, לתפוס את כל כלי הנשק המסתובבים באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה נשק שמאיים על ביטחונם של האזרחים הערבים, נשק שמשתמשים בו בתקופה האחרונה להרבה מעשי רצח, לא מעורר חשד, כנראה.

עאידה תומא סלימאן: הוא לא נחשב פעולה חבלנית, הוא לא נחשב למשהו עוין.

עאידה תומא סלימאן: עוינות וחבלנות זה רק כלפי אוכלוסייה מסוימת ועל רקע מסוים, וכאשר החשוד בא – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: – – משייכות לקבוצה מסוימת, החוק הזה יפתח עוד פתח ויאפשר עוד התעללות באזרחים, ולכן אנחנו נגדו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה, אם תגיע לאולם עד אז.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אני לא מבין מה ההיתממות שנעשית כאן.

מיקי לוי: הרי אם אתם מסתכלים מסביבנו, אין כמעט שנה שקטה.

מיקי לוי: אין שנה שעוברת בלי דקירות סכינים, ולא דווקא על ידי מגזר כזה או אחר, ולא דווקא על ידי מחבלים, אלא אפילו במקומות הבילוי בתל אביב.

מיקי לוי: אירועים קשים היו בעבר ולצערי יהיו גם בעתיד.

מיקי לוי: עכשיו, כשאנחנו נוסעים לארצות הברית כתיירים, אנחנו נבדקים שם על כל צעד ושעל על ידי אותה משטרה של ה-state שבה אנחנו נמצאים.

מיקי לוי: זאת ועוד, אפילו אם עשית סתם עבירת תנועה, הוא מוציא אותך עם ידיים על האוטו – הדמוקרטיה הגדולה בעולם.

מיקי לוי: וכאן עדיין ימות המשיח לא הגיעו, ומה לעשות, הכלי הזה נחוץ למשטרת ישראל כדי לשמור על ביטחוננו, ולכן צריך לתת אותו.

מיקי לוי: אני אומר לכם שגם ממני מבקשים תעודת זהות, ואם יש בעיה נקודתית, כמו שאמר חבר הכנסת הנכבד, דווקא בגלל שאתה ערבי, אז צריך לטפל בעניין הזה.

מיקי לוי: החוק הזה במקרים רבים בא להציל חיים.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, תגידו לי, מה אתם מיתממים?

מיקי לוי: כמה שימוש בנשק בלתי חוקי יש; כמה דקירות סכינים יש; וישנם מתחמים של בילוי שמחפשים חיפוש.

מיקי לוי: וחבר הכנסת אוחנה, חבר הכנסת – חבר הכנסת אוחנה.

אמיר אוחנה: כן, אדוני.

מיקי לוי: שאלת אותי לפני כן לגבי העניין האישי, ואמרתי שלמשל במצעד של הקהילה שנערך לפני שנה בירושלים, ואני באתי בגלל האזכרה לשירה בנקי, נבדקתי בכניסה לגן הפעמון, כמו כולם.

מיקי לוי: ומה רע בזה, כדי למנוע אחר כך איזושהי סכנה עתידית?

מיקי לוי: ומה אתם מיתממים?

מיקי לוי: בכל כניסה לקניון וכל כניסה לתיאטרון אנחנו נבדקים.

מיקי לוי: אז מה?

מיקי לוי: אז אם אתם רוצים, בואו נבטל את הכול.

מיקי לוי: הרי מה השוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיקה ביטחונית – בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה הקשר – – – אם בדקת אותו ביטחונית – – –

מיקי לוי: אני התבקשתי בשקט, אפילו לא הראיתי את תעודת חבר הכנסת שלי.

מיקי לוי: הראיתי את רישיון הנהיגה.

מיקי לוי: כשנכנסתי לגן הפעמון, לתהלוכה של הקהילה הגאה, ביקשו ממני תעודה.

מיקי לוי: ואשתי, שהעור שלה לבן לחלוטין, מגיעה למקום מסוים ומבקשים ממנה תעודה, ומפשפשים לה גם בתיק.

מיקי לוי: ובארצות הברית, זקנה בת 85, בכניסה לשדה התעופה – מה, היא מחבלת?

מיקי לוי: זקנה בת 85 – סליחה, לא זקנה, אישה מבוגרת בת 85 נבדקת בכניסה לשדה התעופה.

מיקי לוי: אבל כשאתם הולכים לארצות הברית – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי לוי: – – אתם אורחים, אתם שותקים.

מיקי לוי: הדמוקרטיה הכי גדולה בעולם.

מיקי לוי: כשיגיעו ימות המשיח אצביע נגד החוק; עכשיו אני אצביע בעד החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר.

טלי פלוסקוב: רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, בדיוק החודש לפני שנתיים החוק הזה עבר, אחרי דיונים סוערים מאוד בוועדת החוקה של הכנסת.

רויטל סויד: אני מזכירה לכם, בחודש פברואר 2016 היינו בעיצומו של גל טרור שהחל באוקטובר 2015.

רויטל סויד: אז הוציאה המשטרה ממחשכי המרתפים את הצעת החוק הזו, שאף שר לביטחון פנים לא הסכים להעביר אותה קודם לכן.

רויטל סויד: ופתאום, באצטלה של גל הטרור, החוק הזה נולד והגיע חוק המישוש.

רויטל סויד: עכשיו, שיהיה ברור, אנחנו בעד לתת לכוחות הביטחון ולכוחות ההצלה סמכויות נרחבות כדי למנוע פיגועי טרור.

רויטל סויד: אבל מה שמדובר פה, גם בחוק שעבר וגם בחוק הזה שעולה היום, עם כל הכבוד, לא באמת אמור למנוע פיגועים ולא באמת אמור לסייע, כי מה שאנחנו אומרים פה זה שכאשר יש אדם שאין נגדו חשד שהוא ביצע עבירה פלילית או חושב לבצע עבירה פלילית, ניתן לסגור מקום, לכתר את המקום, ולערוך עליו חיפוש.

רויטל סויד: שמענו בוועדה עדויות קורעות לב של אנשים שחזותם מזרחית או שהם שחומי עור וכהי עור, שמספרים איך הם יושבים על ספסל ולא עושים כלום, והמשטרה מגיעה ועוצרת אותם ומכה אותם, בדיוק מה שנקרא פרופיילינג.

רויטל סויד: ואני לא מדברת על הסמכויות הנרחבות של המישוש, שיש גם יכולת לפגוע אחר כך בנשים, בקהילת להט"ב או בכל מי שהוא יכול להיות מוגדר כשונה או כחריג, כי מה שהחוק הזה אומר – מי שהחזות שלו היא קצת מרתיעה או שהוא מעורר איזשהו חשד, אפשר לערוך עליו סמכות של חיפוש.

רויטל סויד: עכשיו תקשיבו, אנחנו נמצאים היום שנים – שנתיים אחרי – והמצב הביטחוני, למזלנו הרב, שונה.

רויטל סויד: וכשבאים להעביר פה עכשיו את הוראת השעה הזו, בואו נראה מה אומרים: מאז החוק ב-2016 "הפעילה המשטרה את סמכותה להכריז על מקום כמועד לפעילות חבלנית עוינת – – –במשורה, תוך איזון בין החשש לפגיעה בזכויות הפרט" לבין הסמכות על ביטחון הציבור.

רויטל סויד: מהו האיזון?

רויטל סויד: קיבלנו נתונים כמה פעמים השתמשו בזה, כמה היה החשד, האם החשד היה מוצדק, איזה זכויות פרט נפגעו והאם לא?

רויטל סויד: ולסיום: "במטרה לאפשר למשטרת ישראל להמשיך ולבחון את התועלת הכרוכה בשימוש בחוק הזה" – תשימו לב, עדיין משטרת ישראל בוחנת אם יש מקום לזה – מאריכים את התוקף לשלוש שנים?

רויטל סויד: שלוש שנים כדי לבחון האם יש או אין ממש בחוק הזה?

רויטל סויד: גם אם באיזשהו אופן נדרשת הארכה, די היה בחצי שנה, כשנקבל נתונים מדויקים מתי נעשה שימוש; מה היה הצורך; האם נפגעו זכויות פרט; כיצד הן נפגעו; האם באמת היה חשש ביטחוני או שמא לא.

רויטל סויד: הבקשה הזו להארכת הוראת השעה הזו בשלוש שנים נוספות, אין בה מאומה באמת עם צורך ביטחוני, והיא מסוכנת.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הרוב של הממשלה מבטיח להעביר גם את היוזמה הזאת.

איתן ברושי: היא לא תשנה שום דבר עקרוני לביטחון.

איתן ברושי: לפחות בתחום מרכזי שמעסיק אותנו, הפשיעה והטרור החקלאי, המשטרה וכוחות הביטחון לא זקוקים לחוק הזה; הם זקוקים בעיקר לנחישות ולסדר עדיפויות אחר, שיביא אותם להגן באופן יותר נכון ויותר מתאים לחקלאות ולמרחב הכפרי.

איתן ברושי: תראו, ראש הממשלה עכשיו בהודו.

איתן ברושי: מה יקרה בהודו?

איתן ברושי: ישראל רוצה למכור נשק, ההודים רוצים לקנות חקלאות ותשומות חקלאיות.

איתן ברושי: אנחנו היצואן מספר אחת של חקלאות והחקלאות המתקדמת בעולם, אבל תראו מה קורה פה בשנים האחרונות: מדינת ישראל לא מסוגלת להגן על החקלאים ועל החקלאות עד כדי נטישה המונית של קרקעות ושל אמצעי ייצור.

איתן ברושי: אבל מה עושה הממשלה בישיבה לילית, שכפי שנודע לנו רוב השרים לא היו שם בכלל?

איתן ברושי: שלחו פתקאות; זו בכלל שיטה מעניינת: איך מאשרים תקציב למדינה עם פתקאות?

איתן ברושי: מסתבר שמה שממשלת ישראל עשתה – היא החליטה לתת 15 מיליון שקל כדי לחזק את הביטוח מפני פשיעה חקלאית.

איתן ברושי: תגידו, אתם באמת חושבים שזה רציני?

איתן ברושי: זה מעט מדי, מאוחר מדי, לאט מדי, זה לעג לרש.

איתן ברושי: הסכום שהיה נחוץ, לפי דעת קרן נזקי טבע, הוא 60 מיליון, כדי להגן מפני פשיעה חקלאית בתחום של בקר וצאן, בתחום של מתבנים וציוד להשקיה, בתחום של בתי אריזה, בתי קירור ועוד.

איתן ברושי: מדוע לעשות דבר כל כך חלקי?

איתן ברושי: ואומר לי היום האוצר, נפגשתי איתם, שזה 100% היענות לפניית משרד החקלאות.

איתן ברושי: אז מישהו פה, השתבשה עליו דעתו.

איתן ברושי: בעצם, אנחנו מוכרחים להבין שהפשיעה והטרור לא זקוקים לחוק הזה של היום.

איתן ברושי: כדי למגר אותם נדרשת היערכות אחרת, אנו זקוקים לסדר עדיפות אחר.

איתן ברושי: צריך לדעת שחלק גדול מכוחות מג"ב מופנים ליהודה ושומרון וחלקם – לטפל בהתיישבות לא חוקית, במקום לשמור על ההתיישבות החוקית, זאת שהקימה את המדינה.

איתן ברושי: ואנחנו רואים, עכשיו, עם כל הצער על הרצח בחוות גלעד – חוות גלעד זה מאחז לא חוקי.

איתן ברושי: אני מכיר את זה לפרטים, עסקתי בזה; לא יעזור שום דבר, זה לא על קרקע שאפשר לאשר את זה כיישוב חוקי.

איתן ברושי: אז מה, עכשיו יסתובבו מסביב 20,000 פעם כדי למצוא איזו חתיכת דונם שהיא בסדר?

איתן ברושי: בסופו של דבר, סדר העדיפות של הממשלה הזו מביא אותה להפקיר את החקלאות ואת המרחב הכפרי, בעיקר בנגב ובגליל, וזאת סכנה אמיתית.

איתן ברושי: ולכן מה שנחוץ היום זה לא חוק המישוש, אלא חוק שיעשה סדר.

איתן ברושי: סדר העדיפויות צריך להשתנות.

איתן ברושי: וצריך לחזור לדברים הבסיסיים של התיישבות שהיא חומת מגן, התיישבות של – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איתן ברושי: – – מימוש הריבונות, התיישבות שהיא חקלאות.

איתן ברושי: אני רוצה עוד משפט אחד, לא קשור – יושב פה גם אלעזר שטרן, אני בטוח שבשמו: ביום שישי האחרון אנחנו ציינו 70 שנה, יום הולדת לצביקה לוי, חתן פרס ישראל.

איתן ברושי: אני מניח שאתם יודעים שיש בעיה בריאותית, ואני רוצה מפה לשלוח גם ברכות מזל טוב לו ולמשפחה, ובעיקר, אני בטוח בשם כולם, לאחל הרבה בריאות לחברנו צביקה לוי.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לאיתן ברושי.

טלי פלוסקוב: רק בגלל חשיבות הנושא נתתי לך אופציה להמשיך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אני מוותר.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: אם לא אמרנו, אז רשימת הדוברים סגורה, כמובן, רבותיי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, השר לביטחון פנים עלה לדוכן ואמר שהחוק הזה הוא לא כצעקתה, ושמאז חוקקה הוראת השעה לא היה מצב שבו נבדקו אזרחים כפי שנאמר בחוק, בחשד למציאת נשק על גופם, כל מיני דברים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: והאמת היא שהחוק בעצם, במהותו, הוא מתן יד חופשית למשטרה לתפוס אזרחים, לערוך מישוש על גופם ללא סיבה, ללא מניע וללא חשד.

ג'מאל זחאלקה: אפילו מעט, משהו, אפילו כביכול, לכאורה – מוחקים, ומחוקקים חוק שיאפשר לא להתייחס לשום דבר; יד חופשית למשטרה לבדוק מי שבא ליד, מתי שהיא רוצה, היכן שהיא רוצה, ללא כל הגבלה.

ג'מאל זחאלקה: אבל היא עושה את זה.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא מחכה לחוק.

ג'מאל זחאלקה: החוק בא לאשר מצב קיים.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רואים מצב, במיוחד ביחס לציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא מסתובבת ברחוב רוטשילד או בשינקין או במקומות כאלה ובודקת אזרחים, כל העובר, אלא היא עושה זאת לאזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים את זה כאשר ניידות של משטרה מסתובבות ביישובים הערביים, ותופסים אזרחים ומתחילים לחפש אותם, ללא שום סיבה, ללא שום מניע.

ג'מאל זחאלקה: המטרה, המטרה – למה עושים זאת – היא להראות שיש משטרה, והמשטרה עושה; לכסות על כך שהמשטרה לא עושה שום דבר: לא תופסת את הפושעים, לא מחפשת את הנשק, לא מחפשת חשודים, לא שיש לה מידע והיא מונעת פשע אלא פשוט, איך אומרים, מחזה של אקשן, חזות של פעולה וחוסר פעולה באמת.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אנחנו מתנגדים לחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה בא לפגוע בזכויות אזרח בסיסיות.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה בא לאפשר למשטרה להראות כאילו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – היא עושה משהו, בזמן שהיא לא עושה שום דבר נגד פשיעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: תודה, גברתי.

אחמד טיבי: יש הרבה כלים, גברתי היושבת-ראש, בידי המשטרה, והיא משתמשת בהם בצורה של overdoing.

אחמד טיבי: כלומר, מי מכם לא מכיר התעללות משטרה באזרחים שיושבים על ספסל, באוטובוס, בבית החולים, בחצר, בכיכר, ברחוב, בכביש, בחנויות, בבתי מסחר?

אחמד טיבי: באים, מבקשים מהם תעודת זהות לפי חזות.

אחמד טיבי: מה זה לפי חזות?

אחמד טיבי: זאת אותה שיטה של פרופיילינג, שמזה עשורים היא מופעלת בשדה התעופה.

אחמד טיבי: פרופיילינג – הכוונה שבודקים כל ערבי, כל בעל חזות מזרחית.

אחמד טיבי: עד כדי כך שהיה חבר כנסת מהליכוד, כרמל שאמה, ששינה את שמו לכרמל שאמה הכהן כי עצרו אותו פעמיים בשדה, בנתב"ג, בגלל השם.

אחמד טיבי: הוא נלכד בשיטת הפרופיילינג.

נחמן שי: אבל הוא נחלץ בעזרת התיקון לחוק שלך, שאסור לעכב אותו, כי אם מעכבים אותו צריך לפצות אותו.

אחמד טיבי: 10,000 שקל.

שלי יחימוביץ': זה החוק שלי – – –

נחמן שי: – – –

שלי יחימוביץ': זה יפה שאתה מפרגן – – –

נחמן שי: סליחה.

נחמן שי: הייתי איתו בשדה התעופה כשהציגו לו את החוק.

אחמד טיבי: לא הבנתי.

אחמד טיבי: שלי טוענת שזה החוק שלה?

שלי יחימוביץ': כן.

אחמד טיבי: איזה?

שלי יחימוביץ': איסור עיכוב בכניסה למועדונים, מקומות ציבוריים – – –

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: זה לא מה שהוא אמר, גברת יחימוביץ.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: הוא דיבר על עיכוב טיסה.

אחמד טיבי: יש סעיף שאומר – –

שלי יחימוביץ': סליחה, סליחה.

נחמן שי: – – – בשדה התעופה – – –

אחמד טיבי: – – שמי שמעוכב ומונעים ממנו טיסה למרות שהוא הציג מסמכים, מקבל 10,000 שקל על המקום.

אחמד טיבי: על המקום, אוטומטית.

יעל גרמן: שווה לצאת כל שבוע.

אחמד טיבי: והיו כמה כאלה מקרים שהצליחו, וזה היה משובב לב.

אחמד טיבי: אני מקווה שלא יעשו את זה גם – לא צריך פיצויים.

אחמד טיבי: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני לא מבין למה הכלי הזה ניתן למשטרה.

אחמד טיבי: בלי סיבה, ככה סתם לעצור אנשים, לפי חזות, לפי חשד?

אחמד טיבי: ואתם יודעים, חוק מישוש, זה יכול גם לפגוע בנשים, בסופו של דבר.

אחמד טיבי: יהיו מקרים כאלה.

אחמד טיבי: הבעיה של המשטרה היא הרבה מעבר לכך, מבחינתנו.

אחמד טיבי: זה איסוף נשק, טיפול בפשיעה, רצח.

אחמד טיבי: היא לא עושה את המוטל עליה, בעיקר בחברה הערבית, ביישובים הערביים, אבל בכל מקום בארץ; היא הצליחה בטיפול בכמה מה שקרוי "משפחות פשע" אבל עדיין שיעור פיענוח – מעשי רצח וכנופיות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – משתוללים ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – –

אכרם חסון: מוותר.

טלי פלוסקוב: – – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד שמונה דוברים ברשימה.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום בבוקר התקיים דיון בוועדה לביקורת המדינה בראשותה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ סביב עניין שמזעזע את מדינת ישראל ואת אזרחי ישראל: התחקיר שהתפרסם לפני כמה ימים של רביב דרוקר, שמוכיח עד כמה במשרד הבריאות אין להם פיקוח על מה שקורה.

סאלח סעד: רופאים בישראל נאלצים לקבל הטבות הנאה מחברות תרופות, וזה מתבטא בטיסות, מסעדות וטובות הנאה שונות.

סאלח סעד: וסביב מה?

סאלח סעד: הדבר הזה ממש מזעזע את אזרחי ישראל.

סאלח סעד: אני, אישית, כשראיתי את התחקיר אמרתי: ריבונו של עולם, עד כמה בישראל הדבר הזה נעשה בצורה זדונית, בצורה בלתי מתקבלת על הדעת, שרופאים בישראל נאלצים למכור אותנו.

סאלח סעד: המקצוע הכי חשוב בישראל, שזה הרופאים, נאלצים לקבל טובות הנאה כאלה, בצורה, הייתי אומר – בלי פיקוח של משרד הבריאות.

סאלח סעד: וכאן יש מילה חשובה מאוד לשר הבריאות: הוא חייב להיכנס בעובי הקורה וחייב לטפל בנושא הזה בדחיפות, כי חיי אזרחי ישראל הם כה חשובים, והם לא פחות חשובים מכל דבר אחר, והנושא הזה חייב להיות פתור אתמול, לפני היום.

סאלח סעד: זה ממש מזעזע את כל אזרחי ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו, חברת הכנסת סגנית השר ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אורן אסף חזן: בשמחה, חברתי היקרה היושבת בראש.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, כבוד השרים – היא תוסיף לי בסוף את הזמן.

אורן אסף חזן: שומעים אותי עכשיו?

אורן אסף חזן: שומעים.

אורן אסף חזן: היושבת בראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, חברותיי, תראו, היום הלכתי לנחם בחוות גלעד.

אורן אסף חזן: ישבתי עם משפחת שבח והבטחתי לאילנה שבח, אימו של הרב רזיאל, שאני אעביר כמה דברים כאן, מעל בימת הכנסת, עוד היום, בשמה.

אורן אסף חזן: היא ביקשה ממני להגיד שאנחנו צריכים להביא למקום – וזו אחריות שלנו – שהציבור לא יפחד; שהציבור לא יפחד לבוא לבקר, שהציבור לא יפחד להסתובב ביהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: שהיא לא תפחד לבקר בקבר בנה שנרצח רק לפני כמה ימים בפיגוע רצחני קשה מאוד.

אורן אסף חזן: היא ביקשה ממני לספר לכולם שבסוף חיים שם בני אדם.

אורן אסף חזן: ההבנה שלי, בתור מי שגר באריאל, כמי שמכיר את המציאות הזאת, לצערי, מקרוב: הדם שלנו לא פחות סמיך.

אורן אסף חזן: ישבתי עם אימא שמדברת על בנה בגאווה, מספרת איך בגבעות הבוציות של החורף השומרוני הוא היה מסתובב עם החליפה, היה חוזר ממילה אחת לאחרת, משמחה כזו או אחרת, תמיד עם החיוך.

אורן אסף חזן: אדם שראה באהבת האחר והנתינה ערכים עליונים.

אורן אסף חזן: ההתיישבות בשבילם הייתה כמעט חזות הכול, אבל התורה, לימוד התורה ודרך ארץ – מעל הכול.

אורן אסף חזן: עוד דבר אחד צרם לי מאוד שם: כאב לחלק מהמשפחה שזה הרגיש כאילו רק הימין מגיע לנחם, כאילו אנחנו לא עם אחד.

אורן אסף חזן: לצערי, בלא מעט פיגועים שבהם אחרי הפיגוע הלכנו לנחם משפחות שמעתי את אותה טענה, שחלק גדול מאוד מהכנסת הזאת מדיר רגליו מניחום אבלים, משמע הוא בכלל לא מכיר באותן משפחות.

אורן אסף חזן: אני פונה מכאן, וכמובן בלי לציין לא שמות ואפילו לא איזה צד בבית – אני פונה מכאן לחברים ולחברות שלנו, שיודעים בדיוק שאני מדבר אליהם.

אורן אסף חזן: אני פונה אליכם מהלב שלי ואני מבקש: אתם אולי יכולים לחלוק על האידיאולוגיה, אתם יכולים לחלוק על הדרך, אתם אפילו יכולים לכעוס על העובדה שאנחנו גרים ביהודה ושומרון ומבחינת

אורן אסף חזן: כם צריך למסור את הכול, אולי גם את ירושלים ואת תל אביב, אבל תזכרו שהאנשים האלה הם אחים ואחיות גם שלכם.

אורן אסף חזן: תזכרו שאנחנו עם אחד.

אורן אסף חזן: תזכרו שכאשר הרב רזיאל שבח נרצח, בקלות זה יכול היה להיות כל אחד ואחת מאיתנו.

אורן אסף חזן: הפיגוע הזה, באותה מידה שהוא התרחש איפה שזה קרה, יכול היה להתרחש גם בתל אביב, הוא יכול היה להתרחש בירושלים, בהרצליה, בכפר סבא, באילת.

אורן אסף חזן: כי האויב הוא אכזר והוא לא מבחין בין דם לדם, ואם האויב לא מבחין בין דם לדם, אז זו גם החובה שלכם לא לעשות את ההבחנה הזאת.

אורן אסף חזן: משפט אחד אחרון, חברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורן אסף חזן: אני מבקש למסור את תנחומיי הכנים וחיבוק חם למשפחת שבח.

אורן אסף חזן: להגיד לאילנה: כשראיתי אותך היום יושבת מולי ודומעת, הרגשתי כאילו אני בעצמי איבדתי בן משפחה בפיגוע הזה.

אורן אסף חזן: אני מצטער על הנסיבות אבל מחבק אתכם הרבה.

אורן אסף חזן: אני קורא מכאן לראש הממשלה ולשר הביטחון לקיים את ההבטחה שניתנה השבוע, לחבר לפחות את חוות גלעד לחשמל.

