ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 295, 2018-01-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"א בטבת תשע"ח, 8 בינואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרשויות המקומיות (מינהל יחידת נוער ומועצת תלמידים ונוער) (תיקון), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון מס' 8) (מידע בדבר מטופל שזהותו אינה ידועה וחובת דיווח), התשע"ח–2018, של חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 70) (החלפות בוועדות קלפי בין אזורי בחירות), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/4963/20 וכלה בהצעת חוק פ/4992/20: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – תנאי מוקדם להשתתפות במכרז לרכישת עבודות בנייה או שירותי בנייה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, אלי אלאלוף, מכלוף מיקי זוהר, אכרם חסון, יעל גרמן, נחמן שי ואיימן עודה; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (שלילת ביקורים מאסירים ביטחוניים המשתייכים לארגון טרור המחזיק בשבויים ישראליים), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – שירות אזרחי במוסד רפואי ציבורי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי ונורית קורן; הצעת חוק אמנות ז'נבה, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – הזכות להישכח של קטינים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, איציק שמולי, יעקב מרגי, שולי מועלם-רפאלי, אורי מקלב, עאידה תומא סלימאן, מיכל רוזין, קארין אלהרר ואחמד טיבי; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלת ילדו של בן זוג), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק איסור קיום מתקני חקירה סודיים, התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון – היטל על העסקת עובד זר בעל רישיון זמני), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, מיכל רוזין, קארין אלהרר, תמר זנדברג ודב חנין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת התקופה לקבלת קצבה רטרואקטיבית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, מוסי רז, יוסף עטאונה, עאידה תומא סלימאן ואיימן עודה; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – תנאים לזכאות להטבות במס לחברה מועדפת), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עפר שלח, יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה (תיקון – תקציב הרשות הלאומית לחדשנות טכנולוגית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד,

ירדנה מלר-הורוביץ: יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תיקון – בקר בריאות בבית מלון), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, אכרם חסון, יצחק וקנין, יואב בן צור ורוברט אילטוב; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – פטור מארנונה לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, נורית קורן ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק למניעת התנכלות תעסוקתית, התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת מיכל רוזין ונורית קורן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת נכות לעקרת בית), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק תוספת היעדר ביטחון תעסוקתי (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, יחיאל חיליק בר, עודד פורר, נורית קורן, נאוה בוקר, אורן אסף חזן, לאה פדידה, חמד עמאר, מיכאל מלכיאלי וסאלח סעד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תגמול למשרתים במילואים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עפר שלח, יואב בן צור ואבי דיכטר; הצעת חוק הפסקת היריון, התשע"ח–2018, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – החזר דמי נסיעות והסעות לטיפולי אונקולוגיה ודיאליזה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, דב חנין ויהודה גליק; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מתן זכות בחירה מגיל 17), מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – כשירות המאמץ), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אמיר אוחנה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על מלגה לחוקר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמיר פרץ, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, איציק שמולי, איתן כבל, רויטל סויד, זוהיר בהלול, מיקי רוזנטל, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד, לאה פדידה, עליזה לביא ודב חנין; הצעת חוק לשכת עורכי הדין (תיקון – בחינות מסכמות כתנאי להתמחות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר ורוברט אילטוב; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – איסור השבת גופות מחבלים), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק שירות עבודה בשעת חירום (תיקון – צוותי חירום יישוביים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת חיים ילין, אבי דיכטר, עמיר פרץ, עודד פורר, אמיר אוחנה, יעקב פרי, עמר בר-לב, אלעזר שטרן, איל בן ראובן ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – איסור החזרת גופות מחבלים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיקי לוי, יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ואלעזר שטרן; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – ביטול הפיקדון והגדלת המענק), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראות מיוחדות לעניין יישובי מיעוטים) (הוראת שעה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, איציק שמולי, מרב מיכאלי, עמר בר-לב וחמד עמאר; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – מינוי רבני התיישבות, רבנים אזוריים ורבני שכונות), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת יואב בן צור.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר החינוך נפתלי בנט בעקבות דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט בהצעתה של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון בנושא: ירידה ברמת מיומנויות השפה בקרב תלמידי ישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה רק שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין יכול להירשם לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע שחבר הכנסת יוסף עטאונה יפתח היום את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להביא בנאום בן הדקה היום את הסיפור של בית התרבות היחידי שהוא ערבי-יהודי, שנמצא בעיר באר שבע.

יוסף עטאונה: אתמול בערב השתתפתי בכנס הזדהות איתם, בבית התרבות הערבי-יהודי בבאר שבע מולתקא-מפגש.

יוסף עטאונה: ראש העיר באר שבע הוציא צו סגירה, רוצה להוציא אותם.

יוסף עטאונה: כשהלכנו למקום של בית התרבות – זה נמצא במקלט, מתחת לאדמה.

יוסף עטאונה: עמותת דו-קיום בנגב פיתחה אותו ומפעילה אותו, ונפגשים בו ערבים ויהודים, מדברים בשיח של שותפות, של חיים משותפים, של מאבק צודק בנגב.

יוסף עטאונה: ולכן אני קורא מכאן לראש עיריית באר שבע לחזור בו מצו הסגירה של המקום.

יוסף עטאונה: צריך לאפשר דו-שיח ותרבות משותפת של ערבים ויהודים, וגם צריך לתת לעיר הזאת תקווה לחיים משותפים.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עטאונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: אפשר לדלג עליי בתור?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו תהיה אחרי חברת הכנסת פדידה.

לאה פדידה: יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, סימנים כחולים בחשבון הבנק – זה משפט שנחשפתי אליו ביום חמישי בביקור שלי בעמותת רוח נשית.

לאה פדידה: היה לי מוזר, היה לי קר, אבל זה נשמע נוקשה – סימנים כחולים בחשבון הבנק.

לאה פדידה: נחשפתי לעוד אלימות שנשים נחשפות אליה – אלימות כלכלית מצד הבעל או בן הזוג.

לאה פדידה: העמותה הזאת מטפלת בנשים ומוציאה אותן לביטחון תעסוקתי ומלמדת אותן לעמוד על הרגליים ושתהיה להן עצמאות כלכלית.

לאה פדידה: אבל מי לא עוזר לנשים האלה להגיע לעצמאות כלכלית?

לאה פדידה: מדינת ישראל.

לאה פדידה: אנחנו לא מאפשרים להן לצאת לעבודה, כי אז אנחנו מקזזים להן את המזונות שהן אמורות לקבל, ובעצם אנחנו יוצרים מעגל, והנשים האלה והילדים שלהן לא יכולים לצאת מהמעגל, כי בקושי גומרים את החודש.

לאה פדידה: לפעמים אנחנו מוצאות אותן חוזרות אל הבעל המכה בשל חוסר ביטחון כלכלי.

לאה פדידה: אני חושבת שהנושא הזה של אלימות כלכלית וסימנים כחולים בחשבון הבנק זה נושא שצריך לעמוד על סדר-יומה של הכנסת.

לאה פדידה: בואו ניתן לנשים האלה להרים ראש ולצאת ממעגל האלימות, תרתי משמע.

לאה פדידה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום מלאה שנה לפיגוע הדריסה בארמון הנציב, של הקצינה וצוערי בה"ד 1 שהלכו לסדרת חינוך בסך הכול.

ענת ברקו: נהג שנהג במשאית מסוג מרצדס – זאת אומרת לא איזה בחור עני, מסכן – מג'בל מוכבר דרס אותם; דרס אותם, חזר לאחור כדי לדרוס, כדי לוודא הריגה, ככה כמו שצריך.

ענת ברקו: ואני קושרת את זה, אדוני, ברשותך, לארגון יוניסף – עוד ארגון באו"ם שבחר, על פי המחקר שעשה NGO Monitor, לעסוק בחיילי צה"ל.

ענת ברקו: הוא רוצה להכליל את חיילי צה"ל תחת אותה קטגוריה של דאעש ובוקו חראם.

ענת ברקו: אז דאעש ובוקו חראם זה הפתח שהולך עם חגורות נפץ היום גם בביר זית; זה חמאס, זה הג'יהאד האסלאמי, זה החזית העממית, שגם היא מוציאה את ארגוני ה-BDS הללו ופועלת בתחום הזה.

ענת ברקו: ולצערי הרב, האו"ם ממשיך לתת חסות לעניינים הללו.

ענת ברקו: במקום שיוניסף באמת יגן על ילדים כקורבנות – במקרה הזה קורבנות של החברה הפלסטינית, שמשתמשת בהם בצורה צינית ושולחת אותם לפיגועים ושוטפת את מוחם בהסתה ובחינוך לאלימות ולטרור – היא בוחרת לעסוק בנו.

ענת ברקו: אני מזכירה שוב: היום יום השנה לפיגוע הדריסה הנורא בארמון הנציב של צוערי וקצינת בה"ד 1, אנשים שיצאו לסדרת חינוך.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כ-30,000 תלמידים וסטודנטים ב-24 המכללות הטכנולוגיות ברחבי הארץ שבתו היום במחאה וכתגובה על תוכנית שר האוצר "נטו תעשייה", כאשר הכוונה לאפשר יבוא עובדים מקצועיים בלי להפנות צעירים מהארץ למקצועות טכנולוגיים.

טלב אבו עראר: הסטודנטים הפגינו, קראו ומחו – קול קורא ואין עונה.

טלב אבו עראר: זוהי אחיזת עיניים שתביא ארצה אלפי עובדים מחו"ל, ותגרום גם לפגיעה בתעשייה וגם לחיסול המכללות הטכנולוגיות.

טלב אבו עראר: היא תוביל לקריסת ההון האנושי הטכנולוגי במדינת ישראל.

טלב אבו עראר: דווקא המשרד שאמור להיות אמון על חשיבה כלכלית לטווח ארוך הוא שמוציא כעת תוכנית חובבנית שסוגרת בפני עשרות אלפי צעירים את שערי התעסוקה העתידית ומחבל בהכשרת הנדסאי העתיד של המדינה, שרובם מהפריפריה.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני פניתי היום – קיש – אני פניתי היום לשר הבריאות, הלוא הוא ראש הממשלה, ולשר משה כחלון, שר האוצר, בעקבות מציאות מדאיגה שהממשלה לא עומדת בהתחייבות להקים מרכז שיקומי לצפון בבית החולים פוריה על בסיס התוכנית של הצפון.

איתן ברושי: על פי התוכנית, שלא מזמן היה צריך להניח לה אבן פינה בהשתתפות ראש הממשלה – שברגע האחרון דחה את הגעתו – זה יכלול 162 מיטות.

איתן ברושי: מדובר על כ-150 מיליון שקלים, ומתוכם הטילו על בית החולים לגייס בעצמו 40 מיליון שקלים.

איתן ברושי: בית חולים כזה, במקום של פוריה – מי שמכיר, באזור טבריה והגליל – לא מסוגל לגייס 40 מיליון שקלים.

איתן ברושי: האם מדינת ישראל, שמחויבת לבריאות ולשוויון בבריאות לכלל אזרחיה, בוודאי בפריפריה, מודיעה בזה שאם בית החולים הזה לא יכול לגייס תרומות, היא לא תעמוד בהתחייבות שלה להקים את בית החולים הזה על יד טבריה?

איתן ברושי: אני קורא כאן לממשלה, לשר הבריאות בפועל ולשר האוצר בוודאי להתעשת ולהפסיק את הדבר המוזר הזה, שמי שגר במקומות רחוקים וקשים, הוא עוד משלם קנס למדינת ישראל על היותו שליח לגור במקומות הקשים והרחוקים.

איתן ברושי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, במהלך הסערה החורפית בסוף השבוע התוודענו כולנו למצב העגום של התשתיות ביישובים הערביים.

סעיד אלחרומי: ראינו את קלנסווה במרכז מוצפת, ראינו את מג'ד אל-כרום, ראינו עוד יישובים שבהם התשתיות הן רעועות, התשתיות לא יכולות לסבול אפילו גשם ברמה שהייתה לנו בסוף השבוע.

סעיד אלחרומי: זה נושא שצריך להדיר שינה מעינינו, מעיני השר הממונה, וכל מי שידו יכולה לתרום לתיקון העוול הזה ברשויות האלה צריך לקום ולהגיד די למצב העגום הזה.

סעיד אלחרומי: תודה, כבודו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני כשבוע בית המשפט הצבאי האריך את מעצרה של הנערה עהד תמימי, והיא עדיין במעצר, עד היום.

מסעוד גנאים: והשאלה עדיין נשאלת: מה אשמתה של נערה אמיצה בת 16?

מסעוד גנאים: האם אשמתה כי היא עמדה בפניהם של חיילים שבאו לחצר ביתה – הבית שלה – כדי להגן על ביתה ומשפחתה?

מסעוד גנאים: האם אשמתה שהיא הגנה על ביתה ומשפחתה?

מסעוד גנאים: האירוע הזה חשף את פניו המכוערות של הכיבוש וגם של הרבה אנשים במדינה, פוליטיקאים ועיתונאים, שנפלו ונכשלו במבחן הערכים, משר הביטחון ליברמן ועד העיתונאי בן כספית.

מסעוד גנאים: מדינה שלמה עמדה נגד הנערה וידה המונפת.

מסעוד גנאים: התגובות השטניות והשפלות שנכתבו ונשמעו נגד עהד תמימי הן הוכחה שהמאבק שלה הוא לגיטימי וצודק, וגם המאבק של העם שלה.

מסעוד גנאים: היד שלה, שהיא הרימה ודחפה את החיילים, היא יד החלש, הכבוש והמדוכא שמנסה להגן על עצמו מפני הבריונות והאגרסיביות של הכיבוש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש, ואחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואב קיש: היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נושא שרציתי להעלות לסדר-היום זה באמת הסכמתו של השר שטייניץ להגדיל את החשמל בעזה.

יואב קיש: זה נעשה כל עוד יש לנו גם חללים וגם נעדרים שמוחזקים על ידי החמאס.

יואב קיש: המסר שמדינת ישראל צריכה להעביר לחמאס הוא פשוט.

יואב קיש: נכון, נצטרך לעשות איזשהו מתווה או עסקה בסוף בשביל לייצר את זה שהנעדרים יחזרו לשטח ישראל, אבל כל יום שחולף החמאס צריכים להבין שיש לזה מחיר כואב מבחינתם.

יואב קיש: המחיר הכואב הוא שלא נותנים; אפס הטבות לחמאס ולעזה עד שהעניין הזה מוסדר.

יואב קיש: בעניין הזה חובה עלינו לעמוד כאיש אחד, בצורים, יחד עם משפחת גולדין ומשפחת שאול, ולהבהיר את המסר הזה, כי בלי המסר הזה לא יתקדם הנושא, והנושא יישאר כבעיה פתוחה וכפצע פעור.

יואב קיש: חובה עלינו להבהיר לחמאס שכל יום שחללינו ונעדרינו אינם בישראל, הם משלמים מחיר על כך.

יואב קיש: זה מתחיל בחשמל וצריך להמשיך מכאן לכל תחומי החיים.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, כנסת שברובה לא נכבדה בכלל, אורחים יקרים, צופים בבית, תראו, רבותיי, אומנם דיברו על זה לפני רגע, אבל אני מרגיש כאילו המילים יצאו מפי.

אורן אסף חזן: ההחלטה של שר האנרגיה להחזיר את החשמל לרצועה לקחה ממני את כל האנרגיה.

אורן אסף חזן: לא תיתכן מציאות שבה כבר שלוש וחצי שנים הלוחמים שלנו אורון שאול והדר גולדין והאזרח שלנו אברה מנגיסטו מוחזקים בשבי החמאס, יושבים בעלטה מוחלטת, סגורים באיזה כוך בחשכה.

אורן אסף חזן: במקביל לדבר הזה, במשך החודש האחרון ירי הרקטות והטילים מכיוון הרצועה רק הלך וגבר.

אורן אסף חזן: אותו סיפור שמכרו לנו כאילו השנים האחרונות מאז צוק איתן היו השקטות מאז ומתמיד, הפך להיות בלוף.

אורן אסף חזן: בתגובה לכך ובתמורה לירי הרקטות ובתמורה לשבויים שלנו שאנחנו לא יודעים מה קורה איתם, מה אנחנו עושים?

אורן אסף חזן: מקבל שר האנרגיה החלטה לתת מתנה לחמאס.

אורן אסף חזן: אני קורא ליובל שטייניץ – חבר יקר שלי, שר האנרגיה: קח לך משקה אנרגיה ותתעורר על החיים שלך.

אורן אסף חזן: את השלטר בעזה צריך להוריד.

אורן אסף חזן: לא תיתכן מציאות שאנחנו נספק לאויבים שלנו חשמל כדי לפגוע בנו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש גם ממך להתערב בנושא הזה, כמי שמוביל את הכנסת הזאת, לפנות לממשלה ולהסביר לה שהיא לא חיה לבד במרחב.

אורן אסף חזן: יש אזרחים שמסתכלים עלינו; יש משפחות שרוצות לדעת מה עם בניהן; יש עבודה שעלינו לעשות.

אורן אסף חזן: המשחק הקטן הזה והמלוכלך הזה בשביל אולי קיזוז פה במליאה של שר כזה או אחר עולה לנו בזכות הקיום שלנו כאן.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, האמת היא שדבריו של חבר הכנסת חזן גרמו לי לשנות את הנושא שרציתי לדבר עליו.

נחמן שי: קודם כול, אני רוצה להודות: כמדי שבוע נמצאות ביציע איתנו נשים מארגון נשים עושות שלום – – –

אורן אסף חזן: אלה הכי מסוכנות.

נחמן שי: מה אמרת?

אורן אסף חזן: אלה הכי מסוכנות.

נחמן שי: אתה צריך להיות אסיר תודה – – –

יחיאל חיליק בר: אורן, תרגיע, שתעשה חצי ממה שהנשים האלה עושות – – –

אורן אסף חזן: – – –

נחמן שי: אתה צריך להיות אסיר תודה על כך – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי ימשיך, ואחרים בבקשה ישתקו.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: יפה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מחזיר לחבר הכנסת שי את השעון.

נחמן שי: תודה לך.

נחמן שי: אני חושב שכלפי עזה צריך לפעול בשתי דרכים, או בתנועת מלקחיים.

נחמן שי: מצד אחד, על כל ירי, ועוד לפני ירי, צריך להגיב, ומאוד בחוזקה.

נחמן שי: אני לא מדבר אפילו על תגובה מדודה, אני מדבר על תגובה לא מדודה, שתבהיר שיש מחיר גבוה לשיגור רקטות על ישראל, או פגזים, או כל סוג אחר של פעולה עוינת.

נחמן שי: ובאותה שעה ממש צריך לזכור שבעזה גרים 2 מיליון איש שתנאי חייהם הם מן הירודים על פני כדור הארץ – –

אורן אסף חזן: – – –

נחמן שי: – – ללא מים, ללא חשמל, ללא סניטציה, ללא רפואה, ללא כלום.

נחמן שי: מי שחושב שעם 2 מיליון אנשים מיואשים – –

אורן אסף חזן: – – –

נחמן שי: – – יצא שלום – טועה.

נחמן שי: אנחנו צריכים לחפש דרך כדי לחיות עם הפלסטינים בשלום, גם עם אלה שגרים בעזה – –

אורן אסף חזן: – – –

נחמן שי: – – להכות בחמאס, להכות בחמאס ולחפש דרך לדו-קיום בשלום, גם בעזה וגם ביהודה ושומרון.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שי.

אורן אסף חזן: לגרום להם להבין – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, נא לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, לאחרונה מתרבים איומים לצווי הריסה ביישובים הדרוזיים, כמו מר'אר.

סאלח סעד: לדעתי זה איום ממש מוגזם ומיותר.

סאלח סעד: מדובר בהריסת בתים של אזרחים נאמנים למדינת ישראל, חיילים וקצינים בסדיר ובמילואים.

סאלח סעד: זה דבר שהוא ממש שערורייה שהיא בלתי נתפסת.

סאלח סעד: אני מפציר מכאן במינהל התכנון והבנייה, בשר האוצר, במשטרת ישראל, שלא להזדרז ולהרוס בתים כאלה.

סאלח סעד: תנו לראשי המועצות פרק זמן של עד שנה.

סאלח סעד: הם יסיימו את תוכניות המתאר ויאשרו את כל תוכניות המתאר ביישובים, ואז לדעתי הדבר הזה ייפתר.

סאלח סעד: מאוד חשוב שאנחנו נטפל בזה כמו שצריך.

סאלח סעד: חבל לנו.

סאלח סעד: מדובר כאן בבתים של אזרחים נאמנים, חיילים משוחררים, חיילים במילואים, בסדיר, שכל אשמתם – שבנו את ביתם על אדמתם הפרטית והם מבקשים קורת גג, בחום ובאהבה ממדינת ישראל.

סאלח סעד: אנו דורשים מהמשטרה וממינהל התכנון שלא להזדרז ולהרוס בתים כאלה של חיילים משוחררים.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – הנכבדים בלבד – נשים עושות שלום, אנחנו מברכים אתכן על הצטרפותכן לשמוע בבית הזה.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר הכריזה הממשלה בחגיגיות על הוספת תקציבים לכוחות המשטרה והאכיפה על מנת להעלות את קצב ההריסות בנגב; כאילו 1,200 בתים בשנה זה לא מספיק, צריך להעלות את המספר, וזה לא מספיק בשביל זה.

ג'מעה אזברגה: בהזדמנות, אולי, אדוני היושב-ראש, כדאי להתחיל עם ביתו של ראש היחידה הארצית לאכיפת דיני התכנון והבנייה במשרד האוצר עו"ד אבי כהן, האחראי לאכיפת הבנייה הבלתי-חוקית בישראל, שמתגורר במאחז בלתי חוקי.

ג'מעה אזברגה: הייתי רוצה לשמוע על פתרונות אלטרנטיביים אמיתיים לאלה שבתיהם ייהרסו, ולא להוסיף שמן למדורה ובכך לחרחר ריב ומדון ולהחריף את המצוקה של האנשים.

ג'מעה אזברגה: ההריסות במגזר הדרוזי, במגזר הערבי, במגזר הבדואי – אני לא שומע על הריסות ולא על אכיפה של החוק גם במאחזים הבלתי-חוקיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, עיריית באר שבע שלחה ב-25 בדצמבר מכתב שבו היא מפסיקה את הסכם מתן מקלט ציבורי לפורום דו-קיום בנגב לשוויון אזרחי להפעלת מרכז קהילתי קטן בתוך המקלט.

עאידה תומא סלימאן: ראש העירייה הסביר שהסיבה לניתוק או לביטול ההסכם היא שהמרכז עוסק בעניינים שהם מעבר לפעילות הקהילתית שלמענה ניתן המקלט.

עאידה תומא סלימאן: המקלט הוא אחד מ-60 מבנים ציבוריים שהעירייה נותנת לעמותות שמופעלות בתוך העיר.

עאידה תומא סלימאן: כנראה לעיריית באר שבע קשה לקבל את העובדה – אפילו אם זה רק בניין אחד ואם זה מקלט – לקבל את העובדה שיש איזשהו מרכז שפועל למען שוויון אזרחי, שמקיים פגישות, שמקיים פעילות שמביאה ביחד יהודים וערבים, פועל למען הבנה ודו-קיום ואולי עתיד משותף.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שבית המשפט יפסוק היום לטובת הפורום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לברכות לנשים עושות שלום, שבכל שבוע מגיעות בעשרותיהן לכאן, לכנסת, ומזכירות לכולנו שהאתגר הגדול ביותר, החשוב ביותר, שעומד בפני החברה הישראלית הוא האתגר להגיע לשלום אמיתי בינינו לבין שכנינו – העם הפלסטיני והעמים הערבים שסביבנו.

דב חנין: זה האתגר החשוב ביותר, זה האתגר הדחוף ביותר; זו הדרך להציל חיים – שלנו, של שכנינו, של ילדינו ושל ילדיהם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר על מחדל האבטחה שהתגלה ברשות האוכלוסין.

דב חנין: פרצת אבטחה שהתגלתה בשרת מאפשרת לכל אדם בעל ידע מינימלי בתכנות לקבל רשימות ופרטים של משתמשים שקבעו תורים בלשכות הרשות.