אורן אסף חזן: ועלינו ביחד, כשם שביקשה אילנה, לעשות את הכול כדי שהדרך – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: – – לחוות גלעד ולכל מקום אחר בארץ ישראל תהיה בטוחה כדי שאנחנו לא נפחד עוד.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, לכל שוחרי השלום בבית הזה, אתמול נשא אבו מאזן – המנהיג הפלסטיני, שיש מי שראה בו במשך שנים מנהיג מתון – את נאום חורבן הבית הפלסטיני.

ציפי חוטובלי: כרה לעצמו קבר ונפל לתוכו, זה מה שהוא עשה אתמול.

ציפי חוטובלי: בא אבו מאזן במין אומנות כזאת של סיפורי אלף לילה ולילה ושקרים, והתחיל לכנות את הפרויקט הציוני פרויקט קולוניאליסטי.

ציפי חוטובלי: אני אקריא את הדברים מנאומו, וכך הוא אומר: טיבה הפונקציונלי של ישראל הוא בכך שהיא נוצרה על ידי האימפריאליזם כפעולה ספציפית.

ציפי חוטובלי: היא פרויקט אימפריאליסטי שאין לו קשר ליהדות, ושעושה שימוש ביהודים ככלי.

ציפי חוטובלי: זה פרויקט קולוניאליסטי של האירופים, אומר אבו מאזן.

ציפי חוטובלי: פשוט מדהים.

ציפי חוטובלי: עכשיו בואו נבין מה זה קולוניאליזם.

ציפי חוטובלי: קולוניאליזם זה כשקמה קבוצת אנשים שיש להם מדינה חזקה והם משתלטים על חבל ארץ שיש בו משאבים, משאבי טבע.

ציפי חוטובלי: איזה ארץ הייתה ליהודים?

ציפי חוטובלי: בואו נזכיר פה, בנאום הזה: רק ארץ אחת הייתה ליהודים.

ציפי חוטובלי: ארץ ישראל זאת ארץ המוצא וארץ המקור.

ציפי חוטובלי: לא באנו לכאן בגלל משאבי טבע.

ציפי חוטובלי: לא היו כאן משאבי טבע.

ציפי חוטובלי: הארץ הזאת הייתה מדבר ושממה.

ציפי חוטובלי: באנו לכאן בגלל השייכות ההיסטורית העמוקה בת אלפי השנים לארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: אבל הוא לא מתבייש, הוא ממשיך: צ'רצ'יל המציא את זה, באוסטרליה המציאו את זה, בארצות הברית המציאו את הציונות.

ציפי חוטובלי: כמה יכול מנהיג שרוצה את אהדת העולם לירוק בפרצוף של הקהילייה הבין-לאומית, שטיפחה אותו במשך שנים?

ציפי חוטובלי: הוא קילל את נשיא ארצות הברית, ואמר: יחרב ביתו; את הבית שלו הוא החריב, את הבית שלו בחבל הארץ שהוא לא מתבייש להגיד שהוא פלסטין.

ציפי חוטובלי: מאיפה נולד השם פלסטין?

ציפי חוטובלי: מהשם הרומי שקיבלתם.

ציפי חוטובלי: אפילו השם שלכם לא עצמאי.

ציפי חוטובלי: לעומת זאת, הציונות נגזרת מהמילה "ציון", מירושלים.

ציפי חוטובלי: ואנחנו כאן כל השנים האלה, אלף שנים לפני הספירה, 3,000 שנה אחורה, כשדוד המלך בונה את הממלכה.

ציפי חוטובלי: ונוצר רצף היסטורי שבו יהודים ישבו תמיד בערי הקודש, בירושלים, בחברון, בטבריה.

ציפי חוטובלי: אבל את זה אתם לא זוכרים.

ציפי חוטובלי: יש לכם זיכרון סלקטיבי, כנראה.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת, שבה אחרי הרבה מאוד שנים שבהן הקהילייה הבין-לאומית השלתה את עצמה שיש כאן בעצם רק סכסוך טריטוריאלי – אתמול נאמרה האמת.

ציפי חוטובלי: פרויקט קולוניאליסטי, זה אומר שכל הבניין הזה, על כל יושביו, על כל חלקיו, בכל המקומות שבהם האנשים פה חיים, לא מקובל על המנהיג הפלסטיני.

ציפי חוטובלי: אם זאת המציאות, אני אומרת לכם, בזה הרגע איבדתם את מעט התמיכה הבין-לאומית שעוד נותרה לכם.

ציפי חוטובלי: אמר יפה ראש הממשלה הראשון שלנו, דוד בן-גוריון: אין דבר כזה פלסטיין בהיסטוריה הערבית.

ציפי חוטובלי: ההיסטוריה הערבית לא נעשתה בפלסטיין.

ציפי חוטובלי: זה הרי שם רומי.

ציפי חוטובלי: היא נעשתה בערב, בפרס, בצפון אפריקה.

ציפי חוטובלי: יש היסטוריה ערבית והיסטוריה יהודית.

מסעוד גנאים: – – – פלסטין אין לנו – – –

ציפי חוטובלי: ובהיסטוריה הזאת יש ארץ ושמה יהודה, שאנו קוראים לה ארץ ישראל.

ציפי חוטובלי: הארץ הזאת עשתה אותנו לעם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ציפי חוטובלי: – – ועמנו עשה את הארץ הזאת, ולא שום עם אחר בעולם.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, שלוש דקות עברו מזמן.

טלי פלוסקוב: אני עוצרת – כמו שנותנת לכולם.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון.

ציפי חוטובלי: אני רק אסיים.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון.

ציפי חוטובלי: משפט אחרון.

ציפי חוטובלי: על מה יצא הכעס הפלסטיני?

ציפי חוטובלי: על דבר אחד פשוט, שאבו מאזן יוצא ומגנה את – –

מרב מיכאלי: – – –

ציפי חוטובלי: – – נשיא ארצות הברית על זה שהוא מכיר בירושלים כבירת ישראל?

מסעוד גנאים: לא, על זה שהוא שקרן.

טלי פלוסקוב: תודה.

מרב מיכאלי: – – –

ציפי חוטובלי: תגידו, אתם לא מתביישים?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

ציפי חוטובלי: ירושלים תמיד הייתה קדושה לעם היהודי.

מרב מיכאלי: – – – ייגמר לך הזמן – – – באיזה עולם?

מרב מיכאלי: מה?

ציפי חוטובלי: אתם מתפללים בהר הבית לכיוון מכה – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

ציפי חוטובלי: – – לא לכיוון ירושלים, כי ירושלים קדושה רק לעם היהודי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: רק משפט אחרון, רק משפט אחרון – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני מבקשת ממך לשים לב, גם כשמדברים מהאופוזיציה אני נותנת בדרך כלל לסיים את המשפט או את הנושא.

אורן אסף חזן: ציפי, יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אז בואו נכבד אחד את השני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, הקשבתי היטב לדבריה של סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי, ואני גם הקשבתי היטב אתמול לנאומו של אבו מאזן.

איימן עודה: אבו מאזן מן הסתם – – –

ציפי חוטובלי: – – –

איימן עודה: מן הסתם לא ציוני ולא יהיה.

איימן עודה: יש לו – – –

ציפי חוטובלי: לא ידעתי שאנחנו קולוניאליסטיים.

איימן עודה: יש לו את הנרטיב שלו.

איימן עודה: והוא אמר דברים – – –

ציפי חוטובלי: זה שם נרדף לשקרים, נכון?

איימן עודה: אז תכבדי, בבקשה.

איימן עודה: גברתי, אני מבקש.

איימן עודה: או שתיתני לי – אני מבקש ממך.

טלי פלוסקוב: אני מקבלת את בקשתך, אני אוסיף לך.

טלי פלוסקוב: גברתי, בואי לא נפריע.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

איימן עודה: אני חושב שכל בר-דעת, גם פה, יודע שהציונות נשענה כל הזמן על מדינות גדולות.

איימן עודה: תחילה נפגש הרצל עם הסולטאן הטורקי, העות'מאני, וקיבל את הצהרת בלפור מאנגליה.

ציפי חוטובלי: – – – ירושלים זה 3,000 שנה.

איימן עודה: בשנות ה-50 – – –

טלי פלוסקוב: גברתי סגנית השרה, בבקשה.

ענת ברקו: והמופתי נשען על היטלר.

איימן עודה: בשנות ה-50 עם צרפת, עכשיו עם ארצות הברית.

ענת ברקו: המופתי נשען על היטלר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו.

איימן עודה: רק רגע, בבקשה, אבל רק רגע, בואו ננהל דיון, באמת.

ענת ברקו: זה הדיון, המופתי נשען על היטלר.

איימן עודה: אני הקשבתי ולא הפרעתי לאף אחד.

ענת ברקו: המופתי נשען על היטלר.

ציפי חוטובלי: בוא נגיד את האמת.

ענת ברקו: גם מחמוד עבאס – – – פלילי – – –

איימן עודה: סליחה, גברתי, אני מבקש.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו – –

איימן עודה: זה לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: – – אני לא אסכים, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד עכשיו ניהלנו פה שיח מאוד מתורבת ושקט.

אורן אסף חזן: – – – טרור אלה – אי-אפשר לנהל דיון.

טלי פלוסקוב: לא הפרענו אחד לשני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, זה זמנו.

איימן עודה: גברתי, אני כמעט לא אמרתי כלום.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני – – –

איימן עודה: אני מבקש ממך.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אני לוקחת בחשבון כמה דיברת.

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: עכשיו, היום למשל 15 בינואר, יום הולדתו של גמאל עבד אל-נאצר.

איימן עודה: אני רוצה לשאול אתכם – –

ענת ברקו: אתה מתגעגע אליו?

איימן עודה: – – מלחמת 1956, מלחמת קדש, על מה הייתה?

איימן עודה: בן אדם הלאים את התעלה אצלו, אצלו בתוך מצרים, מה לישראל עם זה?

איימן עודה: אני יכול "להבין", במירכאות, את צרפת ואת אנגליה, באמת.

יעל גרמן: – – –

איימן עודה: אני יכול להבין שיש להם את האינטרסים שלהם.

איימן עודה: יעל גרמן, תגידי לי, יש אינטרסים לאנגליה ולצרפת בשנת 1956, רצו את התעלה ואת כל – – –

יעל גרמן: היה הסכם.

איימן עודה: מה לישראל עם זה?

איימן עודה: כלומר, התלות במדינות הגדולות, זה היה, זה לא מופרך.

איימן עודה: עכשיו, מה חשוב לי בכל זה?

איימן עודה: את דיברת על היסטוריה, אני יכול להגיד שהפלסטינים הם צאצאי הכנענים.

ענת ברקו: אה, סבבה – – –

ציפי חוטובלי: – – –

איימן עודה: כל אחד יכול להגיד שזה חשוב.

איימן עודה: ואני רוצה להגיד לכם משהו, חברים – – –

ענת ברקו: – – –

ציפי חוטובלי: – – –

ענת ברקו: לא, תחליטו: כנענים, יהודים – –

איימן עודה: סליחה, אני מבקש ממך, גברתי היושבת-ראש, תני לי לדבר, בבקשה.

ענת ברקו: – – פלישתים, כל אחד מחפש לו אבא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, את רוצה שאני אתחיל לקרוא אותך לסדר?

ענת ברקו: אתה רוצה לחפש אבא?

איימן עודה: כן, תקראי אותה לסדר, כן.

טלי פלוסקוב: גברתי, חברת הכנסת ענת ברקו – –

ענת ברקו: תעשו תיאום עמדות – – –

טלי פלוסקוב: – – כשיש לך קריאה ראשונה זכותך לדבר, אבל אין זכות להפריע לחבר כנסת.

טלי פלוסקוב: אני מוסיפה לך עוד דקה, בבקשה.

איימן עודה: עכשיו, חברים, כל ההיסטוריה היא חשובה, באמת חשובה.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: באמת חשוב מאוד מאוד מה קרה פה לפני 5,000 ו-4,000 ו-3,000 ו-1,000 ו-500 ו-100 שנה.

ענת ברקו: אתה יכול להגיד – – –

איימן עודה: באמת חשוב מאוד.

איימן עודה: אבל יש דבר קצת יותר חשוב, זה שיש פה שני עמים.

ענת ברקו: – – –

נורית קורן: איפה הם היו?

איימן עודה: שיש פה שני עמים.

נורית קורן: – – –

איימן עודה: יש עם ישראלי יהודי, ויש עם ערבי פלסטיני.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: איימן, איזה עם?

אורן אסף חזן: על מי אתה עובד?

אורן אסף חזן: על מי אתה עובד?

איימן עודה: זה הדבר החשוב מכול.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני כל הזמן אוסיף לו זמן.

טלי פלוסקוב: אם אתם צועקים, אני כל הזמן אוסיף לו זמן.

איימן עודה: זה הדבר החשוב מכול.

אורן אסף חזן: על מי אתה עובד?

טלי פלוסקוב: אז בואו, בואו תירגעו, בבקשה.

איימן עודה: ההיסטוריה, אני לא מזלזל בה.

אורן אסף חזן: ההיסטוריה – – –

איימן עודה: אני לא מזלזל בהיסטוריה, ואני טוען – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, היית עכשיו פה.

טלי פלוסקוב: אל תקלקל.

איימן עודה: – – שאני אחד מצאצאי הכנענים, וזה חשוב, אבל זה פחות חשוב מההווה – –

אורן אסף חזן: אין עם פלסטיני.

איימן עודה: – – ומהעתיד של הילדים שלנו.

אורן אסף חזן: אין עם פלסטיני, אתה ממציא אותם.

איימן עודה: יש פה עכשיו, כתוצאה מהתפתחות היסטורית, שני עמים.

אורן אסף חזן: – – –

איימן עודה: האם שני העמים הללו ידעו איך לחיות ביחד או לא?

אורן אסף חזן: – – –

איימן עודה: האם יממשו את הזכויות – –

אורן אסף חזן: אתם הורסים את העתיד.

איימן עודה: – – הלאומיות שלהם או לא?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת לך – – –

אורן אסף חזן: אתם מחנכים לטרור – – –

טלי פלוסקוב: אז, בבקשה.

איימן עודה: גם הזכויות הלאומיות ליהודים הישראלים וגם הזכויות הלאומיות לעם הערבי הפלסטיני, וכך שיהיה שלום שייטיב עם שני העמים.

איימן עודה: תודה.

אורן אסף חזן: למה אתם מחנכים לטרור?

אורן אסף חזן: אתם מחנכים לשנאה וטרור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני אוציא אותך מהאולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת.

אורן אסף חזן: למה?

טלי פלוסקוב: כי אתה צורח.

אורן אסף חזן: לא, אני לא.

טלי פלוסקוב: אתה דיברת, אף אחד לא הפריע לך.

אורן אסף חזן: בעזרת השם, בקדנציה הבאה אני אשב יותר קרוב, ואני לא אצטרך לצעוק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ היא אחרונת הדוברים, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן אני הבנתי שהשר גלעד ארדן יסכם את הדיון.

גלעד ארדן: – – –

טלי פלוסקוב: לא, אדוני, יש עוד את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אתה אחריה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת קצת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: רגע, גברתי, אני רוצה לעזור לך.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': אני אדבר על החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

שלי יחימוביץ': לפני כמה שנים חוקקנו יחד חוק איסור אפליה בכניסה למועדונים ולמקומות ציבוריים, כמו בריכות שחייה.

שלי יחימוביץ': עשינו את זה חבר הכנסת יצחק וקנין מש"ס, חבר הכנסת שלמה מולה, שהיה אז בקדימה, ואנוכי.

שלי יחימוביץ': עשינו את זה בעקבות ניסיון של צמד חברים להיכנס למועדון.

שלי יחימוביץ': שניהם היו בפרופיל זהה לחלוטין: בוגרי יחידות קרביות, רואי חשבון במקצועם, באותו גיל בדיוק.

שלי יחימוביץ': לאחד נתנו להיכנס ולשני לא.

שלי יחימוביץ': הסיבה היא מאוד פשוטה – אחד מהם היה ממוצא אתיופי, והשני היה אשכנזי לבן עור.

שלי יחימוביץ': המקרה החמור והחריף הזה, שגם התפתח למהלומות שהמאבטחים נתנו לחבר שביקש לגונן על חברו, הפך במידה רבה לַמנוע לאותה הצעת החוק.

שלי יחימוביץ': והצעת החוק הזאת שמובאת היום מאיינת, מבטלת ומוחקת את הצעת החוק הזאת.

שלי יחימוביץ': את מי בדיוק יעצרו באירוע כזה?

שלי יחימוביץ': ספרו לי, את מי יעצרו?

שלי יחימוביץ': אני אגיד לכם את מי לא יעצרו: את חברת הכנסת סתיו שפיר, למשל – בואו נוריד את העובדה שהיא מפורסמת וחברת כנסת – לא יעצרו.

שלי יחימוביץ': היא אישה אשכנזייה; גם אותך, גברתי היושבת-ראש, לא יעצרו גם אם לא היית מוכרת.

שלי יחימוביץ': את אישה אשכנזייה לבנת עור.

שלי יחימוביץ': וכך אני יכולה לעבור – רועי פולקמן, גם אותך לא יעצרו.

שלי יחימוביץ': אני מבטיחה לך, קבל עכשיו תעודת אחריות שלא יעצרו אותך.

שלי יחימוביץ': לעומת זאת, חבר הכנסת אברהם נגוסה, לו היה הולך בבגדים פשוטים ולא מוכר, נידון להיות עצור בסיטואציה כזאת; וכנ"ל גם רבים אחרים: חבר הכנסת יואל חסון, גם אתה.

שלי יחימוביץ': סליחה שאני עושה פרופיילינג פה, אבל זה מה שעושה המשטרה – פרופיילינג של ערבים, של דרוזים, של יהודים ממוצא אתיופי, של יהודים כהי עור ממוצא תימני או מוצא מזרחי אחר – זה פרופיילינג.

שלי יחימוביץ': ומפכ"ל המשטרה בכבודו ובעצמו הודה בזה בריש גלי.

שלי יחימוביץ': מה אתם עושים?

שלי יחימוביץ': נותנים את הכלי הזה לכל דכפין לרבות חיפוש ומישוש בכליו של אדם כי אולי הוא נושא נשק.

שלי יחימוביץ': מי אולי נושא נשק?

שלי יחימוביץ': בואו ננחש – מדובר בקבוצה מסוימת של גברים, צעירים בדרך כלל, ערבים, דרוזים, מזרחים, יוצאי אתיופיה.

שלי יחימוביץ': זה מימוש של גזענות, ואני מבקשת מכם להתנגד לחוק הזה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון, כאמור, השר גלעד ארדן.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, נא לסכם את הדיון.

גלעד ארדן: לא צריך.

טלי פלוסקוב: לא צריך?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אז אין סיכום של השר.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 6 והוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – 28 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון מס' 6 והוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ח–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 38, נגד – 28, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: דקה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: – – (תיקון מס' 6 והוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול: חבר הכנסת גילאון מתנגד, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מתנגדת וחבר הכנסת יוסף ג'בארין מתנגד.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1174); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ההגבלים העסקיים (מתן הוראות ליבואן ישיר – הוראת שעה), התשע"ח–2017, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק שר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה, אדוני.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק שאנחנו מציגים לכם כאן היום לקריאה ראשונה, המטרה שלו היא לקדם את התחרות בשוק.

אלי כהן: אחד הדברים שכולנו שמנו לעצמנו למטרה הוא הנושא של הפחתת יוקר המחיה.

אלי כהן: במסגרת הנושא של הפחתת יוקר המחיה אנחנו רואים שבמדינת ישראל יש משווקים בלעדיים, יבואנים בלעדיים, חנויות בלעדיות.

אלי כהן: כל אחד במדינת ישראל רוצה להיות בלעדי.

אלי כהן: המטרה שלהם בלהיות בלעדי היא אחת: לצמצם את ערוצי המכירה, כדי שיוכלו לגבות מהצרכן מחיר יותר גבוה.

אלי כהן: לכן כל פעם שמישהו אומר לכם שהוא יבואן בלעדי או משווק בלעדי או יש לו חנות בלעדית תדעו שהמטרה היא לא לטובתכם, אלא על חשבונכם.

אלי כהן: במסגרת הרשות להגבלים עסקיים, ששם עיקר ההתעסקות בנושא של מונופולים, אנחנו רוצים להרחיב את היריעה ולתת לממונה על ההגבלים העסקיים כלים שיוכלו להתמודד גם עם נושא של תחרות מול אותם יבואנים בלעדיים, כדי לבדוק את אותם מקרים שבהם חוסמים נושא של יבוא מקביל.

אלי כהן: יש לא מעט מקרים, ואנחנו רואים באינטרנט, לדוגמה, שיש גופים בארץ שדואגים שהמחיר למדינת ישראל יהיה שונה, או בכלל חוסמים את אפשרות המכירה באינטרנט.

אלי כהן: בהצעת החוק הזאת היום אנחנו מקדמים צעד נוסף וחשוב במאבק שלנו ביוקר המחיה.

אלי כהן: החוק הזה, כאמור, הוא הוראת שעה לתקופה של שלוש שנים עם אפשרות הארכה לשלוש שנים נוספות, ובתקופה נלמד את החשיבות בהארכה ואת הצורך בה.

אלי כהן: לכן אני קורא לכם, חבריי חברי הכנסת, להצטרף ולתמוך בהצעת חוק זאת, שבסופו של דבר תיטיב עם הצרכן הישראלי, תסייע בהורדת יוקר המחיה ובפתיחת השוק לתחרות.

אלי כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים, ובכך אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, ראשית, חברי השר אלי כהן, אני רוצה לשבח אותך על עוד חוק מצוין שאתה מביא.

איציק שמולי: אין שום ספק שמאז נכנסת לתפקידך הרבה דברים טובים קורים במשרד, ובמיוחד בתחום הצרכנות ובתחום התחרות.

איציק שמולי: אז באמת, יישר כוח.

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את העובדה שאנחנו מדברים על חוק שיש בו גם היבט צרכני ולהעלות שוב לסדר-היום את הבעיה, את האתגר של הונאות האזרחים הוותיקים, הונאות הקשישים.

איציק שמולי: זה נושא פרוץ ואלפי ואולי עשרות אלפי אזרחים ותיקים נופלים קורבן למכה הזאת.

איציק שמולי: גם אני וגם חברי חבר הכנסת נחמן שי, ואני בטוח שגם אחרים כאן שקרובים לנושא של האזרחים הוותיקים – גם את, גברתי היושבת-ראש, בוודאי – זאת אחת הבעיות הקשות ביותר: בעצם הם מגיעים לעמדות בקניון או מתקשרים אליהם הביתה, מבטיחים להם הטבות והנחות ועולם ומלואו, ובסופו של דבר כשמגיע חשבון האשראי מתברר שלא מתנות ולא הטבות ולא נעליים; מתברר שמדובר בחיובים של אלפי שקלים.

איציק שמולי: האזרחים הוותיקים האלה הם פשוט מסכנים כי הם לא מסוגלים להשתחרר מההסכמים השערורייתיים שהחתימו אותם עליהם בדרך של רמייה, של הונאה.

איציק שמולי: ואת הדבר הזה צריכים לפתור.

איציק שמולי: הדרך לפתור את הדבר הזה – היו לי גם שיחות בעניין עם יושב-ראש ועדת הכלכלה חברי איתן כבל – זה להפוך את חברות האשראי לגורם אקטיבי; לגורם שאם אתה משלם לו כל חודש עמלות ודמי ניהול, וכאשר אתה נופל קורבן להונאה מהסוג הזה אותה חברת אשראי לא באה אליך ואומרת לך: סליחה, זה לא הסיפור שלי, לך לבית משפט.

איציק שמולי: כי כאשר חברת אשראי אומרת את זה היא בהכרח תומכת בצד החזק בסיפור.

איציק שמולי: מה שהיה מתבקש שהיא תעשה: א.

איציק שמולי: היא תעצור את החיובים הבאים, היא לא תאפשר גבייה עתידית; ב.

איציק שמולי: היא גם תוכל להחזיר ללקוח – במקרה שהורתה לה הרשות להגנת הצרכן, כשמדובר בחברה נכלולית – את הכספים שנגבו ממנו ברמייה, באופן מהיר ויעיל.

איציק שמולי: זה האתגר שעומד לפנינו.

איציק שמולי: בשנים האחרונות, גם בחודשים האחרונים, אנחנו עושים מאמצים רבים מאוד כדי להרחיב את מעטפת ההגנה והתמיכה על אזרחים ותיקים בשוק הצרכנות.

איציק שמולי: זה לא מספיק, אנחנו צריכים שובר שוויון, וזה המהלך הזה.

איציק שמולי: ואני בטוח שבקדנציה הזאת זה המהלך, וגם בזכותך, אדוני שר הכלכלה, אנחנו נוכל לחוקק את החוק הזה ולהביא עדנה ורווחה להרבה מאוד אזרחים ותיקים במדינת ישראל.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טאלב אבו עראר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסף עטאונה – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: מדבר.

טלי פלוסקוב: מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: ראשית, אני רוצה להצטרף לתודות של חברי איציק שמולי לשר.

נחמן שי: כל חוק שימנע הגבלים ויפתח את השוק ויגביר את התחרות הוא מקובל עליי, ואני שמח, השר, שהעמדת את זה בראש סדר העדיפויות שלך.

נחמן שי: נקווה גם שזה תמיד יגיע בסופו של דבר לכיסו של הצרכן, כי זו בסוף המטרה הסופית שלנו, ותמיכתי מובטחת.

נחמן שי: היום אני מדבר כבר פעם שלישית, ואני רוצה בכל נאום לומר משהו על המאבק שאנחנו מנהלים היום לטובת מערך החוץ, משרד החוץ של מדינת ישראל.

נחמן שי: הסברתי כבר בפעמים הקודמות את החשיבות של המשרד ואת הצורך והחיוניות שבקיומו.

נחמן שי: אני רוצה רק להביא לכם כמה נתונים שאולי יסברו את האוזן, איפה אנחנו עומדים במערכת הבין-לאומית מבחינה זאת.

נחמן שי: כי במשרד החוץ ספרו, ויש לנו היום במדינת ישראל 103 נציגויות בין-לאומיות, 77 שגרירויות, 18 קונסוליות; משרדי ייצוג וסחר – שניים; משלחות בארגונים בין-לאומיים – שש.

נחמן שי: תגידו: הרבה, וואו, הלוא עכשיו החליטו לקצץ שבע, כי זה יותר מדי, אנחנו, חס וחלילה, יותר מדי פעילים בזירה הבין-לאומית.

נחמן שי: אז אולי תשמחו לשמוע שלטורקיה יש 223, למצרים – 166, לאיראן – 142, למרוקו – 135, לפקיסטן – 118, לערב הסעודית – 114.

נחמן שי: כלומר, אנחנו נופלים מכל אותן מדינות שנחשבות למדינות לא ידידותיות – אני אוציא את מצרים, נגיד, מהמערך – והן בעצם עוסקות בפעילות אנטי-ישראלית באמצעים שאנחנו רחוקים מאוד מאוד מלפגוש אותם.

נחמן שי: אם נחבר את כל מדינות הליגה הערבית לעומת אותו מספר, 103, נגלה שיש להן 1,799 נציגויות דיפלומטיות מהסוגים שהזכרתי.

נחמן שי: אם נצרף את איראן אליהן, נגיע לכמעט 2,000.

נחמן שי: מולן עומדות אותן 103 נציגויות של מדינת ישראל, והן צריכות לעשות עבודה שתתמודד עם 2,000 נציגויות אחרות של מדינות הליגה הערבית ואיראן.

נחמן שי: אני מקווה שהמספרים קצת מסבירים את המצוקה שאנחנו נמצאים בה.

נחמן שי: אחר כך לקחו אנשי משרד החוץ והשוו אותנו למדינות בעלות גודל דומה לשלנו, כ-10 מיליון תושבים, אולי טיפה גדולות יותר, אולי טיפה קטנות יותר – אף אחת מהן לא נאבקת עם אותם נושאים שמדינת ישראל נאבקת בזירה הבין-לאומית.

נחמן שי: כולן יותר מאיתנו: יוון, הולנד, שווייץ, צ'כיה, פורטוגל, נורבגיה, בלגיה, אוסטריה.

נחמן שי: מי עוסק שם בלגיטימציה?

נחמן שי: מי עוסק שם ב-BDS?

נחמן שי: מי עוסק שם באנטישמיות?

נחמן שי: מי עוסק שם בקהילות יהודיות?

נחמן שי: מי עוסק בכל המכלול הזה שאנשי משרד החוץ צריכים לעסוק בו בתוקף תפקידם?

נחמן שי: לכולן, לכל אחת מהן בנפרד, יש יותר נציגויות דיפלומטיות מאשר לישראל.

נחמן שי: אני מגיש את המסמך הזה לאנשי משרד האוצר, שהם באמת אנשים שרוצים לחסוך, אולי יודעים לחסוך, אבל הפעם הורידו את הגרזן במקום הלא-נכון.

נחמן שי: במקום הלא-נכון.

נחמן שי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, כבוד חברי הכנסת, חברי וחברות הכנסת, ראשית, כבוד השר אלי כהן, אני מצטרף למילים הטובות.

איל בן ראובן: אני חושב שמגיעות לך מילים טובות, גם לך, גם למשרדך, גם על החוק החשוב הזה וגם על הפעילות שאנחנו רואים בשטח.

איל בן ראובן: אני רואה את זה בצפון.

איל בן ראובן: אני מקבל מאנשים בשטח שאומרים: יש משרד שעובד, וזה מוכוון למשרד שלך.

איל בן ראובן: באמת, יישר כוח.

איל בן ראובן: אני רוצה להצטרף פה לחברי נחמן שי ולומר לך, נחמן, ראשית, יישר כוח על הדיון החשוב היום, שעסק בנושא משרד החוץ.

איל בן ראובן: ואני רוצה להוסיף פה כמה נקודות לגבי המשבר הבלתי-נסבל, ואני אומר את זה דווקא על רקע הדברים הטובים של משרד הכלכלה, שפועל ועובד.

איל בן ראובן: אני אומר פה לכם השרים, ואני אומר את זה לחברי הכנסת: משרד החוץ של מדינת ישראל היום בקריסה, פשוט בקריסה.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, אם את רוצה נתון: בעיניי, כשאני הולך לארגון, הדבר הראשון שאני שואל זה מה הצמיחה, איך הארגון הזה צומח.

איל בן ראובן: כשאנחנו היום שומעים דיווחים שקורס הצוערים של משרד החוץ, שהיה אחד מהדברים הנשגבים לבני נוער, למשתחררים מהצבא, הקורס הזה היום הצליח למלא 12 צוערים על תקן של 20, ולא מצליח למלא את התקן של אנשים שרוצים לשרת במשרד החוץ, זה המצב – זה סממן לקריסה, חד-משמעית.

איל בן ראובן: צריך להבין, משרד החוץ בעיניי הוא המקביל בעצם למערכת הביטחון.

איל בן ראובן: מערכת הביטחון עושה מלחמה, ומערכת החוץ, משרד החוץ, אמור לנסות ולעשות הכול על מנת למנוע אותה.

איל בן ראובן: ואם היא חס וחלילה קורית, אז הוא צריך להצדיק אותה.

איל בן ראובן: ואת זה צריך לעשות בעבודה סיזיפית, יומיומית, בכל רחבי העולם.

איל בן ראובן: ומה שאנחנו רואים זה קיצוץ בתקציב משרד החוץ, עכשיו לקראת שנת התקציב, קיצוץ משמעותי.

איל בן ראובן: אנחנו רואים קיצוץ בשגרירויות.

איל בן ראובן: והדבר הכי חשוב אולי, וחשוב לומר אותו, אנחנו בוועדת החוץ והביטחון, בכל סיור שלנו בחוץ – ארצות הברית, רוסיה – אנחנו נפגשים עם האנשים בשטח.

איל בן ראובן: האנשים משדרים מצוקה, האנשים אומרים: אנחנו באים לשרת תפקיד ראשון, ובתפקיד השני אנחנו הולכים הביתה.

איל בן ראובן: אני חושב שראוי שמכאן תצא קריאה חד-משמעית: משרד החוץ דורש שר, מדינת ישראל דורשת שר חוץ, אדם שזה תפקידו.

איל בן ראובן: שזה תפקידו, לדאוג שהמשרד הזה אכן יתפקד.

איל בן ראובן: התקציב חייב להיות בהתאמה למשימות של המשרד הזה.

איל בן ראובן: זאת הדרך, וחייבים להתחיל ולצאת לדרך, כי אחרת המצב פשוט הולך וקורס.

חיים ילין: או שר חוץ במשרה מלאה או ראש ממשלה במשרד מלאה.

חיים ילין: אחד מהשניים.

איל בן ראובן: בוא נתחיל בשר חוץ.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבריי חברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, השרים, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רגע לדבר על השלכות של מה שהבית הזה עושה.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול אני ראיתי את חבר הכנסת גפני – אני לא רואה אותו עכשיו במליאה – ואני שאלתי אותו, כמובן, בידידות המתחייבת, אבל שאלתי אותו – אה, סליחה, חבר הכנסת גפני, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאלתי אותך אתמול בערב בפרידה מיושב-ראש רשות ניירות ערך שמוליק האוזר?

איילת נחמיאס ורבין: מה הייתה השאלה הראשונה שלי, אחרי ששאלתי אותך מה שלומך?

איילת נחמיאס ורבין: מה שאלתי אותך?

משה גפני: נו, תגידי.

איילת נחמיאס ורבין: האם סגרת איזה מרכול השבת?

איילת נחמיאס ורבין: נכון?

משה גפני: כן.

איילת נחמיאס ורבין: את אותה שאלה הפניתי לידידי היקר הרב מוזס: האם סגרת איזה מרכול השבת.

איילת נחמיאס ורבין: והאמת היא שלפעמים אנחנו מעבירים חקיקה שנדרש מאיתנו חשבון נפש אמיתי בגינה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, במקרה הזה הוא באמת לא נדרש מהצד הזה של הבית; הצד הזה של הבית הצביע נגד.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שחברתי היושבת-ראש הייתה מאוד מיוסרת בהקשר של החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך להבין משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מעבירים חוק שכולם יודעים שהוא כלום, מבינים שהוא שום דבר, ריק לחלוטין, חסר משמעות, חסר תועלת, חסר תוחלת, הורס את השבת, מקלקל אותה, קורע עוד קרע בין דתיים לחילונים, יוצר אווירה קשה פה בבית, וגם בחוץ, כי זה משליך – ואנחנו נותנים לדבר הזה לקרות.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, מה מדהים?

איילת נחמיאס ורבין: אני באה ומדברת פה, באמת, עם כל מיני אנשים מעובדי הבית, ואני אומרת להם: נו, בואו תגידו לי מה קרה אחרי שהעברנו את חוק המרכולים, איזה אירוע מכונן קרה שנוגע למשמעות של השבת, שנוגע לכך שעסקים ייסגרו בשבת, אגב, מטעמים סוציאליים.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתי להם: אילו הייתם באים איתנו בדברים באמת על סגירה מצומצמת, באמת מתוך דאגה אמיתית לאנשים שעובדים שבעה ימים בשבוע, הרי היה על מה לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: הרי גם אנחנו מוטרדים ממהותה של השבת – גם במובן הדתי של מסורת ישראל, זה בסדר גמור, אבל בוודאי ובוודאי בהיבט הסוציאלי, בהיבט של יחסי עבודה, בהיבט של אותם אנשים שבאמת לא יכולים ונאלצים לעבוד שבעה ימים בשבוע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא.

איילת נחמיאס ורבין: באו בגרובריות: בואו ניקח את הכול.

איילת נחמיאס ורבין: על מה?

איילת נחמיאס ורבין: על שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: על מרכולים שימשיכו להיות פתוחים, על אנשים שימשיכו לחלל את השבת, משום שככה הם בחרו.

איילת נחמיאס ורבין: בעיניכם הם מחללים את השבת, בעיניהם הם מקיימים את סוף השבוע שלהם כראות עיניהם.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא רוצים לפגוע בכם, הם לא יבואו לבתים שלכם, הם לא יבואו לשכונות שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שקרה אתמול באשדוד הוא מאוד מדאיג, והוא מאוד לא רצוי, ואסור שייקרע קרע כזה בינינו.

איילת נחמיאס ורבין: כי לקרע הזה יש משמעות ארוכת טווח.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני רוצה לבקש מהבית הזה, ומהקואליציה – ואתם יודעים מה, בואו נגיד בגילוי לב: יש אילוצים בקואליציה, אין, זה לא ממשלה הומוגנית, כל אחד מושך לכיוון שלו.

איילת נחמיאס ורבין: נכון שבעיניי זו ממשלת הישרדות, אבל בואו רגע אני אהיה עניינית.

איילת נחמיאס ורבין: בממשלה שיש בה קואליציה יש כל מיני אינטרסים, מאה אחוזים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בואו נעשה עבודה אמיתית למען הציבור הישראלי ובואו נדאג לו באמת, ולא נעביר כאן חוקים ריקים.

טלי פלוסקוב: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אל תדברו איתי על עגלה ריקה, בואו נדבר על חוקים ריקים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז, מוותר?

טלי פלוסקוב: מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: בדיוק שר הכלכלה יצא.

מיקי לוי: חבר הכנסת אלי כהן, אדוני שר הכלכלה – –

טלי פלוסקוב: הוא כאן, הוא כאן.

מיקי לוי: – – החוק הזה הוא חוק חשוב.

מיקי לוי: אני מוקיר את העשייה שלך ומברך אותך על הנחישות שלך שבהבאת החוק הזה.

מיקי לוי: תבורך, בהצלחה, תודה רבה לך.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להביא לידיעת חברי הכנסת והבית הזה כי הסאגה של תשלום מיסים על ידי קרן קיימת לישראל – הסאגה הזו הסתיימה, ברוך השם, איך שאומרים.

מיקי לוי: האוצר, שביצע תרגילי חקיקה, דהיינו, כן חוק לתשלום מיסים ומקדמה על ידי הקרן הקיימת – לאחר שכשל בניסיונו להביא את הנושא שוב ושוב וכשל במשא ומתן מול קרן קיימת, הביא את הנושא פעם נוספת לפתחה של ועדת הכספים, וביקש סיוע.

מיקי לוי: אני מודיע לכם כי ללא הסיוע של האופוזיציה – נדמה לי שרק שני חברי כנסת, מסיעת כולנו, חברי הכנסת עזריה ופולקמן – היא מפריעה לי ההיא שם.

מיקי לוי: סליחה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רחל עזריה.

מיקי לוי: אל תפריעי לנו, בבקשה ממך.

מיקי לוי: תקשיבו שניכם, כי זה מופנה אליכם – אני מודיע לכם כי ללא הסיוע של האופוזיציה, נדמה לי שרק שני חברי הכנסת מסיעת כולנו, חברת הכנסת עזריה וחבר הכנסת פולקמן – כל הקואליציה ברחה מההצבעה.

מיקי לוי: כל הקואליציה ברחה מההצבעה, כאילו הנושא בכלל לא שייך לה.

מיקי לוי: לאחר שיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, קיים כמה דיונים, החוק עבר בסיועה של האופוזיציה, רק עם מתן אופציה לקרן קיימת לשלם מקדמה של 1.2 מיליארד שקל, עם פטור ממיסים עד שנת 2021, או לחלופין – תשלום שוטף של מיסים.

מיקי לוי: לפני שעה קלה הודיעה קרן הקיימת למשרד האוצר על כך שבהמשך לחוק שעבר קרן הקיימת מתחילה לשלם מיסים בשנת המס 2018.

מיקי לוי: הם לא ישלמו 1.2 מיליארד שקל כמקדמה עד 2021.

מיקי לוי: ואני מציע לאוצר לעשות תחקיר פנימי למה זה קרה.

מיקי לוי: לתפיסת עולמי זהו הישג אדיר, כי אני עולה פה פעם אחר פעם ומבקש את התשלום זה של קרן קיימת.

מיקי לוי: קרן קיימת תהיה חייבת להגיש דוחות כספיים לרשות המיסים מהיום והלאה, ולהפסיק להתנהל כקופסה שחורה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: משפט.

מיקי לוי: – – אלא תמשיך להתנהל כקופסה כחולה לכל דבר.

מיקי לוי: עתה נותר לי לקוות שוועדת שרים לחקיקה אולי אולי תכיר תודה לאופוזיציה, שהעבירה את החוק, ותאפשר לי להעביר את חוק הביקורת על קרן הקיימת בידי מבקר המדינה.

מיקי לוי: אולי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – מוותר; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר; חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חבר הכנסת סאלח סעד – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אורן אסף חזן, הדובר האחרון.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן השר יסכם את הדיון ונעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, כנסת נכבדה, בחלקה, תראו, רבותיי, אני רואה בימים האחרונים את אבו עכבר, הלוא הוא אבו מאזן – – –

יהודה גליק: הכנסת כולה נכבדה, הכנסת כולה נכבדה.

אורן אסף חזן: לא, לא, ידידי יהודה גליק, ואל תפריע לי בבקשה.

אורן אסף חזן: כשיושבים פה תומכי טרור, הכנסת לא נכבדה.

אורן אסף חזן: כשיש מי שיושב מעל בימת הכנסת ומהלל את השהידים, הכנסת לא נכבדה.

אורן אסף חזן: כיושבת מחבלת המרמרה על הדוכן הזה ומכנה את חיילי וקציני צה"ל "רוצחים", הכנסת אינה נכבדה.

אורן אסף חזן: כשיושבת חברת הכנסת הזו – הזו, זו זו פה – שמדירה את חיילות צה"ל מהוועדה שלה, הכנסת אינה נכבדה.

אורן אסף חזן: וכשהיא עולה על הבמה הזו ומגבה את חמאס, ארגון טרור רצחני, הכנסת אפילו מביישת.

אורן אסף חזן: ולכן, כשאני רואה את תומכי הטרור, המשת"פים של הרשימה הפלסטינית המשותפת, יושבים פה מולי, אני אומר "כנסת נכבדה בחלקה".

אורן אסף חזן: ותאמין לי, אני עושה הנחה כשאני מדבר.

אורן אסף חזן: ועכשיו, אחרי שהרסת לי, כי תכננתי לדבר על משהו חשוב ולא על הקטנטנים האלה, אני אנסה לנצל את הדקה וקצת שנותרה לדבר על נושא אחר ואני אחזור לאבו עכבר, שהעז אתמול לצקצק בלשונו ולאיים "יחרב ביתכ" על טראמפ.

אורן אסף חזן: הוא כנראה מתבלבל, הוא לא מבין עם מי הוא מדבר.

אורן אסף חזן: אז אנחנו נתעסק בו בנאום הבא.

אורן אסף חזן: אז אני אנצל את הדקה הזו כדי לדבר על משהו אחר לגמרי.

אורן אסף חזן: הפריע, לא נורא.

אורן אסף חזן: תראו, היום ישבתי בוועדת הפנים בנושא שכר השוטרים.

אורן אסף חזן: 40 שנים לאחור החלטת ממשלה קובעת שיש לתת ביטחון תעסוקתי לשוטרים, להעלות להם ולהצמיד להם את השכר כך שהתנאים שלהם יהיו זהים לאלה של חיילי וקציני צה"ל.

אורן אסף חזן: 40 שנים עברו ושום דבר לא השתנה.

אורן אסף חזן: לפני כעשור בית דין לעבודה קובע: המדינה כשלה בהבטחה שלה והיא צריכה לפצות ולשפות את השוטרים והשוטרות, וכן את הסוהרים, ואת הגמלאים.

אורן אסף חזן: היום ישבנו שוב בוועדת הפנים ושמענו איך האוצר, או יותר נכון, נערי האוצר, מתפתלים בצורה לא נוחה ולא נעימה לאף אחד מאיתנו.

אורן אסף חזן: מנסים, שלא לומר לעבוד על כולנו ולמרוח את הסיפור הזה עד יעבור זעם.

אורן אסף חזן: רבותיי, אם לא שמתם לב, השוטרים והשוטרות שלנו עומדים בשנים האחרונות בחזית הטרור.

אורן אסף חזן: גם אם לא כך היה הדבר, זו החובה שלנו לשמור עליהם, שכן אם אנחנו לא נשמור עליהם, מחר לא יהיה מי שישמור עלינו, לא תהיה משטרה.

אורן אסף חזן: אני שמח לומר שהשר גלעד ארדן, שעושה עבודה טובה מאוד כשר לביטחון פנים, מגבה את המאבק שלנו.

אורן אסף חזן: ביקשתי למסור מסר למי שרק יקשיב באוצר שלולא תינתן התייחסות לשכר השוטרים בתקציב 2019, לא בטוח שיהיה תקציב 2019.

אורן אסף חזן: המציאות הזו, שאנחנו צוחקים פעם אחר פעם על אלה ששלחו אותנו לכאן, צריכה להסתיים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אורן אסף חזן: אני מבקש רק משפט אחד, היושבת בראש.

אורן אסף חזן: מכאן, לפנות לראש הממשלה נתניהו: לקחת אחריות, להוביל, להחזיק את המושכות בידיים, לא לחכות שבית המשפט, בעוד כמה חודשים, יוריד אותו על ברכיו ויחייב אותו לשלם לשוטרים, אלא להנהיג ולהעביר את הכספים הרצויים עוד היום; אם לא את הכסף ההיסטורי, לפחות את הכסף שמגיע מעכשיו והלאה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: רק עדכון קטן, רק שתדע שמדובר ב-7 מיליארד שקלים.

אורן אסף חזן: 4 מיליארד – – –

טלי פלוסקוב: 7 מיליארד שקל.

מירב בן ארי: – – – 7 מיליארד שקל – – –

אורן אסף חזן: אבל כמו שאמרתי, רק מילה אחת כדי שלא נעוות את המציאות, משפט אחד, רק בגלל שהעלית את זה: 7 מיליארד זה לא השוטף, זה כולל את כל החובות ההיסטוריים.

טלי פלוסקוב: בוודאי, בוודאי – – –

אורן אסף חזן: יש פתרון.

אורן אסף חזן: בואו נתחיל בלשלם להם את השוטף.

אורן אסף חזן: ולגבי ההיסטוריה נריב.

אורן אסף חזן: אגב, חברת הכנסת בן ארי והיושבת בראש, יש פתרון יצירתי: אפשר לתת להם את הרטרואקטיבי ביציאה לפנסיה, כך שהמדינה לא תרגיש, כי זה יתחלק לאורך שנים.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה רבה.

אורן אסף חזן: אם רוצים, עושים.

אורן אסף חזן: צריך שיהיה פה מבוגר אחראי שיחזיר לשוטרים – – –

טלי פלוסקוב: תודה, תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, השר לא יסכם.

טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו מייד עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק ההגבלים העסקיים (מתן הוראות ליבואן ישיר – הוראת שעה), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 66 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההגבלים העסקיים (מתן הוראות ליבואן ישיר – הוראת שעה), התשע"ח–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 66 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק ההגבלים העסקיים (מתן הוראות ליבואן ישיר – הוראת שעה), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רפורמות.

טלי פלוסקוב: רבותיי, זה עובר לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך לטפל בחוק הזה.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1188); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 13), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק שר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, התיקון שאנחנו מציעים היום במסגרת החוק של התקנים נועד לבוא ולשים סוף לנושא של התקנים הישראליים.

אלי כהן: כיום ישנו מצב אבסורדי שיכול להיות מישהו לייבא מוצר שאושר בארצות הברית, אושר בגרמניה, אבל הוא צריך שוב להגיע לתקינה הישראלית.

אלי כהן: לשם מה?

אלי כהן: הדבר הזה יוצר ביורוקרטיה, יוצר סרבול, יוצר כל מיני גורמים אינטרסנטיים, שכל המטרה שלהם היא למנוע את מגוון המוצרים.

אלי כהן: וכאמור, כשמגוון המוצרים קטן, המחירים עולים.

אלי כהן: בדצמבר 2016 אישרנו רפורמה חשובה במכון התקנים.

אלי כהן: הרפורמה הזו למעשה פותחת את מכון התקנים לתחרות.

אלי כהן: כלומר, שיהיו עוד מכונים פרטיים.

אלי כהן: בנוסף, נקבעו שוועדות התקינה יהיו בלתי תלויות.

אלי כהן: אולם יש תקינה ישראלית, ואנחנו שואלים: למה, אם יש תקינה אמריקנית, אם יש תקינה אירופית, מדוע צריך לבוא ולהעביר את המוצרים פעם נוספת במדינת ישראל?

אלי כהן: ראינו לא מעט עיוותים שהיו במהלך השנים האחרונות, כשהיו התאמות למדינת ישראל.

אלי כהן: ראינו שלדוגמה איקאה באירופה מוכרת 11 סוגים שונים של מיטות, ובישראל שלוש בלבד, כי דאגו להכניס סעיף, על ידי גורמים כאלה ואחרים.

אלי כהן: ראינו את הסיפור המפורסם עם הנושא של קטשופ היינץ, שרק בישראל אסור היה להביא אותו אבל בכל העולם, וכמובן במדינות המתקדמות ביותר, שלא נופלות בתקינה ממדינת ישראל, היה מותר להביא את הדברים האלה.

אלי כהן: ולכן, היום אנחנו עושים את השלב השני, ובעיניי לא פחות חשוב, בהסדרת הנושא של התקינה הישראלית, שהיא חשובה למגוון המוצרים והיא גם חיונית ליבואנים, לצרכנים השונים, במדינת ישראל.