דב חנין: המהלך הזה, של המאגר הזה, נעשה יחד עם המעבר לתיעוד ביומטרי, והתוצאה היא שכל אדם יכול להתחבר לשרת ולהאזין בזמן אמת להודעות שנשלחות, וכן לצפות בהודעות שנשלחו בשעות האחרונות.

דב חנין: מי שחשף את המחדל הזה הוא מתכנת בשם רן ברזיק.

דב חנין: הוא סיפר שחוסר האבטחה של השרת הוא כל כך חמור, שאת הליקוי הזה הוא גילה במקרה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: הוא עבד על מטרה אחרת, טעה בכתובת ונכנס לאתר הזה.

דב חנין: זה רק מלמד שמה שאמרנו כשהזהרנו מפני המאגר הביומטרי נכון ומדויק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אישרתי היום שאילתה דחופה בנושא ביום רביעי בבוקר.

יולי יואל אדלשטיין: אם תהיה במליאה תוכל לשמוע את ההתייחסות של השר הממונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נורית קורן: אדוני כבוד היושב-ראש, כבוד השרה וחבריי חברי הכנסת, היום קיימתי בוועדה שבראשותי, הוועדה לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, דיון חשוב עם ויצ"ו.

נורית קורן: הגיעה אלינו מנכ"לית ויצ"ו – צריך לספר שעד עתה ויצ"ו סירבה להגיע לדיונים, ואני שמחה שוויצ"ו הגיעה לדיון – ופרסה בפנינו את הטיפול בילדים.

נורית קורן: החשוב ביותר, וההישג של הוועדה – שנפתח ערוץ הידברות עם ויצ"ו.

נורית קורן: ויצ"ו יספקו למשפחות כל פרט שירצו לדעת על אודות הילדים שלהם שטופלו במעונות ויצ"ו.

נורית קורן: יש תיקים של ילדים על הטיפול הרפואי שנעשה בהם, ואני מקווה שאנחנו נצליח לפזר את העננה מעל פרשת ילדי תימן, מזרח והבלקן, כי בעצם לוויצ"ו היה חלק מאוד משמעותי בקליטת גלי העלייה וקליטת הילדים במדינה.

נורית קורן: הילדים הגיעו לוויצ"ו, והם נתנו להם את הטיפול הרפואי, והיו להם גם בתי ילדים, בתי אומנה.

נורית קורן: כך אני מקווה שנוכל להביא מזור למשפחות.

נורית קורן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, ואחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, לא תכננתי לדבר, אבל אני רוצה להוקיע את הצעקה של חבר הכנסת אורן חזן כלפי הארגון של הנשים האמיצות האלה.

יחיאל חיליק בר: הן עושות, במקום הגישה התבוסתנית של אורן חזן וחבריו, שמעדיפים לנהל את הסכסוך הזה לנצח ולא לעשות כלום ולשאת קריאות כאלה כלפי נשים אמיצות, מנהיגות, אימהות לחיילים בצה"ל, בצלאל סמוטריץ, שמחליטות שהן לא מוכנות להשלים עם התבוסתנות המדינית של הממשלה הזאת ולנהל את הסכסוך לנצח, אלא לעשות מעשה וללכת לדבר עם הצד השני, ובעיקר עם החברה הישראלית – מה שאנחנו והממשלה הזאת שכחה לעשות – וגם להוציא מהפה שלהן את המילה הנוראית הזאת, שלום.

יחיאל חיליק בר: אז אני חושב שהכנסת, המליאה הזאת, צריכה להגיד לכן תודה רבה, להצדיע לכן על זה שאתן, מזמנכן הפנוי ומהמשאבים שלכן, הולכות בכל הארץ.

יחיאל חיליק בר: וכשאני אומר בכל הארץ, זה ממטולה – שאני הייתי איתן שם בגדר הטובה, כשהן הלכו ודיברו עם אנשים בצד השני – ועד אילת, כדי להביא לסדר-היום הישראלי את הנושא הזה של פתרון סכסוך הדמים הזה, של השלום.

יחיאל חיליק בר: זה אפשרי, זה בידינו, וזה בזכות ארגונים אזרחיים כמו נשים עושות שלום – שאני מצדיע להן במעמד הזה – שהנושא הכל-כך חשוב הזה הוא עדיין על סדר-יומה של החברה בישראל, כי אם זה היה תלוי בממשלה, בוודאי היינו שוכחים מזה עוד כמה עשורים.

יחיאל חיליק בר: אז תודה לכן שבאתן, ואני מפה מצדיע לכן על העשייה שלכן.

יחיאל חיליק בר: אתן נשים אמיצות ומנהיגות.

יחיאל חיליק בר: כולנו יכולים ויכולות ללמוד מכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נעבור לחקיקה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמעתי בצער ובכאב גדול את החלטתו של השר שטייניץ – שניתן להניח שהיא מגובה בעמדתו של ראש הממשלה ושל הקבינט המדיני-ביטחוני – לחדש את אספקת החשמל לרצועת עזה בעוד גופותיהם של שני חיילי צה"ל, לוחמי צה"ל, נמצאות עדיין בשבי החמאס.

בצלאל סמוטריץ': שמעתי גם את השר שטייניץ מסביר שההחלטה לחדש את החשמל היא בגלל החשש ממשבר הומניטרי שיתפתח ברצועת עזה, שבסופו של יום יתגלגל עלינו.

בצלאל סמוטריץ': בהמשך דבריו שמעתי אותו מסביר שהסיבה שעד היום הסכמנו להפחית – או הפחתנו – את החשמל לרצועת עזה היא שאבו מאזן החליט שהוא מפסיק לשלם על זה, ואחרי זה – שמדובר על 15 מיליון שקלים בחודש.

בצלאל סמוטריץ': אז אני שואל את עצמי: אם האינטרס הישראלי הוא לספק חשמל לעזה – זה אינטרס ביטחוני, שלא תהיה הסלמה, שלא יהיה משבר הומניטרי – אז 15 מיליון שקלים, בגלל זה אנחנו פועלים בניגוד לאינטרס שלנו?

בצלאל סמוטריץ': הרי מלחמה בעזה, חלילה, אם תתפתח, תעלה לנו לא 15 ולא 150 ולא 1.5 מיליארד; זה עלה פי 400, נדמה לי, במערכה הקודמת, 6 מיליארד.

בצלאל סמוטריץ': ואם זה לא כזה אינטרס חשוב, ובשביל 15 מיליון שקלים בחודש אנחנו מונעים את החשמל מעזה, אז האם להפעיל לחץ על חמאס כדי להחזיר את גופותיהם של הדר ואורן, השם ייקום דמם – אורון, סליחה – השם ייקום דמם, זה לא מספיק חשוב?

בצלאל סמוטריץ': אני קורא לממשלה לחזור בה, להפסיק את אספקת החשמל, ולהכביד את היד גם על האוכלוסייה האזרחית.

בצלאל סמוטריץ': צריך לזכור, האוכלוסייה האזרחית היא שבחרה בשלטון החמאס, היא שנושאת באחריות לפעילות שלו, ורק אם נכביד את היד עליהם, נפעיל עליהם לחץ, הם יחזירו את הבנים הביתה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני מצטרף לקולות שמברכים את נשים עושות שלום.

יוסף ג'בארין: כשאני שומע את כל השיח הזה על אור וחושך, אז אין ספק שהן נקודת אור בחושך הזה.

יוסף ג'בארין: מדברים על חוק המרכולים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, שנשמעו הרבה טענות שמקשרות בין החוק לבין הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: חלקם אמרו שאם החנויות ייסגרו בשבת אז כל הציבור יגיע ליישובים הערביים ויקנה משם, אז אולי זה טוב לציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: חלקם אמרו שאולי עדיף שחנויות ייפתחו בשבת גם אצל היהודים כדי שיהיו מקומות עבודה לצעירים הערבים.

יוסף ג'בארין: בין כך ובין כך, אני אומר לכם שהעמדה שלנו היא עקרונית – עמדה נגד כפייה דתית, למען חופש המסחר, למען חברה פתוחה וליברלית – ולכן כידוע אנחנו נתייצב ונתנגד לחוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/739); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו סדר-יום ארוך, עם המון חוקים והמון דיונים על החוקים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: אני אזמין את חברת הכנסת ענת ברקו להציג לנו שני חוקים, ויתקיים דיון משולב; ההצבעות יהיו בנפרד: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 48) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה), לקריאה ראשונה; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 69) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה), גם לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: שני החוקים מגיעים אלינו מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: לא, סליחה, טעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: את הצעת החוק הראשונה תציג חברת הכנסת ענת ברקו, ואת השנייה – יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל על הטעות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, פרופ' אהרן ברק אמר: "אין הדמוקרטיה צריכה לאבד את עצמה לדעת".

ענת ברקו: הצעת החוק שיזמתי מהווה איזון נכון בין ערכינו לבין זכותנו להגן על עצמנו מפני מי שרוצים לעקור את עצם קיומנו.

ענת ברקו: הצעת החוק שלי באה למנוע היבחרות של טרוריסטים לכנסת ישראל.

ענת ברקו: לצערי, מצב שבו אנשים שעסקו בטרור נגד אזרחי מדינת ישראל ומוצאים את דרכם לכנסת אינו חדש, לכן מוצע תיקון לחוק-יסוד: הכנסת ותיקון משלים לחוק הבחירות לכנסת באשר למניעת היבחרות של מי שהורשע בטרור 14 שנה מיום ריצוי העונש.

ענת ברקו: החוק היום מוגש לקריאה ראשונה, והוא עוד נדבך במלחמת החורמה שיש להכריז נגד טרוריסטים על מנת להוקיע אותם ואת מעשיהם, למנוע את המעשים הללו ולהציל את חייהם ואת שלוותם של האזרחים והתושבים בארצנו למודת הסבל ופיגועי הטרור.

ענת ברקו: להזכיר, היום שנה לפיגוע דריסת הצוערים מבה"ד 1. החוק הזה בא דווקא היום.

ענת ברקו: כיום ניתן לומר ללא צל של ספק שהטרור הוא אחד האיומים הקשים על שלומם וביטחונם של אזרחי העולם.

ענת ברקו: זה מקרוב קיפחו את חייהם אזרחים חפים מפשע בטבורה של עיר גדולה, ניו יורק, והכול בשל מעשה טרור נפשע של טרוריסט האוחז באידיאולוגיה רצחנית.

ענת ברקו: להם שותפים ארגוני טרור, לעיתים בעלי יכולות צבאיות, שהפיצו אידיאולוגיה זו ברחבי העולם והתירו דמם של אנשים, נשים וטף בכל מקום, גם בשם אמונה דתית שהם רוצים לכפות על העולם כולו ולהחזירו אלפי שנים לאחור, לימי החשכה, האימה והמוות, לתקופת הג'האליה.

ענת ברקו: הפגיעה היא גם בבני דתם המוסלמית המוגדרים כופרים, ועושים עליהם מה שנקרא תכפיר, ולא רק בירושלים – גם בניו יורק, גם בברצלונה, גם בפריז, גם בניס, בבריסל.

ענת ברקו: כמובן, הטרור פוגע במדינות ערביות שייצאו טרור לעולם כג'יהאד גלובלי, והוא חזר אליהם בריבית קצוצה.

ענת ברקו: ידו הארוכה והנפשעת של הטרור קוצרת חיים של בני אדם תמימים.

ענת ברקו: גם אצלנו בישראל ובסביבה הטרור מרים את ראשו: סכינאים, דורסים, יורים, מתפוצצים.

ענת ברקו: כל כלי קטלני הוא טוב בשירותה של אותה אג'נדה נוראית, שהיא זריית הרס וקטילת חיים בשם אידיאולוגיה אסלאמיסטית.

ענת ברקו: אצלנו עוד עוטים מסכה של מלחמת חופש ומצדיקים את הרציחות הנפשעות בטענות סרק, אך כולם יודעים – והיום יותר מתמיד – כי טרור הוא טרור הוא טרור.

ענת ברקו: היריות במתחם שרונה בתל אביב או פיגוע הדריסה בארמון הנציב הם כמו הדריסה האכזרית בברלין או היריות במועדון "בטקלאן" והמחבל המתאבד באצטדיון בפריז; כולם ניזונים מהמדרסה האכזרית של תרבות הג'יהאד והשהדה, המפארת את המוות ומאיימת על החיים, תרבות שגיבוריה ההרוגים הם השהידים, המהווים מודל לחיקוי לדורות הבאים, והיא מהללת את מעשי הרצח הנתעבים, כמו גם את הרוצחים השפלים.

ענת ברקו: כשהטרור מתגבר, המענה צריך להיות רב-שכבתי, ממש כמו מיגון של אמצעי לחימה.

ענת ברקו: במיוחד נדרש מענה במדינות דמוקרטיות – גם בכוח הזרוע במלחמה, גם ביובש כלכלי ומניעת כספים שישמשו את הטרור בכל התוכניות הזדוניות שלו, וכמובן בדה-לגיטימציה לטרור ולפועלים בשמו.

ענת ברקו: חלק מהלוחמה המשפטית בטרור ובטרוריסטים הוא הצעות החוק שעליהן אבקש שתצביעו היום.

ענת ברקו: כידוע, לפני זמן לא רב נחקק בישראל חוק המאבק בטרור, אשר קיבץ את ההסדרים המשפטיים שהיו קיימים בכמה חוקים, קבע הוראות נוספות אשר למאבק בטרור והתווה את דרך הלחימה המשפטית בו.

ענת ברקו: בכך גילה בית המחוקקים הישראלי את דעתו כי הוא מבחין הבחן היטב בין העבריין הפלילי לבין הטרוריסט האידיאולוגי.

ענת ברקו: העבירה היא שונה.

ענת ברקו: במחקר האקדמי שלי עסקתי בכך רבות, ובתמצית אומר כי הצבעתי באופן ברור על ההבדל התהומי שיש בין מי שהוא עבריין פלילי לבין העבריין האידיאולוגי – נושא שבו עסקתי רבות במחקריי.

ענת ברקו: ההרתעה חייבת להיות ברמת הכלל, ולא ניתן להסתפק ברמת הפרט.

ענת ברקו: תפיסת השיקום של הטרוריסט כמעט אינה קיימת – הטרור הוא קריירה, הרצידיביזם מובהק, ורוב הטרוריסטים אינם תופסים רצח או כל פיגוע שביצעו כמעשה רע.

ענת ברקו: נהפוך הוא – הם רואים את זה כמעשה טוב למען החברה שבה הם פועלים, והיא אינה מוקיעה אותם.

ענת ברקו: נהפוך הוא – היא מהללת ומשבחת אותם, ובכך ממלאת את שורות הטרוריסטים לדורי-דורות.

ענת ברקו: לא מדובר בחולי נפשי אלא באנשים הפועלים מתוך היגיון אחר ושטני, אך הם רציונליים ביותר, והטלת אימה על החברה הישראלית באה על מנת להשיג הישגים פוליטיים, כך שאין דמיון בין הטרוריסט לעבריין שאותו נרצה לשקם ולהחזיר לחברה.

ענת ברקו: לכן, חשוב לחסום את בחירתם לכנסת ישראל של מורשעים בעבירות טרור.

ענת ברקו: במילים אחרות, הטרוריסט מבקש לשנות את הסדר הציבורי, הוא כופר בשיטה ומבקש לחתור תחתיה, ולכן ברור שהוא אינו יכול ליהנות מהשיטה ומיתרונותיה הניתנים במדינה דמוקרטית גם לאלו שמעדו ועברו עבירות.

ענת ברקו: אני שוב רוצה לציין את דבריו של השופט אהרן ברק, שהיטיב לתאר זאת.

ענת ברקו: אני מוכרחה לשתף אתכם ולומר לכם שאתמול נפגשתי עם פרופ' ברק לישיבה מאוד ארוכה סביב הדילמות האלה, שמאוד מטרידות אותי, ביחס לטרוריסטים – גם במה שקרה בבג"ץ האחרון לגבי חברי הפרלמנט של החמאס, שלדעתי לא מרתיעים אותם, ולמרות שהם כופרים בקיומה של המדינה ומאיימים ברצח על אזרחי ישראל, הבג"ץ לא פתר את הבעיה.

ענת ברקו: השופט ברק אומר את הדברים בצורה מאוד ברורה: "הדמוקרטיה זכאית להגן על עצמה מפני הקמים עליה"; "כדי להוכיח את חיותה, אין הדמוקרטיה צריכה לאבד עצמה לדעת.

ענת ברקו: זאת ועוד, מי שאינו מקבל את עקרונות היסוד של הדמוקרטיה ומבקש לשנותם, לא יכול לבקש להשתתף בדמוקרטיה בשם אותם הכללים".

ענת ברקו: הצעת החוק שלי אכן באה לשנות את הכללים הנוהגים בעבריין מורשע בכל הקשור לזכותו להיבחר לכנסת ולהחמיר עם הטרוריסט המורשע.

ענת ברקו: בטרם אציע את ההסדר המוצע בהצעת החוק, אבקש לשאת דברים על המצב הקיים כיום, אשר לטעמי אינו מבטיח להדיר מבית המחוקקים שלנו את התומכים בטרור, כפי שזה קרה בעבר.

ענת ברקו: בהחלט במצב המשפטי הנוכחי אנו יכולים למצוא מתמודד בבחירות שהורשע בטרור, או כזה שעדיין לא חלף מספיק זמן כדי שנבין אם הוא עדיין דוגל באידיאולוגיה הטרוריסטית או שמא חזר בו מדרכו.

ענת ברקו: כיום סעיף 6 לחוק-יסוד: הכנסת מגביל התמודדות בבחירות לכנסת למי ש"בית המשפט שלל ממנו זכות זו על פי חוק או שנידון, בפסק דין סופי, לעונש מאסר בפועל לתקופה העולה על שלושה חודשים וביום הגשת המועמדות טרם עברו שבע שנים מהיום שגמר לרצות את עונש המאסר בפועל, אלא אם כן קבע ראש ועדת הבחירות כי אין עם העבירה שבה הורשע, בנסיבות העניין, משום קלון".

ענת ברקו: במילים אחרות, שבע שנים לאחר שעבריין השתחרר מן הכלא הוא יכול להיות מועמד לכנסת.

ענת ברקו: בצד ההסכם המבקש צינון של שבע שנים, אנחנו מדברים על דברים נוספים שכמובן, אם ההסדר מופיע באופן הזה, של 7א – "רשימת המועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת ולא יהיה אדם מועמד בבחירות לכנסת, אם יש במטרותיה או במעשיה של הרשימה או במעשיו של האדם – – – לפי העניין, במפורש או במשתמע, אחד מאלה: (1) שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית" – ואת זה אנחנו רואים כל יום מהרשימה המשותפת; שלילת קיומה של מדינת ישראל – אנחנו רואים את זה, ובכל זאת האנשים הללו יושבים פה; "(2) הסתה לגזענות" – גם את זה אנחנו רואים, גזענות נגד יהודים; "(3) תמיכה במאבק מזוין" – גם את זה אנחנו רואים – כל מיני פסטיבלים של שהידים וחגיגות, חינגות אין-סופיות באום אל-פחם.

ענת ברקו: הזדהות עם תומכי טרור ותמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל – דברים שאנחנו רואים בקרב היושבים כאן, לצערי הרב, שהם לא מסתירים את כוונותיהם האמיתיות.

ענת ברקו: במהלך השנים פורש סעיף זה, 6, לחוק-יסוד: הכנסת כל כך בצמצום, עד שהמסננת החוקית – שאמורה הייתה שלא לאפשר לאלה אשר שוללים את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית או תומכים באויביה ובטרור – הייתה בעלת חורים גדולים ביותר, ובבית המחוקקים של ישראל נמצאו ונמצאים כאלה אשר חוברים ותומכים באויבי ישראל, מבקרים משפחות מחבלים, חוברים לארגון טרור כשהוא מנסה לפרוץ סגר ימי – איפה מיס מרמרה?

ענת ברקו: היא לא מופיעה פה.

ענת ברקו: אחד מהם הוא באסל גטאס, שנמצא בכלא כי הבריח לטרוריסטים טלפונים סלולריים, כשהוא מנצל את מעמדו כחבר כנסת.

ענת ברקו: כן, הוא טרוריסט, ולא משנה במה ירשיעו אותו.

ענת ברקו: הוא הבריח טלפונים לא כדי שמישהו ידבר עם אשתו בטלפון אלא כדי לעשות פיגועים.

ענת ברקו: אבל הדוגמה הבולטת במיוחד היא עניינו של בן דודו של גטאס, עזמי בשארה, שבית המשפט העליון ביטל את החלטת ועדת הבחירות שלא לאפשר לו להיבחר.

ענת ברקו: אותו בשארה תמך בחיזבאללה וסייע להם במלחמת לבנון, בגד במדינה ונס ממנה.

ענת ברקו: סופו העיד על תחילתו.

ענת ברקו: בפני בית המשפט העליון עמדה העובדה שנפתחה חקירת משטרה נגד בשארה בגין עיסוק בטרור, עמד חומר רב על התבטאויותיו הפומביות, וגם כאלה שלא, שלפיהן אין ליהודים זכות להגדרה עצמית – זה מעיתון הארץ; בל"ד פועלת לביטול האופי היהודי של מדינת ישראל, המגדירה את עצמה כמדינה יהודית ולא כמדינה ערבית-יהודית.

ענת ברקו: מטרתו – גם במזכר בל"ד זה היה – מטרתו הסופית של בשארה הינה מדינה פלסטינית מהנהר לים, ולא מדינה יהודית כמו היום, אלא מדינת כל אזרחיה.

ענת ברקו: כמובן, בסופו של דבר החתירה היא למדינה ערבית – לבלוע את המדינה, את הישות הציונית, את המדינה היהודית.

ענת ברקו: מובן שזה לא יעזור לכם, והחוק שלי ימנע את העניין הזה.

ענת ברקו: כיום הדרישה הינה שוויון, אך לא רק דרישה לבינתיים; רוצים להגיע למצב שהיהודים יבקשו שוויון, מאחר שהם הזרים ואנו בעלי הארץ – עוד דיווח, מיולי 2001, של בשארה.

ענת ברקו: הדברים הללו נכתבו ונאמרו בריש גלי, ואי-אפשר לומר שלא היה ידוע כי בשארה חותר להשמדת מדינת ישראל.

ענת ברקו: אגב, זה משהו משפחתי אצל בשארה.

ענת ברקו: באסל גטאס, עטאללה חנא – כל המשפחה שם מזוהה עם טרור; כל המשפחה וכל מיני אנשים שיצקו מים על ידיו וממשיכים להיות שלוחיו.

ענת ברקו: גם בקטאר הוא ממשיך לחפור ולערב אותם בכל מיני סכסוכים, ואנחנו רואים לאן זה מגיע.

ענת ברקו: בית המשפט בחר במבחן המצמצם וקרא לו "מבחן ההסתברות", וקבע בטעות – ואני חוזרת: בית המשפט קבע בטעות – כי עזמי בשארה לא עבר את הגבול בין דעה לגיטימית לבין כזאת שהחוק מאפשר למנוע את זכותו להיבחר.

ענת ברקו: בית המשפט בחר להתייחס למה שאמר בשארה, באופן מאוד בוגר ומאוד גלוי, כהגיגים פילוסופיים, אך לא כך היא.

ענת ברקו: היום אנו יודעים שהניסיון של בית המשפט לנבא את הסיכוי שעזמי בשארה אכן בוגד בישראל היה מוטעה, זאת אומרת, ההסתברות הייתה כאן לא משהו; ההסתברות הוכיחה ההפך, וההתפלפלות הסטטיסטית הייתה מיותרת.

ענת ברקו: יש צורך להקשיב בקשב רב לדברים הנאמרים על ידי מועמדים לכנסת.

ענת ברקו: אגב, אני אמליץ להקשיב לדברים הנאמרים לא רק בעברית, לא רק באנגלית ובשפות אחרות – בעיקר הנאמרים בערבית; להם צריך להקשיב בקשב רב.