אלי כהן: ולמעשה, מה שהיא אומרת הוא שהתקינה במדינת ישראל תהיה התקינה הבין-לאומית; לא צריך תקינה ייחודית למדינת ישראל.

אלי כהן: ישנם 500 תקנים שקיימים כיום במדינת ישראל.

אלי כהן: בכ-300 מתוכם יש שינויים שהם ייחודיים למדינת ישראל.

אלי כהן: את זה אנחנו מבטלים, ולמעשה יש רק מקרים חריגים שאולי יצדיקו התאמה למדינת ישראל – שפה, אולי איזו סוגיה של מתח חשמלי.

אלי כהן: אבל עם כל הכבוד, אנחנו לא חושבים שאנחנו צריכים לבוא ולהוביל את התקינה הבין-לאומית, למעט מקרים חריגים ומקרים ספציפיים.

אלי כהן: אפשר להגיד שהחוק הזה ישים סוף לעיוותים, ישים סוף לקומבינות השונות שהיו, ולמעשה יקבע שבמדינת ישראל תהיה תקינה בין-לאומית, שתוכל להגדיל את מגוון המוצרים, להקל את היבוא למדינת ישראל.

אלי כהן: ולכן אני קורא לכם, חבריי חברי הכנסת, לתמוך בתיקון חקיקה חשוב זה, שבאמת אחרי 70 שנה נפסיק עם תקינה ייחודית ונהיה בתקינה בין-לאומית.

אלי כהן: זה טוב לעסקים, זה טוב לצרכנים.

אלי כהן: אני קורא לכם לתמוך בהצעת חוק חשובה זו.

אלי כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: אני מודיעה על סגירת הרשימה.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – מוותר; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת יוסף עטאונה – מוותר; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מדברת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לך יש ימים כאלה, ולי יש ימים כאלה, לפעמים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, רבותיי השרים, הרבה פעמים יש פה טענות על החלטות קואליציונית, אופוזיציוניות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד ולברך את שר הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמדובר במהלך מאוד מאוד מאוד חשוב, מהלך שהיה צריך לקרות כבר לפני הרבה שנים, אבל במקרה הזה בהחלט אפשר להגיד שטוב מאוחר מאשר לעולם לא.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל פשוט סובלת מאנומליה מוחלטת בעולם התקנים, מאמצת תקנים ישראליים.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שהסברתי לחברי חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא יכול להיות שאנחנו יודעים לייצר תקנים יותר טוב מאשר גרמניה, צרפת, אנגליה, ארצות הברית, זה פשוט עניין מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שעכשיו תהליכים משמעותיים יתקצרו, ואני באמת מחכה בכיליון עיניים לראות את מכון התקנים דווקא מתחזק בזכות הדבר הזה, ויכול להוציא תחת ידו תקנים הרבה יותר מהר לטובת אזרחי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול, מוותר?

טלי פלוסקוב: מוותר; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: אלי, אני, לפני שהגעתי לכנסת, הייתה לי חברת הייטק בתחום הרפואי.

עמר בר-לב: על המוצרים שפיתחנו – לקח זמן וקיבלנו אישור CE, ואחרי זה FDA, ובסוף, כשרצינו לעשות ניסויים בארץ, התברר שצריך גם אישור ישראלי.

עמר בר-לב: לכן, ברור שכל העיסוק באישור הישראלי היה ביורוקרטיה אחת מיותרת, ואין ספק שהחוק הזה הוא חוק מצוין, שיקל מאוד על הביורוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: באמת, כל הכבוד.

עמר בר-לב: להמשיך ככה, להשוות ולנצח.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר כנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אני מברך על הצעד הזה, אבל יש כמה נקודות שצריך להעלות אותן בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה תקן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הכוונה בתקן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תקן צריך לוודא טיב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך מוצר, אתה צריך לדאוג שהטיב שלו יעמוד בסטנדרטים מסוימים ולא יהיה פחות, או בבטיחות או באיכות – אלה הסוגים של הדברים שאנחנו צריכים לדאוג להם בכל תקן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שצריך רצון כדי לאשר תקן ולא לדחות אותו הרבה זמן, ויש מקרים שדוחים תקן כי לא יודע מי לא רוצה אותו, למי יעלה יותר, מי רוצה להישאר עם תקן ישן ולא מתאים ומי מרוויח ומי מפסיד מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, לקצר ביורוקרטיה זה מאוד חשוב, ולתת גם את העניין של המכונים הפרטיים במסגרת מסוימת, שיוכלו להתקין תקנים גם, זה טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אתן דוגמה, כבוד השר – הנושא של בטיחות בעבודה בבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 80% מאלה שנפצעים או נהרגים בעבודות בניין הם מנפילה מגובה או נפילת חפצים מגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחד הדברים החשובים ביותר שצריכים לשנות אותם בתקן זה התקן של הפיגומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום התקן המחייב של הפיגומים הוא משנות ה-20 של המאה הקודמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שהמצב הזה ימשיך ככה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלי צוחק.

אורן אסף חזן: אני כותב חוק, אתה מוזמן להצטרף אליי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תן לי להשלים, תן לי להשלים כי זה חשוב, תלמד גם לחוק שלך, תלמד ממה שאני אומר לך.

אורן אסף חזן: אני מזמין אותך להצטרף אליי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בישראל גובש תקן ב-2014 שלקח את התקן האירופי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפיגומים האלה הם בטוחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם יותר טובים מהמצב של היום בהרבה דרגות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקן הזה עדיין באנגלית, אלי, שלוש שנים מדינת ישראל לא הצליחה לתרגם תקן כזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלוש שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, אלא התקן הזה הוא וולונטרי, הוא לא מחייב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי שזה יהיה תקן מחייב ונחסוך בחיי אדם, נחסוך בבריאותם ונחסוך גם בכסף של הביטוח הלאומי שהמדינה משלמת לאלה שנפגעים או למשפחותיהם, בסך הכול צריך, כבוד השר, לבוא אליך לאשר את התקן הזה ושיהיה מחייב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון שזה יעלה קצת יותר לקבלנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אפשרות לשפות אותם, אבל יש חשיבות גם לחיי אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני קורא מפה לכבודו, כבוד השר, לקחת את זה ברצינות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני, בשבוע הבא יש לי ישיבה עם אנשי משרדך על הנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקווה שמזה יצא גם אישור התקן, והעובדים יהיו בטוחים, וכל האוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה, בכל יום, אני אומר – תבדקו בתקשורת, אין יום שאין בו נפגעים, אין יום שאין בו תאונות עבודה, והמקרים שבין פצוע בינוני לפצוע קשה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – להרוּג – המרחק קצר מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מקווה שגם אתה תעזור בכיוון הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות אדוני.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני שר הכלכלה, אני מנצל את ההזדמנות שאתה איתנו כאן כדי לפנות אליך בעניין שלדעתי יש לו משמעות כלכלית מאוד גדולה.

דב חנין: לפני שאני אומר את הנושא הכלכלי שאני רוצה להציג בפניך, אני אקדים ואומר שלסוגיה הזו יש שאלות נוספות שקשורות.

דב חנין: יש שאלות אנושיות, יש שאלות פוליטיות, יש שאלות חברתיות, אבל אני כרגע, בדיון הזה איתך, אדוני השר, מדבר רק על ההיבט הכלכלי נטו ועל המצוקה הגדולה של ענף שלם שקיים – ענף המסעדנים בישראל.

דב חנין: החלטת הממשלה האחרונה בדבר מהלך של גירוש מהארץ של מבקשי מקלט, יש כאלה שקוראים להם מסתננים, היא החלטה שמעוררת הרבה מאוד ויכוחים.

דב חנין: אבל מעבר לכל הוויכוחים, היא מעוררת מצוקה מאוד גדולה בענף המסעדנות.

דב חנין: אנחנו מדברים על סדר גודל של 10,000 עובדים, שעובדים בעיקר בעבודות פשוטות.

דב חנין: אומרים המסעדנים שאין להם פתרונות אחרים.

דב חנין: אם מגרשים מחר בבוקר את העובדים האלה, אין להם בעצם אלטרנטיבה שתאפשר להם לקיים את העסקים שלהם, לקיים את המסעדות שלהם ולאפשר לתת לציבור שירות ראוי וטוב.

דב חנין: שר התיירות הצליח להוביל מהלך שבו במקום אותם מבקשי מקלט, ייבאו לטובת המלונות 1,000 עובדים מהפיליפינים.

דב חנין: אני לא בטוח שזה מהלך מוצלח.

דב חנין: אני גם משוכנע שעד שיגיעו העובדים מהפיליפינים ייקח הרבה מאוד זמן.

דב חנין: השאלה שלי היא האם יש דרך שבה אתה יכול להתערב לטובת המסעדנים ולייצר מצב שבו אותם אנשים שעובדים כרגע במסעדות יקבלו איזשהו פרק זמן שיאפשר למסעדנים להתמודד עם האתגרים, יאפשר להם גם להמשיך ולהעסיק את האנשים האלה בצורה מסודרת, ויאפשר בעיקר לענף הזה של המסעדות בישראל להמשיך להתקיים?

דב חנין: לפי הנתונים שמגיעים אליי, המשמעות המעשית – – –

אלי כהן: איפה אתה גר בתל אביב, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: אני גר במרכז תל אביב, אבל הילדים שלי גרים בדרום תל אביב והם מכירים היטב את המציאות שם.

אלי כהן: חמותי גרה בדרום תל אביב.

אלי כהן: בין המסעדות לתושבי דרום תל אביב – אני אוכל פחות במסעדות, אבל אני מעדיף – – –

דב חנין: אז אני רוצה להגיד לך שהמשוואה הזאת איננה נכונה.

אלי כהן: תאמין לי – – –

דב חנין: אני מכיר את דרום תל אביב.

דב חנין: אני נמצא שם שלוש פעמים בשבוע.

דב חנין: אני מזמין אותך להסתובב איתי ביחד בדרום תל אביב.

אלי כהן: – – –

דב חנין: יש בדרום תל אביב הרבה מאוד בעיות שהממשלה צריכה לטפל בהן.

דב חנין: אבל דרום תל אביב לא תפתור את בעיותיה על ידי סכסוך בין קבוצה אחת לקבוצה שנייה.

דב חנין: הפתרון לדרום תל אביב הוא לא גירוש, לא של תושבי דרום תל אביב ולא של מבקשי המקלט בדרום תל אביב.

אלי כהן: – – – יכולים גם לעבוד בארצות הברית או באירופה בלי אשרת עבודה?

דב חנין: אני לא בעד זה, אבל אני אומר, האנשים האלה נמצאים בארץ, הם נמצאים במעמד של מבקשי מקלט – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

דב חנין: – – המדינה עדיין לא החליטה בבקשות המקלט שלהם, והם היום נותנים לענף הזה, שאתה מופקד עליו כשר הכלכלה, שירות מאוד חיוני כעובדים.

דב חנין: אם אתם מגרשים אותם מחר בבוקר – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: חוץ מכל הבעיות האחרות שעליהן אפשר להתווכח – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

דב חנין: – – חוץ מכל הבעיות האחרות יש פה גם בעיה כלכלית אמיתית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר כנסת איל בן ראובן – מוותר; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, מדבר?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: חבריי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, השרים והשרות, חברים מהאופוזיציה ומן הקואליציה, מתוקים ומתוקות, בעוד כמה דקות יחל פה הדיון על החוק הבא, חוק היועצים המשפטיים.

יהודה גליק: אנחנו נשמע כדרכנו כאלה מן האופוזיציה שיספרו: שחיתות, מושחת, סוף הדמוקרטיה, המדינה נגמרת.

יהודה גליק: נשמע מהקואליציה אנשים שיספרו על הצעת החוק הכי צודקת בעולם – זה קדם את המדינה, יציל את המדינה.

יהודה גליק: אז חברים, הבה ניכנס לפרופורציות.

יהודה גליק: זה לא חוק שיסיים את המדינה.

יהודה גליק: מדינת ישראל יותר חזקה מכל החוקים; זה לא חוק שיציל את המדינה – מדינת ישראל ברוך השם מוצלת.

יהודה גליק: אני מציע לכולנו לנשום אוויר חזק, בבטן, למלא ולהירגע ולהתכונן לוויכוח ענייני, שיש בו צדק מהצד הזה ויש בו צדק מהצד הזה.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: בסוף תחנך אותנו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – איתן החליט בכל הזדמנות.

איתן ברושי: אדוני שר הכלכלה אלי כהן, חברי הכנסת, היום בוועדת הכספים של הכנסת היה דיון על יבוא זכוכית מטורקיה.

איתן ברושי: הפער הוא עצום – בין הפקידות, שמביאה את דבר הממשלה על הצורך ביבוא גם על חשבון חיסול מקומות עבודה בישראל, לבין חברי הכנסת, ששאלת האוכלוסייה והתעסוקה היא המרכיב העיקרי בשיקול הדעת שלהם.

אלי כהן: חבר הכנסת ברושי, ההמלצה – – –

איתן ברושי: רגע, רגע.

איתן ברושי: תכף אגיע.

איתן ברושי: אני – – –

אלי כהן: זאת לא החלטה של הפקיד.

איתן ברושי: בסופו של דבר התקבלה המלצה, בטווח ביניים של שנתיים, להגן על פניציה בנצרת.

איתן ברושי: יש גם דבר דומה בירוחם.

איתן ברושי: אבל אני רוצה להגיד לך למה עליתי לדבר.

איתן ברושי: אני שאלתי את הגורמים המקצועיים אם בטורקיה מסבסדים זכוכית.

איתן ברושי: התשובה הפתיעה: הם לא ידעו לתת תשובה.

איתן ברושי: בזמנו ראש הממשלה, וגם אתם, אמרתם שתחרות צריכה להיות הוגנת.

איתן ברושי: מביאים דגים מסובסדים מסין וירקות וביצים ממקומות אחרים, מחסלים פה את החקלאות; מביאים זכוכית שסוגרת את המפעל בירוחם או את המפעל בנצרת עילית.

איתן ברושי: השאלה היא איפה האיזון בין יבוא פתוח – והבעיה היא לא רק התקנים: אומרים לנו שיותר קל לייבא מאשר לייצר בישראל, עד כדי כך שהצמיחה בתעשייה היא בחוץ-לארץ.

איתן ברושי: זאת אומרת שהממשלה איבדה את האיזונים בין שמירת השוק המקומי מתוצרת ישראל לבין יבוא כדי למלא את המחסור, או בשאלה מה קודם למה: יוקר מחיה אולי מדומה או תעסוקה לאזרחי ישראל.

איתן ברושי: נדמה לי שמה שבולט בשנים האחרונות, ובתקופת הממשלה הזאת במיוחד, הוא ששר האוצר שם דגל אולי מוגזם של יוקר המחיה.

איתן ברושי: זה חוסר איזון – – –

אלי כהן: אבל, ברושי, היום הוטל היצף.

אלי כהן: אתה לא היית בדיון היום?

איתן ברושי: אז אני אמרתי שכן.

אלי כהן: אתה מדבר כאילו לא הוטל היצף.

איתן ברושי: אלי, אמרתי שאושרה הצעה של שנתיים.

אלי כהן: אז אם אושר, אז – – –

מיקי רוזנטל: אלי, הוא רצה ארבע שנים.

איתן ברושי: אלי – – –

אלי כהן: – – – שנתיים.

איתן ברושי: אבל, אלי, לא זה החמור.

איתן ברושי: אתה שולח פקיד לכנסת, הוא לא יודע לענות על שאלה פשוטה אם בטורקיה מסבסדים את הזכוכית.

איתן ברושי: התשובה שלי היא שכן.

איתן ברושי: את זה למדתי עוד בירוחם.

איתן ברושי: אתם לא מבינים את המצב: אם מסבסדים זכוכית בטורקיה, מה שווה כל הדיון?

איתן ברושי: כלומר, ממשלות, חלקן עוינות, מסבסדות מוצרים בחו"ל וכאן פוגעים בשוק המקומי.

איתן ברושי: בשם מה אתם עושים את זה, בשם זה שתהיה פה אבטלה?

איתן ברושי: אתם לא מבינים שבלי תעסוקה אין פיזור אוכלוסייה?

איתן ברושי: כל השיקולים האלה לא קיימים.

איתן ברושי: מגיעים פקידים בשמכם, חסרי ערכים לפעמים, והם מוכנים למכור את הכול.

אלי כהן: ברושי, אתה, לדעתי, מטיל רפש בפקידים.

איתן ברושי: אני אמרתי לך שהוא לא ידע שיש סבסוד.

אלי כהן: אבל הוא זה שהמליץ על ההיצף.

איתן ברושי: אבל הוא לא ידע שיש סבסוד.

איתן ברושי: אם יש סבסוד – – –

אלי כהן: הוא הטיל את ההיצף, נקודה.

אלי כהן: הוא המליץ לעשות את זה.

איתן ברושי: התשובה היא – קודם כול, אני חוזר ואומר שאני לא מדבר רק על המקרה של היום.

איתן ברושי: לא הייתי עולה אם לא הופתעתי לראות פקיד בכיר שלך שלא יודע שיש סבסוד.

איתן ברושי: אם יש סבסוד לזכוכית, כל הדיון לא שווה.

איתן ברושי: אני אומר לך שיותר קל להיות יבואן בישראל מאשר יצרן.

איתן ברושי: צריך להחזיר את האיזון בין יכולת לייצר ובין חוסר הברירה לייבא.

אלי כהן: ברושי, יכולת להיות איתי בשבוע שעבר.

אלי כהן: הייתי עם היושבת-ראש, יחד עם שר האוצר, ב-15 מפעלים בנגב.

אלי כהן: מחר תקרא.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

איתן ברושי: אני אבוא לכל מקום שתזמין אותי.

אלי כהן: אז אתה מוזמן.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני, נא לסיים.

איתן ברושי: אני אביא לאן שתזמין אותי.

איתן ברושי: בכל מקרה אני מעיר את ההערה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נאוה בוקר, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מברכת את שר הכלכלה על הצעת החוק היום אבל אני לא אדבר עליה.

נאוה בוקר: חברים, יש לי משהו חשוב לספר לכם היום.

נאוה בוקר: האח של זהבה גלאון בונה את יהודה ושומרון.

נאוה בוקר: יושבת-ראש מרצ זהבה גלאון אומנם פרשה מכנסת ישראל אבל את האולפנים של הטלוויזיה היא לא מפסיקה לחרוש.

אורן אסף חזן: – – –

נאוה בוקר: שמענו את דברי הבלע שלה בשבועות האחרונים נגד ההצבעה במרכז הליכוד שהייתה בעד החלת הריבונות באיו"ש, ואת הדברים שלה נגד הכרזתו של טראמפ.

נאוה בוקר: יכולנו לשמוע את זה כמעט מכל ערוץ טלוויזיה או תחנת רדיו.

נאוה בוקר: אבל בכל ריאיון היא שוכחת לספר שאחיה, האח של זהבה גלאון, בונה את יהודה ושומרון.

נאוה בוקר: אתם יודעים, אנחנו כל כך שמחים שבחודשים האחרונים החלה תנופת בנייה בחבל הארץ המופלא הזה.

נאוה בוקר: אתם יודעים שעשרות קבלנים ניגשו למכרזים.

נאוה בוקר: מלבד הרצון הלגיטימי שלהם באמת להתפרנס – –

יהודה גליק: למה את פוגעת לה בפריימריז, הרסת לה את כל הפריימריז.

נאוה בוקר: אני אומרת את האמת.

נאוה בוקר: – – לקבלנים האלה יש גם משאלת לב נוספת: לבנות ולפתח את ישראל, להעמיק את השורשים שלנו במולדת ולאפשר לחצי מיליון אזרחים יהודים המתגוררים ביהודה ושומרון לגור ברווחה, לגדל משפחות, לבנות בתי כנסת, בתי ספר, קניונים.

נאוה בוקר: אחד מאותם קבלנים אידיאליסטים הוא יצחק שניפיצקי, האח של זהבה גלאון, שבונה את יהודה ושומרון.

נאוה בוקר: חברים, כנראה שבניגוד גמור לאמירותיה של גלאון ובניגוד לעובדה שגלאון היא ראשת המפלגה האנטי-ציונית, מצפונו של יצחק, צו מצפונו, קורא לו לבנות ולפתח את השטחים הכבושים.

נאוה בוקר: האח של זהבה גלאון מזהה את הצורך האסטרטגי של עם ישראל להתיישב בכל חלקה שבין הים לירדן, אבל יותר מכול הוא כנראה מכיר בצדק ההיסטורי שקיים בהתיישבות שלנו בנחלת אבותינו.

נאוה בוקר: אני מציעה לזהבה, בפעמים הבאות שהיא שבה וחוזרת על המנטרות שלה – להחזיר את השטחים, לפנות, לגרש יהודים מהבתים שלהם: שבי לשיחה נעימה עם אחיך יצחק כדי שיסביר לך על החשיבות הרבה שבהחלת הריבונות ביהודה ושומרון.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

נאוה בוקר: הוא יספר לך על הפרויקטים החדשים שלו, בתי הספר הנהדרים שהוא בונה בהר אדר, במודיעין עילית, על הפרויקטים למגורים בביתר עילית וביישובים נוספים.

נאוה בוקר: אז תודי לו בשם אזרחי המדינה על כך שהוא בונה את ישראל וממוטט את האשליה הערבית להקים בארץ ישראל מדינה פלסטינית.

נאוה בוקר: אז תודה לך, האח של זהבה גלאון, שבונה את יהודה ושומרון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: האמת, אם זהבה גלאון הייתה פה, הייתי חייבת לתת לה זכות להגיב.

אורן אסף חזן: ערב טוב.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, כבוד השרה, כנסת נכבדה בחלקה, תראו, רבותיי, כולנו שמענו את הנאום המפורסם של זה שבאמת אבד עליו כלח – אבו עכבר, הלוא הוא אבו מאזן – שבפרפורי גסיסה עוד מעז להוציא כמה מילים חמות ולבביות לנשיא טראמפ מהצד השני של העולם.

אורן אסף חזן: כולם התעסקו בצמד המילים "יחרב ביתכ" שהוא דיבר עליהן.

אורן אסף חזן: אני רוצה להתעסק במשהו אחר בנאום שלו.

אורן אסף חזן: אותו אבו עכבר העז – רגע אחרי שהוא דיבר על האמריקנים, דיבר עלינו, האויב הציוני – לפגוע גם בספורט שלנו.

אורן אסף חזן: הוא צחק על נבחרת הכדורגל שלנו.

אורן אסף חזן: אז חבר'ה, זה נכון שנבחרת ישראל לא הצליחה לחזור למונדיאל מאז 1970, אבל זה לא נותן זכות לאף אחד, בטח שלא לאבו עכבר, לצחוק עלינו.

אורן אסף חזן: ולכן, אדוני אבו מאזן, במקום לחפור – ולא רק מנהרות – במקום לאכול לנו את הראש, במקום לדרדר לאלימות, לתמוך בטרור, בוא, אני רוצה לאתגר אותך.

אורן אסף חזן: בוא ניפגש למשחק כדורגל.

אורן אסף חזן: בוא נבחן מי יותר טוב: נבחרת ישראל, הכחול והלבן עם כל הגאווה הלאומית שלנו, או נבחרת ערביי השטחים מהגדה המערבית.

אורן אסף חזן: נבחן.

איתן כבל: אל תבנה על זה.

אורן אסף חזן: אני בהתחלה, אדוני, חברי איתן כבל, שקלתי משהו על הכף – the winner takes it all – אבל אני לא בונה על זה, ולכן אני לא מהמר.

אורן אסף חזן: אתה יודע, אני והימורים זה לא.

אורן אסף חזן: בכל מקרה, אבו מאזן, בוא ניפגש במגרש הכדורגל.

אורן אסף חזן: אז תנו לי ואני אפנה אליו בשפה שלו שהוא מבין: אסמע מיני, אבו מאזן – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: ילד, לא להפריע כשהגדולים מדברים.

קריאה: איזה מקום – – –

קריאה: למי הוא אמר את זה?

אורן אסף חזן: אסמע מיני, אבו מאזן.

קריאה: מאיזה מקום יצאת – – –

איתן כבל: אני מעדיף אותך – – –

אורן אסף חזן: (בערבית: אבו מאזן, אל תצחק עלינו.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לדבר בערבית, אבל אדבר באנגלית.

אורן אסף חזן: ) Listen to me, mister, or just Abu Mazen, instead of spreading terror and hatred, instead of losing yourself with empty talks, let's meet on the field.

אורן אסף חזן: Our champions against yours.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך להפסיק לדבר אנגלית.

אחמד טיבי: או עברית או ערבית.

אורן אסף חזן: Abu Mazen, let's play football.

אורן אסף חזן: Suddenly English is a problem?

אורן אסף חזן: אהה.

אחמד טיבי: או עברית או ערבית.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: איי, איי, איי.

אורן אסף חזן: ההוא שלא נקרא את שמו כל כך מפחד שניפגש במגרש, שהוא מפחד שאני אעביר את המסר לבוס האמיתי שלו, אבו מאזן.

אורן אסף חזן: אז אסמע מיני, יא ג'סוס, אל תפריע לנו כשאנחנו מדברים.

אורן אסף חזן: הרי אנחנו כבר גילינו ג'סוס שחושב שהוא יכול לנהל את המדינה.

אורן אסף חזן: אנחנו יודעים הרי מי אתה, כולם יודעים מי אתה.

אורן אסף חזן: כולם יודעים מה – – –

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: זמנך תם.

אורן אסף חזן: אתה הפרעת לי, אז תוסיף כמה שניות כי הפרעת לי.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לסיים.

אורן אסף חזן: אבל אתה הפרעת לי, נכון?

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לסיים.

אורן אסף חזן: ככה נראה פחד, רבותיי.

אורן אסף חזן: ככה נראה פחד.

אורן אסף חזן: ככה נראה פחד.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אני מבקש להוריד אותו.

אחמד טיבי: אני מבקש להוריד אותו.

אחמד טיבי: אנזיל, אנזיל, יאללה, קדימה, כמו שהיא אמרה לך.

אורן אסף חזן: ככה נראה פחד.

אורן אסף חזן: אדוני תומך הטרור, אתה לא תשתיק אותי.

אחמד טיבי: יאללה, אנזיל, תרד.

אורן אסף חזן: אל תכעס, אני ארד.

אחמד טיבי: כבר אמרתי לך.

אחמד טיבי: אגלבּ, אגלבּ – – –

אורן אסף חזן: א-ג'סוס, כולם יודעים מי אתה.

אחמד טיבי: אגלב, אגלב, אגלב.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אתה יודע איך עושה תרנגולת בלול?

אורן אסף חזן: – פק, פק, פק – – –

אחמד טיבי: יאללה, יאללה, אנזיל.

אחמד טיבי: יאללה – – –

קריאה: יאללה – – –

אורן אסף חזן: פק, פק, פק.

אחמד טיבי: – – –

אורן אסף חזן: אוי, אוי, אוי.

אחמד טיבי: – – –

אורן אסף חזן: אוי, אוי, אוי.

אחמד טיבי: ברא, אמרתי לך לצאת בשלוש קריאות, החוצה.

אחמד טיבי: חצוף.

אחמד טיבי: חצוף.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: החוצה, מחוץ לאולם.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: פה לא מתנהגים בפרחחות כזאת – לא בוועדות, לא במליאה.

אחמד טיבי: צריך להעמיד אותך במקום.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: – – – יאללה ברא.

אחמד טיבי: אגלב.

אורן אסף חזן: – – –

קריאה: מספיק כבר.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: יאללה.

אחמד טיבי: אם לא ענו לך קודם, ועדת הכספים, פה נענה לך, יאללה ברא.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אתה תישאר בחוץ, רק להצבעות, מפה ועד סוף היום.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אחמד טיבי: )

קריאה: – – –

אחמד טיבי: הוא סיים.

אחמד טיבי: הדובר הבא – חברת הכנסת ברקו.

קריאה: ברקו – – –

ענת ברקו: יהיה קצר.

אורן אסף חזן: פחדן.

אחמד טיבי: תוציאו את הפרחח הזה, הסדרנים.

אחמד טיבי: זה לא בסדר שהוא נכנס.

אחמד טיבי: זה לא בסדר, אי-אפשר ככה.

אחמד טיבי: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אחמד טיבי: ) בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לנאום אבו מאזן, ובמיוחד לאמירה "יחרב ביתכ", האם הוא התכוון למלון טראמפ?

ענת ברקו: האם הוא התכוון לבית הלבן?

ענת ברקו: למה בדיוק הוא התכוון?

ענת ברקו: אתה יודע, חבר הכנסת פריג', זה מחזיר אותי לאמירות של המופתי עכרמה צברי, שתמיד היה מאחל שהבית הלבן יהפוך לשחור, וזה לא קרה, הוא נשאר לבן.

עיסאווי פריג': – – –

ענת ברקו: קריאות התיגר נגד ארצות הברית וישראל, האמירות שוב, חזור ושנֹה, לגבי ירושלים – מוסלמית ונוצרית, כמובן שלא יהודית – הכול מתחבר גם להכחשת השואה, לדוקטורט המפוברק הזה, והאמירה לבחון את הסכמי אוסלו ואת ההכרה בישראל, כאילו שלא כל יום כאן מתווכחים איתנו על ההכרה בישראל, כולל, כמו שמכנה אבו מאזן את ערביי 48': מן אל-דאח'ל.

ענת ברקו: פלסטין ההיסטורית, מטבע לשון שחוזר על עצמו, זאת טענה מפוברקת.

ענת ברקו: הוא ממשיך לזייף את ההיסטוריה בטיעונים פסאודו-אקדמיים משווה את הציונות לנאציזם, מדבר על האנטישמיות ככלי בידי הציונים, וחוזרת פה האמירה שכל אחד כאן אומר, וגם שמעתי מסאיב עריקאת, לגבי צאצאי הכנענים, יבוסים, פלישתים וכו'.

ענת ברקו: מה שאני חושבת הוא שאם נוריד את הדברים הבעייתיים הללו מהשולחן ואנשים יסכימו לדבר בלי הסתה, בלי הכחשת שואה, בלי קריאות "יחרב ביתכ", עם אמירות באמת אמיצות, גם אם יש החלטות קשות – וההחלטות הקשות האלה חונות גם בצד הפלסטיני, לא רק בצד הישראלי – אולי אז אפשר יהיה להתקדם.

ענת ברקו: כי כשמדברים על 181, או כשמדברים על החלטה 194, טענת השיבה, שזה המוקש הבא שצריך לפרק אותו, אי-אפשר להתקדם לשום מקום, כי אף אחד מכאן לא רוצה להתאבד.

ענת ברקו: ואם מדברים על שתי מדינות לשני עמים, זו לצד זו, כשכל אחת מכירה בזכותה של השנייה להתקיים, זו אמירה אחרת.

ענת ברקו: רק שזה לא קורה.

ענת ברקו: זו לא אמירה שעולה פה, וזו לא אמירה שבאה מאבו מאזן.

ענת ברקו: הדרישה האולטימטיבית הטוטלית להחרבתה של ישראל על פי החלטה 194, או האמירה "יחרב ביתכ", והכוונה הייתה לא רק לאמריקה, אלא גם לישראל – חבל שהדברים נאמרו.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, חברת הכנסת ברקו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמוטריץ, בבקשה, אחרון הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, אני פרסמתי לפני כמה חודשים תוכנית מדינית, קראתי לתוכנית: תקווה אחת, תוכנית ההכרעה הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': הבסיס – הנחת היסוד העובדתית, הבסיסית שניצבת בבסיסה של התכנית היא ההבנה שבחלקת הארץ הזו קיימות היום שתי שאיפות לאומיות סותרות.

בצלאל סמוטריץ': האשליה של השמאל הישראלי בעשורים האחרונים היא שאפשר ליישב את שתי השאיפות הלאומיות הללו ביחד באמצעות חלוקה גיאוגרפית, טריטוריאלית כזאת או אחרת של השטח.

בצלאל סמוטריץ': נסרטט איזשהו קו וירטואלי ונחלק, ושתי השאיפות הללו יוכלו לדור בכפיפה אחת, האחת לצידה של השנייה.

בצלאל סמוטריץ': היסטורית, מאז ראשית ימי הציונות ועד עתה מוכח עובדתית שזה לא עובד.

בצלאל סמוטריץ': תמיד אנחנו היינו נכונים לפשרות, והצד השני דחה אותנו.

בצלאל סמוטריץ': תוכנית החלוקה ואחר כך אוסלו וקמפ דיוויד.

בצלאל סמוטריץ': מה לא הסכימו מנהיגים ישראלים לתת, על מה הם לא הסכימו להתפשר כדי לנסות לייצר – והצד השני דחה אותם?

בצלאל סמוטריץ': והסיבה היא פשוטה: כפי שאמרתי, שתי שאיפות לאומיות סותרות.

בצלאל סמוטריץ': ואם נלך עוד שלב אחד אחורה, אז הסיבה לכך היא שכל הגדרת הזהות הלאומית של הערבים הישראלים כתנועה לאומית נשענת על שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

בצלאל סמוטריץ': הרי מעולם לא היה דבר כזה עם פלסטיני.

בצלאל סמוטריץ': לא אני אמרתי את זה; אומרים את זה כל ההיסטוריונים.

בצלאל סמוטריץ': אומרים את זה גולדה ובן-גוריון.

בצלאל סמוטריץ': והעם הפלסטיני הומצא.

בצלאל סמוטריץ': הוא הוקם כתנועת נגד לציונות, כדי לפגוע בציונות ולשלול את קיומה.

בצלאל סמוטריץ': ממילא ברגע שכל הגדרת הזהות הלאומית של הפלסטינים, המכנים עצמם פלסטינים, נשענת על שלילת קיומנו כעם, אין סיכוי בעולם שהם יכירו בנו, בקיומנו, ויחיו לידנו.

בצלאל סמוטריץ': בשנייה שהם יכירו בנו, הם שמטו את השטיח מתחת לעצם זכות הקיום שלהם כעם, והם חוזרים להיות ערבים ככל הערבים כאן מסביב.

בצלאל סמוטריץ': עובדתית זה כך.

בצלאל סמוטריץ': ועדיין, יש מי בחברה הישראלית שמתעקש שוב ושוב ושוב – מה שאיינשטיין הגדיר שטות, שיטיון – לחזור על אותה פעולה שוב ושוב ושוב, ולצפות לתוצאה אחרת.

בצלאל סמוטריץ': להשלות את עצמנו שהדבר אפשרי.

בצלאל סמוטריץ': ואז בא אבו מאזן אתמול ועושה לנו את העבודה, ואומר את הדברים הפשוטים; כופר בעצם זכות קיומנו כעם.

בצלאל סמוטריץ': אין, אני חושב, נקודה חזקה ומרכזית יותר אתמול בנאומו של אבו מאזן מלומר לנו הישראלים: חברים, אין לי ויכוח איתכם על יהודה ושומרון, אין לי ויכוח איתכם על קווי 67' או על קווים אחרים; יש לי ויכוח איתכם על עצם זכות הקיום שלכם כאן בארץ ישראל; על עצם זכות הקיום שלכם כאן כעם בכלל; על הזיקה שלכם לארץ הזאת; האם אתם כאן כי האירופים החליטו להביא אתכם לכאן כדי לקדם אינטרסים שלהם אחרי מלחמת העולם.

בצלאל סמוטריץ': זה לב-ליבו של הוויכוח, ואם זה הוויכוח, חברים, אין שום סיכוי בעולם ליישב את השאיפות הללו ביחד.

בצלאל סמוטריץ': זה או אנחנו – אדוני, אני מסיים – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': זה או אנחנו או הם, וכשזה או אנחנו או הם, לדעתי, מלבד יושבי השורות שממולי – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כל הבית הזה חייב להיות מאוחד בקביעה: זה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': אם זה או אנחנו או הם, זה אנחנו, ואם זה אנחנו, ההמשך יבוא.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: רבותיי, תגיעו למקומות.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 64 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את , לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 64, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: זה עובר להמשך דיון בוועדת הכלכלה – –

קריאה: רפורמות.

אחמד טיבי: – – או בוועדת רפורמות – ועדת הכנסת תחליט.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי לבני מבקשת להוסיף אותה כתומכת.

אחמד טיבי: זה לא משנה את תוצאות ההצבעה.

אחמד טיבי: כך גם חבר הכנסת איימן עודה וחבר הכנסת יצחק הרצוג.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1176); נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא.

אחמד טיבי: חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון מס' 20) (מינוי היועצים המשפטיים), התשע"ח–2017.

אחמד טיבי: תגיש את ההצעה שרת המשפטים.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק שירות המדינה (מינוי היועצים המשפטיים למשרדי הממשלה), היא הצעה מאוד הגיונית ומתבקשת.

איילת שקד: בשנת 2017 אי-אפשר להתעלם מהעובדה שיועצים משפטיים במשרדים הם בעלי משמעות רבה.

איילת שקד: אין מה לעשות.

איילת שקד: בגלל תהליך ארוך, שבו החל בג"ץ, של הכול שפיט, כל החלטה מינהלית במשרד בגיצה, ולכן כל החלטה כמעט עוברת אישור של יועץ משפטי של המשרד.

איילת שקד: אני חייבת להגיד לכם שברוב משרדי הממשלה יש יועצים משפטיים מצוינים.

איילת שקד: רוב השרים – ובכוונה שאלתי – רובם נכנסו למשרדים עם יועצים משפטיים שלא הם מינו, ובאמת היועצים המשפטיים הם מקצועיים ועושים עבודה טובה.

איילת שקד: אבל זה אך טבעי, שכמו שאת המשרות הבכירות במשרד ממנים בוועדת איתור, גם יועץ משפטי ימנו בוועדת איתור, מכיוון שיועץ משפטי כיום הוא משרה בכירה, אין מה לעשות.

איילת שקד: צריך לעשות, מה שנקרא, to face reality.

איילת שקד: יועץ משפטי עובד בצמוד למנכ"ל, בצמוד לשר.

איילת שקד: אני לא הלכתי למתווה של משרת אמון, כי בכל זאת יועץ משפטי הוא גם שומר סף.

איילת שקד: לכן הקומבינציה שאני מציעה: ועדת איתור, שבסופו של דבר נשלטת על ידי השר והיועץ המשפטי לממשלה; מי שבוחר אותו זה השר, בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה.

איילת שקד: מי שקצת נכנס למנגנון שהצעתי מבין שזה במילים אחרות מינוי משותף של השר ושל היועמ"ש, וזה באמת מביא לידי ביטוי את שני הכובעים שיש ליועץ משפטי – גם כובע של יועץ לשר, שצריך ליישם את מדיניות השר בהתאם לחוק, וגם כובע של שומר סף.

איילת שקד: לכן כל הצעקות על החוק הזה הן לא במקומן.

איילת שקד: אני חושבת שמי שנכנס לפרטים, מי שמכיר במציאות כיום של משרדי הממשלה, יודע שהחוק הזה בסך הכול מאוזן, הגיוני ומתבקש.

איילת שקד: לכן עמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת טלב אבו עראר – לא נמצא.

אחמד טיבי: מיכל רוזין, בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, השרים, חברי וחברות הכנסת, מדובר פה בעוד הצעת חוק, שמנסה להכפיף בעצם את משרתי הציבור לפוליטיקאים.

מיכל רוזין: בשיטה שלנו, בהבדל מהשיטה בארצות הברית, לא מחליפים את כל שירות המדינה כל חמש שנים, כאשר מתחלפת ממשלה, והיתרון של השיטה שלנו, שהיא שיטה פרלמנטרית.

מיכל רוזין: דמוקרטיה פרלמנטרית, הוא שבשיטה הזאת הממשלה יכולה להתחלף אבל משרתי הציבור – אותה פקידות ממשלתית, אותם אנשי מקצוע – נשארים אותם אנשי מקצוע.

מיכל רוזין: ומה שאת עושה היום, השרה שקד, זה בעצם להטיל אי-אמון בכל הגורמים המקצועיים האלה.

מיכל רוזין: אז היום זה היועצים המשפטיים, ומחר אלה יהיו גורמים כאלה ואחרים.

מיכל רוזין: לא סתם קבעו שמנכ"ל ועוזרים ויועצי השר הן משרות אמון אבל ביתר התפקידים אלה לא משרות אמון.

מיכל רוזין: אלו משרות ממשלתיות, ממלכתיות, ואותו יועץ משפטי צריך לתת עמדה לממשלה א', לממשלה ב' או לממשלה ג', ולא להיות שכיר חרב של אותם שרים ולתת להם כמו ייעוץ פרטי לדברים שהם מנסים לעשות.

מיכל רוזין: יועץ משפטי צריך לתת עצה אובייקטיבית משפטית, שתתפוס לכל אדם, בין אם הוא משמאל, ימין, מרכז, ולכל ממשלה.

מיכל רוזין: לכן השיטה שבה אתם מנסים להפוך – ופה ציינת כאילו זה איזה כבוד גדול שלא הלכת עד משרת אמון ויש פה ועדה ממנה, איך קוראים לזה?

מיכל בירן: ועדת איתור.

מיכל רוזין: ועדת איתור, כן, ככה גם מצאו כל מיני בעלי תפקידים שאני לא רוצה להזכיר את שמם – ועדת איתור, שברור שזה מינוי אישי של השר.

מיכל רוזין: השר עצמו ימנה את אותו אדם שהוא רוצה, ובסופו של דבר יביא שניים – ועדת האיתור תביא לו שניים-שלושה והוא יבחר בעצם את האדם, ואנחנו יודעים שבסופו של דבר זו בחירה של השר, כמו שעשה ראש הממשלה בכל מיני ועדות איתור שבהן בחר את האנשים שמקורבים לו ועל פי תפיסת עולמו.

מיכל רוזין: כל הרעיון של הגורמים המקצועיים, כל הרעיון של גורמי המקצוע והאנשים האלה צריך להיות אובייקטיבי, ולכן הם לא מתחלפים כל מערכת בחירות, הם לא מתחלפים עם כל ממשלה.

מיכל רוזין: כל ממשלה, יש לה הפוליטיקה שלה, העמדות האידיאולוגיות שלה, וזה לגיטימי לחלוטין.

מיכל רוזין: היועצים המשפטיים צריכים לתת עצות אובייקטיביות משפטיות שלא משתנות מעמדה פוליטית כזאת ואחרת.

מיכל רוזין: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עטאונה – מוותר.

אחמד טיבי: נחמן שי – מדבר.

נחמן שי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חברות וחברים, אין כנראה גבול להשחתה שרוצה הממשלה הזאת להשחית את השירות הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: אין גבול.

נחמן שי: ומיום ליום אני רק יכול להתפעל מהיצירתיות המופלאה של שרת המשפטים וצוותה, ואולי כל מיני שחקני חוץ שמגיעים לשם ותורמים את תרומתם, כולם במחשבה איך אנחנו סוף-סוף מרעילים את המערכת המשפטית במדינת ישראל כדי שתלך איתנו.

נחמן שי: והם מתחילים, מתחילים בבג"ץ ועוברים להליכים של בחירת שופטים בכלל, ואחר כך מגלים את היועצים המשפטיים, ואחר כך הולכים לבתי המשפט – בכל מקום שאפשר לגעת ולבדוק איך סוף-סוף נהפוך את המערכת הזאת לידידותית למשתמש.

נחמן שי: זאת הכוונה, שתעשה סוף-סוף את רצוננו.

נחמן שי: כל אחד שהתנסה בשירות ציבורי יודע שהשירות הציבורי הוא לטובת הציבור, הוא אמור לשרת את הציבור, והוא צריך להיות אמין, והוא צריך לפעול לפי עקרונות של מינהל תקין, לפי חוק.

נחמן שי: אבל אלה מילים זרות, זה בכלל לא מעניין, מה זה חשוב?

נחמן שי: תסלח לי, אתה לא חי פה?

נחמן שי: אתה לא מבין?

נחמן שי: אנחנו נכנסנו עם ה-D9 שלנו לתוך המערכת הציבורית, ועכשיו אנחנו עושים סדר, סדר חדש יהיה פה.

נחמן שי: והיועצים המשפטיים, שהם בצדק, בצדק, שלוחיו של היועץ המשפטי לממשלה וכפופים לו, והם שחקני חוץ לצורך העניין הזה.

נחמן שי: נכון, הם חלק מהמערכת של המשרד, אבל הם שחקני חוץ – והזיקה המקצועית שלהם, המשפטית שלהם, היא ליועץ המשפטי לממשלה; כשם שחשב המשרד מתייחס לחשב הכללי, כשם שמבקר המשרד – אלה שלושת שומרי הסף – מתייחס למבקר המדינה.

נחמן שי: וכל אחד שהתנסה ויש לו תפקיד ציבורי נחשף לשלושת ממלאי התפקידים האלה, שלפעמים מקשים עליך.

נחמן שי: הייתי פעם מנכ"ל של משרד; לפעמים זה לא כיף, הם מכבידים עליך, הם מקשים עליך, הם אומרים לך לא.

נחמן שי: אבל זאת בדיוק הסיבה שרוצים לנפנף אותם ורוצים לפגוע בהם ורוצים להרחיק אותם ורוצים להחליש אותם.

נחמן שי: וכשזה לא מצליח, אומרים: בסדר, יהיה יועץ משפטי למשרד, אין בעיות, אבל הוא יהיה היועץ שלי, אני אביא את היועץ שלי.

נחמן שי: אתם עושים פוליטיזציה של הליבה של השירות הציבורי.

נחמן שי: זה כבר לא בפריפריה; זה כבר לא אפילו איזה מנהל של איזו רשות; זה אפילו לא הסמנכ"ל או המשנה שאתם רוצים; אתם עכשיו ממש נוגעים בשורשים, בדברים שמבטיחים – אמורים להבטיח – את השירות הציבורי התקין במדינת ישראל.

נחמן שי: אבל זה ממש לא אכפת, כי אתם אומרים שאחריכם המבול, אולי אתם יודעים משהו שאנחנו לא יודעים.

נחמן שי: כבר לא אכפת לכם, אתם אומרים: זה יקרה בתקופתנו, נראה מה יבוא אחר כך.

נחמן שי: וכך אתם משחיתים את השירות הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: שאלתי את עצמי לא פעם מה המורשת שלכם – הינה המורשת שלכם: שירות ציבורי מושחת.

נחמן שי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: כמובן, לא שאלתי אותך אם אתה מוותר.

אחמד טיבי: למה לשאול שאלות סתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: אכן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא הצעת חוק מסוכנת במיוחד.

דב חנין: אנחנו מדברים בהצעת החוק הזו על עוד מהלך משמעותי של פירוק הרפובליקה הישראלית והחלפתה בשלטון של קיסרות.

דב חנין: מה מציעים לנו בהצעת החוק הזו?

דב חנין: מציעים לנו בעצם להפוך את היועצים המשפטיים במשרדי הממשלה למינויים פוליטיים.

דב חנין: זו השורה התחתונה.

דב חנין: מבטלים את הליכי המכרז, הליכי מכרז שנקבעו בחוק, שהם מאוזנים, שקולים ולשר יש בהם השפעה – יש השפעה לשר גם בהליכי המכרז הנוכחיים.

דב חנין: את ההליכים האלה ממירים במהלך שבו השר ממנה את היועצים המשפטיים.

דב חנין: זה נכון שהוא עושה את זה בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה, אבל המינוי הוא של השר.

דב חנין: אמרה השרה שקד שלפני המינוי של השר ישנה ועדת איתור שמציעה לשר מועמדים.

דב חנין: אבל מיהי ועדת האיתור?

דב חנין: ועדת האיתור, בראשה עומד מנכ"ל המשרד, שהוא משׂרת אמון של השר וממונה על ידי השר; יש נציג של היועץ המשפטי, יש את נציג שירות המדינה, יש נציג ציבור שממנה יושב-ראש ועדת האיתור – זאת אומרת, אותו מנכ"ל שהוא איש אמונו של השר – יש איש אקדמיה, שגם הוא ממונה על ידי יושב-ראש ועדת האיתור, המנכ"ל, איש אמונו של השר.

דב חנין: זו ועדת איתור?

דב חנין: זו ועדת איתור שהרוב בה הם אנשים של השר.

דב חנין: אנשים של השר יאתרו, יגישו לשר המלצה, והשר ימנה את מי שהוא רוצה.

דב חנין: זו פגיעה מובהקת באחד המוסדות החשובים של המערכת הרפובליקנית שאנחנו רוצים לשמור כאן.

דב חנין: ייעוץ משפטי עצמאי באופן יחסי, אובייקטיבי באופן יחסי, זה דבר חיוני.

דב חנין: דיברו על יועצים משפטיים כשומרי סף, אבל כאן, אדוני היושב-ראש, רוצים לתת לחתול עצמו לשמור על השמנת.

דב חנין: השר עצמו ימנה את היועץ המשפטי, שיאפשר לשר לקדם את מה שהשר רוצה, בין אם הדבר מותר ובין אם הדבר לא לגמרי מותר אבל יוכשר על ידי היועץ המשפטי הזה שהשר מינה, כי הוא הרי מינוי אישי שלו.

דב חנין: התוצאה של המהלך הזה תהיה פגיעה קשה בדמוקרטיה, תהיה פגיעה קשה בסדר הרפובליקני, אבל תהיה גם פגיעה קשה מאוד בעבודתה של הממשלה, כי בסופו של דבר ההחלטות שיקבל השר, שיקבלו משרדי הממשלה, תהיינה החלטות הרבה פחות מושכלות, הרבה פחות מוגנות מבחינה משפטית, הרבה יותר חשופות לביקורת, ואנחנו מייצרים פה מהלך שסופו רק נזק מכל הבחינות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה.