ענת ברקו: הדבר מחויב המציאות, ורצוי כי הנאומים והמסמכים שיובאו בפני בית המשפט יתורגמו מערבית על מנת שהשופטים לא ייפלו במלכודת כפל הלשון הכה-אופיינית לחלק מהמתמודדים: בעברית – לשון חלקות, ובערבית – לשון בלהות לאזרחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: התוצאה היא שאף שיש הסדר שאמור לשמור על מוסדות המדינה מפני אלה המבקשים לחתור תחתיהם, בקרבנו גם היום נמצאים כאלה אשר מתחייבים לשמור אמונים למדינה, למדינת ישראל ולמוסדותיה, אך זה רק מן השפה ולחוץ, לא ממש.

ענת ברקו: הכול בכאילו.

ענת ברקו: הצעת החוק המונחת לפניכם קובעת כי מי שהורשע בעבירת טרור חמורה ונדון לשבע שנות מאסר או יותר ימתין 14 שנים – כפל התקופה מעבריין רגיל – עד שיוכל להיבחר לכנסת.

ענת ברקו: זה לא סוד שבהצעת החוק המקורית שלי, אדוני היושב-ראש, דרשתי מניעת היבחרות של 25 שנה.

ענת ברקו: בכלל, אין מספיק מועמדים לכנסת שלא עסקו בטרור?

ענת ברקו: נכון שזו זכות בסיסית, להיבחר לכנסת, כאילו זכות בסיסית, אבל לא נראה לכם הגיוני שאנשים שלא עסקו בטרור יגיעו לכאן?

ענת ברקו: כולנו מכירים בכך שזכותו של אדם להתמודד בבחירות לכנסת ולהיבחר היא זכות יסוד מהמעלה הראשונה במדינה דמוקרטית, וכרוכה בזכות היסוד של הבוחרים לבחור ברשימתו של אותו מועמד.

ענת ברקו: לפיכך, יש בהגבלת הזכות להיבחר גם הגבלת הזכות לבחור ואף הגבלה על חופש הביטוי, הזכות לשוויון וחופש ההתאגדות.

ענת ברקו: אבל מכיוון שבביצוע עבירות טרור וביטחון, במיוחד בדרגת חומרה גבוהה, יש משום קריאת תיגר על המדינה עצמה, יש הצדקה להטיל הגבלות חמורות יותר על מי שהורשע בעבירות אלה בהתמודדות לרשות המחוקקת של אותה מדינה.

ענת ברקו: לפיכך, מוצע להכפיל את התקופה שבה חלה מגבלת הצינון הקבועה בסעיף 6 לחוק-היסוד למי שהורשע בעבירות ביטחון חמורות.

ענת ברקו: נוכח החשיבות של זכויות היסוד האמורות, מוצע כי ההסדר יחול רק על מי שעונש המאסר שהוטל עליו יהיה לתקופה העולה על שבע שנות מאסר בפועל לאחר שהורשע בעבירות טרור או ביטחון חמורות המנויות בהסדר המשלים לתיקון לחוק הבחירות לכנסת (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה), התשע"ח–2017.

ענת ברקו: הצעת החוק קובעת מבחן עובדתי ברור שלא ניתן לפרשנות כזאת או אחרת.

ענת ברקו: הורשעת בעבירת טרור חמורה?

ענת ברקו: ריצית יותר משבע שנות מאסר?

ענת ברקו: תמתין לפחות 14 שנים מתום תקופת ריצוי העונש, עד שנראה אם אכן סרת מדרך הטרור ואתה ראוי להיות מועמד להיבחר למוסד המדינה שבאזרחיה רצית לפגוע ועל ערכיה קראת תיגר.

ענת ברקו: אגב, מדובר בלשון זכר, אבל יש כאן שוויון – אנחנו מדברים גם בלשון נקבה.

ענת ברקו: אתן דוגמה, אדוני היושב-ראש: אזרח ישראל בן 25 שהורשע בניהול ארגון טרור – עבירה חמורה לפי חוק המאבק בטרור – ונידון ליותר משבע שנות מאסר, השתחרר מכלאו כשהוא בן 32, והיום, כבר בגיל 39, הוא יכול היה לרוץ לכנסת ואפילו להפיץ את האידיאולוגיה הרעילה שבה הוא דוגל, החותרת תחת הלגיטימיות של מדינת ישראל.

ענת ברקו: ראינו שההסדר המשלים שנועד למנוע את כניסתם של תומכי טרור ומקעקעי זכותה של ישראל להתקיים הוא הסדר אלסטי ולא מספק.

ענת ברקו: לא ניתן לסמוך על ההסדר הקיים שימנע מטרוריסטים במסווה להגיע לבית הנבחרים שלנו, ואנחנו רואים את זה כאן יום-יום בכנסת.

ענת ברקו: לכן, על פי התיקון המוצע, ימתין הטרוריסט 14 שנים, ולא רק שבע שנים.

ענת ברקו: במהלך הזמן נוכל להתרשם אם שינה את האידיאולוגיה שלו, או שמא עניין לנו במי שטרור הוא דרכו ואין הוא ראוי להגנת הדמוקרטיה שלנו.

ענת ברקו: אני מבקשת את תמיכתכם בחוק, שלבד מההסדר הראוי והמאוזן שיש בו הוא מהווה הצהרה שכל מי שהוא טרוריסט, מי שלא רוצה בנו ובערכינו, לא ראוי שנאפשר לו ליהנות מזכויות דמוקרטיות – גם אם הן חשובות – ולא נאפשר להשתמש בכנסת כפלטפורמה לפגיעה בחיילי צה"ל, במעמד המדינה ובביטחונה.

ענת ברקו: אסיים את דברי בעוד מובאה מנשיא בית המשפט העליון לשעבר פרופ' אהרן ברק בדבר החשיבות להיות גם דמוקרטיה מתגוננת.

ענת ברקו: הדמוקרטיה שלנו, כך אמר, מגינה על עצמה מפני אויביה מבחוץ; עליה להגן על עצמה מפני המתמרדים נגדה מבפנים.

ענת ברקו: חובה זו מוטלת על כולנו – על כל רשויות השלטון, על כל המפלגות והגופים, על כל השופטים; כן, גם על השופטים.

ענת ברקו: אבקש כי תרימו ידיכם לתיקון חשוב המוצע בחוק-יסוד: הכנסת ולתיקון המשלים לחוק הבחירות לכנסת.

ענת ברקו: כך נשמור עלינו ועל הדמוקרטיה שלנו מפני הפוגעים מבחוץ והמבקשים גם לפגע מבית.

ענת ברקו: אל יהא חלקנו עם הטרוריסטים ותומכיהם.

ענת ברקו: אני רוצה מראש, ללא כל קשר, להודות לשרת המשפטים, לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת חוקה, לייעוץ המשפטי של הוועדה, המובל על ידי גור, ליועצת הפרלמנטרית שלי תמר הרן, למאיר ולסופי.

ענת ברקו: תודה גם ליואל חסון, מראש – הוא באמת הביע נכונות שכמובן גם המחנה הציוני יהיה שותף בהתמודדות הזאת ובתמיכה בחוק שלא יאפשר למורשעי טרור להיות חברי כנסת.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/739); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: את הצעת החוק השנייה, הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקו מס' 69) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה), יציג יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון משולב, לפי הרשימה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, כפי שמקובל, מהרגע שראינו בוועדה שחוק-היסוד של חברת הכנסת ענת ברקו הוא טוב ורציני ואישרנו אותו לקריאה ראשונה, הבנו שאנחנו כוועדה צריכים לעשות שינויים בהתאם לזה – בהנחה שזה יתקבל, ואני מקווה שזה יאושר – וצריך לעשות תיקונים מסוימים בחוק הבחירות לכנסת.

ניסן סלומינסקי: סוג התיקונים שצריך לעשות זה דברים שבדרך כלל לא מופיעים בחוק-יסוד, ולכן אמרנו שמטעם הוועדה נצרף את התיקונים האלה כחוק רגיל, ויהיה דיון משולב, והם יאושרו ויתקדמו כך.

ניסן סלומינסקי: לכן, מה שאנחנו רוצים בהצעת החוק הזאת – זה יהיה חוק רגיל שיהיה תיקון לחוק הבחירות לכנסת, ושם יהיה פירוט של סוג העבירות שהן עבירות טרור או ביטחון חמורות, שלגביהן מוצע לקבוע הגבלות חמורות יותר לשם התמודדות לכנסת.

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא שבמקום שבע שנים יהיו 14 שנים שיצטרכו לחכות כדי להתמודד שוב לכנסת.

ניסן סלומינסקי: לעניין עבירות טרור חמורות, מוצע להפנות לחוק המאבק בטרור.

ניסן סלומינסקי: אני אתן רק דוגמאות, ואולי בהמשך, אם אני אעלה, אני אפרט יותר.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, עבירות בחוק הטרור: עבירות לפי סעיפים 20, 21, 22(ב) ו-(ג), סעיף 25 – מי שעומד בראש ארגון טרור, מתן אמצעים וכו'.

ניסן סלומינסקי: לעניין עבירות ביטחון חמורות, מוצע להפנות לעבירות לפי סימן ב' או ד' לפרק ז' בחוק העונשין, שעונשן עשר שנות מאסר או יותר – עבירות כגון ריגול, בגידה, סיוע לאויב בזמן מלחמה וכו'.

ניסן סלומינסקי: אז זהו, אני מבקש מחבריי, א.

ניסן סלומינסקי: שיתמכו בחוק-היסוד של חברת הכנסת ענת ברקו, וב.

ניסן סלומינסקי: שיתמכו בתיקונים לחוק רגיל, שבהתאם לחוק-היסוד יתוקנו במקומות המפורטים.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים לדיון המשולב.

מאיר כהן: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

מאיר כהן: לכל דובר שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אתמוך בשתי הצעות החוק, של חברת הכנסת ענת ברקו ושל חבר הכנסת סלומינסקי.

נחמן שי: אני חושב ששתיהן מבטאות כיוון נכון ללכת בו ומוצדק, והן יקבלו את תמיכתי.

נחמן שי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שעומדת לרשותי כדי להשיק פה קמפיין שאני לא יודע כמה זמן נוכל למשוך אותו, להמשיך אותו, וכמה זמן יש לנו, אבל הוא חיוני – קמפיין להצלת משרד החוץ של מדינת ישראל.

נחמן שי: בהצעות התקציב שהופיעו היום, שפורסמו סוף-סוף, דובר על קיצוץ חסר תקדים במערך החוץ של מדינת ישראל, במילים המכובסות האלה: לשם התכנסות למסגרות התקציב ל-2019, להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה – ועוד כל מיני חגיגות כאלה.

נחמן שי: מדובר על כך שבארבע השנים הקרובות יקוצצו 140 תקנים ממשרד החוץ, 140 תקנים מהמטה של משרד החוץ – אולי גם מהנציגויות שלו – כי ההחלטה המטופשת השנייה, שנלווית להחלטה הזאת, היא לסגור 22 נציגויות.

נחמן שי: אני כבר איבדתי את – חיסכון כספי שבסך הכול יגיע, נדמה לי, ל-176 מיליון שקל, עם חיסכון של עשרה מיליון שקל בשנה; זורקים מספרים לאוויר.

נחמן שי: הלוא כל הסיפור צריך להיות הפוך לחלוטין: בעולם שבו הקשרים בין מדינות הם חיוניים; בעולם שבו מדינת ישראל עד היום, 70 שנה לאחר הקמתה, מחפשת את דרכה; בעולם שבו אנחנו לא יכולים להחמיץ יד אחד שמושטת כלפינו; בעולם שאנחנו מחפשים בו שוב ושוב ידידים; בעולם שבו הלגיטימציה שלנו מוטלת בספק ושעלינו להפוך את התמונה ולהילחם בכל התנועות של הדה-לגיטימציה של ישראל – בעולם הזה אנחנו מחליטים לסגור נציגויות, להקטין את מספר העובדים במשרד החוץ, לצמצם את הפעילות של משרד החוץ.

נחמן שי: אני באמת לא מבין.

נחמן שי: אז נכון, קשיים תקציביים היו ויהיו, תמיד יהיו, אבל להוריד את הגרזן דווקא על משרד החוץ של מדינת ישראל זה מעשה אווילי ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: זה לא להגן על איזה יוניון וכו' – אני בהחלט מתנגד לפיטורי עובדים – אלא זה לחשוב עד כמה מערך יחסי החוץ חיוני למדינת ישראל – לביטחונה, לכלכלתה, לתרבותה, למערך הספורט שלה; לכל תחום ותחום מתחום חיינו צריך משרד חוץ פעיל.

נחמן שי: מה שעושים עכשיו זה להוריד מכת מוות על משרד החוץ של מדינת ישראל.

נחמן שי: זאת המערכה שאני מקווה, יחד עם חברים אחרים בכנסת ומחוץ לכנסת, לנהל בימים הקרובים.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתיי חברי הכנסת, אני חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, שקראתי בעיון רב את הצעת החוק של חברת הכנסת ברקו, ושאלתי את עצמי אם באמת מצב כזה כמו שהיא מדברת עליו יכול לקרות.

דב חנין: האם יכול להיות מצב שבן אדם שהורשע בישראל בעבירת טרור ירצה להיבחר – וייבחר – לכנסת?

דב חנין: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, למרות שזה יישמע לך מאוד מוזר, שלא רק שדבר כזה יכול לקרות, אלא דבר כזה אפילו קרה בעולם המציאות.

דב חנין: בן אדם שניסה להטמין פצצה במרתף משרד החוץ נתפס על חם – הפצצה הזאת הייתה מטען חבלה של 25 אצבעות חומר נפץ – נתפס במרתף משרד החוץ לפני שהוא הצליח להטמין את הפצצה, אבל הוא נתפס כשהפצצה הייתה איתו.

דב חנין: זה קרה ב-5 באוקטובר 1952.

דב חנין: האדם הזה הועמד לדין בישראל, כמובן, על כוונה לעשות פיגוע טרור, נידון ל-21 חודשי מאסר בפועל, מתוכם ריצה שני שלישים, ושוחרר על התנהגות טובה אחרי 14 חודשים בכלא.

דב חנין: בהמשך לכך, אדוני היושב-ראש, הוא נבחר לכנסת, ואפילו כיהן כיושב-ראש הכנסת – הלוא הוא חבר הכנסת דב שילנסקי, שהיה חבר במחתרת שניסתה לעשות את אותו מעשה טרור כמחאה על הסכם השילומים.

דב חנין: אם כבר אני מזכיר את הסיפור הזה, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שבדיעבד חבר הכנסת שילנסקי אחראי לפרויקט שאני, כיושב-ראש השדולה למען ניצולי השואה, מאוד מאוד מעריך ומכיר לו תודה עליו, וזה הפרויקט שאנחנו קוראים לו "לכל איש יש שם" שאנחנו מציינים בכנסת.

דב חנין: מה אני מנסה להגיד בזה?

דב חנין: אני מנסה להגיד בזה שברמת העיקרון יכול להיות אדם שביצע מעשה חמור – וזה מעשה חמור לא ספק; להטמין פצצה במרתף משרד החוץ זה דבר איום ונורא, וזה מעשה טרור לכל דבר ועניין, ואנחנו נגד מעשי טרור כאלה באופן חד-משמעי מכל צד שהוא – ובכל זאת יכול להיות שבן אדם כזה לאחר זמן ייבחר לכנסת, ואפילו לתפקיד של יושב-ראש הכנסת, ויעשה מעשים טובים.

דב חנין: אבל האמת היא שהצעת החוק הזאת של חברת הכנסת ברקו היא עוד אחת משורה ארוכה של הצעות חוק שאנחנו מתעסקים בהן במקום להתעסק בבעיות היסוד האמיתיות של החברה הישראלית.

דב חנין: במקום לפתור את משבר הנכים, במקום להעלות את קצבת הקשישים, במקום לטפל בביטוח הסיעודי – שמליאת הכנסת, גברתי המזכירה, קיבלה לפני יותר מחצי שנה החלטה חגיגית שקוראת לממשלה להכיל את הביטוח הסיעודי בסל הבריאות הממלכתי, ועד עצם היום הזה, למרות שעברה חצי שנה שמחייבת את הממשלה לענות לכנסת מה הם מתכוונים לעשות בעניין, עד עצם היום הזה הם לא כותבים לנו תשובה מה הם מתכוונים לעשות בעניין הביטוח הסיעודי.

מאיר כהן: תודה.

דב חנין: אז בנושאים האמיתיים, שמטרידים את הציבור, הכנסת לא עוסקת, אבל בהצעות חוק הזויות – –

מאיר כהן: תודה.

דב חנין: – – שאולי היו מונעות מחבר הכנסת שילנסקי להיות יושב-ראש הכנסת – בזה אנחנו מתעסקים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: עיסאווי פריג', בבקשה.

ענת ברקו: שום דבר על זה שהיום שנה לפיגוע הדריסה בארמון הנציב.

ענת ברקו: שילנסקי, זה מה שמטריד אותך.

ענת ברקו: בושה וחרפה.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': חבריי, שמעתי כאן את חברת הכנסת ברקו מדברת על גזענות ושנאה, ונזכרתי במה שקראתי אתמול בידיעות אחרונות, שזמר הבית של הליכוד הוזמן לייצג את מדינת ישראל ביום השואה הבין-לאומי ולשיר באו"ם.

עיסאווי פריג': אז אני מחזיק כאן ושואל כמה שאלות.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברים, אקריא לכם את המילים של השיר של הזמר, זמר הבית, שהולך להילחם בגזענות, השיר שהוא כתב ושר.

עיסאווי פריג': שם השיר: "אחמד אוהב ישראל".

עיסאווי פריג': "סלאם עליכום, קוראים לי אחמד / ואני גר בירושלים.

עיסאווי פריג': / אני לומד באוניברסיטה / איזה דבר או שניים.

עיסאווי פריג': / מי כמוני נהנה מכל העולמות.

עיסאווי פריג': / היום אני מתון וחייכן, מחר ההוא לשמיים / אשלח לגיהינום איזה יהודי או שניים.

עיסאווי פריג': // זה נכון שאני סתם חלאה כפוית טובה / זה נכון, אבל אני לא אשם, לא גדלתי על אהבה.

עיסאווי פריג': / זה נכון, יבוא הרגע בו תפנה לי את הגב / ואני אתקע בך את הגרזן המושחז.

עיסאווי פריג': // אני אחמד גר באזור המרכז, / אני עובד סמוך לגן ילדים ואחראי על בלוני הגז.

עיסאווי פריג': / מי כמוני נהנה משני העולמות / היום אני ומחר הם לא." אלו המילים של הזמן שאמור לייצג את מדינת ישראל על פי הזמנתו של השגריר דני דנון, זמר הבית של הליכוד.

עיסאווי פריג': גזען, הולך לשכנע את העולם בסכנת הגזענות.

עיסאווי פריג': הרי ללא גזענות אין שואה.

ענת ברקו: אתה יודע כמה שירים בערבית אפשר להביא לך – –

עיסאווי פריג': ואין שואה – אנחנו נגדם – – –

ענת ברקו: – – על השהידים?

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, יש שלוש דקות לדוברים, אל תפריעי להם.

מאיר כהן: סליחה.

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: יש שלוש דקות.

מאיר כהן: דנים על החוק שלך, אל תפריעי.

עיסאווי פריג': זה הזמר שהולך להראות לעולם את פשעי הגזענות, ועל זה אתם אומרים "אור לגויים".

עיסאווי פריג': תתביישו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – לא נמצאת; חבר הכנסת חיים ילין – לא נמצא; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – לא נמצאת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – לא נמצא; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – לא נמצא; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עכשיו אני מוסיף את רחל עזריה וסוגר את הרשימה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, שמעתי אותך, חבר הכנסת פריג', מדבר על עמיר בניון, והבנתי שאתה עתרת למנוע את הקריאה, את ההזמנה שהוא הוזמן לאו"ם, לבוא לשיר ולדבר.

אמיר אוחנה: נזכרתי גם שעתרת נגדי, או שהכרזת שאתה עותר, אני לא יודע אם הגשת תלונה נגדי, כאשר אמרתי – אני אפילו לא יודע אם שמעת מה אמרתי – שבג"ץ בהחלטותיו מקרב אותנו, לצערי, אל היום – שהלוואי שלא יגיע, אבל מקרב אותנו אל היום שבו אנחנו נצטרך, הממשלה תצטרך לחשוב – – –

עיסאווי פריג': – – –

אמיר אוחנה: בוודאי שאני אומר את זה, כי אני מתכוון לזה.

אמיר אוחנה: אתה, עיסאווי, אני רוצה שתבין משהו.

עיסאווי פריג': אבל אתה גזען.

אמיר אוחנה: אתה אדם דתי.

אמיר אוחנה: אולי אתה חושב שאתה חילוני, אבל אתה אדם דתי – דתי בדת ה"בגצת".

אמיר אוחנה: אתה אדם דתי.

אמיר אוחנה: אתה לא יכול לסבול שמישהו יגיד לך משהו נגד הדת.

אמיר אוחנה: עכשיו, למה – השופטים יודעים יותר בביטחון מאנשי צה"ל?

אמיר אוחנה: השופטים יודעים יותר מאנשי השב"כ?

עיסאווי פריג': – – – זו דמוקרטיה.

אמיר אוחנה: זו דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': הפרדת רשויות.

אמיר אוחנה: דמוקרטיה זה שהעם בוחר את נציגיו ונציגיו מחליטים מה הנורמות.

עיסאווי פריג': עריצות הרוב.

אמיר אוחנה: ממש לא.

אמיר אוחנה: ממש לא.

ענת ברקו: – – –

אמיר אוחנה: אבל יש משקל לרוב, יש חשיבות לרוב.

אמיר אוחנה: לכן מרכיבים קואליציות.

עיסאווי פריג': לדרוס את המיעוט ואת כל מי שלא מסכים.

אמיר אוחנה: אף קואליציה לא הורכבה ממפלגה של 61 מנדטים, כי לא הייתה כזאת בתולדות מדינת ישראל, אלא הן מורכבות מהרכבים של מיעוטים – מיעוט של 25%, מיעוט של 5%, מיעוט של 10%, חוברים להם יחד עד שמצליחים לגבש רוב, וזה מבטיח, דרך אגב, גם את זכויות המיעוט.

אמיר אוחנה: זו השיטה שלנו.

אמיר אוחנה: מדברים על עריצות הרוב לפעמים.

אמיר אוחנה: בוא, היום עולה חוק שאני חושב שמדגים – אתה יודע מה הוא מדגים?

אמיר אוחנה: את עריצות המיעוט על הרוב.

אמיר אוחנה: איך אני בשבילך?

אמיר אוחנה: אז אל תדברו על עריצות הרוב, כי אין כזאת.

אמיר אוחנה: יש עריצות של המיעוט.

אמיר אוחנה: אבל הנושא שלנו הוא אחר.

אמיר אוחנה: אתה, שמתקרא, אני בטוח, ליברל, או קורא לעצמך אדם הדוגל בחופש הביטוי, אתה גדול סותמי הפיות.

אמיר אוחנה: אתה הולך ומגיש תלונה ליועץ המשפטי לממשלה – עליי, ככה אמרת לפחות.

עיסאווי פריג': – – –

אמיר אוחנה: המרדה.

אמיר אוחנה: על מה?

אמיר אוחנה: על שערערתי על הרמיסה ברגל גסה שבג"ץ דורס ורומס את הבית הזה – את הבית המחוקק, את הרשות המשפטית – ועכשיו אתה רוצה לסתום את הפה גם לעמיר בניון, שלא יגיע חס וחלילה וישמעו את קולו.

אמיר אוחנה: למה?

אמיר אוחנה: כי הוא לא מסכים איתך?

אמיר אוחנה: כי הוא חולק עליך?

עיסאווי פריג': הקשבת לו?

אמיר אוחנה: איזה מן ליברל אתה?

אמיר אוחנה: איזה מן פלורליסט אתה?

עמר בר-לב: זה לא לסתום את הפה.

עמר בר-לב: השיר שהוא הקריא – – –

אמיר אוחנה: אתה יודע מה?

אמיר אוחנה: עולב שבעולבים.

אמיר אוחנה: עולב שבעולבים.

אמיר אוחנה: אתה לא ראוי להיקרא פלורליסט, לא ליברל וממש לא דמוקרט.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני, לפנים משורת הדין – אייכלר, בבקשה.