אחמד טיבי: תמר זנדברג – איננה – אה, נמצאת, נמצאת, נמצאת.

תמר זנדברג: אני רצה.

אחמד טיבי: גם בהליכה אפשר.

אחמד טיבי: את רצה, אבל את מרצ.

תמר זנדברג: אתה מכיר את השיר "אני רץ"?

אחמד טיבי: את יכולה להתחיל לשיר.

תמר זנדברג: "אני חייב להספיק".

אחמד טיבי: תספיקי.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אני רוצה להציג בפניכם את שיטת גפני.

תמר זנדברג: יש כאן חברים בבית, חברים ותיקים, שמכירים את השיטה הזו עוד משנות ה-80, מאז שגפני חבר כנסת, ואחד הממולחים שבהם.

תמר זנדברג: בשיטת גפני קודם מעלים חוק, חוק פשוט, קטן, מסבירים לציבור ולנו כאן בכנסת, בקריאה הראשונה ובוועדה, שהחוק הזה לא ישנה שום דבר.

תמר זנדברג: אין בו כלום.

תמר זנדברג: הוא חוק מובן מאליו, טריוויאלי, לא יעשה שום שינוי.

תמר זנדברג: למה צריך אותו?

תמר זנדברג: אנחנו לא בדיוק יודעים, אבל זה לא חשוב, הוא לא יעשה שום שינוי.

תמר זנדברג: אחר כך, בשלב השני, מגייסים הרבה חברי כנסת מהקואליציה שיסבירו לנו שבחוק הזה אין כלום.

תמר זנדברג: וככה השר אופיר אקוניס וחברי כנסת מכולנו ומהליכוד, במשך הרבה מאוד ימים הסבירו לנו שבחוק המרכולים אין כלום.

תמר זנדברג: זה חוק שלא ישנה שום דבר, בעצם הוא ישאיר את המצב הקיים על כנו.

תמר זנדברג: זה חוק שהוא יותר סטטוס קוו מהסטטוס קוו.

תמר זנדברג: ואז בשלב השלישי בשיטת גפני מעבירים את החוק, ורגע אחרי שמעבירים אותו – באים בטלוויזיה או כאן בכנסת ומסבירים שזה הניצחון, זאת המהפכה, והחוק הזה ישנה את הסטטוס קוו לכיוון החרדי ויביא שחר של יום חדש של כפייה דתית.

תמר זנדברג: להלן: שיטת גפני.

תמר זנדברג: אבל אנחנו כבר מכירים את השיטה הזאת.

תמר זנדברג: אני רק ארבע שנים בכנסת וכבר למדתי שהשיטה הזו חוזרת על עצמה – במקוואות; כל חוק שמביאים לפה, בהתחלה מסביר לנו גפני שאין בו כלום ושום דבר, ואחר כך, דקה אחרי שהחוק עובר, זאת המהפכה שתשנה את הסטטוס קוו, תסגור את המרכולים, תשבית את ישראל בשבת, והיום זה מה שעשה חבר הכנסת גפני אצל עמית סגל.

תמר זנדברג: רק יש דבר אחד שחבר הכנסת גפני פעם אחרי פעם לא לוקח בחשבון, וגם את זה הוא כבר היה צריך ללמוד מהניסיון ארוך השנים שלו: שהציבור החילוני לא מטומטם, ושכל ניסיון לכופף את הסטטוס קוו ולהתבשם בשיכרון כוח פוליטי של המפלגות החרדיות בתוך הקואליציה מסתיים בדבר ההפוך בדיוק.

תמר זנדברג: ככה קרה עם פתיחת בתי הקולנוע בשבת, ככה קרה עם הטלוויזיה הישראלית כשהתחילה לשדר בשבת, ככה יקרה עם התחבורה הציבורית בשבת וככה יקרה עם המרכולים בשבת, אדוני השר דרעי.

תמר זנדברג: אתם לא תסגרו את מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אפילו אתה יודע את זה, למרות שבעיתון ידיעות אמרת משהו אחד ובעיתונות החרדית והדתית משהו אחר.

תמר זנדברג: גם את זה ראינו.

תמר זנדברג: שמנו לב.

תמר זנדברג: אבל הציבור החילוני לא ייתן לסגור את מדינת ישראל בשבת.

תמר זנדברג: לא רק את תל אביב, גם את שאר הערים.

תמר זנדברג: ויחד עם חבריי חבר הכנסת עמר בר-לב וחברת הכנסת קסניה סבטלובה אנחנו ניפגש כאן בכנסת מחר, בהשקת השדולה החילונית.

תמר זנדברג: אני מזמינה את כל חברות וחברי הכנסת לבוא לשדולה הזו, שתיאבק כאן, מהכנסת, את המאבקים הפרלמנטריים לטובת הציבור החילוני.

תמר זנדברג: אנחנו את מדינת ישראל בשבת לא נסגור.

תמר זנדברג: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמוטריץ – לא פה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פריג'.

אחמד טיבי: אללה יעפיכ, תפדל.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, יש לנו אקטיביזם ניהולי שבא לעצור את מה שקרוי האקטיביזם השיפוטי.

עיסאווי פריג': להצעת החוק שמונחת כאן, חברים, קוראים שחיתות שלטונית.

עיסאווי פריג': זה השם שאפשר לתת להצעת החוק שמונחת.

עיסאווי פריג': זו, חברים, הצעת חוק חשודה ומחשידה.

עיסאווי פריג': ברגע שאני נוגע בסמכות המשפטית ואני רוצה שתהיה גם כפופה בעקיפין אליי כשר, זה אומר דרשני.

עיסאווי פריג': זה אומר: יש לכם מה להסתיר ויש לכם דרכים לא כשרות בהתנהלותכם.

עיסאווי פריג': ניסיתי לחשוב על זה, איך השרים, איך השרה שקד חושבת על זה.

עיסאווי פריג': כנראה הצעת החוק הזו – יש מפגע תפעולי במשרד.

עיסאווי פריג': מפגע תפעולי.

עיסאווי פריג': זה דומה למפגע התברואתי – ביטוי שאחד השרים הגזעניים וגסי הרוח השתמש בו בליכודיאדה באילת.

עיסאווי פריג': אז אצל השרה שקד, אולי אצל אחרים, יש מפגע.

זוהיר בהלול: באולימפיאדה.

עיסאווי פריג': באולימפיאדה?

עיסאווי פריג': שיהיה אולימפיאדה, לא משנה.

עיסאווי פריג': ליכודיאדה?

עיסאווי פריג': ליכודיאדה באילת.

עיסאווי פריג': אז יש במשרדים, כנראה אצל חלק מהשרים, מפגע תפעולי.

עיסאווי פריג': שרים רוצים להריץ את המשרד, ויש להם מפגע, משהו מפריע להם שם.

עיסאווי פריג': אז איך נפטרים מהמפגע הזה?

עיסאווי פריג': אנחנו הרוב, העם בחר אותנו, ואנחנו יכולים לעשות מה שאנחנו רוצים.

עיסאווי פריג': זאת הדמוקרטיה, ואנחנו תופרים אותה לפי המידות שלנו.

עיסאווי פריג': אז את המפגע התפעולי הזה אני רוצה להעיף מהמשרד.

עיסאווי פריג': ואכן, היצירה וכושר סיעור המוחות של הקואליציה הביאו לנו את הצעת החוק.

עיסאווי פריג': איך אמרה שרת המשפטים כאן?

עיסאווי פריג': זה אקט טבעי.

עיסאווי פריג': חברים, זה אקט טבעי שאני אגיע למצב גם את המערכת המשפטית אני אמנה.

עיסאווי פריג': ואני ממנה אותה לשבע שנים.

עיסאווי פריג': ומה יקרה אם שר מתחלף באמצע?

עיסאווי פריג': אל דאגה, אנחנו נביא תיקון, הוראת שעה, ונקטין את תקופתו.

עיסאווי פריג': נמצא פתרון.

עיסאווי פריג': הראש שלנו יעבוד שעות נוספות.

עיסאווי פריג': לשחיתות השלטונית הזו צריך לשים סוף, חברים.

עיסאווי פריג': זו הצעת חוק פסולה, לא דמוקרטית, חשודה ומחשידה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: לאה פדידה, חברת הכנסת – לא.

אחמד טיבי: סעיד אלחרומי, תפדל.

סעיד אלחרומי: אשכֻּרכּ, סייד א-ראיס.

אחמד טיבי: תפדל, א-נאאב סעיד אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו בתחילתו של מדרון חלקלק, שבסופו של דבר יגיע גם למקומות אחרים.

סעיד אלחרומי: עוד מעט, בתקופה הקצרה, הקרובה, אנחנו נגיע גם למבקר הפנים במשרד ממשלתי זה או אחר, וזה ישליך גם לכיוון של השלטון המקומי של הרשויות המקומיות ושל שאר הערים.

סעיד אלחרומי: אנחנו הולכים בכיוון הפוך מהמגמה שכולנו רוצים להגיע אליה – להתמקצע יותר, לכיוון המקצועי יותר, לכיוון של נתינה, שהאזרח יקבל את השירות באופן המקצועי ביותר.

סעיד אלחרומי: אז מה יש לנו כאן?

סעיד אלחרומי: זהו חוק שבעצם הוא המשך למגמה של רמיסת והכנעת שומרי הסף במדינה.

סעיד אלחרומי: הכיוון הזה של איום ממשי על מעמדו של יועץ משפטי, על מעמדו של מבקר פנים – רק בשבוע שעבר נדרשנו בוועדת הביקורת לסיפור מאוד מעצים על הביקורת הפנימית, על מבקרת פנים באחת הרשויות.

סעיד אלחרומי: וכאן אנחנו מגיעים לפירמידה ששרת המשפטים בעצמה, שאמורה להיות המגן והשומר על השדרה המקצועית במשרדי הממשלה, היא זאת שמביאה את ההצעה הזאת.

סעיד אלחרומי: חברות וחברי הכנסת, לשר יש הרבה כלים לבצע את המדיניות שלו.

סעיד אלחרומי: הוא לא צריך חוקים כאלה כדי לבצע מדיניות ולשרת את תושבי המדינה.

סעיד אלחרומי: יש לו זכות למנות מנכ"ל, למנות צבא שלם, אחמד, של יועצים במגוון רחב של נושאים.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו נסכים לצעד הזה, הצעד הראשון בכיוון של הכנעה, בעצם השתלטות על כל שומר סף בתוך משרדי הממשלה, אנחנו תוך זמן קצר נגיע למצב של בעצם מיני דיקטטורה בכל משרד ממשלתי.

סעיד אלחרומי: אף אחד לא יגיד לא לשר הממונה באותו משרד, ואז אנחנו נשלם את המחיר.

סעיד אלחרומי: אתם יודעים מי ישלם את המחיר הראשון?

סעיד אלחרומי: השר עצמו.

סעיד אלחרומי: השר עצמו ישלם את המחיר הראשון.

סעיד אלחרומי: כשהוא יעשה טעות, הוא לא ימצא אף אחד שיגיד לו לא.

סעיד אלחרומי: הוא לא ימצא אף אחד שינקוף אצבע ויגיד לו: אדוני השר, אתה הולך בכיוון הלא-נכון.

סעיד אלחרומי: למה?

סעיד אלחרומי: כי בעצם הוא מינה אותו, כי בעצם הוא מינה את ועדת האיתור.

סעיד אלחרומי: מיהו המנכ"ל?

סעיד אלחרומי: מיהי ועדת האיתור?

סעיד אלחרומי: הרי היינו במצב הזה של ניהול רשות מקומית ואנחנו יודעים על כל החפלה שקורית שם, אחמד.

סעיד אלחרומי: אז אני קורא לחבריי להצביע נגד החוק המושחת והמשחית הזה.

סעיד אלחרומי: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואל חסון; חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איל בן ראובן.

ישראל אייכלר: מי עולה?

אחמד טיבי: אתה תדבר אחריו, לא שמתי לב.

אחמד טיבי: לא, לא ראיתי.

אחמד טיבי: אני מתנצל.

אחמד טיבי: בבקשה, אתה תדבר אחריו.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, שלושה וקטורים מובילים את הממשלה הנוכחית, בוודאי בתקופה האחרונה: האחד, וקטור הגנה על השחיתות; השני, וקטור סיפוח השטחים על ידי הימין הקיצוני; והשלישי, וקטור הכפייה הדתית.

איל בן ראובן: כל אלו מנצלים ראש ממשלה חלש, שנגרר אחרי גורמי קיצון בקואליציה, כשהאינטרס הלאומי הישראלי נשאר מאחור.

איל בן ראובן: בשלטון נקי משחיתות ובמינהל תקין, שבו המילים "חקירות", "טובות הנאה" ו"שוחד" הן לא חלק מהשיח ומהאווירה היומיומית, הייתי יכול לקבל את ההיגיון שמאפשר לראש ארגון לכוון את המינויים הבכירים במשרדו.

איל בן ראובן: אבל הממשלה טבולה – מהראש וסביבתו, דרך השרים ועד חברי כנסת – בעיסת חקירות, מרמה ושוחד.

איל בן ראובן: במקום לנסות ולתקן את אמון הציבור ואת תדמיתה הבעייתית, שמה הממשלה את כל כובד משקלה על מציאת דרכים נוספות להגנה על השחיתות ולמניעת בקרה של גורמים מקצועיים על עבודת הממשלה ושריה.

איל בן ראובן: לאחר שעברו חוקים שמאפשרים להסתיר מעיני הציבור את המלצות המשטרה לטיפול מתאים בחשודים בשחיתות, מובא אלינו היום חוק שמאפשר לשר להשפיע בבחירת היועץ המשפטי שלו.

איל בן ראובן: מיהו אותו יועץ משפטי?

איל בן ראובן: זה האיש שאמור להיות שומר הסף על תפקודו של השר, על טוהר מידותיו, על התנהלות משרדו ופקידיו.

איל בן ראובן: להזכיר לכולנו, רק לפני חודש וחצי, כבוד היושב-ראש, שר לשעבר בממשלת ישראל הובא למאסר בגין מרמה והפרת אמונים.

איל בן ראובן: והיום, ראש ממשלה, שרים, חברי כנסת, מצויים תחת חקירה, ולצערנו, בתי הכלא שלנו כבר מכירים ראש ממשלה, נשיא, שרים, מבעבר.

איל בן ראובן: ואני שואל את יוזמי החוק, חברי הקואליציה: האם זו העת לחוקק חוק המייצר מאזן של תן וקח בין השר לבין היועץ המשפטי שלו?

איל בן ראובן: זה הזמן?

איל בן ראובן: עבור האינטרס הציבורי ישנה חשיבות עליונה שבכל משרד ממשלתי ישרת בעל תפקיד אחד לפחות אשר קידומו והעסקתו אינם תלויים בעומד בראש המשרד, ושהכפיפות המקצועית שלו היא ליועץ המשפטי לממשלה, ובלבד.

איל בן ראובן: ומי זה האיש הזה?

איל בן ראובן: זהו היועץ המשפטי, שאותו אתם רוצים יוזמי החוק לבחור באמצעות השפעה ישירה של השרים על בחירתו.

איל בן ראובן: פגיעה בעיקרון הזה היא פגיעה חמורה בשלטון החוק ובמערכת הבלמים והאיזונים המרכיבים כל משטר דמוקרטי, ומונעים ממנו להפוך למערכת של מינוי מקורבים וקבלת טובות הנאה.

איל בן ראובן: ולכן, אני ממליץ לכם לבחון שוב את החוקים שאתם מעבירים בתקופה האחרונה מול מגפת השחיתות הנוכחית בעולם השלטון שלנו – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

איל בן ראובן: – – חוקים שינציחו את מורשתה של הממשלה הנוכחית כמגינת השחיתות והמושחתים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר.

יואל חסון: מה שאנחנו רואים פה לא מעודכן?

אחמד טיבי: מעודכן, אבל זה היה תורו ולא שמנו לב.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, שיוותר, קרוב לוודאי.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, במדינה שבה יועץ משפטי הוא יועץ משפטי, והוא יודע שהוא לא נבחר על ידי העם ולא על ידי אף אחד להיות שומר הסף, באמת, אפשר להגיד, צריך לקחת אנשים מקצועיים שיודעים את גבולותיהם.

ישראל אייכלר: ואני חייב לציין שהיועץ המשפטי לממשלה הנוכחי אמר כשהוא נבחר שהיועץ המשפטי לממשלה איננו ממשלה, הוא איננו שליט ואיננו חבר כנסת והוא לא קובע מדיניות, הוא יועץ.

ישראל אייכלר: אבל במדינת ישראל, זה לא סוד, כל מי שמאזין לי יודע שהתחוללה מהפכה ב-20 שנה האחרונות, מהפכה מכוונת, מאורגנת, שכבשה את השלטון במדינה בלי כדור אחד.

ישראל אייכלר: לא הצבא חולל מהפכה, לא השב"כ חולל מהפכה, לא המוסד; האנשים, אנשי המשפט, עורכי הדין, ישבו ותכננו וזממו איך למנוע מהעם הסורר שלא בוחר בדרכם לשלוט במדינה הזאת, והם החליטו להשליט את המערכת המשפטית על המדינה.

ישראל אייכלר: שאלתי את אחד מהמחוללים האלה: למה לא עשיתם מהפכה צבאית?

ישראל אייכלר: אני מבין שאדם שנלחם ונאבק – בדרך כלל כשמחוללים מהפכות במדינות אלה אנשי צבא.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר:

ישראל אייכלר: אנחנו לא סומכים גם על אנשי הצבא, גם שם יש יותר מדי מסורתיים ודתיים.

ישראל אייכלר: אנחנו רצינו מערכת שלא חייבת לדתיים ולמסורתיים ולציבור העממי.

ישראל אייכלר: וזה מה שבג"ץ עושה.

ישראל אייכלר: בג"ץ פוסל חוקים.

ישראל אייכלר: ולא רק בג"ץ; כל יועץ משפטי בכל עירייה, בכל משרדי ממשלתי – ויודע את זה כל שר וכל פקיד – קובע מה טוב ומה לא טוב.

ישראל אייכלר: אגיד לכם עוד יותר: בתוך הכנסת, כאשר חבר כנסת בתוך הקואליציה רוצה להגיש הצעת חוק שלא מוצאת חן בעיני איזה יועץ משפטי בן 20 או 30 בוועדת השרים, הוא דוחה לו את החוק.

ישראל אייכלר: קוראים לעצמם שומרי הסף.

ישראל אייכלר: הקג"ב היו שומרי סף, ה-NKVD היו שומרי סף.

ישראל אייכלר: רוצים ליצור פה דיקטטורה, כשהיום, ברוך השם, עוד נותנים לו לדבר לפחות בדוּמָה, בכנסת, בפרלמנט, מחר אולי גם את זה יאסרו.

ישראל אייכלר: אבל למעשה, כשרוצים לחוקק חוקים או לבצע מדיניות הממשלה, השרים, הפקידים הבכירים – היועץ המשפטי אומר לא.

ישראל אייכלר: אסיים, אדוני היושב-ראש, בסיפור שהיה לי באיזו מועצה שישבתי בה ביחד עם אחד השרים – הוא לא שר היום, ואני לא אסגיר שום סימני זיהוי.

ישראל אייכלר: כל מילה שנייה שהוא אמר למועצה: היועץ המשפטי אמר לי לעשות ככה, היועץ המשפטי אמר לי לעשות ככה.

ישראל אייכלר: אמרתי לו: אדוני, אתה נבחרת לשר או היועץ?

ישראל אייכלר: אני אבקש שהיועץ ייבחר לשר והוא יגיד לי מה לעשות.

ישראל אייכלר: כשאנחנו יוצאים החוצה ליד המעלית, הוא אומר לי: הרב אייכלר, אני יודע שאתה רוצה שאני אהיה בבית סוהר, אבל למה אתה עושה לי את זה ברבים?

ישראל אייכלר: אמרתי, למה בית סוהר?

ישראל אייכלר: כי אם אני לא עושה מה שהיועץ המשפטי אומר, ואם אני לא מגבה כל דבר על ידי יועץ משפטי, אני אלך לבית סוהר על החלטות.

ישראל אייכלר: לכן, עכשיו הזמן באמת להפסיק את השלטון הדיקטטורי הזה.

ישראל אייכלר: יועץ משפטי, יש לו תפקיד חשוב מאוד – להיות יועץ משפטי, לכוון את הממשלה ואת השר לעשות דברים במסגרת החוק ואיך מנסחים את זה באופן שיהיה חוקי, זה כן; אבל להגיד מה טוב ומה רע, מה מוסרי ומה לא מוסרי – אף אחד לא בחר בהם, אף אחד לא קבע אותם, ואם הם עושים את זה, הם עושים מעשה הכי בלתי מוסרי, שזאת הדיקטטורה.

ישראל אייכלר: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סויד.

רויטל סויד: אייכלר, רק דקה לוקח לי להוריד את זה אחריך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, תקשיבו, אני רוצה לומר לכם – באמת, אני שמעתי את הנאום שלך, חבר הכנסת אייכלר, בוא נסביר בכלל מה זה תפקיד של יועץ משפטי, אוקיי?

רויטל סויד: יועץ משפטי אמור קודם כול להיות יועץ שיאפשר לשר לקיים את מדיניותו בלי שום קשר לעמדותיו האישיות, אבל חייבים שיהיה לו שיקול דעת עצמאי, וחייבים שהוא יוכל לפעול על פי הסטנדרטים והנתיבים המשפטיים במסגרת של שלטון החוק.

רויטל סויד: מה אתה אומר לי, חבר הכנסת אייכלר?

ישראל אייכלר: – – –

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: הוא צריך להיות יועץ משפטי אבל לא לפעול על פי שלטון החוק?

ישראל אייכלר: לא.

רויטל סויד: לא להפעיל שיקול דעת עצמאי?

ישראל אייכלר: לא.

רויטל סויד: אתם מבינים מה אנחנו אומרים פה?

רויטל סויד: מה כתוב בדברי ההסבר לחוק?

רויטל סויד: היום נבחרים היועצים המשפטיים בתהליך של מכרז, אבל אין לשר הממונה על המשרד כל יכולת – או נגיעה – להשפיע על תהליך המינוי.

רויטל סויד: אוי, אוי, אוי, כמו שאומרים.

רויטל סויד: מה שווה יועץ משפטי אם אנחנו לא שולטים בו?

רויטל סויד: מה שווה יועץ משפטי אם אנחנו לא יכולים למנות את מי שאנחנו רוצים?

גלעד ארדן: מי שממנה שופט, הוא שולט בו?

גלעד ארדן: הוועדה לבחירת שופטים שולטת בו?

רויטל סויד: לכאורה, הם מתנתקים, זה מתנתק.

גלעד ארדן: גם לא היועץ המשפטי – – –

רויטל סויד: היועץ המשפטי ממשיך להישאר עם השר, והוא יודע מצוין – –

גלעד ארדן: כשאת בוחרת את מבקר המדינה, את שולטת בו?

רויטל סויד: – – שוועדת האיתור, לפי מה שאתם רוצים יעמוד בראשה מי אם לא מנכ"ל המשרד.

רויטל סויד: מנכ"ל המשרד יקבע את החברים בוועדה, הוא יבחר אותם.

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת פורר.

רויטל סויד: מה אתם אומרים, בעצם, שרים יקרים שיושבים פה?

רויטל סויד: אתם אומרים ככה: אנחנו רוצים יועצים משפטיים שאנחנו שולטים בהם.

רויטל סויד: אנחנו רוצים את תהליך הבחירה – –

עודד פורר: אנחנו בוחרים אותם.

רויטל סויד: – – אנחנו רוצים שהם יוציאו לפועל את המדיניות שלנו.

רויטל סויד: ליועצים משפטיים אין אג'נדה.

עודד פורר: מה את אומרת?

רויטל סויד: יועץ משפטי – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: כשאתה פועל – –

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת פורר.

רויטל סויד: – – על-פי הסטנדרטים של שלטון החוק – הוא יוציא אותם לפועל.

רויטל סויד: אתם רוצים להוציא לפועל מדיניות שמנוגדת לחוק או אתם רוצים להתעלם מהייעוץ המשפטי שלכם?

רויטל סויד: זה מה שאתם רוצים.

רויטל סויד: אני רוצה לשאול אותך, השר ארדן – –

גלעד ארדן: למה ייצגת עבריינים?

רויטל סויד: – – הייעוץ המשפטי – – –

גלעד ארדן: למה לא הקשבת לייעוץ המשפטי שהגיש נגדם כתבי אישום?

רויטל סויד: אתה עכשיו אומר בדיוק מה שלא רלוונטי.

גלעד ארדן: משפט אפשר להציג ככה ואפשר להציג ככה.

רויטל סויד: יש תביעה, יש הגנה.

רויטל סויד: אתה מציג ויש בית משפט.

רויטל סויד: אתה, כשר, צריך לרצות לפעול רק על פי החוק.

גלעד ארדן: נכון.

רויטל סויד: ורק במסגרת החוק.

גלעד ארדן: נכון.

רויטל סויד: מה אתה אומר?

רויטל סויד: שהיועץ המשפטי של משרדך או שהיועצת המשפטית, אפילו אין לי מושג מיהם – –

גלעד ארדן: למה הצביעות הזאת?

גלעד ארדן: בחייך.

רויטל סויד: – – אתה אומר שאתה לא מרוצה מהם?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי אתה לא יכול לשלוט בה או בו?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי הם לא מוציאים לפועל מדיניות שלך?

גלעד ארדן: – – –

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: המדיניות שלך מנוגדת לחוק?

אחמד טיבי: נא לסיים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

קריאה: – – –

רויטל סויד: לכן, כל מה שאתם עושים פה זה המשך ישיר של המדיניות של שרי הבית היהודי ושרים מהקואליציה: להחליש את שלטון החוק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

גלעד ארדן: – – –

רויטל סויד: להחליש את שלטון החוק ולפעול בניגוד לחוק.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סויד, תודה רבה.

ישראל אייכלר: שלטון החוק זה הכנסת, הממשלה.

ישראל אייכלר: מי זה שלטון החוק?

אחמד טיבי: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: אחרת אין שום סיבה שתרצו שיהיו יועצים משפטיים שהם לא היועצים המשפטיים שמאותרים במכרז.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סויד, תודה.

אחמד טיבי: איילת נחמיאס ורבין.

עודד פורר: – – –

ישראל אייכלר: במדינה דמוקרטית את החוק קובעת הכנסת, ומבצעת את זה הממשלה.

ישראל אייכלר: יועץ משפטי אומר לו אם זה על פי החוק או לא, אבל הוא לא קובע לשרים מה זה – – –

אחמד טיבי: שלוש דקות.

רויטל סויד: מה שאתה עושה עכשיו זה למנות יועץ משפטי מטעם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת שזה לא יהיה על חשבוני.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זה לא על חשבונך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר, תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סויד, תודה רבה.

אחמד טיבי: תפדלי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, רבותיי השרים, הגיע הזמן שהכנסת הזאת תנהל דיון כן ואמיתי באשר ליחסה לשומרי הסף של המדינה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: כשעמד כאן השר אקוניס, חבר הכנסת אייכלר, והציג את הצעת החוק בקריאה טרומית או סיכם את הדיון, אני כבר לא בטוחה מה זה היה, שאלתי אותו אם הוא מרוצה מהיועצת המשפטית שהוא קיבל כשהוא הגיע למשרד המדע.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, עוד לפני כן, אם אינני טועה, הוא העניק לה סופרלטיבים אין-ספור על המקצועיות שלה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לו: אז בשביל מה צריך את החוק הזה?

איילת נחמיאס ורבין: באמת בשביל מה צריך את החוק הזה?

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שמכיר את היועצים המשפטיים של משרדי הממשלה, ובאמת אני לא רוצה לעשות איזו הכללה אבל ברוב המקרים מדובר באנשים רציונליים, אנשים יודעי משפט, אנשים שכפופים מטבע הדברים ליועץ המשפטי לממשלה מבחינה מקצועית.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר הזה ידוע לכולנו, ועל כן אני בכלל לא מבינה את מטרתה של הצעת החוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה לקיים עם הממשלה הזאת דיון על מהי משילות, ומיהם שומרי הסף ומהם שומרי הסף.

איילת נחמיאס ורבין: אין שום בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: הבעיה היא שהממשלה הזאת מטפלת במשילות בצורה הכי גרועה שאני יכולה להעלות על דעתי.

איילת נחמיאס ורבין: היא לוקחת – שואבת – מכל מיני שיטות שנוח לה: שואבת מפה, שואבת משם.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, במקרה היא לא הביאה את החוק הצרפתי; היא יכלה להביא את החוק – זה לא משנה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מתייחסים ברצינות גם למונח משילות, כי ברגע שאתה מתחיל לייצר טלאי על טלאי – רגע, נעשה משנה למנכ"ל – אתם זוכרים שהממשלה הזאת ביקשה להביא משנה למנכ"ל.

איילת נחמיאס ורבין: נורא חשוב משנה למנכ"ל כמשרת אמון.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, לא ידעתי שזה כל כך חשוב למשילות.

איילת נחמיאס ורבין: הכרתי כמה משנים למנכ"לים במשרדי הממשלה, לא התרשמתי שהם היו חיוניים למידת היכולת של השר לשלוט ולהוציא לפועל את המדיניות שלו, אבל נגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בואו לפחות נקיים על זה דיון אמיתי, איך מייצרים משילות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה הזאת לא רוצה באמת לקיים דיון בנושא שיטת הממשל, למשל, האם הקואליציה היא עדיין השיטה המתאימה ביותר לישראל, והיא שיטה שאינה בעייתית ואינה מייצרת קרעים – באופן טבעי – יותר קשים ממה שהחברה הישראלית יכולה לעמוד בהם.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: היא מטפלת רק במה שנוח לה כממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: לא כי זה הדבר הנכון אלא כי זה הדבר המניפולטיבי ביותר שאפשר לעשות, וגם, צריך להגיד, הדבר הפשוט ביותר שאפשר לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: כי מה אומרים בעצם?

איילת נחמיאס ורבין: יש שומר סף אחד אמיתי במשרד ממשלתי, יש גם מבקר המדינה, אבל מעבר לו, בתוך המשרד, יש גורם אחד, קוראים לו היועץ המשפטי; בואו נזיז אותו, הוא מפריע לנו, הוא לא נוח לנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חוזרת ואומרת, וגם אמרה את זה השרה שקד בנאום הצגת החוק, היא אמרה בצורה מפורשת: רוב השרים מרוצים מהיועצים המשפטיים.

איילת נחמיאס ורבין: אז ממה נפשך?

איילת נחמיאס ורבין: בשביל מה אתם עושים את הדבר הזה בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: אתם שמים אותנו ללעג ולקלס – את הכנסת הזאת – בגלל האופן שבו אתם מטפלים בחוסר היכולת שלכם למשול.

איילת נחמיאס ורבין: אז תבואו ותגידו שאתם לא יכולים למשול.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה אני רוצה להגיד לכם בהקשר הזה?

איילת נחמיאס ורבין: תחזירו את המפתחות, חברים, הגיע הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זוהיר בהלול, תפדל.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתריע זה זמן רב על כך שזאת ממשלה וקואליציה שפועלות כאחוזות תזזית, באובססיה פתולוגית, לשנות את פניה של המדינה הזאת.

זוהיר בהלול: מדובר ברפובליקה, אבל את הרפובליקה הזאת אתם הופכים במו ידיכם לרפובליקת בננות.

זוהיר בהלול: זה לא רק העניין של היועצים המשפטיים.

זוהיר בהלול: שימו לב, אתם משנים את צביונה של המדינה ואת אופייה, ממדינה שפעלה מכוח סטטוס קוו למדינה שרומסת את זכויותיהם של החילונים.

זוהיר בהלול: מכפיפים את השבת לגחמות שלכם וגם למניעים ולאינטרסים מאוד מסוכנים.

זוהיר בהלול: גם חוק ההמלצות.

זוהיר בהלול: כמעט אין שבוע, אדוני היושב-ראש – על בסיס שבועי מריצים כאן חוקים שהופכים את המדינה הזאת על פיה.

זוהיר בהלול: מונרכיה, אולי זה מה שבעיני רוחכם אתם מנסים ליישם כאן.

זוהיר בהלול: אולי גם תבטלו את הבחירות, אולי גם תבטלו את דין הבוחר במדינה הזאת, אולי תמנו ותמליכו מלך, כפי שבגחמות שלכם אולי אתם מנסים ליישם, עד לקץ העולם.

זוהיר בהלול: אולי עד לקיצו ואולי עד לנצח נצחים; אולי מונרכיה, אולי דיקטטורה, אולי טוטליטריזם.

זוהיר בהלול: זו אולי החמדנות שלכם לייצר כאן בכנסת ישראל.

זוהיר בהלול: הרי מה הבעיה – אם אין פחד פבלובי בקרבכם – שבחירתו של היועץ המשפטי תהיה כפופה למכרז, כנהוג במדינה דמוקרטית בעלת משילות אמיתית, מושרשת עמוק בתוך האדמה?

זוהיר בהלול: הרי מה אמרה שרת המשפטים?

זוהיר בהלול: היא אמרה שהכול יהיה בהתאם לחוק.

זוהיר בהלול: הרי זה מובן.

זוהיר בהלול: זה אמור להיות.

זוהיר בהלול: היא כאילו מדגישה את העניין ומנסה לסלק על דרך האלימינציה את החשדנות הטבעית והספקנות המאוד-ברורה של אלה שיושבים בבניין הזה.

זוהיר בהלול: אם לא היה פחד בגו, שרת המשפטים לא הייתה פועלת כדי להריץ עוד חוק עם אותה אידיאולוגיה ימנית, משיחית אובססיבית.

זוהיר בהלול: היא במו ידיה, במעל מעשיה, מרסקת את התשתית הדמוקרטית של המדינה הזאת.

זוהיר בהלול: לכן אני חושב שכנסת ישראל – היא צריכה להיות שומרת הסף, ולא שרת המשפטים.

זוהיר בהלול: אנחנו צריכים להילחם כאן על קיומנו, ואם נוותר – זו תהיה בכייה לדורות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת.

אחמד טיבי: מוסי רז.

מוסי רז: שוכרן, סייד א-ראיס.

אחמד טיבי: תפדל.

מוסי רז: חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, כמדי יום שני מביאה הממשלה לכאן איזושהי המצאה חדשה, כל פעם איזשהו חוק משחית אחר, שנועד לפגוע במקום אחר במערכת הציבורית.

מוסי רז: רק לפני שבועיים הביאו לכאן חוק להשתקת המשטרה, בשבוע שעבר – להשתקת האזרחים, שלא יקנו בשבתות, והיום החוק הזה.

מוסי רז: היה צריך להקשיב לנאום של שרת המשפטים כדי להאמין למה שקורה כאן.

מוסי רז: היא אמרה, לא פחות ולא יותר, שבג"ץ התחיל להתערב בעניינים, ולכן פתאום הייעוץ המשפטי הוא חשוב.

מוסי רז: יופי, זה דווקא טוב שהייעוץ המשפטי הוא חשוב.

מוסי רז: אבל מה המסקנה מזה?

מוסי רז: המסקנה מזה היא שצריך איזושהי ועדת איתור.

מוסי רז: מהי ועדת האיתור?

מוסי רז: זו מין פירמידה כזו: השר, הוא ממנה מנכ"ל; המנכ"ל, הוא ממנה את רוב חברי ועדת האיתור; ורוב חברי ועדת האיתור, הם ממנים את היועץ המשפטי.

מוסי רז: כמו שנאמר בהקשר אחר: יועץ משפטי בראש שלנו, כי מה שווה יועץ משפטי אם אנחנו לא יכולים לשלוט בו?

מוסי רז: אז בצורה הזו, בפירמידה הזו, כך ממנים יועץ משפטי.

מוסי רז: אבל למה רק יועץ משפטי?

מוסי רז: אולי תציעו למנות כך גם שרים, למנות כך חברי כנסת.

מוסי רז: בשביל מה בחירות?

מוסי רז: זה קצת מבזבז מדי; אפשר אולי גם כך למנות שופטים בבית המשפט העליון או כל קונץ אחר.

מוסי רז: למה רק היועץ המשפטי?

מוסי רז: אני נותן לכם אולי רעיונות לפעם הבאה.

מוסי רז: ואז עולים לפה חברי כנסת מהאופוזיציה ואומרים, בצדק: פוגעים בשומרי הסף.

מוסי רז: הזכיר חבר הכנסת נחמן שי את היועץ המשפטי, את המבקר, את החשב.

מוסי רז: בצדק הזכיר.

מוסי רז: ועולה חבר כנסת מהקואליציה ולא מתבייש, ואומר את המילים הבאות – אני לא מבין איך אף אחד פה לא קם; אני מודה שאני לא קמתי, כי כבר התרגלנו פה לכול.

מוסי רז: הוא אומר: מי אלה שומרי הסף האלה שאתם מדברים עליהם?

מוסי רז: הקג"ב היה שומר הסף, ה-NKVD היה שומר סף.

מוסי רז: עכשיו התחילה הסתה נגד שומרי הסף.

מוסי רז: היועץ המשפטי – הוא משווה אותו לרוצחים; זה מה שעשה פה אותו חבר כנסת מהקואליציה שעשה את זה, שאפילו לא ראוי שאגיד את שמו.

מוסי רז: אז היועץ המשפטי זה לא רק אחד שמפריע לעבודה של השרה או של השר, הוא, כבר אפשר להשוות אותו לרוצחים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מוסי רז: עוד שנייה ישלחו את היועצים המשפטיים לסיביר, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: אני חושב שזה לא פלא שראינו פה קודם מצעד של שרי ממשלה – משפט אחרון – שמסתובבים שם, באגף ההוא, במקום לשבת מסביב לשולחן הממשלה.

מוסי רז: מתחננים לקיזוז, כדי לא להצביע בעד החוק המגעיל הזה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: איתן כבל – לא כאן.

אחמד טיבי: יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, הממשלה הזו מזכירה לי את אותו שיכור שמנסה לרקוד ומאשים כל הזמן את הרצפה שהיא עקומה.

יעל גרמן: מה עושה הממשלה הזו?

יעל גרמן: היא באה ואומרת: בתי המשפט אשמים; במיוחד בית המשפט העליון אשם בכל פסקי הדין ופוגע במשילות שלנו.

יעל גרמן: לא היא אשמה בכך שהיא לא מקבלת החלטות, או מקבלת החלטות בניגוד לחוק, אלא בית המשפט העליון אשם בכך שהוא עושה את העבודה שלו.

יעל גרמן: עכשיו מצאו עוד גורם שאפשר להאשים אותו; הרצפה עקומה, היועצים המשפטיים – כן, היועצים המשפטיים הם אלה שפוגעים במשילות.

יעל גרמן: הם אלה.

יעל גרמן: ישב וסיפר לנו אייכלר, ושמעתי את זה גם משרים אחרים: בגלל היועצים המשפטיים אנחנו לא יכולים להוציא את המדיניות שלנו לפועל.

יעל גרמן: אילו שטויות.

יעל גרמן: אני לא אומרת שליועצים משפטיים אין עמדות.

יעל גרמן: בוודאי.

יעל גרמן: ואני אפילו לא אומר ולא איתמם ואומר שאין יועצים משפטיים שמנסים אפילו למנוע – אולי בהתאם לאג'נדה שלהם – מהשר ללכת בכיוון כזה או אחר, אבל זה תלוי בשר.

יעל גרמן: אין שר שרוצה להוציא מדיניות חוקית שאינו יכול לעשות את זה.

יעל גרמן: גם סביב השולחן הזה יש כמה שרים – ואני לא רוצה לעורר פה מחלוקת ומדון – אבל יש שר אחד שכל מה שהוא רוצה הוא עושה, והוא עושה דברים טובים מאוד.

יעל גרמן: הוא כבר כמה שנים נמצא במשרד, ואני משערת לעצמי שיש לו יועצת משפטית או יועץ משפטי או מספר יועצים משפטיים שנבחרו במכרז והם יודעים לעמוד מולו ולומר: זה לא חוקי וזה כן חוקי.

יעל גרמן: וגם אם הם לא רוצים לעשות או חושבים שהוא לא עושה משהו כאן נכון, אבל זה כן חוקי, אז הוא עושה את זה.

יעל גרמן: ואני יכולה לומר לכם שגם לי הייתה יועצת משפטית שלא אהבה את הרעיונות שלי, אבל היא לא התערבה ברגע שעשיתי את הדברים על פי החוק.

יעל גרמן: אני ידעתי לקדם את אותם דברים שרציתי.

יעל גרמן: אז תפסיקו לבלבל את המוח; הרצפה לא עקומה, אתם שיכורים.

יעל גרמן: אתם פשוט לא מסוגלים למשול, ובמקום לראות זאת אתם מאשימים את כל הסביבה.

יעל גרמן: היועצים המשפטיים הם חלק מהיסוד של כל שיטת הממשל שלנו ושל מינהל תקין.

יעל גרמן: אבל כן, יש פה איזושהי גישה, שדרך אגב אני שומעת אותה בעיקר משרת המשפטים, שברגע שנבחרה ממשלה היא יכולה להעביר כל מה שהיא רוצה מפני שהיא נבחרה על ידי רוב.

יעל גרמן: אז לא, שרת המשפטים, ולא, אייכלר, ולא, חבריי השרים ואדוני ראש הממשלה, שנמצא עכשיו בהודו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעל גרמן: לא, אתם לא יכולים לעשות כל מה שאתם רוצים.

יעל גרמן: אתם יכולים לעשות רק מה שניתן לעשות על פי חוק, ומי שמכוון אתכם הם היועצים המשפטיים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעל גרמן: אז תניחו להם בשקט.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת גרמן, אני מוכרחה להגיד לכך שהרצפה פה עקומה – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעל גרמן: זה בדיוק – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם אם הרצפה עקומה, זה לא סותר.

מוסי רז: גם אם הרצפה עקומה, עדיין – – –

איילת נחמיאס ורבין: כן, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא סותר.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, תודה.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אז לפני שנחליט אם הרצפה פה במליאה עקומה או לא – היא בטוח קצת עקומה, אחרת לא היה פה השיפוע הזה – החוק הזה זה עוד דגל של בושה שהממשלה והקואליציה נושאות ללא שום בושה, כי הם פשוט איבדו אפילו את היכולת להתבייש.

יעל כהן-פארן: כמו שראינו בשבועות האחרונים את כל החוקים בסדרת חוקק לי ואחוקק לך, אז גם כאן מגיעה שרת המשפטים עם האג'נדה שלה ומכופפת את כולם.

יעל כהן-פארן: אנחנו רואים פה עוד צעד – כמו שכבר ראינו כמה וכמה אחרים – בדרך להורדת שומרי הסף:

יעל כהן-פארן: אם יש איזה יועץ משפטי שלא אומר בדיוק מה שמתאים לי, אז אני אחליף אותו ואני אביא מישהו שיגיד מה שמתאים לי.

יעל כהן-פארן: אם זה על חוק ההסדרה, יועץ משפטי שלא מוכן להגן על המדינה – שומו שמיים, הוא אומר שזה לא חוקי, שזה בניגוד לחוק.

יעל כהן-פארן: אז מה עושים?

יעל כהן-פארן: מחליפים או מביאים מישהו במקומו, ובעתיד הוא כבר ילמד את הלקח, הוא כבר ידבר אחרת, כי אחרת נחליף אותו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד: כל ההתנהלות הזאת, מתחילתה ועד סופה, היא פשוט עוד מכסה לשחיתות שאתם מובילים ומנסים לכסות על עצמכם ועל ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: אבל לא יעזור שום דבר, הציבור לא מטומטם והציבור רואה מה שאתם עושים – –

נורית קורן: הוא באמת לא מטומטם.

יעל כהן-פארן: – – ורואה שאתם רק דואגים לעצמכם ולכיסאותיכם ורק מנסים לחוקק עוד חוק ועוד חוק שישמור על – כמה?

יעל כהן-פארן: – ה-24 הזה, הביחד הזה שלכם.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר, הציבור רואה את הדברים; רואה שאתם לא דואגים לו, רואה שאתם רק דואגים לעצמכם, ומעלים את השכר שלכם היום בוועדת הכספים.

יעל כהן-פארן: מה קרה לנכים ולמתווה שלהם?

יעל כהן-פארן: אותם אתם שוכחים, שימשיכו לחיות ב-2,340 שקלים בחודש, אבל אתם תקבלו עוד 5,000 שקל בחודש החל ממחר בבוקר.

טלי פלוסקוב: לא נכון.

נורית קורן: את מטעה את הציבור.

נורית קורן: יעל, יש כסף שכבר הוצא.

יעל כהן-פארן: החל ממחר בבוקר, ואת הנכים אתם שמתם בצד.

יעל כהן-פארן: לא הכניסו את זה, לא הכניסו את זה.

טלי פלוסקוב: הוא עבר, הוא עבר.

טלי פלוסקוב: לא צריך לעשות – – –

יעל כהן-פארן: תראו לי איפה זה נכנס בתקציב.

יעל כהן-פארן: תראו לי איפה זה נכנס בתקציב.

יעל כהן-פארן: אתם שכחתם אותם, אתם הפקרתם אותם.

יעל כהן-פארן: אתם רק דואגים לעצמכם, אתם דואגים לכיסאות שלכם, והציבור לא ישכח לכם את זה.

נורית קורן: כמה אפשר להטעות את הציבור?

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: יהודה גליק – לא כאן.

אחמד טיבי: עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

עמר בר-לב: תודה, אדוני.

עמר בר-לב: יש לנו עניין עם ממשלה שלא יודעת שובע.

עמר בר-לב: אנחנו רואים את זה בהתנהלות בחודשים האחרונים, אנחנו רואים את זה בשבועות האחרונים – לא יודעת שובע.

עמר בר-לב: בברוטליות, באגרסיביות, דורסת כל נורמה שהייתה קיימת בעבר כאן.

עמר בר-לב: ממש בלתי יאומן.

עמר בר-לב: עכשיו אנחנו מדברים כאן על יועצים משפטיים.

עמר בר-לב: גם ההחלטה, הרצון שלהם למנות יועצים משפטיים שלהם – לא זה מה שיעשה את השינוי.

עמר בר-לב: אני בהחלט מסכים איתך, חברת הכנסת גרמן, שזה לא ישפר את המשילות שלהם.

עמר בר-לב: זה חלק מהתאווה שלהם לעוד ועוד ועוד ולהשליט את רצונם בכל מקום.

עמר בר-לב: ואני גם מתנגד למה שנאמר כאן, שהיועצים המשפטיים הם שומרי סף.

עמר בר-לב: זה כאילו שהתפקיד היחיד שלהם זה לשמור על הסף, והתפקיד היחיד של השרים זה לעבור את הסף.

עמר בר-לב: לא מדובר פה בשומרי סף ולא מדובר – בממשלה נורמלית – בשרים שרוצים להפר חוקים; מדובר באנשי מקצוע, כמו אנשי מקצוע אחרים במשרדים, שמכירים את המקצוע שלהם ועוזרים לשר לבצע את המדיניות שלו.

עמר בר-לב: אני בחיים הקודמים שלי נתקלתי בשני סוגים של עורכי דין: הצודקים והחכמים.

עמר בר-לב: עורך הדין הצודק הוא כל הזמן הסביר לך איפה הסכנות ומה אסור לעשות וחס וחלילה, ועורך הדין החכם עזר לי כמנכ"ל לבצע את תפקידי.

עמר בר-לב: ושניהם עבדו על פי החוק.

עמר בר-לב: ולכן אין לי ספק שגם במשרדי הממשלה, כמו בוועדות הכנסת, יש יועצים משפטיים טובים וחכמים ויש גם יועצים משפטיים שהם צודקים ומקשים על עבודת השר או על עבודת יושב-ראש הוועדה.

עמר בר-לב: ולכן אין כל קשר ואין כל צורך בכך שהשרים יבחרו את היועצים המשפטיים שלהם.

עמר בר-לב: צריך יועצים משפטיים מקצועיים שמכירים את המשרד – –

אחמד טיבי: תודה.

עמר בר-לב: – – שמכירים את החוק, שמקיימים אותו ועוזרים לשר לממש את מדיניותו.

עמר בר-לב: זה מה שצריך, וכל דבר אחר זה עוד גחמה ועוד גחמה של הממשלה הזאת לפרק את הדמוקרטיה הישראלית ולפרק את מה שנקרא civil servants.

עמר בר-לב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: ברשותך, יושב-ראש הישיבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

אחמד טיבי: תפדל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, בקדנציה הזו אני עוקב אחרי החוקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוקים נתפרים לפי מידות מסוימות, ממש לאותו גודל של אנשים מסוימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אפרט: היום הם לא רוצים שיכבלו את ידיו של השר בזה שיש יועץ משפטי שנבחר על ידי מכרז ויכול להיות שהוא יעכב את הפיתוח שלו במשרד שלו או את העבודה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל שאלה כל כך פשוטה: כמה שנים, כבוד השר, תישאר במקומך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הקדנציה, אם נחזור לחמש-שש הקדנציות האחרונות, שש קדנציות – הממוצע הוא שלוש שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה רוצה שתוכל למשול ואתה רוצה יועץ משפטי שאתה תבחר, אז למה שבע שנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לכבול את ידיו של השר הבא במקומך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר שבא אחריך כאילו קיבל את המשרה של היועץ המשפטי במכרז?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה לא רוצה לקבל אותו במכרז?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא חוק חד-פעמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה – בקדנציה הבאה יבטלו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הוא לא מתאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כל שר חדש ירצה את היועץ המשפטי שלו, לא את היועץ המשפטי שהכתיב לו השר הקודם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם השר יעבור למשרד אחר, אז הוא גם ישנה את היועץ המשפטי שנמצא שם?