עיסאווי פריג': אז גם נשיא המדינה, שביטל את ההופעה שלו, באותו מקום?

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: חבר הכנסת גליק, אתה אחרי חבר הכנסת אייכלר.

עמר בר-לב: שמאלן עוכר ישראל.

עיסאווי פריג': שמאלן עוכר ישראל.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי הכנסת, באופן עקרוני אני מאוד חרד מפני הגבלות על היבחרות לכנסת, כי יש הרבה אנשים שהיו רוצים למשל שלא יהיו ערבים בכנסת; יש הרבה אנשים שלא רוצים שיהיו חרדים בכנסת; יש הרבה אנשים שלא רוצים שיהיו שמאלנים בכנסת ויש אנשים שלא רוצים שיהיו ימנים בכנסת.

ישראל אייכלר: אפשר להוריד מהכיסאות, מה-120, לעשות – משהו כמו 10–20 כיסאות זה יהיה מספיק.

ישראל אייכלר: לכן אני בעיקרון נגד כל הגבלה על היבחרות לכנסת, כי הכנסת היא בסך הכול זירת מאבק בין האזרחים והסכמות לגבי החיים שלהם.

ישראל אייכלר: אם לא יאפשרו לכל מיני ציבורים להיות פה אז הם יהיו ברחובות, וזאת סכנה גדולה לכולנו.

ישראל אייכלר: אבל כאשר מדברים על ענייני ביטחון וטרור – שם אין לי שום הגבלות; שם אני לא יכול להגיד שום דבר.

ישראל אייכלר: אם ייקבע שאדם עוסק בטרור והוא מחבל ודברים כאלה, אני לא חושב שבכלל הוא יכול להגיע לכאן.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רואה שהכנסת רדומה בחוק הזה.

ישראל אייכלר: התקשורת כמעט לא מדברת; מלבד חברת הכנסת ענת ברקו, זה לא מעניין.

ישראל אייכלר: שלום וביטחון, טרור, מחבלים, דמוקרטיה, היבחרות – לא מעניין אף אחד.

ישראל אייכלר: חוק המרכולים – בזה עוסקים השכם והערב.

ישראל אייכלר: יכול להיות שיש פה משהו בזהות היהודית שגורמת לאנשים לקפוץ גם בשלילה.

ישראל אייכלר: בכל דבר שנוגע בעניין דת, פתאום כולם קופצים.

ישראל אייכלר: גם זה מראה שיש להם איזה ניצוץ נשמה יהודי – הם לא שווי נפש לשבת; הם בעד השבת, הם נגד השבת, אבל זה מרגיז אותם, זה משמח אותם, הם מתייחסים אל השבת.

ישראל אייכלר: רוב אזרחי ישראל אוהבים את השבת ותומכים בה, אבל יש שיטה חדשה בזמן האחרון שאומרים: כל אחד והשבת שלו.

ישראל אייכלר: אני משווה את זה לדיאטה.

ישראל אייכלר: אני שומר דיאטה, שומר משקל – לא באופן אישי.

ישראל אייכלר: אדם אומר: אני עושה דיאטה בדרכי – אני אוכל הרבה הרבה תפוחי אדמה, הרבה סוכרים ושוקולדים, בשר שמן ויין טוב, ואני שומר דיאטה בדרכי.

ישראל אייכלר: יגיד לו הרופא: אדוני, אתה לא שומר דיאטה, אל תספר לעצמך סיפורים.

ישראל אייכלר: אותו דבר עם השבת.

ישראל אייכלר: שבת קודש לא אני קבעתי, ולא החרדים קבעו, ולא הדתיים קבעו, ולא בני אדם קבעו.

ישראל אייכלר: הקדוש ברוך הוא נתן לנו את התורה, וזאת הדרך היחידה.

ישראל אייכלר: כל אחד מדבר בשם אלוקים.

ישראל אייכלר: יש אנשים שיוצרים להם אלוהים אחרים, אז הם עובדי אלילים, אבל מי שעובד להשם אלוקי ישראל יודע שהדרך היחידה לדעת מה השם רוצה ממך זה להסתכל בתורה, בתנ"ך, בנביאים, בכתובים, בחז"ל ובהלכה.

ישראל אייכלר: זאת השבת.

ישראל אייכלר: לבוא היום – ומה אנחנו עושים סך הכול בחוק הזה?

ישראל אייכלר: להחזיר את הסמכות לשר הפנים, שהייתה לו 70 שנה, שאנשים לא יצטרכו לעבוד בשבת.

ישראל אייכלר: בן-גוריון כתב כבר לפני הרבה שנים ואמר:

ישראל אייכלר: תאמינו לי שיש בעיות אחרות מלבד החלטת הקונגרס בעניין השבת.

ישראל אייכלר: אני יודע שיש לפעמים קשיים בשמירה בחוק, אבל חוק זה לקחנו על עצמנו – – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני, אני רק מסיים לצטט את בן-גוריון: אילו הייתה לנו מדינה הייתה המדינה גוזרת על כך לשמור שבת, ועלינו להיות ישרים עם עצמנו ועם אחרים ולקיים את התחייבויותינו ולשמור על השבת.

ישראל אייכלר: הוא מדבר גם על בריאותו של העובד.

ישראל אייכלר: אם בן-גוריון לא מספיק, אז שום דבר כבר לא יעזור.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גליק, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו שמחים על שובך ומצטערים בצערך.

יהודה גליק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יהודה גליק: חבר הכנסת מאיר כהן היקר, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, באמת, בשבוע האחרון חוויתי עד כמה החברות פה מתוקה.

יהודה גליק: האהבה שבה עטפו אותי – לפני שאני אדבר, אני מבקש להביע את תודתי הכנה מאוד – –

מאיר כהן: אני מבקש בצד שמאל, סליחה.

יהודה גליק: – – תודתי הכנה מאוד לכל חברי הבית שעטפו אותי ואת משפחתי באהבה אין-סופית.

יהודה גליק: תראו, אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה, אבל אשתי במקרה – לא במקרה – הייתה קורבן של הטרור.

יהודה גליק: כל המחלה שהיא נפלה לתוכה הייתה קשורה לאירוע טרור שהיא הייתה עדה לו לפני שלוש שנים, כשהיא צפתה וראתה לנגד עיניה איך יורים בי.

יהודה גליק: לאחר שהתגייסה כלביאה במלוא כוחותיה לתת את כל-כולה לי, מהרגע שעמדתי על רגליי היא קרסה.

יהודה גליק: אנחנו במדינת ישראל שחיים פה בדו-קיום ורוצים לחיות פה בדו-קיום, חשוב לנו לשים את האצבע המבדילה באופן ברור בין מה שהוא טרור לבין מה שהוא לא טרור.

יהודה גליק: אחרי פעולת הטרור של ניסיון הרצח שלי, יושב-ראש הרשות הפלסטינית שלח מכתב למשפחתו של המחבל ובירך אותו על מעשיו למען ירושלים.

יהודה גליק: לעומת זאת, הפרופסור המנתח, שניתח אותי בשם האסלאם, לא קיבל מכתב, אבל המנתח הזה עשה הרבה יותר למען הדו-קיום מאשר אותו אדם שניסה להרוג אותי.

יהודה גליק: אני עובר פה – בזמן הנאומים לפניי – אני עובר על מכתבי תנחומים שקיבלתי.

יהודה גליק: בין השאר קיבלתי מכתב מדוקטור עז א-דין אבו אל-עייש, שנפצע מטרור בעזה.

יהודה גליק: בדיוק המכתב הבא שעמדתי לקרוא היה מכתבו של דוקטור ברהום, מנהל המרכז הרפואי בגליל.

יהודה גליק: הדו-קיום קיים בתוכנו ואנחנו רוצים שהוא יחיה בתוכנו, ואתם, חברי הכנסת הערבים, האינטרס הראשי שלכם הוא שיהיה קיים הדו-קיום הזה.

יהודה גליק: כדי שהוא יהיה קיים חייבים לשים את הקו המאוד-ברור, האדום והבוהק, שמי שקשור לטרור הוא לא חלק מהדו-קיום הזה.

יהודה גליק: הוא פוגע בכם בראש ובראשונה ופוגע בנו, כולנו, כחברה שרוצה לחיות פה בדו-קיום על אחת כמה וכמה.

יהודה גליק: לכן אני מצפה מכל מי שמאמין בדו-קיום כאן בארץ הזאת שייתן את ידו ויתמוך בחוק הזה של ענת ברקו, שאיש שקשור לטרור לא יהיה פה ולא יחבל במדינה הנפלאה שלנו.

יהודה גליק: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

מיקי לוי: לא.

מאיר כהן: סליחה, הבנו את הנפת היד כוויתור.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת מיקי לוי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, הפעם רק שלוש דקות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: מכיוון שהיום יש לי איזה 10 או 11 פעמים, או 12 או 13 נאומים, אז בכל תחילת נאום אחזור על אותם דברים, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: הינה, אני, בניגוד לכמה מהיושבים פה, עשיתי מאמצים, הצוות שלי ואני, להשיג את חוק ההסדרים ולהשיג את ספר התקציב.

מיקי לוי: כשאני מעלעל בו אני רואה flat של כמעט 10 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: 10 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: אבל בסדר, נגיד ש-10 מיליארד השקלים – אנחנו נדון בהם בוועדת הכספים.

מיקי לוי: אבל מה, אדוני היושב-ראש, אני מגלה?

מיקי לוי: יישום הסדר הארוחות הממשלתי במשטרת ישראל.

מיקי לוי: הינה חזונו של חבר הכנסת אמסלם צובר ולובש עור וגידים, והינה הולכים לקצץ בארוחות הצוהריים של שוטרי משטרת ישראל.

מיקי לוי: 50 מיליון שקל זה נשמע לכם מוכר?

מיקי לוי: אתם לא טועים, כי חבר הכנסת אמסלם תקף כבר לפני כמה חודשים את השוטרים ואת המשטרה על הארוחות החמות שהם מקבלים.

מיקי לוי: עכשיו המילים הופכות למעשים; עוד ניסיון נקמה ציני וקנטרני של ראש הממשלה ושליחיו בשוטרים בגלל חקירות נתניהו, אחד מני רבים שאנו חווים בתקופה האחרונה.

מיקי לוי: ככל שהחבל נכרך ומתהדק כך מתגברות ההתקפות כנגד המשטרה והשוטרים וגורמי אכיפת החוק.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הטענות המבקשות להשוות בין שוטרים לעובדי מדינה רגילים הן טענות מכעיסות ומקוממות.

מיקי לוי: כך כתוב בדברי ההסבר: כיום השוטרים מקבלים סבסוד מלא על הוצאות ההסעדה שלהם, אולם מאחר שאין הבדל מהותי – כך כתוב – בין שוטרים לבין יתר עובדי המדינה, לרבות עובדים הנדרשים לסייר, וכו' וכו'.

מיקי לוי: באמת אין הבדל?

מיקי לוי: מאה אחוז.

מיקי לוי: אני מבקש להיות עורך דינם והוועד של העובדים לעת מצוא ולהגיד: אנחנו מוותרים על ארוחות הצוהריים, אנחנו גם מוותרים על הנסיעה החופשית בתחבורה הציבורית, אבל אנחנו מבקשים להקים ועד, ואנחנו מבקשים על כל שעה נוספת שאנחנו עובדים לקבל תמורה מתאימה, כי שוטר ממוצע עובד 15 ו-16 שעות ביום – גם המזכירה שלי הייתה נשארת יותר – ואנחנו מבקשים לקבל 200% בשבת, ואנחנו מבקשים לקבל 150% בימי חג ובימי שישי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: אני מסיים, אדוני.

מיקי לוי: אתם לא מתביישים?

מיקי לוי: בחוק אתם מגישים צמצום ארוחות הצוהריים של שוטרי משטרת ישראל?

מיקי לוי: הרי לא תפספסו שום הזדמנות להטיל אימה על שוטרי משטרת ישראל ועל חוקריה.

מאיר כהן: תודה.

מיקי לוי: אני מבטיח לכם: הם לא מפחדים מכם, והם יעשו את העבודה כמו שצריך.

מיקי לוי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: יוסף.

מאיר כהן: יוסף.

מאיר כהן: יוּסף.

יוסף ג'בארין: אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני לא יודע למה אנחנו צריכים להתעסק עם החקיקה הזאת.

יוסף ג'בארין: אפשר להביא אלף חוקים כאלה מיהם האנשים שפסולים מלהשתתף בבחירות לכנסת: אלה שהורשעו ככה, ואלה שהורשעו ככה, ואלה שקיבלו עשר שנים, ואחר כך עשר שנים לא יוכלו.

יוסף ג'בארין: אני חושב שכל הדיון הזה פשוט מיותר.

יוסף ג'בארין: סתם לוקחים את הזמן שלנו על הקשקושים הללו.

יוסף ג'בארין: גם חוק ההמלצות, וחוק ירושלים, ומוות לפלסטינים וכדומה – – –

ענת ברקו: הזמן שלנו – – – פיגועים, שאתם תומכים בטרוריסטים – – –

יוסף ג'בארין: לא הגיע הזמן לעסוק בדברים משמעותיים יותר?

יוסף ג'בארין: – – – החמולה שלך.

יוסף ג'בארין: זה – לוקחים את הזמן שלנו.

יוסף ג'בארין: לא הגיע הזמן לעסוק בדברים חשובים יותר?

ענת ברקו: זה – לוקחים את הזמן שלנו – –

יוסף ג'בארין: מה, אין לנו מה לעשות חוץ מלהצביע – – –

ענת ברקו: – – וגם את החיים שלנו.

יוסף ג'בארין: אני שואל אותך, חברת הכנסת ברקו – –

יצחק כהן: צודק.

יצחק כהן: צודק.

יוסף ג'בארין: – – מה הסיכוי של החוק הזה שישתמשו בו?

יצחק כהן: צודק.

ענת ברקו: מה הסיכוי שמי שתומך בחיזבאללה יהיה יושב-ראש – – – שלך?

יוסף ג'בארין: הינה, סגן השר אומר שאני צודק.

יצחק כהן: צודק.

ענת ברקו: מה הסיכוי שמי שתומך בחיזבאללה – – –

יוסף ג'בארין: באמת, מה הסיכוי שהחוק הזה יתממש?

יוסף ג'בארין: מישהו בכלל יעשה שימוש בחוק הזה?

יוסף ג'בארין: כולם – – – לדבר על זכויות חברתיות – –

ענת ברקו: מה הסיכוי שמי שתומך בחיזבאללה יהיה יושב-ראש – – – שלך?

יוסף ג'בארין: – – איך מצילים את החברה – – –

ענת ברקו: מה הסיכוי שיהיו – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, בבקשה ממך.

ענת ברקו: באום אל-פחם, כשרוצחים שוטרים, מה הסיכוי – – –

יוסף ג'בארין: תביאו חוקים שיעזרו לקבוצות חלשות – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, בבקשה ממך.

ענת ברקו: מה הסיכוי – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יוסף ג'בארין: מה כל החקיקה הזאת?

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם, אין שום סיכוי שמישהו ישתמש בחוק הזה.

ענת ברקו: אין שום סיכוי – – – עזמי בשארה – – – שלא ייכנס.

יוסף ג'בארין: מישהו שישב בבית כלא – כמה?

יוסף ג'בארין: שבע שנים?

יוסף ג'בארין: עשר שנים?

יוסף ג'בארין: ואחר כך עוד שבע שנים – – –

ענת ברקו: אל תדאג.

יוסף ג'בארין: אני פשוט לא מבין מה הצורך לדבר על הנושאים הללו.

ענת ברקו: החברים שלך לא יגיעו.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן שהכנסת – שהקואליציה, לא הכנסת, תתעסק – –

ענת ברקו: אנחנו נדאג – – – לאט-לאט – – – מספיק – – – שלכם – – –

יוסף ג'בארין: – – ותתחיל באמת לדון על דברים מהותיים, על דברים משמעותיים – –

ענת ברקו: זה מאוד מאוד – – –

יוסף ג'בארין: – – על דברים שחשובים לציבור.

יוסף ג'בארין: זה מה שחשוב.

יוסף ג'בארין: פעם עונש מוות, פעם מי לא יכול להתמודד בבחירות, ואחר כך המלצות, ושוב פעם משנים, וחוק הלאום.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שאנחנו כבר שלוש שנים אחרי הבחירות.

יוסף ג'בארין: לא הגיע הזמן לדון על סוגיות מהותיות של עוני, של קבוצות מוחלשות, של פריפריה, של חינוך ושל רווחה?

יוסף ג'בארין: אני פשוט, כחבר כנסת, רוצה להגיע לנושאים הללו, ואני שואל את עצמי: מתי?

יוסף ג'בארין: מתי אפשר שתפנו לנו זמן סוף-סוף כדי שנוכל באמת לדון?

יוסף ג'בארין: הציבור מקשיב והציבור שומע, ואני מניח שהציבור שואל את עצמו: במה עוסקים נבחרי הציבור?

יוסף ג'בארין: מה כל כך עכשיו בוער לשים איזשהו סצנריו כמעט בלתי אפשרי כדי להצביע עליו?

יוסף ג'בארין: ועוד, כבוד היושב-ראש, צריכים 61 חברי כנסת על החוק הזה – נכון, חברת הכנסת ברקו?

יוסף ג'בארין: צריכים 61; צריכים בעצם להטריח את כל ה-61 כדי שתהיה קואליציה – – –

ענת ברקו: אל תדאג.

יוסף ג'בארין: – – – אופוזיציה.

ענת ברקו: אנחנו לא נטרח – – – שישבו כאן טרוריסטים בתוך הכנסת.

יוסף ג'בארין: אני אומר: מספיק, די.

יוסף ג'בארין: די עם הצעות החוק הללו.

ענת ברקו: אנחנו נטרח כדי שלא ישבו טרוריסטים בכנסת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

ענת ברקו: נטרח למענם.

מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו, דברי חכמים בנחת נשמעים.

מאיר כהן: לא צריך – יש להם שלוש דקות לדבר.

מאיר כהן: תצטרכי להתאזר בסבלנות.

ענת ברקו: הוא פנה אליי.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

מאיר כהן: הוא לא נמצא.

ענת ברקו: אדוני, הוא פנה אליי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: – – –

מאיר כהן: סליחה?

אחמד טיבי: תפדל – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שקראתי את החוק, ולא הבנתי איך אפשר ליישם אותו.

אחמד טיבי: מתברר שהוא סתם חוק כדי לרשום עוד חוק בספר החוקים; כדי להגיד: העברתי חוק נגד.

אחמד טיבי: מישהו רוצה לכוון לח"כים ערבים, למרות שזה לא חל על אף ח"כ ערבי, לא בעבר ולא כיום.

אורן אסף חזן: אתה עוד חי, טיבי?

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: אני מתפלא שהוא עד חי.

אורן אסף חזן: דאגתי לו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אין ספק שבכנסת הזאת יש תופעות נלוזות, אבל ההתעסקות היא כל הזמן – –

אורן אסף חזן: אבל טיבי, אתה כבר בהרבה כנסות.

אחמד טיבי: – – בנושאים שהם לא נושאים חברתיים-כלכליים, לטובת האזרח.

אחמד טיבי: תראו במה הכנסת עסוקה וטרודה בתקופה האחרונה.

אחמד טיבי: אומרים: במה עוסקים הח"כים הערבים?

אחמד טיבי: כל הזמן מאשימים אותנו: במה אתם עוסקים?

אחמד טיבי: במה אתם עוסקים?

אחמד טיבי: אתם עוסקים ב-x? ב-y?

אחמד טיבי: אתם לא דואגים לציבור הבוחרים שלכם.

אחמד טיבי: בוא נראה במה עסקה הכנסת ובמה עסקו so called הח"כים היהודים.

אחמד טיבי: ראש הממשלה עמד פה, ואני עמדתי שם, והוא דיבר על מוות, על גזר דין מוות – עונש מוות – והכנסת דנה ודשה.

אורן אסף חזן: אתה תומך, נכון, טיבי?

אחמד טיבי: מייד לאחר מכן אני עליתי, אחריו.

אחמד טיבי: דיברתי על ביטוח לאומי, על קצבאות לנזקקים.

אחמד טיבי: אחר כך דיברנו על תקציבים לתיאטראות – דיבר חברי חבר הכנסת זחאלקה.

אחמד טיבי: היום אנחנו נדבר ומחר נקיים דיון על הייטק בחברה הערבית.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ענת ברקו מדברת על כלא, טרור, הרשעות וכדומה.

אחמד טיבי: אני שואל את עצמי: מתי אתם עסקתם בחוק שיש בו תועלת לציבור הבוחרים שלכם – –

ענת ברקו: חיילים, למשל.

אחמד טיבי: – – תועלת חברתית-כלכלית?

אורן אסף חזן: רגע, ומתי אתה – – –

אחמד טיבי: חברתית-כלכלית?

אורן אסף חזן: מתי אתה הבאת תועלת – – –

אחמד טיבי: אני העברתי יותר חוקים – –

אורן אסף חזן: מתי אתה הבאת תועלת לבוחרים שלך?

אחמד טיבי: – – מהספסלים האחוריים ההזויים – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – של חברי כנסת – – –

ענת ברקו: אתה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו – – –

ענת ברקו: אבל אין שום בעיה – – –

אחמד טיבי: ולכן כל האמירות נגד חברי הכנסת הערבים – במה אתם עוסקים?

אחמד טיבי: זה סתם קנטרנות.

אורן אסף חזן: הפוסל במומו פוסל.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, האיש ניהל – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: עונש דין מוות.

אחמד טיבי: הח"כים הערבים – – – עוסקת בפעולה הנאמנה ביותר לטובת הציבור שלה – – –

אורן אסף חזן: – – –

ענת ברקו: הציבור שלה.

ענת ברקו: נגד מדינת ישראל – – – חיזבאללה – – –

אחמד טיבי: יותר מכל – – – כדי לעשות הצגות, או לא מגיעים לוועדות – –

ענת ברקו: – – – חיזבאללה – – –

אחמד טיבי: – – גם לא מגיעים לוועדות הכנסת ולא מתעניינים במי ששלח אותם לכנסת, אלא בחוקים שכדי לספח למפלגה הקואליציונית הזאת – פעם סיפוח, פעם חוק גזר דין מוות – –

מאיר כהן: תודה.

אחמד טיבי: – – ופעם ירושלים המאוחדת ב-80 מנדטים.

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוסקים בחיים ואתם עוסקים במוות, למרות שהעמדות הפוליטיות שלנו – – –

אורן אסף חזן: חבל על הזמן.

אורן אסף חזן: חבל על הזמן.

אורן אסף חזן: איך ניהלת את הדיון על עונש מוות – – –

אחמד טיבי: – – – שצריך – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

אורן אסף חזן: ניהל את הדיון – – –

אחמד טיבי: אבל בעיקר צריך להיאבק – – –

אורן אסף חזן: ניהלת את הדיון על עונש מוות – – –

אחמד טיבי: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, זהו.

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת, אדוני היושב-ראש, שאתה לא משתיק – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, אני – – –

אורן אסף חזן: לא לבכות, טיבי.

אורן אסף חזן: לא לבכות.

אורן אסף חזן: אם תבכה, אני אגיש – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, זהו.

אורן אסף חזן: – – –

מיקי רוזנטל: תרגיע.

מיקי רוזנטל: קח כדור.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, שב.

אחמד טיבי: חבר הכנסת לאה פדידה – לא נמצאת; חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת; ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; קסניה סבטלובה – לא נמצאת; מיכל בירן – לא נמצאת; יואב קיש – לא נמצא.

אחמד טיבי: אילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: הפיתוי להתייחס לחוק הזה הוא טבעי, אדוני היושב-ראש וחבריי חברי הכנסת, ואני רוצה לומר שאני מסכימה להרבה דברים שאמר חבר הכנסת טיבי, חברי, בעניין של מה שהממשלה הזאת מתעסקת איתו.

איילת נחמיאס ורבין: כן, הממשלה הזאת לא מתעסקת בשום דבר שאנחנו היינו חושבים שהיה נכון שיהיה מסדרי העדיפויות שלה.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו מבינים שכל הבית הזה עומד על כרעיים שנקראות מרכולים.