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לצאת החוצה.

אחמד טיבי: להוציא אותו החוצה.

אחמד טיבי: אני – איפה המשמר?

אחמד טיבי: החוצה.

אחמד טיבי: אטלע ברא.

אחמד טיבי: החוצה.

אחמד טיבי: אתה, אתה לוועדת האתיקה, ואם עוד פעם, גם אנשי המשמר – אני אבקש שייבדק למה הם נותנים לך להיות שם.

אחמד טיבי: אתה מביך אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היועץ המשפטי שייבחר, או שהשר ימנה לפי ראות עיניו, הוא יתקע את השר הבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יפריע לשר הבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא שינינו כלום, נשארנו עם אותו יועץ משפטי שיפריע לשר הבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז העניין של לבטל מכרז – אז לא פתרנו את הבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר שני, אני שואל: אם היועץ המשפטי כל כך מיותר כי הוא תוקע את העבודה של השר, אני חושב שהגיע הזמן, אם אתם הולכים לכיוון הזה – למה לא לבטל בכלל את המשרה של היועץ המשפטי ולקבל ייעוץ משפטי במיקור חוץ?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תקבלו יועצים משפטיים שהם חברים שלכם, שהם הטייקונים שלכם, שהם אלה שירצו בטובת

עבד אל חכים חאג' יחיא: כם וייתנו לכם את הייעוץ המשפטי שאתם רוצים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש עוד שומרי סף שאתם פוגעים בהם, בג"ץ שמחליט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם ההחלטה שלו טובה מבחינת

עבד אל חכים חאג' יחיא: כם או כראות עיניכם – בית משפט החליט, אי-אפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים למשל על הריסת אום אל-חיראן: יש בג"ץ שהחליט, איך אתה רוצה שאני אנהג בניגוד להחלטה של הבג"ץ?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל – – –

אחמד טיבי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כשבג"ץ מחליט החלטה שלא מתאימה לכם, אתם תוקפים אותו, אתם רוצים להגיע, לבוא אליו ב-D9, ואתם באים ומחוקקים חוקים עוקפי בג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלה כזו, אין לה קשר לדמוקרטיה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ואין לה קשר אפילו לשכל הישר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אחמד טיבי: ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; עליזה לביא – לא נמצאת; אמיר אוחנה – לא נמצא; מיקי לוי – מוותר; מסעוד – מוותר; אחמד טיבי – מוותר.

אחמד טיבי: מיכל בירן.

מיכל בירן: עולה, עולה.

אחמד טיבי: עולה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כולכם ודאי מכירים את הסיפור שכולנו גדלנו עליו, על בגדי המלך החדשים.

מיכל בירן: יש מלך, ומשכנעים אותו שזוג חייטים יתפור לו בגדים, מה זה, גלימה – מדהימים.

מיכל בירן: מה הקטע?

מיכל בירן: יש להם catch – רק חכמים ומוצלחים רואים את הבגדים שלהם.

מיכל בירן: יושבים כל היועצים שלו, מהכי בכיר עד הכי זוטר, ואומרים לו: אין, זה נראה עליך פיגוז.

מיכל בירן: הוא יוצא לרחוב לבוש בבגדים דמיוניים, ורק הילד הקטן אומר: חברים, המלך הוא עירום.

מיכל בירן: בסוף, זה התפקיד של היועץ המשפטי.

מיכל בירן: גם כשהשרים מנסים לכופף את המציאות בצורה שתהיה להם נעימה – ואנחנו יודעים, אגב, שזה חלק מלהיות בעלי כוח ובעלי עוצמה: אנשים מקיפים את עצמם הרבה פעמים במלחכי פנכה שרק מלקקים להם וטוענים שכל מה שהם עושים הוא ממש התגשמות האלוהות על פני האדמות.

מיכל בירן: והיועץ המשפטי – כמו שאגב חלקה איתנו חברת הכנסת יעל גרמן מניסיונה כראשת עיר – היועץ המשפטי לא חי בעולם דמיוני.

מיכל בירן: הוא חי בעולם המציאותי.

מיכל בירן: הוא משקף לשר בדיוק מה המעשים שלו, איך הם משתקפים באמת במציאות, מה אסור ומה מותר.

מיכל בירן: זה לא אומר שזה מה שמגדיר בדיוק איזו תוכנית עושים, אבל זה כן מגדיר מה לא עושים.

מיכל בירן: עכשיו, כשמסתכלים על הקואליציה הזאת – שאין דרך אחרת להגיד, היא פשוט מטורללת; נראה שאתם עושים תחרות כל שבוע מי מביא חוק יותר גזעני, יותר מפלה, יותר קורא תיגר על הדין הבין-לאומי, שאפילו נתניהו אומר לכם לפעמים שאתם גוררים אותנו להאג – בתוך התחרות הזאת נראה שממש לא נוח לכם שיש אנשים שמסיבים את תשומת ליבכם לכך שאי-אפשר שיהיה חוק מפלה.

מיכל בירן: במדינה דמוקרטית, במודל שאנחנו מכירים של מדינה דמוקרטית מערבית – שאנחנו מתהדרים בו כשאנחנו מסבירים שאנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון – במודל הזה יש חוק ויש צדק, שהם לא ספציפיים לקבוצות או לאנשים.

מיכל בירן: הם לא מותאמים לנבחרי ציבור באופן שמרים אותם מעם והופך אותם לאנשים שנמצאים מעל החוק ופטורים ממה שחל על כל שאר האנשים.

מיכל בירן: זאת המדינה שלנו, זה המקום שבו אנחנו רוצים לחיות, ונראה שאתם כופרים ומעלים שאלות ממש על השאלה הבסיסית הזאת, של הצדק הבסיסי.

מיכל בירן: למה כל כך מעצבן אתכם בג"ץ?

מיכל בירן: למה מעצבן אתכם – שוב, השרה שקד כל הזמן אומרת איך זה לא מותאם למי שאנחנו; איך לא מכופפים את החוק ואת הצדק באופן שיהיה לנו יותר נוח.

מיכל בירן: אז השיטה הזאת של לנסות ולבחור גם את היועצים המשפטיים, לבחור בפינצטה את האנשים מתוך כל כך הרבה עורכי דין מוצלחים, מוכשרים, אנשים שלמדו את כל לימודיהם בשביל להעריץ, להעריך ולהתמצא בדקויות של שלטון החוק – בפינצטה תמצאו כמה אנשים שיהיו מוכנים לכופף את החוק רק כדי שיהיה לכם נוח להכשיר את השרץ.

מיכל בירן: אבל אל תתבלבלו – –

אחמד טיבי: תודה.

מיכל בירן: – – גם אם תופרים לכם גלימות על פי מידותיכם, העם כבר מזמן רואה, אתם לגמרי עירומים.

אחמד טיבי: קסניה סבטלובה; יואב קיש; נאוה בוקר; אורי מקלב; שרן השכל.

אחמד טיבי: נורית קורן?

נורית קורן: מוותרת.

אחמד טיבי: איתן ברושי; אכרם חסון; חיים ילין; מיקי רוזנטל; מנחם אליעזר מוזס; סאלח סעד.

אחמד טיבי: ציפי לבני, שלוש דקות, בבקשה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא משילות אלא שחיתות במסווה אידיאולוגי ואידיאולוגיה אמיתית שמטרתה להרוס את הדמוקרטיה חברו להן ביחד בשורה של חוקים, כשכל יום אנחנו נקבל עוד חוק ועוד חוק ועוד חוק בלי מעצורים ובלי עכבות.

ציפי לבני: כי יועצים משפטיים זה מעצבן; הם אומרים לשר שלא חוקי זה לא חוקי, גם אם הלא-חוקי קורה ביהודה ושומרון זה לא חוקי, וזה מפריע לבית היהודי; וגם אם יש לך חבר מיליארדר אז אתה לא יכול לקבל ממנו מתנות וזה לא חוקי.

ציפי לבני: אז זה מעצבן.

ציפי לבני: אז ניקח לנו עורכי דין, אלה שיאפשרו לנו לעשות את הדברים האלה, להיכנס לתוך התחום האפור ולממש את האידיאולוגיה שלנו בבית היהודי, ולממש את השחיתות הפרטית של ראש הממשלה.

ציפי לבני: זאת תנועת המלקחיים שבה נמצאת מדינת ישראל, ואנחנו נמשיך ונראה, יום-יום, שעה-שעה, כל יום שבו אנחנו מתכנסים, עוד חוק ועוד חוק, עוד חוק ועוד חוק.

ציפי לבני: יהיה חוק ההסדרה, שכבר עבר, ויהיה חוק הלאום, שינסו להעביר, וחוק היועצים המשפטיים.

ציפי לבני: כמו העינוי הסיני הזה של עוד טיפה ועוד טיפה, עוד חוק ועוד חוק.

ציפי לבני: אז דיברנו על חוק ההסדרה ועל חוק הלאום שיבוא, ועל חוק ההמלצות, שכבר היה, וחוק היועצים המשפטיים שעכשיו על השולחן, שהשר יוכל למנות לו את היועץ המשפטי מטעם.

ציפי לבני: וכבר עכשיו מתכננים לנו את החוק הבא, של יושבי-ראש דירקטוריונים שהשרים יוכלו למנות בלי ועדה מקצועית – כי הוועדה המקצועית תוודא שלא בוחרים סתם מקורבים פוליטיים מטעם.

ציפי לבני: ומִשנים למנכ"ל כבר אמרנו.

ציפי לבני: כמו העינוי הסיני: עוד טיפה ועוד טיפה ועוד טיפה.

ציפי לבני: ממשלה שאין לה שום מעצורים בדרך, העיקר לשלוט, לעשות מה בראש שלהם, כי יש כאן ממשלה ששרת המשפטים שלה אומרת שדמוקרטיה זה שלטון הרוב.

ציפי לבני: לא זכויות, לא זכויות מיעוט, לא תפיסה שהיא תפיסה שהיא מערכת של ערכים.

ציפי לבני: עוד חוק ועוד חוק ועוד חוק.

ציפי לבני: אבל אנחנו, לעומת הקורבן בעינוי הסיני – ו"אנחנו" זה לא רק אנחנו כאן בכנסת, אלא העם מתקומם.

ציפי לבני: והוא יתקומם, ולכן הוא כבר יוצא לרחובות, ולכן הוא יחליף את הממשלה הזאת, כי בסופו של יום הדמוקרטיה הישראלית תהיה חזקה יותר מכל אלה שמבקשים להרוס אותה, ובראשה הממשלה הזאת, כפי שהיא מיוצגת בכל החוקים האלה.

ציפי לבני: עוד חוק ועוד חוק ועוד חוק, אבל זה ייעצר.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: יעקב אשר; מרדכי יוגב; אלעזר שטרן; עודד פורר.

קריאה: כמה יש?

אחמד טיבי: יצחק הרצוג, אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: אחריו תסכם השרה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אנחנו רואים לפנינו חוק שהוא עוד לבנה בחומה שמתפוררת, חומת שלטון החוק.

יצחק הרצוג: גברתי השרה, אני הייתי שר בחמישה משרדי ממשלה, הייתי מזכיר ממשלה.

יצחק הרצוג: לעולם, לעולם לא ראיתי בעיה כלשהי בעבודה עם היועצים הממשלתיים של משרדי הממשלה.

יצחק הרצוג: ומה שמביאים פה היום נועד אך ורק לדבר אחד: למנות משפטנים מטעם, תליינים מטעם, תובעים מטעם ואומרי הן מטעם, שייתנו לכם את ההכשר לכל שרץ אפשרי.

יצחק הרצוג: פסול לחלוטין.

יצחק הרצוג: אין בחוק הזה שום צורך, הוא מאיים על היועץ המשפטי לממשלה, על מערכת הפרקליטות והייעוץ המשפטי לממשלה.

יצחק הרצוג: הוא מאיים על עובדי מדינה מסורים ונאמנים, שצומחים בסולם הדרגות הציבורי, עושים את עבודתם נאמנה, מתמודדים במכרזים ונבחרים על סמך כישורים, ומה שנעשה כאן נועד אך ורק למטרה אחת: להחליש, לפגוע, להרוס ולהחריב את התשתית שנבנתה פה בדי עמל במשך עשרות בשנים של שירות מדינה הגון, תקין, נקי ונטול פניות.

יצחק הרצוג: נכון שיש, לעיתים, ביקורת – בכל מקום שיש בו בני אדם ומערכת כלשהי יש ביקורת – אבל המערכת של הייעוץ המשפטי של הממשלה על זרועותיה היא מערכת מפוארת, מקצועית מאוד, של אנשים שנותנים את הנשמה ואת הלב, והחוק הזה בא ופוגע בהם במקום הרגיש ביותר: באמינותם, ביכולת שלהם לפעול ללא שיקול זר.

יצחק הרצוג: עכשיו כל אחד מהם יצטרך להיות לוביסט וחצי פוליטיקאי כדי לקבל את המינוי שלכם, השרים, דבר שהוא מושחת עד היסוד ורקוב ומסוכן עד מאוד.

יצחק הרצוג: ולכן, אני מבקש מחברותיי ומחבריי חברי הכנסת, במיוחד בקואליציה, להתבונן היטב ולהבין שזה עוד שלב שמצטרף לרצף של השמדת, החלשת, השירות הציבורי ופגיעה בו, ויש צורך לעשות הכול כדי לעצור, להתבונן ולהבין עד כמה מסוכן החוק הזה.

יצחק הרצוג: אני מבקש מכל הכנסת לדחות אותו לאלתר.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: השרה גמליאל, בבקשה, בשם הממשלה.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התבקשתי על ידי השרה שקד להציג את העמדה של הממשלה בשם משרד המשפטים: כפי שאמר הנשיא לינקולן, "שלטון העם על ידי העם למען העם".

גילה גמליאל: דמוקרטיה, במובנה העמוק והבסיסי ביותר, היא שלטון העם.

גילה גמליאל: העם הוא מקור הסמכות של זרועות השלטון השונות.

גילה גמליאל: מיליוני אזרחי מדינת ישראל בחרו בנוכחים ובנוכחות כאן לנהל את ענייניהם ולקבוע מהו האינטרס הציבורי.

גילה גמליאל: מדינת ישראל עוברת בשנים האחרונות תהליך משפטיזציה.

גילה גמליאל: האיזון ששרר במשך שנים במערכת יחסי הכוחות בין הדרג הנבחר לבין הדרג הפקידותי הופר.

גילה גמליאל: כוחו של הדרג הנבחר נחלש וכוחו של הדרג הפקידותי, ובכלל זה היועץ המשפטי, התחזק.

ציפי לבני: – – –

גילה גמליאל: אני מקריאה את דברי השרה אילת שקד.

יצחק הרצוג: – – –

גילה גמליאל: יש דברים גם – – –

ציפי לבני: את מקריאה את מה ששרת המשפטים – – –

גילה גמליאל: אני מקריאה את דברי השרה שקד.

יצחק הרצוג: תגידי שזה את.

יצחק הרצוג: תגידי שזה את.

גילה גמליאל: ויש דברים שאני גם מסכימה, בהחלט.

יצחק הרצוג: תגידי שזה – – –

גילה גמליאל: היועץ המשפטי במשרד ממשלתי מעורב כיום כמעט בכל מהלך או פעילות שהמשרד מקדם, ולעיתים הוא למעשה הגורם המפעיל או המונע את מנגנוני הכוח השלטוניים במקום הדרג הנבחר.

גילה גמליאל: מציאות זו, שאותה השרה שקד פועלת ללא הרף לשנות, מובילה לכך שלמערכת היחסים בין היועץ המשפטי לבין הנהלת המשרד והשר ולשיתוף הפעולה ביניהם ישנה חשיבות מכרעת בתפקוד השוטף של המשרד ובהגשמת מדיניותו של השר כשליחו של הציבור, שבשליחותו הוא פועל.

גילה גמליאל: במינוי כפי שהוא מתבצע כיום אין לשר כל השפעה על תהליך המינוי, ועל כן אין ערובה להגשמת העיקרון של ממשלת העם.

גילה גמליאל: הצעת חוק זו נועדה לשנות את אופן הבחירה של היועצים המשפטיים במשרדי הממשלה, מבחירה באמצעות מכרז לבחירה באמצעות ועדת איתור, ומינוי של השר הממונה בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה.

גילה גמליאל: הרכב הוועדה המוצע – הדומה להרכביהן של ועדות איתור הפועלות מכוח החלטות הממשלה – כולל את מנכ"ל המשרד שבו מצויה המשרה, היועץ המשפטי לממשלה או נציגו, נציב שירות המדינה או נציגו, נציג ציבור ואיש אקדמיה.

גילה גמליאל: מינוי באמצעות ועדת איתור מקצועית אינו חריג בנוף המשרות הבכירות בשירות המדינה.

גילה גמליאל: קיימות משרות לא מעטות בעלות חשיבות לא פחותה ממשרת היועץ המשפטי במשרד, הדורשות עצמאות ומקצועיות מחד וממשק עבודה יומיומי עם הנהלת המשרד והשר העומד בראשו מאידך, אשר הממונים להן נבחרים על ידי השר בהמלצת ועדת איתור מקצועית, לשם קידום מדיניות המשרד, כפי שמותווית על ידי השר.

גילה גמליאל: ההליך שבאמצעותו נבחר היום היועץ המשפטי נשלט בפועל על ידי הפקידות הבכירה, קרי הייעוץ המשפטי לממשלה ונציבות שירות המדינה.

גילה גמליאל: ספק אם ההליך הנוכחי מגלם שוויון הזדמנויות מלא ואמיתי לציבור המועמדים.

גילה גמליאל: ובוודאי שלא ניתן לקבל מצב שבו נבחר הציבור נעדר מהתהליך.

גילה גמליאל: כשנבחר הציבור אינו חלק מההליך, הציבור כולו אינו חלק מההליך.

גילה גמליאל: המנגנון המוצע בהצעת החוק אינו מעביר את הבחירה לשר באופן מוחלט, שכן המינוי, בסופו של דבר, מקובל גם על היועץ המשפטי לממשלה.

גילה גמליאל: נוסף לכך, ועדת האיתור, שתפקידה להמליץ על המועמדים המתאימים, מאוזנת בהרכבה.

גילה גמליאל: חזקה על הוועדה ועל השר גם יחד כי הם פועלים לאורו של עקרון שוויון ההזדמנויות בבחינת המועמדים ובבחירה הסופית.

גילה גמליאל: באופן המוצע, ימונה יועץ משפטי אשר יצליח לסייע בקידום המדיניות שקבעה הנהלת המשרד, ולוודא כי הדברים עולים בקנה אחד עם הוראות הדין או כללי המינהל התקין.

גילה גמליאל: שתי מטרות אלו אינן מתנגשות זו בזו, ויכולות לדור בכפיפה אחת.

גילה גמליאל: לסיום, לכל מי שתקפו כאן היום את החוק, והחשש שהצגתם כאן שלפיו מעורבות השר בהכרח פותחת אפשרות למינוי יועץ משפטי המזוהה מבחינה פוליטית או שיש לו קרבה אישית לשר – הדרג הנבחר, הפוליטי, מעוניין להצליח בתפקידו; הוא שואף לנהל את המשרד הממשלתי אשר הוא מופקד עליו באופן מיטבי, ועל כן חזקה עליו שיבחר לתפקיד את אנשי המקצוע המתאימים והראויים ביותר.

גילה גמליאל: הדרג הפוליטי הוא שמייצג את אינטרס הציבור.

גילה גמליאל: גם כאשר יועץ משפטי פלוני הוא בעל תפיסת עולם או סולם ערכים הדומים לזה של השר הממונה עליו, לא יהיה בכך משום פגיעה ביכולתו של אותו יועץ משפטי לעמוד איתן בפני אותו השר כאשר מעשיו אינם עולים בקנה אחד עם הוראות הדין או כללי המינהל התקין.

גילה גמליאל: הצבעה בעד החוק היום היא הצבעה בעד הדמוקרטיה, הצבעה בעד מימוש האינטרס הציבורי.

גילה גמליאל: לאור האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

מיקי לוי: השרה, המצאתם דמוקרטיה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה – –

אחמד טיבי: תודה.

גילה גמליאל: – – אני רוצה לומר לך ולומר לכל חבריי בבית הזה – – –

יהודה גליק: – – –

גילה גמליאל: תודה, יהודה.

יהודה גליק: לשמוע – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת יהודה גליק היקר.

יהודה גליק: – – –

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם חוויות מדוע הלכתי ללמוד שני תארים במשפטים.

גילה גמליאל: אז אני הלכתי ללמוד שני תארים במשפטים מכיוון שכשאני נכנסתי למשרד החקלאות לא הסכימו להעביר אליי אפילו את מצבת כוח האדם של העובדים, בטענה שמדובר במינויים פוליטיים.

גילה גמליאל: כלומר, אני ניסיתי להבין הכיצד זה יכול להיות שסגנית שר מגיעה למשרד, מקבלת אחריות על הנושא של פיתוח הכפר, ואין מענה במשרד כדי לעשות חפיפה בנושא של מהו פיתוח הכפר: לא מוכנים להציג בפניי את אותה רשימה של העובדים האמונים לטפל בנושא הזה.

גילה גמליאל: וכשאני שלחתי מכתב לסמנ"כלית כוח האדם במשרד קיבלתי תשובה מהיועצת המשפטית של המשרד, שבה נאמר לי בשורה אחת: אינך רשאית לקבל את רשימת העובדים, נקודה.

גילה גמליאל: ללא הסבר, ללא זה שפניתי ליועצת המשפטית.

גילה גמליאל: ואז אמרתי: רגע, יש פה משהו קצת מוזר בהתנהלות של היועצים המשפטיים, והלכתי ללמוד שני תארים במשפטים.

גילה גמליאל: חזרתי לכנסת, כיהנתי כסגנית שר במשרד ראש הממשלה, ואז פנו אליי ואמרו לי יועצים משפטיים דברים כמו: אינך רשאית לקדם את החוק שמדבר על לימודים באקדמיה חינם בשנה הראשונה לחיילים משוחררים, מכיוון שמדובר פה בחוק שהוא לא שוויוני.

גילה גמליאל: גם כאן אמרתי להם דבר פשוט: מדוע זה לא שוויוני?

גילה גמליאל: אמרו לי שהאוכלוסייה של המיעוטים לא נהנית מהחוק.

גילה גמליאל: אמרתי להם שהדבר הוא כל כך לא נכון, הוא בא מתוך קביעה שהיא קביעה של תבנית, שבה כביכול המיעוטים לא נוטלים חלק בשירות הצבאי או בשירות האזרחי או בשירות – זהו, סיימתי?

גילה גמליאל: על כן, אני רוצה לומר לכם שיועצים משפטיים, אני לא יודעת אם אתם יודעים, אולי אנחנו נחדש לכם – – –

מיקי לוי: מבחינתי, את יכולה לפנות ליועץ המשפטי לממשלה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מיקי לוי, שתדע שיועצים משפטיים במשרדים לא מתחלפים לעולם.

מיקי לוי: – – –

גילה גמליאל: אלו שנבחרו, עד היום נשארים שם, עד גיל פרישה.

גילה גמליאל: היעלה על הדעת שיועץ משפטי, שבא בקו מסוים – –

קריאה: זה משהו אחר.

גילה גמליאל: – – ומפריע לעבודת הממשלה עם קו מדיניות מותווה לא יוחלף לנצח נצחים?

גילה גמליאל: אני חושבת שהצעת החוק הזאת היא נכונה, היא ראויה והיא מידתית.

גילה גמליאל: היא הביאה בחשבון את כל מה שצריך, על מנת לאפשר, מן הצד האחד, לשרים את האפשרות להטמיע את המדיניות שלהם במשרדים, ומן הצד האחר, שבהרכב ועדת האיתור ימונו נציגי ציבור מהאקדמיה, מנציבות שירות המדינה, מהיועץ המשפטי לממשלה, ביחד עם השר הממונה.

גילה גמליאל: בהחלט מדובר בהצעה ראויה.

גילה גמליאל: השרה שקד הגיעה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך אותך – הקראתי את דברייך קודם – ולאחל בהצלחה.

גילה גמליאל: אני בוודאי אתמוך בחוק הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תכניסו את חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותיי.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד הוא בעד.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – 39 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון מס' 20) (מינוי היועצים המשפטיים למשרדי הממשלה), התשע"ח–2017, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 46, נגד – 39.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך דיון לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: הודעה לחבר הכנסת יואב קיש, יו"ר ועדת הכנסת בשלב זה.

): ערב טוב, הודעה מטעם סיעת הליכוד: בוועדת הפנים, במקום חבר הכנסת דוד ביטן יכהן חבר הכנסת יואב קיש.

): תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים, מחר, יום שלישי, כ"ט בטבת התשע"ח, 16 בינואר 2018, בשעה 16:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.