איילת נחמיאס ורבין: כל דבר פה הוא ברוח: כן תצביע על המרכולים, לא תצביע על המרכולים.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן שאנחנו, את חבר הכנסת יוסי יונה, חברינו היקר – למי ששאל את עצמו את השאלה – לא שאלנו אף רב אם מותר להקים אותו מהאבל על מות אחיו.

איילת נחמיאס ורבין: ומכאן אני מוסרת לו את תנחומי הכנסת כולה, כי הוא עבר אבדה כפולה בשבועיים האחרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא שאל את עצמו את השאלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך להגיד בהגינות, חבר הכנסת טיבי, בלי קשר להצעת החוק של חברת הכנסת ברקו: אנחנו נמצאים בעולם שמבין שכספים שמועברים לטרור ולא מועברים לאנשים שזקוקים להם הוא עולם שלא יכול להמשיך להתנהג כאילו לא קרה דבר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא קשור רק למה שאמר חבר הכנסת גליק, על המכתב שקיבל אותו מבצע הטרור שניסה לפגע בו.

איילת נחמיאס ורבין: דנמרק, נורבגיה, מדינות שלא בטוחה שהייתי מצפה שיהיו הראשונות ויהיו חוד החנית במלחמה במימון הטרור, והינה, הן החליטו לא להעביר יותר משאבים לארגוני רווחה פלסטיניים בגלל חשש שהם מממנים טרור.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת טיבי, זה לא אינטרס של מישהו מהבית הזה, זה אינטרס גם שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה חושב ככה.

אחמד טיבי: זה לא קשור לחוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה חושב ככה.

אחמד טיבי: זה לא קשור לחוק.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, ממתי אתה עולה לפה ומדבר בדיוק על מה – אי פעם קראתי לך: מה זה קשור לחוק?

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על מה שאני רוצה ועל מה שחשוב בעיניי בהקשר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, אם אתה שואל אותי, ברור לגמרי שמי שביצע מעשה טרור, בעיניי לא יכול לשבת בבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מה לעשות?

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת באסל גטאס לא יושב בספסלי הרשימה המשותפת, בין היתר מהסיבות האלה, אדוני, ואתה יודע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה, חבר הכנסת טיבי?

איילת נחמיאס ורבין: גם אם אתה לא תגיד את זה כאן מעל הדוכן, אני יודעת מה העמדות האישיות שלך בנושא היכולת שלנו לחיות ביחד, ואני יודעת שאתה ואני רוצים את אותם דברים ברמה העקרונית – אולי לא באותה דרך, אולי לא בדיוק באותם אמצעים, אבל אני חושבת שהדברים האלה חשובים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא עניין של שמאל וימין.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא עניין של שמאל וימין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שאנחנו הולכים לעולם שבו כל הנושא של מימון הטרור הוא נושא שנמצא בפוקוס, והוא חייב להיות בפוקוס.

איילת נחמיאס ורבין: אני הקמתי כוח משימה כאן בכנסת, גם מימין וגם משמאל, שעוסק בדיוק בעניין הזה מול האיחוד האירופי.

איילת נחמיאס ורבין: המהלכים האלה קריטיים גם למי שרוצה להאמין – בוודאי מי מאיתנו שמאמין בצורך להיפרד מהפלסטינים, לא רוצה לחשוב שכספים שמועברים, בין שמדובר בכספי מיסים ובין שמדובר בכספי סיוע – לא רוצה לחשוב שהם בסוף מיועדים כקצבאות למבצעי טרור.

איילת נחמיאס ורבין: נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: זה בכלל לא קשור למי אתה, מה הזהות שלך.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שיושב בבית הזה ולא מאמין באלימות כפתרון לסכסוכים, יודע שאין דרך אחרת מלבד מניעת הכספים האלה ממבצעי הטרור.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, מכיוון שרק עכשיו הגעתי לבניין הכנסת מאילת אז אני לא מרוכז, ואני מתנצל מראש שאולי דבריי לא יהיו מרתקים דיים, ובכל אופן – – –

עמר בר-לב: כמו בדרך כלל – שלא יהיו מרתקים כמו שבדרך כלל הם מרתקים.

זוהיר בהלול: אני משתדל.

זוהיר בהלול: אני לא יודע לתרגם, אדוני היושב-ראש המכובד, את האמרה בערבית, לתרגם אותה לעברית.

זוהיר בהלול: בערבית אומרים: ינדא להא אל-ג'בין.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: מה אמרת?

עיסאווי פריג': )

זוהיר בהלול: ינדא להא אל-ג'בין.

רויטל סויד: אם אתה לא יודע לתרגם משהו אף אחד לא ידע לתרגם.

זוהיר בהלול: כן, כן, אני אתרגם.

זוהיר בהלול: בטח, בוודאי, אחרת, מה עשינו?

זוהיר בהלול: אם לא תרגמנו – כאילו לא אמרנו.

זוהיר בהלול: אתה יודע, אני יכול לתרגם את זה באופן חופשי: אגל זיעה לא נוטף מפניהם.

זוהיר בהלול: אגל.

זוהיר בהלול: אומרים אגל?

זוהיר בהלול: אגל זיעה.

זוהיר בהלול: עיסאווי פריג', ידידי היקר, זה ממשלה שדורסת ללא מעצורים, דוהרת ללא סייגים, שועטת בלי למצמץ.

עיסאווי פריג': משחק כדורגל.

זוהיר בהלול: אבל בדרך יש קורבנות, ואפילו אגל אחד של זיעה לא נוטף ממצחה או מפניה.

זוהיר בהלול: המדינה הזאת, בעוד כמה שנים – לא בעוד כמה שנים, אפילו אולי בעוד כמה חודשים – תיראה, גבירותיי ורבותיי שם במעלה היציע, אחרת לגמרי.

זוהיר בהלול: זו מדינה שמאבדת את צביונה על תקן שבועי.

זוהיר בהלול: החוקים האלה, אדוני היושב-ראש, הם חוקים שאני לא רוצה להכביר בשמותיהם; הרי הם נגלים לנגד העם היושב בציון באותיות קידוש לבנה.

זוהיר בהלול: אבל איזה קידוש ואיזו לבנה?

זוהיר בהלול: הם משחירים, החוקים האלה, את פניה של מדינה שמתיימרת להיות בשורה לגויים, אור לגויים.

זוהיר בהלול: אבל בתקופה האחרונה, החוקים האלה – שהערב, לפי מה שאני מבין, כי רק עכשיו הגעתי מאילת, הערב יגיעו לשיא, כמו הסופה שהגיעה לשיאה לפני כמה ימים, או ליתר דיוק, ביום שישי – אינני יודע כיצד העם היושב לו בציון, בארץ הקודש, מוכן לשתוק שתיקת כבשים לנוכח העובדה שהמדינה הנאורה הופכת אט-אט למדינה חשוכה.

זוהיר בהלול: החוקים האלה לוקחים אותנו, מדרדרים אותנו מדחי אל דחי.

זוהיר בהלול: ואם אני, הערבי המצוי, דואג לפניה של מדינה שמתנכרת אליי, אוי ואבוי למדינה שתיגלה לנגד עיניהם של ילדינו וגם נכדינו.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – לא נמצאת; חבר הכנסת איל בן ראובן – כנ"ל.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: כן, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, בשבוע שעבר היינו עדים לבחורה צעירה מחזיקה שלט, עומדת ושותקת, ומה שהיה כתוב בו זה "אלון קסטיאל אנס אותי".

רויטל סויד: זו הייתה זעקה אילמת, שקטה, שחדרה, ולדעתי נכנסה, לכל לב.

רויטל סויד: בדיוק בשעות האלה ישבתי עם נציגים ממשרד המשפטים לגבי הצעת חוק שהגשתי.

רויטל סויד: הצעת חוק שהגשתי לפני כמה חודשים – בשיתוף עם נעמת, עם עו"ד גלי עציון – באה להסדיר את מעמדן, או יותר נכון מעמדם, של נפגעי עבירה בהליך הגישור.

רויטל סויד: בעוד שנפגע עבירה – מתלוננים, מתלוננות – יש להם מקום של כבוד בצמתים החשובים של ההליך המשפטי מול התביעה, מול בית המשפט, בהסדרי טיעון, בשלב הטיעונים לעונש, בהליך הגישור, שהוא הליך שלא מעוגן בחקיקה, אין להם דריסת רגל.

רויטל סויד: כך קרה שבבית המשפט המחוזי נמחקה בשבוע שעבר תלונת מתלוננת שהיו לה שתי תלונות, או שני אישומים, על אונס נגד אותו קסטיאל.

רויטל סויד: שמה נמחק מכתב האישום בהליך הגישור בלי שהשופט ראה אותה או שמע אותה, כי לא הייתה לה דריסת רגל בהליך הגישור.

רויטל סויד: הצעת החוק שהגשתי באה ורצתה לעגן לראשונה את העובדה שבהליך הגישור – שהוא לדעתי הליך חשוב מאוד ומבורך; הוא מייעל מאוד את ההליכים.

רויטל סויד: הוא חשוב, הוא לא פורמלי; בית המשפט מתרשם מטיעוני התביעה וההגנה ומהנאשם.

רויטל סויד: יש רק דמות מפתח אחת שאין לה דריסת רגל באותו הדיון, היא לא יכולה להיכנס, היא לא יכולה להידפק על השער, אף שהיא החשובה ביותר – המתלונן או המתלוננת.

רויטל סויד: הצעת החוק שלי באה לעגן בחוק את זה שגם מתלוננת ומתלונן יוכלו להופיע בהליך הגישור וקולם יישמע.

רויטל סויד: לא יכול להיות שאנחנו עושים ב-2001 חוק – חוק זכויות נפגעי עבירה, שמקבע את מעמדם, אבל בהליך כמעט הכי משמעותי שיש היום במשפט הפלילי – הליך הגישור – הדלת בפניהם תהיה חסומה.

רויטל סויד: אנחנו לא יכולים יותר לגרום לכך שמתלוננים ומתלוננות נפגעי העבירה, הקורבנות, לא ידברו.

רויטל סויד: זו הצעת החוק.

רויטל סויד: משרד המשפטים חייב לתמוך בה – כך אני מצפה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, כבודו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: חברת הכנסת ענת ברקו, קודם כול, אני רוצה לומר שאני תומך נלהב בחוק שלך.

מנחם אליעזר מוזס: ככה חשוב שיהיה; ככה לימדנו חכמינו, זיכרונם לברכה, שבכל התחומים האלה – תחום של חיים ומוות וטרור – על זה ממש אין מחילה וסליחה, ואנחנו צריכים בהחלט לפחות שהם לא ישבו ברמת הבמה אצלנו, כל אלה.

מנחם אליעזר מוזס: עד כאן בנושא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: בנושא של המרכולים, שיבוא הלילה לדיון, כל הלילה, קצרה בינתי מלהבין איך כל הסיפור הזה נפל לתחום דת ומדינה.

מנחם אליעזר מוזס: הרי לפני 11 שנה פנו 12,800 חנוונים ובעלי מכולות בכל תחומי הצרכנות לבית משפט השלום, אחר כך למחוזי ואחר כך לעליון.

מנחם אליעזר מוזס: למעלה מעשר שנים זה התגלגל על הבסיס החברתי-כלכלי, בטענה – מדוע עיריית תל אביב מאשרת לפתוח מרכולים, והם, בעלי המכולות והצרכנות הקטנה נפגעים מזה.

מנחם אליעזר מוזס: ועוד לא נכנס התחום של השבת לעניין הזה בכלל; הכול היה על בסיס חברתי, סוציאלי-כלכלי.

מנחם אליעזר מוזס: וכבר אז הם פנו לכל שוחרי אגודות הצדק וזכויות האזרח: תעזרו לנו, וזעקו "גוועלד": פשוט לוקחים לנו את פרנסתנו, אנחנו מפסידים – כמעט 13,000 חנויות.

מנחם אליעזר מוזס: ולא היה לזה שום קשר לשבת ולדת ומדינה.

מנחם אליעזר מוזס: רק ברגע שזה נכנס והוזכרה המילה "שבת" – ופסיקת בית המשפט העליון באה ואומרת שעל הנושא של השבת, כל אחד רשאי לעצב את השבת כפי הבנתו, כפי רצונו, והפרידו בכלל את השבת מיום מנוחה וקדושה; שאין לזה קשר, זה יום מנוחה, כל אחד יעצב את המנוחה שלו – ואז פתאום קמו כל הליברלים למיניהם, ובאים ואומרים: מחזירים אותנו לימי החושך.

מנחם אליעזר מוזס: הדבר לא היה ולא נברא.

מנחם אליעזר מוזס: הרי בדיוק ההפך היה הסיפור.

מנחם אליעזר מוזס: איך הצליחו כאן להפוך מדינה שלמה ולהביא את הנושא הדתי, נושא השבת, כאילו זה מלחמת דת ומדינה?

מנחם אליעזר מוזס: אני מודיע לכם, כל המלחמה, במשך עשר שנים – ועל כך מעיד מי שהוביל את המאבק, מר ברומר – לא היה לה שום קשר לנושא השבת.

מנחם אליעזר מוזס: כשזה בא על שבת, אז פתאום כולם נהיו מחותנים, ובכזאת – יש כאלה שמתבטאים בכזאת וולגריות זולה נגד כל העניין הזה, כאילו אנחנו הולכים להיכנס לאורח החיים של כל אחד ואחד.

מנחם אליעזר מוזס: מי שרוצה, יעשה את שבתו כפי שהוא מבין באמת, בחיי הפרט, אבל אני רוצה לומר משפט אחד: בחיי הכלל, בפרהסיה, בנראות – אז אומר לכם שגם דוד בן-גוריון הבין.

מנחם אליעזר מוזס: דוד בן-גוריון, במכתבו לרב יצחק מאיר לוין, אומר: מדינת ישראל, יש לה זכות להיקרא "מדינת היהודים", שהיא תשמור – זה היה טרום קום המדינה – על שבת בפרהסיה, כשרות בפרהסיה, נישואין וגירושין כדת משה וישראל.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן כבל – אינו נמצא; שרן השכל – אינה נמצאת; אורי מקלב – אינו נמצא; יוסף עטאונה – אינו נמצא; ג'מעה אזברגה – אינו נמצא.

מאיר כהן: אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: הינה, מחבלת המרמרה בורחת החוצה.

אורן אסף חזן: איזה כיף.

אורן אסף חזן: הוש, קישתא, מחבלת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני רק אניח את זה על שקט, שלא יפריעו לנו.

אורן אסף חזן: הינה אני איתכם.

אורן אסף חזן: אורחים יקרים, תראו, רבותיי, זה שמחבלת המרמרה ברחה החוצה ולא נתנה לנו את ההזדמנות להגיד לה את האמת בפרצוף – אני מקווה שאנחנו נמצא את ההזדמנות לזרוק אותה מאחורי סורג ובריח; שם מקומה, ביחד עם חלאות האדם, המחבלים, שהיא מייצגת בצורה כל כך נאמנה כאן, בכנסת.

אורן אסף חזן: צר לי על כך שאחד מסגני יושב-ראש הכנסת – אנחנו כרגע לא נזכיר את שמו – החליט גם הוא לברוח החוצה.

אורן אסף חזן: הרי גם הוא מפחד לשמוע את האמת, אבל אני בוחר לדבר עליו.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם סיפור מעניין.

אורן אסף חזן: יצא המשת"פ מן השק.

אורן אסף חזן: פרצופו האמיתי של תומך הטרור, יועץ-העל של הארכי-מרצח, יימח שמו וזכרו, ערפאת, האיש שיושב-ראש הכנסת אדלשטיין עדיין מרשה לעצמו לחלוק איתו את הכיסא – פרצופו האמיתי נחשף, שכן רק בשבוע שעבר, כאשר הגיעה ההצבעה – – –

מאיר כהן: תשמור על כבודו של יושב-ראש הכנסת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, האם להגיד שיולי אדלשטיין חולק מקום עם היועץ הבכיר של הארכי-טרוריסט ערפאת זה לפגוע בכבודו של יושב-ראש הכנסת?

אורן אסף חזן: אני חושב שלפגוע בכבודו זה עצם העובדה שהוא מרשה לו עדיין לשבת בכיסאו, אבל תרשה לי רגע להתרכז בדבריי, שהם הרבה יותר מעניינים.

אורן אסף חזן: בשבוע שעבר הגיעה להצבעה הצעת החוק לעונש מוות למחבלים.

אורן אסף חזן: הפלא ופלא, נחשו מי ישב על כיסא היושב-ראש וניהל את הדיון?

אורן אסף חזן: אחמד טיבי, סגן יושב-ראש הכנסת המהולל, האיש תומך השאהידים, זה שחולם פנטזיות בלילה על כך שתהיה פה מדינה לאלה שחולמים להיות עם בהתהוות.

אורן אסף חזן: ואז נפל לי האסימון, אדוני היושב-ראש: הוא, גם הוא, והוא בעיקרו, מאמין שצריך להוציא להורג מחבלים; מאמין בעונש מוות.

אורן אסף חזן: הרי הייתה לו האפשרות לשבת כאן בספסלים האחוריים של המפלגה הנוראית הזאת, המשת"פים של הרשימה המשותפת, הפלסטינית המאוחדת, שרוצה לכרסם בנו מבפנים.

אורן אסף חזן: הייתה לו האפשרות לשבת פה מאחור ולצעוק ולהפריע ולמחות, אבל הוא בחר לנהל דיון, בחר לשבת על הכיסא הזה ולתת לנו להוביל את עונש המוות למחבלים, כי גם הוא מבין שמקומם של החלאות האלה עמוק באדמה, ואני לא מדבר על המנהרות.

אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד לכם שאני חושב שהדרך שלנו לטפל במרצחים לא נגמרת בעונש מוות.

אורן אסף חזן: חובה עלינו להחיל עונש מוות, אבל חובה עלינו לעשות את זה בצורה הנכונה.

אורן אסף חזן: אני מציע שכל מחבל שגדל על הסיפור שלהיות שהיד זה החלום הגדול ביותר, שהוא יפגוש שם בשמים 72 בתולות, בין אם שייתפס חי או מת, יעבור סירוס.

אורן אסף חזן: בואו נגדע לו את החלום.

אורן אסף חזן: סירוס פר אקסלנס.

אורן אסף חזן: ולצד הדבר הזה, ובמשפט אחד, בקצרה, אדוני היושב-ראש, כמה צעדים קצרים: פעם ראשונה – לא מחזירים גופות מחבלים; לא מחזירים גופה – אין תהלוכה; אין תהלוכה – אין שאהיד להלל; פעם שנייה – קוברים אותם, או יותר נכון אולי אפשר גם לשרוף אותם, אבל זורקים אותם בבורות עלומים ביחד עם חזירים.

אורן אסף חזן: הרי אם הם נזרקים עם חזירים – אין חזירים, אין קדושה, אין שהיד – ובזה אני מסיים – אין הבטחה; פעם שלישית – המשפחות.

אורן אסף חזן: המשפחות של חלאות האדם צריכות להיענש בצורה החמורה ביותר, כי שהיד או טרוריסט שיוצא לפגע – –

מאיר כהן: תודה.

אורן אסף חזן: – – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – שיוצא לפגע, שידע שמשפחתו נענשת לא באיזו הריסה של איזה קיר צדדי, שצוחקים עלינו, ואחרי חודשיים הוא נבנה מחדש עם שיפוצניק בשקל וחצי משכם – –

מאיר כהן: תסיים, אורן.

מאיר כהן: תסיים.

אורן אסף חזן: – – אלא בענישה חמורה של גירוש, החרמת כספים, עונשים לבני המשפחה הקרובים, החרמת מיטלטלין, יחשוב מאתיים פעם לפני שהוא יוצא לפגע.

אורן אסף חזן: אלה רק הצעדים הראשונים בדרך לחיסול הטרור.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, תודה.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת – הצעת חוק חשובה ביותר.

נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, אני חושבת שההצעה שלך דרושה, חשובה מאין כמוה.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, תפסיק.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, אני לא הפרעתי לך.

אורן אסף חזן: אני רואה את המחבלת, אני מזדעזע.

מאיר כהן: תפסיק.

אורן אסף חזן: מחבלת המרמרה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, אתה צודק במה שאתה אומר, אתה צודק במה שאתה אומר – –

מאיר כהן: חבר הכנסת.

נורית קורן: – – אבל אל תפריע לי עכשיו.

נורית קורן: תודה.

אורן אסף חזן: היא מפריעה לכולנו, זו הבעיה.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש.

נורית קורן: אני חושבת שהצעת החוק הזאת חשובה מאוד, כי מה שקורה – שלפעמים ועדת הבחירות פה בכנסת מחליטה שמועמד זה או אחר שהשתתף בטרור, שעשה איזושהי פעולה נגד מדינת ישראל – החליטו להוציא ולא לאפשר לו להיבחר, ומה שקרה – עתרו לבג"ץ, ובג"ץ אמר: זו הדמוקרטיה, חופש הביטוי.

נורית קורן: אז אנחנו חושבים שבנושא של טרור אין חופש ביטוי.

נורית קורן: כל מי שהשתתף בטרור, אסור שהוא ישב פה בבית הזה ויקבל משכורת ממדינת ישראל, ואין שום אפשרות.

נורית קורן: אנחנו לא רוצים לראות את חבר הכנסת לשעבר גטאס חוזר לכאן, לספסלים, ומנהל דיונים במליאה ובוועדות.

אורן אסף חזן: המחבלת פה.

נורית קורן: אנחנו לא רוצים לראות אותו פה.

נורית קורן: אנחנו חושבים שאנחנו צריכים להגן על הדמוקרטיה שלנו.

נורית קורן: בשום מדינה אחרת זה לא היה קורה, ולא יקרה.

נורית קורן: לא יאפשרו למי שבא ויוצא נגד מדינת ישראל לשבת פה בכנסת ישראל.

נורית קורן: ואנחנו צריכים להיות סוף-סוף הכנסת השפויה, שאומרת שמי שיתעסק בטרור ונגד מדינת ישראל לא יהיה פה חבר בכנסת, ולא יוכל אפילו לגשת לבג"ץ על הנושא הזה.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת קורן, חברת הכנסת קורן, תנצלי את הדקה שיש לך ותקראי ליושב-ראש הכנסת לא לתת להם לשבת על הכיסא שלו, לנצל את הבמה כדי להכפיש את צה"ל.

אורן אסף חזן: להעיף אותם מפה.

נורית קורן: חבר הכנסת אסף חזן, תשמע, תשמע, בוא תראה.

מאיר כהן: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

נורית קורן: אני רוצה לומר ככה: כשאנחנו רואים שיש לנו מפגעים שבאים וקמים ורוצחים אותנו, אנחנו צריכים לפעול ביד חזקה מאוד ולגרום לזה שהם, על כל המיטלטלין, יצאו מהמדינה שלנו, כמו שרבין עשה בזמנו.

נורית קורן: רבין עשה גירוש, הרס את הבתים, הרס את הכול, הוציא את כל המשפחה עם המיטלטלין.

נורית קורן: חבר הכנסת פרי, אני חושבת שגם בזמן שלך, כשהיית בשב"כ, זה נעשה.

נורית קורן: על המיטלטלין הודיעו להם: יש לכם כמה שעות לקחת את הכול ולצאת.

נורית קורן: אני חושבת שזאת בדיוק ההרתעה שצריכה להיות, ואנחנו צריכים לפעול ככה.

נורית קורן: לכן, החוק הזה נחוץ, חוק חשוב ביותר, ואנחנו נצביע בעד.

נורית קורן: אני קוראת גם לאנשים מהאופוזיציה לבוא ולתמוך בחוק החשוב הזה.

נורית קורן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יענקל'ה פרי, יעקב, בבקשה.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, קודם כול, צודקת חברת הכנסת נורית קורן.

יעקב פרי: ישנה חשיבות דרמטית לא רק לעיתוי אלא למהירות שבה את נוקטת אמצעים מרתיעים.

יעקב פרי: כלומר, העובדה שהיינו עדים בשנים האחרונות לפיגועים, פיגועים קשים, דרמטיים, אבל הריסת הבית הלכה והתרחקה ממועד הפיגוע – כלומר ככל שהיא התרחקה, כך גם ירדו אמצעי ההרתעה.

נורית קורן: אתה צודק.

אורן אסף חזן: לא, צמצמנו עכשיו.

יעקב פרי: השטח שואל את עצמו – אורן, שנייה – השטח שואל את עצמו למי בדיוק הרסו את הבית.

יעקב פרי: הוא עצמו לא זוכר מתי ואם ונגד מי היה הפיגוע.

אורן אסף חזן: זאת הייתה אחת הדרישות הראשונות שלי.

נורית קורן: הרסו חדר אחד של המחבל, רק של המחבל, שאפשר לבנות אותו מחדש.

נורית קורן: זה צודק?

יעקב פרי: מאה אחוז.

אורן אסף חזן: ראש השב"כ לשעבר, אחת הדרישות הראשונות שלי בוויכוח עם שר הביטחון שסרח הייתה שהריסת הבתים תבוצע בסמוך לפיגוע.

יעקב פרי: נכון.

אורן אסף חזן: עונש יחד עם התוצאה – – –

נורית קורן: לצערנו, בג"ץ.

נורית קורן: לצערנו.

מאיר כהן: תאפשרו לחבר הכנסת פרי.

אורן אסף חזן: רק אשמח אם הוא יתייחס לדרך שלי לחיסול הטרור, שלושת הצעדים – – –

יעקב פרי: אורן, אורן, אורן, גם לחברי היושב-ראש וגם לי יש הרבה מאוד סבלנות, אבל היא גם נגמרת לפעמים.

אורן אסף חזן: נותן לי חיוך של אריק סיני.

אורן אסף חזן: באת לי עם החיוך של אריק סיני.

יעקב פרי: אבל אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה להחמיא לחברת הכנסת ענת ברקו.

יעקב פרי: בשביל זה עליתי לדוכן, ואני רוצה להחמיא לך על הצעת החוק.

יעקב פרי: אני חושב שהחוק שאת מביאה בפנינו היום בהחלט יבטיח שכאלו שבאים לפגוע בביטחון המדינה ולעשות דה-לגיטימציה באמצעות מעשי טרור לא יוכלו לשבת בבית הנבחרים.

יעקב פרי: כל מחבל, או מחבלת, אשר בחר להוציא עצמו במודע, להוציא את עצמו במודע מהחברה הישראלית, לא ראוי שהוא ייקח בה חלק, והבית הזה מייצג את החברה הישראלית, הוא מראָה של החברה הישראלית – בוודאי לא כחבר כנסת בעל מנדט לקבל החלטות או להמליץ המלצות.

יעקב פרי: הדבר השני – אין ספק שהזכות לבחור ולהיבחר, כפי שגם הצעת החוק שלך מציינת, אם אינני טועה, היא זכות דמוקרטית בסיסית, לכל הדעות.

יעקב פרי: אבל ראוי שלמרות שאני רואה את עצמי כאיש מאוד ליברלי, ראוי מאוד שנגביל אותה באמצעי קיצון כאלה, או במקרים קיצוניים כאלה.

יעקב פרי: וכל ניסיון לפגוע, גבירותיי ורבותיי, באזרחים שלנו, בחופש שלהם, בביטחון האישי שלהם, באמצעות מעשי טרור בשם מה שנתפס אצל הפוגע כמפגן הצהרתי כנגד ישראל, כנגד המדיניות שלה, דרוש שיוצב בפניו מחסום.

יעקב פרי: יכולים להיות לנו הרבה ויכוחים על מהו המחסום, מהו סוג המחסום, אבל אין לנו ויכוח שצריך לשים מחסום, ואם הוא ירצה לכהן כנציג רשמי באותה מדינה, אנחנו צריכים למנוע את זה ממנו.

יעקב פרי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סאלח סעד – לא נמצא; חבר הכנסת אכרם חסון – לא נמצא.

מאיר כהן: איפה?

מאיר כהן: קראתי.

מאיר כהן: אכרם חסון?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: חברי וחברות הכנסת, אנחנו, חברי הכנסת וחברות הכנסת הערבים, ילידי הארץ, אלה שלא היגרו לארץ הזאת, אלה שהארץ הזאת היא המולדת שלהם, אלה שהמדינה הזאת קמה על חורבות העם שלהם, שגורש ב-48', על חורבות היישובים שלהם, שנהרסו ב-48', חושבים ויודעים שהחוק הזה הוא חוק של רדיפה פוליטית בכיסוי של מלחמה בטרור.

חנין זועבי: אנחנו רואים בחוק הזה חלק ממדיניות רדיפה, ממדיניות של הגבלת המאבק הלגיטימי לדמוקרטיה.

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: – – – המחבלת – – –

חנין זועבי: ואנחנו חושבים שיש פה בלבול מוחלט.

מאיר כהן: אני מבקש, תאפשר לה לדבר.

חנין זועבי: יש פה בלבול מוחלט בין טרור לבין מאבק לדמוקרטיה, לא בחוק הזה, אלא בתפיסה.

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: משפחה ביום שישי – – –

חנין זועבי: בתפיסה.

חנין זועבי: אני לא מדברת רק על החוק הזה, אני מדברת על התפיסה הרווחת – –

אורן אסף חזן: רק שאלה.

מאיר כהן: לא, אתה לא יכול לשאול אותה.

מאיר כהן: אתה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אתה בקריאה שנייה.

חנין זועבי: – – במקום הזה ובמדינה הזאת.

אורן אסף חזן: האם רצח של משפחה בביתה זה מאבק דמוקרטי לגיטימי?

אורן אסף חזן: אני רק רוצה להבין, היושב-ראש:

אורן אסף חזן: האם רצח זה מאבק לגיטימי?

נורית קורן: – – –

חנין זועבי: ילד קטן שנושא אבן הוא חלק מטרור – –

אורן אסף חזן: צריך גם אותו לחסל.

חנין זועבי: – – אבל מבוגר שנושא רובה ורודף אחרי הילד הזה הוא אקט של הגנה עצמית.

נורית קורן: בינתיים זה לא קורה.

אורן אסף חזן: לחסל.

חנין זועבי: גירוש ילידים במדינה הזאת מהמקום שלהם, מהמולדת שלהם, מהכפרים שלהם – –

אורן אסף חזן: טוב מאוד.

אורן אסף חזן: טוב מאוד.

חנין זועבי: – – הוא חוק של הסדר – –

נורית קורן: אף אחד לא גורש מפה – – –

חנין זועבי: – – ושל הסדרת – –

אורן אסף חזן: צריך גם אותם לגרש.

חנין זועבי: – – ההתיישבות, ופלישה של אזרחים ממקום אחר – להרוס את אום אל-חיראן הערבית – –

אורן אסף חזן: צריך גם אותם לגרש.

חנין זועבי: – – ולבנות את חירן היהודית – זה סוג של דמוקרטיה – –

נורית קורן: למה הם התיישבו במקום שאין להם – – –

חנין זועבי: – – זה סוג של אזרחות.

נורית קורן: – – – מדינה – – –

אורן אסף חזן: מה, למחבלת – – –

חנין זועבי: זהו סוג של תפיסה מעוותת של הדמוקרטיה – –

קריאות: – – –

נורית קורן: זה פלישה לאדמות מדינה.

חנין זועבי: – – של הדמוקרטיה ושל השוויון.

חנין זועבי: אנחנו, חברי הכנסת הערבים, חושבים – –

אורן אסף חזן: כן.

אורן אסף חזן: כן.

חנין זועבי: – – שאנחנו עושים טובה – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – בזה שאנחנו יושבים במקום הזה, ששולל – –

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: לכו.

אורן אסף חזן: לכו.

אורן אסף חזן: לכו.

אורן אסף חזן: לכו מפה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא נכעס.

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – ששולל את הזכות שלנו – –

אורן אסף חזן: לכו.

חנין זועבי: – – את הזהות שלנו – –

נורית קורן: – – –

מאיר כהן: חזן, קריאה שלישית.

חנין זועבי: – – את הקשר שלנו עם הדמוקרטיה שלנו – –

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: חזן, קריאה שלישית.

חנין זועבי: – – עם המולדת שלנו.

אורן אסף חזן: כמה צביעות.

מאיר כהן: קריאה שלישית, חזן.

אורן אסף חזן: כמה צביעות.

אורן אסף חזן: לכו מפה.

חנין זועבי: אנחנו חושבים – –

אורן אסף חזן: תעלי על איזה משט ותעופי – – –

חנין זועבי: – – שאנחנו עושים טובה בזה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אתה תומך טרור – – –

איימן עודה: צא מפה.

איימן עודה: לך.

חנין זועבי: אנחנו עושים טובה בזה שאנחנו – –

אורן אסף חזן: אתה תומך טרור בדיוק כמוה, עודה.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

חנין זועבי: – – מנסים להציג חזון של שותפות אמיתית – –

נורית קורן: איזה שותפות – – –

חנין זועבי: – – של שוויון אמיתי, של מדינה – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: – – – כשאת הולכת לסוכת אבלים.

נורית קורן: איך את עושה את זה?

חנין זועבי: – – של מדינה שמאמינה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת קורן.

מאיר כהן: את שקטה בדרך כלל.

מאיר כהן: אני לא רוצה לקרוא לך.

נורית קורן: נכון, אבל – – –

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: רבותיי.

נורית קורן: אני לא יכולה לשמוע את הדברים האלה – – –

מאיר כהן: חבריא, נכון, אבל את נמצאת בבית שאמור לאפשר לכולם, גם אם זה כואב לך.

מאיר כהן: ואנחנו כאן משרישים איזו תרבות שיש דברים שאנחנו לא רוצים לשמוע, אז אנחנו מפריעים.

נורית קורן: לא, אני לא מפריעה, אני פשוט – – –

מאיר כהן: כל אחד ודעותיו.

מאיר כהן: בבקשה.

חנין זועבי: אנחנו חושבים שאנחנו עושים טובה בזה שאנחנו יושבים במקום הזה ושאנחנו מציגים – אנחנו היחידים שמציגים חזון אמיתי, של שותפות אמיתית, של שוויון אמיתי, בלי פריבילגיות – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

חנין זועבי: – – לקבוצה אזרחית מסוימת, בלי פריבילגיות לקבוצה לאומית מסוימת.

חנין זועבי: אנחנו אומרים לאלה שבאו וגירשו – – –

מאיר כהן: תודה.

חנין זועבי: וזה משפט סיום.

חנין זועבי: אנחנו אומרים לאלה שבאו וגירשו את העם שלנו שאנחנו מקבלים אתכם בתנאי אחד – –

נורית קורן: – – – מקבלים אותנו – – –

חנין זועבי: – – שאתם תקבלו אותנו כילידים – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

חנין זועבי: – – כבעלי המקום, כבעלי המולדת – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: איזה מולדת.

נורית קורן: איזה מולדת.

נורית קורן: אתם מקבלים פה – – –

חנין זועבי: – – ומי שלא מקבל אותי – צריך הוא להסיק את המסקנה המתאימה.

מאיר כהן: תודה לך.

נורית קורן: – – – תגידי את זה.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

מאיר כהן: נורית קורן, תודה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת סמוטריץ.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, אני אתן לך.

מאיר כהן: אנא תעלה.

מאיר כהן: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות הדיבור להצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: (קריאה ראשונה)

מאיר כהן: (קריאה ראשונה)

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, תראו, החוק הזה הוא חוק צודק, נכון ומתבקש, והוא חלק מהמאבק הכולל שמדינת ישראל נדרשת לנהל נגד הטרור הערבי הרצחני.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה להעיר, במסגרת הדיון הרחב הזה, להצר מאוד על בשורה ששמעתי בכאב ובתסכול הבוקר, שלפיה השר שטייניץ, ככל הנראה בגיבוי של ראש הממשלה, ואולי של הקבינט, החליט לחדש את אספקת החשמל לרצועת עזה, כי אבו מאזן החליט פתאום שהוא מוכן לשלם על החשמל הזה, למרות שגופותיהם של שני לוחמי צה"ל, הדר גולדין ואורון שאול, הי"ד, מוחזקים עדיין באכזריות רבה בידיו של חמאס.

בצלאל סמוטריץ': ושמעתי הבוקר את השר שטייניץ מסביר שחידוש אספקת החשמל, כמו גם חידוש אספקת הסחורות, וכמו גם ההתנגדות שלנו להחלטתו של הנשיא טראמפ לצמצם או לבטל את הסיוע האמריקני לאונר"א, תואמים את האינטרס הישראלי, מכיוון שהאינטרס הישראלי הוא שלא ייווצר משבר הומניטרי ברצועת עזה, כי האחריות עליו תגולגל לפתחנו, ושלא נתגלגל משם להסלמה.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך המשיך השר שטייניץ והסביר שהסיבה, אדוני היושב-ראש, שבשלה עד עכשיו קיצצנו את אספקת החשמל לעזה הייתה שאבו מאזן סירב לשלם על זה.

בצלאל סמוטריץ': על כמה כסף מדובר?

בצלאל סמוטריץ': 15 מיליון שקלים בחודש.

בצלאל סמוטריץ': אז עכשיו אני שואל את עצמי – ויש כאן סתירה לוגית: אם האינטרס הישראלי הוא שתהיה אספקת חשמל סדירה לרצועת עזה, אז מה, בגלל 15 מיליון שקל בחודש אנחנו מקצצים את אספקת החשמל ולוקחים סיכון לפגיעה באינטרס הישראלי?

בצלאל סמוטריץ': חלילה, הרי תהיה אחר כך הידרדרות ביטחונית, והיא תעלה לא 15 ולא 150 ולא מיליארד וחצי – היא תעלה הרבה יותר מזה.

בצלאל סמוטריץ': ואם בשביל 15 מיליון שקל אנחנו מקצצים את החשמל לרצועה, אז בשביל להחזיר את גופות לוחמינו לא נעשה את זה?

בצלאל סמוטריץ': וכאן אני אומר: תראו, חברים, במזרח התיכון, מי שממצמץ – מפסיד.

בצלאל סמוטריץ': וכאשר אנחנו משדרים פחד – – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט בצד שמאל.

מאיר כהן: סליחה, סמוטריץ, אפילו אני לא שומע אותך.

מאיר כהן: חברים בצד שמאל, אנא מכם.

מאיר כהן: סליחה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': וכאשר אנחנו משדרים פחד – פחד מהסלמה, פחד ממשבר הומניטרי – הצד השני יודע שהוא יכול לשחק ברגשותינו.

בצלאל סמוטריץ': מדינת ישראל חייבת להכביד את ידה על תושבי עזה – כן, גם האזרחים; אין הבחנה.

בצלאל סמוטריץ': הרי מי שהעלה את שלטון חמאס ברצועת עזה זה לא אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': אלה אותם אזרחי עזה שבחרו בשלטון החמאס, והם שיכולים וצריכים להילחם בו ולהפיל אותו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מכניסים היום סחורות לרצועת עזה שבחלקן הגדול משמשות לכריית המנהרות ולהתעצמותו של חמאס ולהכנת המערכה הבאה שלו נגד אזרחי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כל עוד לוחמינו מוחזקים בשבי חמאס, לא יהיה חשמל ברצועת עזה ולא תהיה הכנסת סחורות לרצועת עזה – וכן, שיהיה משבר הומניטרי.

בצלאל סמוטריץ': אז שלטון חמאס יבין ששלטונו מתנדנד, וכמו כל שלטון חפץ חיים, הוא יתעשת והוא יחזיר לנו את גופות לוחמינו לקבר ישראל ויחזיר את השפיות לאזור הדרום.

בצלאל סמוטריץ': ואני אומר לשר שטייניץ ואני אומר לראש הממשלה: תפסיקו לפחד; תפסיקו לשדר פחד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים להכביד את ידינו על החמאס, על מחבליו, על אסיריו בבתי הכלא, וכן, גם על האוכלוסייה האזרחית בעזה, כדי להפעיל לחץ על שלטון החמאס, שמנהל את האוכלוסייה האזרחית בעזה, לפחות עד שיושבו גופות לוחמינו לקבר ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא לכם להתעשת ולבטל את ההחלטה הזאת לחדש את החשמל.

בצלאל סמוטריץ': אם 15 מיליון שקלים בחודש היו שווים את קיצוץ החשמל, אז גם החזרת גופותיהם והבאתן לקבר ישראל שוות את קיצוץ החשמל לעזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת רחל עזריה, גברתי.

מאיר כהן: אחריה יעלו ויסכמו גם חבר הכנסת סלומינסקי וגם ענת.

מאיר כהן: בבקשה.

רחל עזריה: תודה, כבוד היושב-ראש.

רחל עזריה: כבוד השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על נושא שככה מאוד ערער את העיר ירושלים אבל כמעט לא הגיע לדיון במשכן; המליאה לא כל כך דנה בזה, הוועדות לא כל כך דנו בזה.

רחל עזריה: אני רוצה לדבר על מה שקרה פה בירושלים בשבוע האחרון.

רחל עזריה: אני רואה את חבר הכנסת מיקי לוי מהנהן, ואני יכולה לחשוב גם עליך, היושב-ראש, שמגיע גם הוא מהמוניציפלי ומכיר את זה – – –

מיקי לוי: 100 מיליון מתוך 4 מיליארד.

מיקי לוי: אלוהים.

רחל עזריה: לא, לא, זה היה מביך.

רחל עזריה: אני אספר לכם משהו קצת אישי.

רחל עזריה: בגיל 29, מסיבות של אהבה לירושלים, בסופו של דבר החלטתי להתמודד למועצת העיר ירושלים.

רחל עזריה: פתחתי קרנות השתלמות, התמודדתי בבחירות – אחד הדברים הכי משוגעים שעשיתי – ושנתיים עבדתי מאוד מאוד קשה לעזור למשפחות צעירות בעיר וכו'.

רחל עזריה: ניר ברקת היה מאוד מאוד מרוכז בנושא של תרבות.

רחל עזריה: היו הרבה פסטיבלים, ואפילו הייתה שיטה של לממן למוסדות התרבות את המודעות בשבעה לילות או בגלריה של הארץ כדי לגרום לאנשים לחשוב שבאמת משהו טוב קורה בירושלים ויש אנרגיה חיובית.

רחל עזריה: אחרי שנתיים בערך של עבודה מאוד אינטנסיבית, ישבתי עם ראש העיר ניר ברקת באחד מהפ"ע ואמרתי לו: תשמע, כבוד ראש העיר, אני חושבת שהגענו לתקרת הזכוכית של השיטה הזאת – של הפסטיבלים, של הכסף וכו'.

רחל עזריה: זה מאוד שינה את החזות של העיר, את התפיסה סביב העיר, אבל אני לא מאמינה שזה יוביל אותנו לשלב הבא.

רחל עזריה: הגיע הזמן להשקיע בבנייה, בדיור, הגיע הזמן להשקיע בתעסוקה – אלה האתגרים האמיתיים; לכן האנשים לא נשארים בעיר.

רחל עזריה: אני גם חשבתי שצריך להשקיע בחינוך, אגב, אבל היה ברור שזה מה שצריך לעשות.

רחל עזריה: לצערי, זה לא מה שקרה.

רחל עזריה: א.

רחל עזריה: לא הייתה מספיק בנייה.

רחל עזריה: אנחנו מתמודדים עם משבר שאנחנו נראה אותו הרבה יותר בשנים הקרובות.

רחל עזריה: בירושלים לא בונים.

רחל עזריה: כל הזמן מדברים על התחדשות עירונית ופינוי-בינוי – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט מכולם.

מאיר כהן: אני מבקש שקט מכולם, אני אתחיל להוציא את החבר'ה בצד.

מאיר כהן: אי-אפשר ככה.

מאיר כהן: חברים.

רחל עזריה: – – ובוועדת הרפורמות אני מלווה מאוד מקרוב את מה שקורה בירושלים, בגלל שהאתגר כל כך קשוח ובגלל שבאמת צריך לבנות בירושלים.

רחל עזריה: אין בנייה, וגם לא הייתה בנייה לצורך תעסוקה.

רחל עזריה: אין בירושלים כמעט מרכזי קניות.

רחל עזריה: זה מצחיק אותי שאומרים שיש קניונים במרכז הארץ שהם ריקים.

רחל עזריה: בירושלים, ללכת לכל קניון זה כאילו לקחת סיכון – ללכת למקום מלא באנשים, להסתכן בזה שיהיה תור של שעה בכל קופה.

רחל עזריה: אנחנו מתמודדים עם עיר שהיא כאילו הפוכה מכל הערים: אין בנייה, אין תעסוקה.

רחל עזריה: נניח, גבעת שאול ד', שהיה צריך לבנות שם, היה צריך להיות מרכז תעסוקה מאוד מאוד גדול – לא נבנה, ובכלל, לא הייתה מחשבה איך אנחנו בונים את העיר לשנים הבאות.

רחל עזריה: המחשבה היחידה הייתה איך אנחנו כרגע מייצרים את התחושה שירושלים נמצאת על דרך המלך, וכמובן שזה לא עובד ככה.

רחל עזריה: איך קוראים לזה באוצר?

רחל עזריה: פתחו מספריים – נוצר איזהו פער בין העלויות לבין ההכנסות, והפער רק הלך וגדל ככל שהשנים עברו.

רחל עזריה: מה שקרה בשנתיים-שלוש האחרונות, בעיניי זה ביזיון אמיתי.

רחל עזריה: מה שקרה בשנים האחרונות, שפשוט ניר ברקת החליט שהוא יוצא למלחמה חזיתית נגד משרד האוצר, בלי לקחת אחריות על מה שקורה בעיר שלו.

רחל עזריה: אני חושבת שהרגע שבו אני לא יכולה לסלוח יותר – וזו כבר פעם שנייה – בכל שנה – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

רחל עזריה: בסדר.

רחל עזריה: מה שהוא עושה – הוא אומר לאנשים: אני הולך – זה הזמן שלקחת להשתיק – אני הולך לפטר אתכם, כדי שהם יפעילו לחץ.

רחל עזריה: ותדעו לכם שבכל ירושלים דיברו על פיטורים של 2,000, כשהוא ידע שהוא לא הולך לפטר אנשים.

רחל עזריה: לקחת אנשים בני ערובה ולאיים עליהם בפיטורים, בעיניי זה בלתי נסבל.

רחל עזריה: והדבר האחרון: לקחת זבל ולפזר ברחובות העיר שלך, לא משנה לצורך מה, זה פשוט בגידה בתושבי העיר.

רחל עזריה: אני מאוד מקווה שלא נראה מחזות כאלה, לא בירושלים ולא בשום עיר אחרת.

רחל עזריה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, כנסת נכבדה, אתם יודעים, זה חוק שכולנו היינו צריכים להצביע עליו פה אחד.

ענת ברקו: מי רוצה שישבו כאן טרוריסטים בכנסת?

ענת ברקו: ושמענו כאן את דברי הבלע מהרשימה המשותפת, ואני רוצה להגיד לכם משהו: ככל שאני רואה את עוצמת ההתנגדות בכיוון הזה אני יודעת שהחוק הזה הוא בול פגיעה.

ענת ברקו: ממש.

ענת ברקו: זהו.

ענת ברקו: ממש ככה.

עאידה תומא סלימאן: זה היה מיותר.

ענת ברקו: מיותר שישבו טרוריסטים בכנסת; מיותר שאחד כמו עזמי בשארה מראש יגיע לכנסת.

ענת ברקו: מיותר.

קריאות: – – –

ענת ברקו: ואני אגיד לך יותר מזה, חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן:

ענת ברקו: הרוב במקרה הזה צריך להגן על עצמו מפני המיעוט.

ענת ברקו: את יודעת למה?

ענת ברקו: כי המיעוט חבר לאויבי ישראל, והמיעוט בתוך הרוב – בחלקו, לא כולו – עובד נגד המדינה; יושב על התקציבים של המדינה ועובד נגד המדינה.

ענת ברקו: והקונפליקט של הזהויות – הלוא רק עכשיו, רק עכשיו גמרנו את חג המולד.

ענת ברקו: ראיתי איך קיבלו את הפטריארך בבית לחם – –

עאידה תומא סלימאן: מגיע לו.

ענת ברקו: – – איך קיבלו אותו.

עאידה תומא סלימאן: מגיע לו.

ענת ברקו: מגיע לו.

ענת ברקו: גברתי, לא שמעתי אותך אומרת מילה אחת על שחיטת הנוצרים במזרח התיכון, המיעוט שהמקום היחיד – פה הוא בטוח.

ענת ברקו: גם לא על האחמדים, חבר הכנסת איימן עודה, גם לא על האחמדים, שהם פרח מוגן במדינת ישראל, וטוב שכך.

ענת ברקו: אני גאה במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: – – – מספיק – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סלימאן, בבקשה.

ענת ברקו: הפטריארך בבית לחם התקבל – רצו לשחוט אותו שם.

ענת ברקו: בית לחם, שהייתה עיר נוצרית, הפכה להיות, הפכה להיות – את יודעת מה?

עאידה תומא סלימאן: לא שוחטים אף אחד – – –

ענת ברקו: אונס של נשים נוצריות בבית לחם.

ענת ברקו: אין יותר נוצרים בבית לחם; הם הפכו להיות משהו נדיר.

ענת ברקו: עיר מוסלמית.

ענת ברקו: עיר מוסלמית.

ענת ברקו: ואת – מילה אחת – –

עאידה תומא סלימאן: מה האובססיה שלך עם נוצרים?

ענת ברקו: – – מילה אחת – –

עאידה תומא סלימאן: מה האובססיה?

ענת ברקו: – – מילה אחת על הנוצרים המוגנים במדינת ישראל – שאגב, מתגייסים לצה"ל; חיילים מצוינים.

ענת ברקו: לא שמעתי אותך אומרת מילה אחת, מילה אחת.

ענת ברקו: רק על חיילות צה"ל, שאת לא רוצה לראות אצלך בוועדה; חיילות צה"ל, שאת מוכנה שיטרידו אותן מינית – אז הן יגיעו אלייך לוועדה.

ענת ברקו: חוץ מזה – שום דבר.

עאידה תומא סלימאן: לא נמאס לך מהמנטרות שלך?

ענת ברקו: אז תראו, נכון שאנחנו יושבים כאן במקום של – חבר הכנסת עודה תומך בחיזבאללה.

קריאות: – – –

ענת ברקו: חברת הכנסת זועבי, מיס מרמרה, מדברת כמו התלמידה של עזמי בשארה.

קריאות: – – –

ענת ברקו: התנועה האסלאמית יושבת כאן, בתוך הכנסת, ומייצגת את ראאד סלאח נאמנה.

עאידה תומא סלימאן: – – – להמשיך – – –

ענת ברקו: שתי צעירות בדואיות מלקיה נעצרו היום בחשד שרצו לחבור לדאעש.

ענת ברקו: למה אתם לא שואלים את עצמכם מה לא בסדר אצלכם, בחברה שלכם, שהילדים גדלים לאלימות?

ענת ברקו: והאלימות הזאת מופנית אליכם, היא לא מופנית אלינו – כי כל יום מתלוננים.

ענת ברקו: יושב כאן השר לביטחון פנים – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: מה שמצחיק בך – – – ואנחנו נהיה פה – – –

ענת ברקו: את יודעת מה ההבדל ביני לבינך?

ענת ברקו: שבשבילי הכנסת היא לא סידור עבודה.

ענת ברקו: היא לא סידור עבודה.

ענת ברקו: לא תכננתי להגיע לכאן.

ענת ברקו: אני כאן כנראה לא במקרה, אבל זה לא סידור עבודה בשבילי.

קריאות: – – –

ענת ברקו: תמיד יהיה לי מה לעשות, יקירתי.

ענת ברקו: ועכשיו אני רוצה להרגיע אותך – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

ענת ברקו: עכשיו אני רוצה להרגיע אותך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שמאוד דואגת לקהילה הנוצרית שאליה את משתייכת.

ענת ברקו: את יודעת, השר לביטחון פנים יושב כאן.

ענת ברקו: השר ארדן עשה מבצע איסוף נשק, "החזר ציוד", מה שנקרא – שלושה אקדחים.

ענת ברקו: כל יום היה כאן מצעד של חברי כנסת שהתלוננו והתלוננו ואמרו: יש לנו אלימות, אנשים נשחטים.

ענת ברקו: קרה משהו?

ענת ברקו: קרה משהו?

ענת ברקו: אספו נשק?

ענת ברקו: ולמה אוספים את הנשק במגזר הערבי?

ענת ברקו: אתם יודעים למה?

ענת ברקו: להגן על עצמם אחד מפני השני.

ענת ברקו: כל חמולה צריכה לדאוג לאינטרסים שלה.

ענת ברקו: חבר'ה, אתם התבלבלתם.

ענת ברקו: אתם התבלבלתם.

ענת ברקו: הפלסטינים התבלבלו.

ענת ברקו: הבעיה הפלסטינית היא בעיה שולית היום במזרח התיכון, בעיה שולית, והיום מדברים על זה באופן גלוי.

ענת ברקו: כל הקריסה של המזרח התיכון לא הגיעה בגלל הבעיה הפלסטינית.

ענת ברקו: המזל של הפלסטינים, כפי שאמר לי אחד הטרוריסטים שראיינתי בכלא, המזל של הפלסטינים הוא שהיהודים הם האויב שלהם.

ענת ברקו: זה המזל שלהם, כי מי היה יודע מי הפלסטינים?

קריאות: – – –

ענת ברקו: תקשיבו, יש כל כך הרבה – אדוני היושב-ראש, אני ממש מבקשת קצת שקט.

ענת ברקו: אולי גם ילמדו כאן משהו.

מאיר כהן: את צודקת.

ענת ברקו: אני, אתה יודע – – –

מאיר כהן: אני מבקש מכל חברי הכנסת.

מאיר כהן: אנחנו מתקרבים להצבעה.

מאיר כהן: אנא שבו ותשתקו.

מאיר כהן: זה ממש מפריע.

מאיר כהן: סדרני הכנסת, אני מבקש.

ענת ברקו: "הבעיה הפלסטינית", כמו שקוראים לה – כן, אלה שניסו לעשות הפיכה בלבנון – –

מאיר כהן: חברת הכנסת שאשא ביטון, בבקשה.

ענת ברקו: – – בירדן, בסוריה, כווית – חברו לסדאם חוסיין נגד כווית – אלה אותם אנשים שבכל מקום שהם היו הם עשו חתרנות מדינית וחפרו את המארחים שלהם, בכל מקום.

ענת ברקו: הבעיה הזאת הפכה להיות בעיה שולית במזרח התיכון, ולאנשים נמאס לשמוע את זה.

ענת ברקו: נמאס לשמוע מפליטוּת הנצח שמונצחת על ידי אונר"א, הפליטות הגנטית הזאת – כן, זאת שעוברת בירושה.

ענת ברקו: יש את UNHCR, שמטפל בכל פליטי העולם, ואת אונר"א – רק לפלסטינים, סוכנות סעד לפליטים אחרי 70 שנה, שכמובן לא רוצים להפסיק להיות פליטים, כי למה?

ענת ברקו: סוחרים בתעודת הפליט, זה ממש משתלם.

ענת ברקו: לא ההורים שלי ולא ההורים של אלי אלאלוף ולא ההורים של אלעזר שטרן ולא ההורים של אף אחד כאן קיבלו תעודת פליט – לא ניצולי שואה ולא אלה שגורשו בחוסר כול ממדינות ערב.

ענת ברקו: אף אחד לא הפך להיות פליט נצח.

ענת ברקו: אתם יודעים, יש את בתולות הנצח בגן העדן ויש את פליטי הנצח אצל הפלסטינים.

ענת ברקו: זה נגמר, הסרט הזה נגמר.

ענת ברקו: סיוע הומניטרי לעזה – כן, אני בעד.

ענת ברקו: צריך לעזור להם, לאמירוּת האסלאמית החמאסניקית שקמה בעזה.

ענת ברקו: צריך לעזור לתושבים.

ענת ברקו: אבל מה מפריע לעזתים לשקם את ה"פליטים", במירכאות כפולות, בחאן יונס?

ענת ברקו: הכול מבנים של אבן.

ענת ברקו: מה מפריע להם לעשות את זה באמירות האסלאמית הנשלטת על ידי חמאס?

ענת ברקו: מה מפריע להם לא להשתמש בכל המתקנים של אונר"א כדי לבצע פשעי מלחמה בחסות האו"ם נגד מדינת ישראל?

ענת ברקו: מה מפריע להם?

ענת ברקו: האו"ם שהפך להיות זה שנותן חסות לפשעי מלחמה נגד מדינת ישראל.

ענת ברקו: אולי הגיע הזמן לתבוע את האו"ם.

ענת ברקו: למי זה מפריע?

ענת ברקו: וממשיכים לדבר על הפליטים וטענת השיבה.

ענת ברקו: תשובו לחיג'אז.

ענת ברקו: תשובו לחיג'אז, הגיע הזמן.

ענת ברקו: משם באתם, תשובו לשם.

ענת ברקו: גם מיס מרמרה, הילידה, כביכול – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ענת ברקו: – – הייתה הצעת חלוקה – לא קיבלתם אותה.

ענת ברקו: הכול על המקסימום.

ענת ברקו: אתה יודע, חבר הכנסת חאג' יחיא – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תעני לי.

ענת ברקו: אתה יכול ללכת.

ענת ברקו: אני רגילה שאתה הולך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פה, וכל השטויות שלך – – –

ענת ברקו: האפרטהייד האמיתי הוא בלבנון, שבה לא נתנו לפלסטינים מקומות עבודה, לא אזרחו אותם אחרי המלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם יכולים לחזור לבתים שלהם, והם יחזרו לבתים שלהם.

ענת ברקו: האפרטהייד האמיתי הוא בירדן, הוא בסוריה.

ענת ברקו: ועכשיו, כשהולכת להיות הסדרה באזור, הבעיה הזאת תיפתר.

ענת ברקו: כי המספרים היחידים של פליטי העולם שרק נולדים פליטים, וה-Royal family של הפליטות הפלסטינית מוזרקת לווריד ועוברת בירושה – הם נולדים פליטים.

ענת ברקו: יאללה, קבלו אותם.

ענת ברקו: רואים פליטים אמיתיים, מיליונים של פליטים מסוריה, מעיראק – מי מתייחס אליהם?

ענת ברקו: יש הפליטים הפלסטינים.

ענת ברקו: המרפאות שיש היום בסוריה – כמה מרפאות משרתות את פליטי הנצח הפלסטינים וכמה נותנות שירות לאנשים שחרב עליהם עולמם?

ענת ברקו: גם הם.

ענת ברקו: מספרים הרבה יותר גדולים – – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: רבותיי, נא להנמיך את עוצמת הרעש כאן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תראו, יאסר ערפאת – הקונסליירי שלו לא יושב פה.

ענת ברקו: אני לא רואה את חבר הכנסת טיבי.

ענת ברקו: איפה הוא הקונסיליירי של ערפאת?

ענת ברקו: הוא לא רוצה להצביע נגד החוק שלי?

ענת ברקו: אני מחכה שכולם ייכנסו כדי להצביע נגד החוק שלי ברשימה המשותפת.

ענת ברקו: ככל שאתם מתנגדים אני יודעת שהחוקים שלי טובים יותר – טובים לחיילי צה"ל, טובים לביטחון ישראל, נאבקים בטרור.

ענת ברקו: יעתיקו אותם ומעתיקים אותם במקומות אחרים בעולם.

ענת ברקו: אז מה שאני רוצה להגיד לכם: אתם, שחיים בזכות מדינת ישראל ובזכות האמריקנים, תמשיכו להתנהג בצורה חתרנית, פוגענית, ואנחנו נדאג שטרוריסטים לא ייכנסו ולא יעברו את מפתן הכנסת.

ענת ברקו: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סלומינסקי.

מאיר כהן: חבר הכנסת סלומינסקי.

מאיר כהן: אוקיי, חברים, אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לשתי הצבעות.

מאיר כהן: אנחנו נאפשר לכולם לשבת.

מאיר כהן: השר גלנט, בבקשה.

מאיר כהן: ובכן, אנחנו נצביע על ), בקריאה ראשונה, של חברת הכנסת ענת ברקו.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 83 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ), לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: 83 בעד, 13 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק של חברת הכנסת ענת ברקו עברה בקריאה ראשונה, ותחזור לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה על הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 82 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: 82 בעד, 13 מתנגדים אפס נמנעים.

מאיר כהן: גם ההצעה זאת עברה בקריאה ראשונה, ותחזור לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: אנחנו מברכים את השר אזולאי.

מאיר כהן: בריאות.

מאיר כהן: [מס' מ/1175; דברי הכנסת, חוב' ח', עמ' 24960; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים ויושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת אמסלם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד – – –

מאיר כהן: רגע, כבודו.

מאיר כהן: אני מבקש.

מאיר כהן: רבותיי, זה לא החצר של התיכון.

מאיר כהן: אנא מכם, קדימה.

מאיר כהן: בבקשה.

דוד אמסלם: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: על פי הקבוע בפקודת העיריות ובפקודת המועצות המקומיות, לא יפורסם חוק עזר ברשומות אלא כעבור 60 ימים מהיום שבו הביא ראש הרשות המקומית את חוק העזר לידיעת שר הפנים, אשר לו נתונה הסמכות לעכב את חוק העזר.

דוד אמסלם: הפקודות מפרטות את מנגנון העיכוב כאמור.

דוד אמסלם: כידוע, בשנה האחרונה פירש בית המשפט העליון בצמצום רב את סמכותו של שר הפנים להתערב בחוקי העזר המובאים לידיעתו בפסק הדין שעסק בחוק העזר של תל אביב בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי המנוחה.

דוד אמסלם: לאור האמור, מוצע בהצעת חוק זו שיזמה הממשלה לקבוע כי על אף הוראות אלה, חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה יהיו טעונים הסכמה של שר הפנים לצורך פרסומם ברשומות, וזאת על רקע משמעותם וחשיבותם של ימי המנוחה.

דוד אמסלם: על פי המוצע, הסכמת שר הפנים תינתן רק אם פתיחת העסקים בימי המנוחה – כמוצע בחוק העזר – נדרשת כדי לספק צרכים שהם, לדעת שר הפנים, צרכים חיוניים.

דוד אמסלם: לעניין זה מוצע להגדיר עסקים: כל המוסדות או המקומות כאמור בסעיף 249(20) לפקודת העיריות, ובכלל זה חנויות, אך למעט מסעדות, בתי קפה, בתי תה, בתי משקה וכל מקום אחר שבו מכינים או מגישים מאכלים או משקאות לצריכה במקום, וכן למעט מקומות של עינוג ציבורי כגון תיאטראות או קולנוע, קונצרטים, דיסקוטקים, מופעי מחול, ריקודים וכו'; זאת, כדי לשמור על הסטטוס קוו בעניין הנדון.

דוד אמסלם: חשוב להדגיש כי הצעת החוק אינה מתייחסת לחוקי עזר שנכנסו לתוקף כדין ערב פרסום החוק, כך שכל העסקים אשר פתוחים היום כדין מתוקף חוקי העזר יישארו פתוחים גם לאחר חקיקתו של החוק הנוכחי.

דוד אמסלם: הצעת חוק זו מוגשת בצירוף הסתייגויות, אך אבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות ותתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד אמסלם: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לדוברים.

מאיר כהן: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, עשר דקות.

יוליה מלינובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: חבריי חברי הכנסת, שרים, מכובדיי, על מה אנחנו בעצם היום מדברים?

יוליה מלינובסקי: אנחנו מדברים על אורח החיים של האזרח; על המרחב הציבורי שלו; על איך הוא רואה את השבת שלו.

יוליה מלינובסקי: לדעתנו, לכל אחד יש זכות לשבת משלו.

יוליה מלינובסקי: אני שירתי הרבה שנים כחברה במועצת העיר חולון, ואתמול מועצת העיר חולון קיבלה החלטה לחוקק חוק עזר עירוני שפותח עסקים בשבת.

יוליה מלינובסקי: חברים, מועצת העיר חולון קיבלה אתמול החלטה לפתוח עסקים בשבת.

יוליה מלינובסקי: זה ראש העיר ממפלגת העבודה, ואלה חברי מועצה מכל סיעות הבית, וגם מהסיעות העצמאיות.

יוליה מלינובסקי: ומי נלחם נגד?

יוליה מלינובסקי: מי הרים את זה עד המכות אתמול במועצת העיר חולון?

יוליה מלינובסקי: סיעת ש"ס וחבר'ה מהליכוד.

יוליה מלינובסקי: אתמול אנחנו ראינו במועצת העיר חולון ברית מאוד מוזרה בין סיעת ש"ס, חמישה מנדטים, וחברי ליכוד.

יוליה מלינובסקי: מה, כל מצביעי הליכוד הם שומרי שבת אדוקים?

יוליה מלינובסקי: הם לא קונים בשבת?

יוליה מלינובסקי: לא נוסעים בשבת?

יוליה מלינובסקי: לא יוצאים בשבת?

מירב בן ארי: מה את עושה?

מירב בן ארי: את הולכת על הראש של הליכוד?

מירב בן ארי: את חושבת שהם לא היו רוצים?

מירב בן ארי: מה אתם עושים?

מירב בן ארי: הלכתם – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: מירב, סליחה.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: את באה?

יואל חסון: את?

יוליה מלינובסקי: – – – אתה מכיר את חולון, אתה יודע מה מרקם האנשים שם.

יוליה מלינובסקי: 80% מאנשים חילונים, מירב.

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: מאה אחוז מתושבי תל אביב הם חילונים, ואם את חושבת שתל אביב תהיה מחוץ לחוק – היא תהיה בפנים, כי אין דבר כזה איפה ואיפה – –

מירב בן ארי: – – –

יוליה מלינובסקי: – – ודין תל אביב כדין חולון, ודין תל אביב כדין ראשון, וכבת ים כנתניה, ואת יושבת פה בצביעות ומספרת שלא אכפת לך כי את גרה בתל אביב.

יוליה מלינובסקי: מחר את תגורי בהרצליה – – –

מירב בן ארי: את צריכה להתבייש.

מירב בן ארי: מאיזו מפלגה את בקואליציה?

מירב בן ארי: מאלה שמצביעים – – – אבל למה הקמפיין על הראש של כולם?

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מאיר כהן: אני מצטער.

יוליה מלינובסקי: 80% מתושבי חולון הם אנשים חילונים, כן, 80% מתושבי חולון זה אנשים חילונים.

יוליה מלינובסקי: מועצת העיר חולון, כמו מועצת העיר הרצליה, לדעתי – מי עוד?

יוליה מלינובסקי: ראשון, מודיעין – יודעים להחליט על עצמם, יודעים לנהל את העיר שלהם ויודעים בדיוק באיזו רחוב לפתוח, איפה לסגור, מה השכונות המתאימות ומה השכונות הלא-מתאימות.

יוליה מלינובסקי: ומה הפלא?

יוליה מלינובסקי: במועצת העיר חולון, לסיעת ש"ס חמישה מנדטים, ואחרי כל הקרב והמכות שכמעט היו שם, סגן ראש העיר מש"ס לא התפטר מהמועצה.

יוליה מלינובסקי: זה לא מפריע לו; הוא ימשיך לקבל את המשכורת שלו.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, הפרינציפים לחוד, כסף לחוד, לא ביחד.

יוליה מלינובסקי: אז אני מבקשת פה מחברי הכנסת מכל סיעות הבית להתעשת, ואם החוק הזה לא משנה כלום אז אנחנו לא צריכים אותו רק בשביל מראית עין, והמראית עין הזאת היא צורמת, ופשוט מתערבים לנו בבית.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת מהליכוד: הליכוד היא לא מפלגה חרדית, הליכוד היא מפלגה ליברלית; הליכוד היא מפלגה שידעה לפתוח, לקבל, לחבק, לגשר ולקשר.

יוליה מלינובסקי: ומה אנחנו רואים פה עכשיו?

יוליה מלינובסקי: שהליכוד זה ש"ס מספר שתיים, זו לפחות הרגשתנו.

יוליה מלינובסקי: ואני חייבת להגיד שאני גם ככה טרחתי ונכנסתי קצת למקורות של הליכוד – –

יחיאל חיליק בר: אז מה ההבדל?

יוליה מלינובסקי: – – ופניתי לספרות ומצאתי – אני אסכם את זה במשפט אחד: אצל אבות התנועה, אצל אבות תנועת החרות, הקודש לא עלה על חשבון החופש.

יוליה מלינובסקי: זה היה מאוזן.

יוליה מלינובסקי: חיו ותנו לחיות; כבדו ויכבדו אתכם; אל תיכנסו לבית של האחר; אל תעשו כפייה דתית; אל תכפו על אנשים את הערכים שלהם.

יוליה מלינובסקי: ושוב, אם החוק הזה הוא כל כך סתמי ולא משנה כלום ולא חשוב, זה רק בשביל אגו כזה או אחר של אנשים כאלה או אחרים, אז בשביל מה אנחנו עומדים פה היום ומחוקקים את החוק הזה?

יוליה מלינובסקי: ואני רוצה גם כן שוב לפנות לחברי הליכוד: ב-2011, חבר הכנסת זאב אלקין, שהיה בשנה הזאת יו"ר הקואליציה, העביר תיקון לחוק יום הבחירה, שאמר דבר פשוט: שנובי גוד, ראש השנה האזרחית, יהיה יום הבחירה.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת שאלה מאוד פשוטה: האם היום, ב-2018, אותו זאב אלקין ואותו ליכוד היו מסוגלים להעביר כזה תיקון?

יוליה מלינובסקי: ספק.

יוליה מלינובסקי: האם אותה ש"ס, שב-2011 הצביעה עבור התיקון הזה פה אחד, היום הייתה מצביעה על התיקון הזה?

יוליה מלינובסקי: ספק.

יוליה מלינובסקי: כי אנחנו נכנסנו למסלול שנוסע על האוטו שמזמן נוסע בנתיב אחר, ואנחנו, מדינת ישראל, מדינה יהודית ודמוקרטית, לא רוצים להיות שם.

יוליה מלינובסקי: אנחנו רוצים להיות בחברה מחבקת, חברה מגשרת, חברה שיודעת לדבר האחד עם השני, חברה שיודעת לכבד אחד את השני, את כל האנשים שנמצאים פה, ולא מפלגת ולא מסיתה.

יוליה מלינובסקי: אני פונה לכל חברי הבית, לכל הסיעות, לכל חבריי בכל סיעות הקואליציה: בואו נעשה הפסקה.

יוליה מלינובסקי: בואו נחשוב ביחד איך אנחנו רוצים לראות את המדינה שלנו, לאן אנחנו רוצים להוביל אותה, איך אנחנו נשרת ביחד את המדינה ואת האינטרסים המשותפים שלנו, ותמיד כשיש ויכוח או על חוק המרכולים או על החניה ברחוב.

יוליה מלינובסקי: אני אומרת דבר פשוט: אנחנו במצב מלחמה, והטילים נופלים לנו על הראש.

יוליה מלינובסקי: הטילים לא מבדילים בין דתי, חילוני, יהודי, חצי יהודי.

יוליה מלינובסקי: זה נופל על ראשינו כולנו.

יוליה מלינובסקי: אז שם אנחנו יודעים להתאחד, בזמן מלחמה אנחנו יודעים להיות עם אחד, ובזמני השלום אנחנו רק מחפשים איך להסית ואיך להגיד: אתה לא כזה, ואתה לא מאה אחוז, ואתה לא מספיק כשר, ואנחנו נכפה עליך את סדר-היום שלנו.

יוליה מלינובסקי: ואם כבר כך, פניתי ליושב-ראש הוועדה ולחברים בליכוד ואמרתי דבר פשוט: אם אתם סומכים על ראשי רשויות, אדוני השר ארדן, לגבות אגרת שמירה ולהפעיל כוח חמוש שמשוטט ברחבי העיר, וראשי הרשויות האלה מספיק טובים בשביל לגבות כסף ולהעסיק משטרה מקומית, אז בואו נשאיר את הסמכות הזאת.

יוליה מלינובסקי: נכון, חבר הכנסת ארדן?

יוליה מלינובסקי: הם מספיק טובים בשביל זה, אז בואו נשאיר – –

גלעד ארדן: – – –

יוליה מלינובסקי: כן, אתה חושב שזה נכון, אני מסכימה איתך.

יוליה מלינובסקי: – – אז בואו נשאיר גם את הסמכות הזאת להחליט, לראשי רשויות, למועצת העיר.

יוליה מלינובסקי: ואפילו הצעתי את פסקת ההתגברות.

יוליה מלינובסקי: אמרתי: חבר'ה, אם מועצת העיר קיבלה החלטה בשני שלישים של הקולות של חברי המועצה, שזה הרוב הכי דמוקרטי שאפשר, בואו נאפשר להם, כי הם יודעים מה קורה אצלם בעיר.

יוליה מלינובסקי: הם חיים שם את החיים שלהם 24/7.

יוליה מלינובסקי: הם מכירים כל רחוב וכל קיוסק ויודעים איפה זה מפריע ואיפה זה טוב.

יוליה מלינובסקי: אז אמרו לי: לא, להפעיל כוח חמוש זה אפשרי, אבל להחליט איך תיראה השבת זה רק שר הפנים, השר דרעי, יכול.

יוליה מלינובסקי: איזו צביעות, איזה חוסר אמון בראשי רשויות.

יוליה מלינובסקי: אפילו ראש העיר מודיעין, שהוא חבר בכיר בליכוד, יו"ר השלטון המקומי, בא בצעקה ובדרישה: מה אתם עושים פה.

יוליה מלינובסקי: ומה עשיתם?

יוליה מלינובסקי: גירשתם אותו מהוועדה ולא נתתם לו לדבר.

יוליה מלינובסקי: לא נתתם לראשי רשויות להשמיע את דעתם איך הם רואים את הסיטואציה הזאת.

יוליה מלינובסקי: אז אני עוד פעם – אני מסכמת, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת מכולנו להירגע.

יוליה מלינובסקי: אולי הסיפור הזה לא צריך להיות בחקיקה.

יוליה מלינובסקי: אולי הוא צריך להיות בהידברות; אולי הוא צריך להיות באמנה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו צריכים למצוא דרך אחרת, ולא כפייה דתית.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יחיאל חיליק בר: בוקר טוב אליהו לקואליציה.

יחיאל חיליק בר: השאלה – באיזו קואליציה את חיה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

יוליה מלינובסקי: זה רק בנושא הזה, שלא יהיה לך ספק.

מאיר כהן: עשר דקות, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: חברת הכנסת מלינובסקי, שמעתי אותך פונה לחבריך בקואליציה ומבקשת שתעבדו ביחד.

יצחק הרצוג: לא הבנת שהקואליציה הזאת כבר מתפרקת לחלוטין?

יצחק הרצוג: שכל אחת ואחת מן המפלגות שמרכיבות אותה עוסקת אך ורק בשימור עצמי, מאותתת מסרים בלתי פוסקים ל-base, לבסיס הפוליטי שלה, ושוכחת לחלוטין מטובת העניין?

עודד פורר: – – –

יצחק הרצוג: היינו צריכים לשבת פה עכשיו עשר שעות לעסוק בחקיקת החוק על קצבאות הנכים.

יצחק הרצוג: במקום זה הפכנו – אתם הפכתם – עוד אחד מהנושאים שמאפיינים את העם היהודי לסלע מחלוקת.

יצחק הרצוג: איך הגענו למצב שהשבת שלנו, השבת המופלאה הזאת, שכל אחת ואחד חי אותה כרצונו, הופכת להיות סלע מחלוקת כאן, בכנסת הזאת, מחלוקת שאיש את אחיו או את אחותו חיים בלעו?

יצחק הרצוג: ועל מה?

יצחק הרצוג: על חוק ריק מתוכן, אבל חוק שכוונתו ופגיעתו רעה מאוד.

יצחק הרצוג: ולכן, אדוני היושב-ראש, העובדה היא שאנחנו נמצאים כאן בדיון שלא רק שהוא חסר עומק, אלא גם אין בו יכולת להסתכל ולראות איך אנחנו מונעים את הפילוג הבא בעם שלנו.

יצחק הרצוג: לא חסרות לנו כבר עילות: הגיור, הכותל, הכשרות, נישואים וגירושים, כל סוגיות הדת והמדינה למיניהן; לקחנו גם את השבת, שהייתה צריכה להיות המכנה המשותף המופלא של עמנו, שאין עליו עוררין, כאחד מערכי היסוד של חברה צודקת – ערכים חברתיים, אוניברסליים, הומניסטיים וכמובן דתיים – והופכים אותו לסלע מחלוקת, שמישהו, אם היה נוחת מבחוץ, היה מסתכל על הפרלמנט הזה ואומר: חבר'ה, השתגעתם לחלוטין.

יצחק הרצוג: השתגעתם לחלוטין.

יצחק הרצוג: רק כיוון שמישהו מנסה להציל את הקריירה הפוליטית שלו, הוא מוסיף ריב ומדון.

יצחק הרצוג: יהיה הרבה יותר חילול שבת בגלל החוק הזה.

יצחק הרצוג: יישובים שלמים מתכנסים לדון איך לאשר עבודה בשבת.

יצחק הרצוג: לוקחים את השבת והופכים אותה למדרס ולמרמס.

יצחק הרצוג: אמרה המשוררת זלדה: "להדליק נרות בכל העולמות – זוהי שבת".

יצחק הרצוג: כל אחד והעולם שלו.

יצחק הרצוג: כל אחד פה מייצג את ההוויה הפנימית שלו, את הערכיות שלו, את סביבת חייו, את אמונתו – אבל השבת היא השבת.

יצחק הרצוג: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, מהי השבת.

יצחק הרצוג: שבת בבוקר – השקט האלוהי הזה, המיוחד הזה, שיש רק בישראל, תאמין לי.

יצחק הרצוג: עכשיו לוקחים והופכים את השקט הזה לרעש מטורף, איזה מנוע שמנסר לך במוח, לאזרחי ישראל, רק בגלל שמישהו רוצה לעבור את אחוז החסימה, וגם זה לא יעזור לו.

יצחק הרצוג: ויותר מכך – זה גם בא מתוך אטימות ובוטות של קואליציה שעוסקת רק בדברים לא רלוונטיים לחיי האזרחים.

יצחק הרצוג: במה זה מוסיף, אדוני יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – במה זה מוסיף לנטו של אזרחי המדינה?

יצחק הרצוג: במה זה מוסיף לחייהם?

יצחק הרצוג: לחינוך של ילדיהם?

יצחק הרצוג: לבריאותם?

יצחק הרצוג: לפנסיה שלהם?

יצחק הרצוג: מה זה מוסיף לביטחון האישי שלהם?

יצחק הרצוג: תראו על מה אנחנו מבזבזים פה לילות שלמים – על חוקים עקרים מתוכן, שמשרתים רק סדר-יום פוליטי נטו, ואין שום דבר כאן שקשור לאינטרס הציבורי.

יצחק הרצוג: והציבור קולט ושומע ויודע, ואומר לעצמו: אני אבוא איתם חשבון, אני איפרע עימם ביום הבחירות.

יצחק הרצוג: זה מה שיהיה.

יצחק הרצוג: אני רוצה לצטט את מה שאמרה הנשיאה מרים נאור בפסק הדין שלה בנושא הזה.

יצחק הרצוג: היא אמרה כך: "חיים משותפים אינם 'הכול או לא כלום'" – זה צריך להיות המפתח לדיון על החוק הזה – "אלא מבוססים על סובלנות לדעה השונה, כבוד הדדי וויתורים הדדיים.

יצחק הרצוג: חיים משותפים אינם 'שחור ולבן', אלא ספקטרום.

יצחק הרצוג: הם שעונים על ההכרה שהאדם הוא יצור חופשי המעצב את סיפור חייו, אך גם על ההכרה שהוא עושה זאת במסגרת חברה ולא על אי בודד.

יצחק הרצוג: יסודם בהבנה שכל אחת ואחד מאיתנו נושאים באחריות לחברה כולה, אולם אין בכך משום ויתור על מרכיבי יסוד בזהותנו או על ייחודו של כל אחד מאיתנו.

יצחק הרצוג: לא תפיסה של 'אני לא אחתום על חילול שבת', אלא תפיסה של הכרה בחיוניותה של התפיסה 'חיה ותן לחיות'".

יצחק הרצוג: זאת הייתה התפיסה שהתגבשה פה במשך 70 שנה, למרות עימותים קשים בסוגיות של דת ומדינה.

יצחק הרצוג: בסוף יש הכרעה לאיזושהי תפיסה של חיים משותפים, איש תחת גפנו ותחת תאנתו, אפילו באותו יישוב.

יצחק הרצוג: מגיע החוק הזה ומחרב את הכול – מחרב את הכול בצורה מסוכנת מאוד לעם שלנו, שגם ככה הוא – העם פה והעם בתפוצות מפולגים ומסוכסכים.

יצחק הרצוג: ויושבים אויבינו ומחככים ידיהם בהנאה.

יצחק הרצוג: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לסיום: החוק השערורייתי הזה הוא עוד לבנה שנשלפת מהחומה הלאומית שלנו ומאיימת להפיל את כל התקרה עלינו כולנו, לכן חובה להתנגד לו בכל דרך.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אוקיי, אז תגיד.

מאיר כהן: צריך להגיד, כי במזכירות – אוקיי.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת גרמן, יעל גרמן.

עליזה לביא: מאיר, 35 דקות במזכירות.

מאיר כהן: 35 דקות?

מאיר כהן: אז אנא תודיעו במזכירות.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, מנסים לספר לנו שהחוק הזה הוא שום דבר, כלום; שלמעשה הוא גם לא ישנה כלום, למעשה המצב יישאר ממש כפי שהוא.

יעל גרמן: שום דבר, סתם עוד חוק, מיותר, אולי, אפילו.

יעל גרמן: מה אתם עושים רעש, שואלים אותנו.

יעל גרמן: האומנם החוק הזה הוא כלום?

יעל גרמן: האומנם אחרי שהחוק הזה יחוקק שום דבר לא ישתנה?

יעל גרמן: אז אני רוצה לספר לכם כמה דברים שאף אחד לא מספר לנו.

יעל גרמן: אולי נתחיל מהסטטוס קוו.

יעל גרמן: הרי מה אומרים לנו?

יעל גרמן: אומרים לנו: היום המצב מפר את הסטטוס קוו, מפר את אותו מסמך שבן-גוריון נתן לפני כמעט 70 שנה, והחוק הזה יחזיר את הסטטוס קוו.

יעל גרמן: האומנם, חברים?

יעל גרמן: לא ולא.

יעל גרמן: שקר.

יעל גרמן: מטעים את כל הציבור.

יעל גרמן: מהו אותו מסמך סטטוס קוו?

יעל גרמן: אולי הגיע הזמן שמישהו יספר לציבור מהו הסטטוס קוו, מה כתוב באותו מסמך.

יעל גרמן: אז להלן מה שכתוב במסמך הסטטוס קוו, חברי וידידי היושב-ראש.

יעל גרמן: הסטטוס קוו מתחיל בעניין השבת, ומה הוא אומר?

יעל גרמן: הוא אומר:

יעל גרמן: יום המנוחה החוקי במדינה היהודית יהיה יום השבת.

יעל גרמן: הא ותו לא.

מאיר כהן: הסטטוס קוו לא נחקק – – –

יעל גרמן: לא, זה מכתב.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, הסטטוס קוו היה מכתב של דוד בן-גוריון ליושב-ראש אגודת ישראל, שבא לשכנע אותו להסכים לקמת מדינת ישראל, או יותר נכון – בא לשכנע אותו להחלטת החלוקה שבאה לאחר מכן, מפני שהיה חשש שאגודת ישראל יתנגדו.

יעל גרמן: הגיעה לכאן ועדה של האו"ם, שדרך אגב, ראיינה מגזרים רבים במדינה שלנו, והחשש של בן-גוריון היה שאגודת ישראל יבואו ויאמרו שהם אינם חפצים בהקמתה של המדינה היהודית.

יעל גרמן: לכן, כדי לרכך אותם ולקבל את הסכמתם, בן-גוריון שלח את המכתב הזה – נדמה לי שלרב שפירא, נכון?

יעל גרמן: אם אני זוכרת.

יעל גרמן: והינה, מה הוא אמר?

יעל גרמן: הוא דיבר בעניין השבת – – –

מנחם אליעזר מוזס: לרב יצחק מאיר לוין הוא שלח את זה.

יעל גרמן: אני סומכת על מה שאתה אומר.

יעל גרמן: כלומר, לגבי השבת נקבע שזה יהיה יום המנוחה במדינה היהודית.

יעל גרמן: לא דובר על מה יהיה פתוח, ולא דובר על מה יהיה סגור; לא דובר על מרכולים, ולא דובר על חנויות.

יעל גרמן: גם לא דובר על תחבורה ציבורית.

יעל גרמן: רק יום המנוחה השבועי הרשמי, זהו זה, החוקי – הא ותו לא.

יעל גרמן: לאחר מכן, בעניין הכשרות, דרך אגב, מה שקבע אותו מסמך זה שיש לאחוז בכל האמצעים כדי להבטיח שבכל מטבח ממלכתי יהיה גם אוכל כשר.

יעל גרמן: לא "רק" – "גם".

יעל גרמן: ראוי, ואני חושבת שכולם מקיימים את זה עד היום, וגם אין בכוונת אף אחד לבטל או לשנות את הדבר.

יעל גרמן: בענייני אישות, נישואים וגירושים – מה אמר אותו מסמך?

יעל גרמן: ייעשה כל מה שאפשר כדי לספק את הצורך של שלומי הדת ולמנוע חלילה חלוקת בית ישראל לשניים – גם כן, זה ותו לא, חברי דב.

יעל גרמן: ומה נאמר בעניין החינוך?

יעל גרמן: הפלא ופלא.

יעל גרמן: לא תאמינו.

יעל גרמן: בעניין החינוך, המסמך, הסטטוס קוו, אמר שלא תהיה פגיעה בהכרה הדתית ובמצפון הדתי של שום חלק בישראל.

יעל גרמן: כמובן, המדינה – שמעו והסכיתו – כמובן המדינה תקבע את המינימום של לימודי חובה – הלשון העברית, ההיסטוריה, מדעים וכדומה – תוך מתן חופש לכל זרם לנהל את החינוך לפי הכרתו בלי פגיעה במצפון הדתי.

יעל גרמן: זה נשמע מוכר, חברי מאיר?

יעל גרמן: אני חושבת שהיום קוראים לזה "לימודי ליבה".

יעל גרמן: חברים יקרים, הסטטוס קוו דיבר על לימודי ליבה – שלא קיימים, זאת אומרת שיש הפרה של הסטטוס קוו מהכיוון החרדי, לא מהכיוון של המדינה, אז בואו נשים את העובדות כהווייתן.

יעל גרמן: הסטטוס קוו דה פקטו הוא שמרכולים, פיצוציות וקיוסקים פתוחים זה שנים רבות, למעלה מ-20 שנה, והפתיחה שלהם לא מנוגדת לשום מסמך של סטטוס קוו.

יעל גרמן: אלא מאי?

יעל גרמן: היא כן מנוגדת למרבית חוקי העזר הקיימים במדינה, לדאבוננו הרב.

יעל גרמן: כן, המצב הקיים של פתיחת מרכולים, פיצוציות וקיוסקים, וגם במידה מסוימת מרכזים מסחריים – המצב הזה מנוגד לחוק, והחוק אינו מתאים למציאות.

יעל גרמן: המציאות התקדמה, נתנה מענה לצרכים של התושבים – שלא בניגוד לסטטוס קוו, חברים – אבל החוק לא התאים את עצמו אליה.

יעל גרמן: על מה אנחנו למעשה מדברים?

יעל גרמן: אנחנו מדברים על הקיוסקים, על הפיצוציות, על המרכולים, שהתפתחו בגלל צורך שבא מן השטח.

יעל גרמן: השטח דרש את זה.

יעל גרמן: זה היה ממש צורך, ובאו אותם מרכולים, פיצוציות וקיוסקים וענו על הצורך.

יעל גרמן: הם לא מפריעים לציבור הדתי, כי יש רגישויות ברשויות לנושא הזה.

יעל גרמן: אני יכולה לספר לך, אדוני היושב-ראש, וגם חברי הרב מוזס, אני יכולה לספר לכם שבעיריית הרצליה היה קיוסק שהיה פתוח ממש מול בית הכנסת המרכזי, ואני קראתי לו, לאותו בעל קיוסק, ואמרתי לו שלא מקובל עליי שהקיוסק יהיה פתוח בזמן התפילות.

יעל גרמן: לא היה בכלל ויכוח – הקיוסק סגר את עצמו בזמן התפילות.

יעל גרמן: ומתי הוא פתח?

יעל גרמן: בסוף התפילות.

יעל גרמן: ביום שישי בסביבות השעה 19:00, 20:00 – תלוי בחמה ובלבנה, מתי היא יוצאת – וגם ביום שבת בבוקר הוא היה סגור עד הצוהריים.

יעל גרמן: זה נקרא חיים בצוותא.

יעל גרמן: זה נקרא התחשבות הדדית.

יעל גרמן: לא צריך בשביל זה שום חוק.

יעל גרמן: ואכן, המצב היה קיים שנים רבות.

יעל גרמן: החוק שמוגש היום יביא למעשה להפרה בוטה וקשה של המצב היום.

יעל גרמן: הוא יביא להפרתו של המצב גם מבחינת החוק – החוק משתנה, ומייד אסביר על כך – וגם מבחינת המצב דה פקטו שייווצר בשטח.

יעל גרמן: מה למעשה אומר החוק הקיים?

יעל גרמן: אתה בוודאי מכיר אותו, היית כמוני ראש רשות.

יעל גרמן: סעיף 258 לחוק אומר כך – היום, לפני השינוי: לא יפורסם חוק עזר אלא כעבור 60 יום מהיום שהוא הובא לידיעת השר.

יעל גרמן: השר יכול לעכב את חוק העזר, ובלבד שפירט את הסתייגויותיו ונתן לראש העיר הזדמנות לטעון את טענותיו.

יעל גרמן: אם בחר השר לפסול חוק עזר, עליו לנמק ולפרט.

יעל גרמן: הגיוני.

יעל גרמן: מאוזן.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: כך היה גם בחוק העזר בתל אביב, אלא שמה שקרה בחוק העזר בתל אביב הוא שלאחר שחוקקו וקבעו שרק 160 מרכולים יהיו פתוחים, השר לא החליט.

יעל גרמן: הוא אומנם עיכב, אבל הוא לא פירט ולא נימק.

יעל גרמן: עברו שנה, שנה וחצי, שנתיים, שנתיים וחצי, ובסוף הזמן הזה בא בית המשפט ואמר: זה לא סביר, זה לא הגיוני, זה לא צודק, ובלית ברירה וללא רצון בית המשפט העליון קבע, כמו במקרים רבים, בניגוד לרצונו; הוא קבע שהחוק הזה חייב להיכנס לתוקפו, מפני שאף אחד לא בא ולא נימק מדוע לא ייכנס לתוקפו, וחלף זמן רב.

יעל גרמן: היום העירייה למעשה באמת יכולה וצריכה להתאים את חוק העזר שלה למצב הרצוי.

יעל גרמן: עיריית תל אביב עשתה זאת.

יעל גרמן: אני חייבת לציין ששאר הרשויות, כמעט רובן, לא התאימו את חוק העזר למצב הקיים: לא באו וחשבו היכן הם רוצים לפתוח את המרכולים, או את הפיצוציות, כפי שהן נקראות, היכן הם לא רוצים, כמה הם רוצים לפתוח, כמה הם היו רוצים לסגור – מה שעשתה, דרך אגב, עיריית תל אביב.

יעל גרמן: מרבית הרשויות לא עשו זאת, זאת אומרת שמרבית הרשויות נמצאות היום במצב שתיארתי קודם, מצב נוכחי דה פקטו הנמצא בניגוד לחוקי העזר שלהם.

יעל גרמן: מה יהיה מחר?

מנחם אליעזר מוזס: אבל את לא עונה עוד ל-13,000 חנויות קטנות – – –

יעל גרמן: מייד, מייד.

מנחם אליעזר מוזס: החוק אומר – – –

יעל גרמן: חברי וידידי, בסוף תוכל להעיר.

יעל גרמן: אני מבקשת לסיים את דבריי.

יעל גרמן: מחר, עירייה שתרצה להתאים את חוקיה לצורכי תושביה לא תוכל לעשות זאת.

יעל גרמן: מדוע?

יעל גרמן: שכן לשון החוק שאנחנו מתבקשים היום לאשר היא חד-משמעית.

יעל גרמן: החוק בא ואומר:

יעל גרמן: השר לא ייתן הסכמתו לחוק עזר כאמור בסעיף קטן (ב) אלא אם כן הוא בא לספק צרכים חיוניים לדעת השר, וקרוב לוודאי שהוא מתכוון לקופת חולים או לאיזשהו מוקד חירום עירוני ודברים מהסוג הזה.

יעל גרמן: על זה אומרים שזה כלום?

יעל גרמן: על זה אומרים ששום דבר לא ישתנה?

יעל גרמן: איך אפשר לומר דבר כזה?

יעל גרמן: הרי מה יקרה יום אחרי אישור החוק?

יעל גרמן: בואו ננסה ונדמיין.

יעל גרמן: בא היום חוק שלא מאפשר לראש עיר לשנות את חוק העזר ולהתאים אותו למצב הקיים כפי שהוא רוצה.

יעל גרמן: מה למעשה האפשרויות העומדות בפני ראש העיר?

יעל גרמן: יש לו שתי אפשרויות: אפשרות אחת – מה שהוא עשה, דרך אגב, עד היום: להתעלם מהחוק, לאפשר לחנויות לעבוד ואולי אפילו לאפשר לחנויות נוספות להיפתח, מפני שאם הוא לא יאפשר זה הרי יהיה אפליה.

יעל גרמן: זאת אומרת יהיה בוקה ומבולקה: העירייה לא תקיים את החוק, חנויות תיפתחנה ללא הבדל וללא סוף וללא הגבלה, והעירייה תיתן להן.

יעל גרמן: זאת אפשרות אחת.

יעל גרמן: אפשרות שנייה – יכול להיות שבית המשפט יכריח אותה, מפני שאם מישהו יבוא לבית המשפט ויגיד: ראו, עיריית ראשון לציון לא מקיימת את החוק, עיריית הרצליה לא מקיימת את החוק – יבוא בית המשפט ויאמר לעירייה: גברתי, אתם, העירייה, אתם חייבים לקיים את החוק; או שתשנו את החוק או שתקיימו אותו ותסגרו את החנויות.

יעל גרמן: אבל לשנות את החוק העירייה לא יכולה, זאת אומרת שתיוותר בידיה רק ברירה אחת: לסגור את החנויות הפתוחות היום.

יעל גרמן: זה מהצד של העירייה.

יעל גרמן: ומה מהצד של החרדים?

יעל גרמן: גם לחרדים יש שתי אפשרויות: אפשרות אחת – לבוא ולומר: אנחנו נתעלם מהמצב הקיים בערים חילוניות.

יעל גרמן: לא נשים לב שזה פתוח.

יעל גרמן: ניתן להם להמשיך, כי אנחנו לא רוצים מלחמת אחים ולא רוצים להרבות שנאה בישראל, ואז תיפתחנה חנויות כמו פטריות אחרי הגשם – הרבה יותר ממה צריך והרבה יותר ממה שאתם והרבה ראשי הרשויות רוצים.

יעל גרמן: זה מצד אחד.

יעל גרמן: מצד שני, הברירה השנייה היא לבוא ולומר: אנחנו ניגש לבית המשפט ונדרוש שיאכפו את החוקים ויסגרו את החנויות.

יעל גרמן: ואז מה יקרה?

יעל גרמן: שנאה.

יעל גרמן: הסתה.

יעל גרמן: הפגנות.

יעל גרמן: מלחמת אחים.

יעל גרמן: האם את זה אנחנו רוצים?

יעל גרמן: זה lose-lose.

יעל גרמן: הפסד.

יעל גרמן: כישלון משני הצדדים.

יעל גרמן: מי צריך את זה?

יעל גרמן: מי מעז לומר שלא יהיה שינוי?

יעל גרמן: בוודאי שיהיה שינוי.

יעל גרמן: יהיה שינוי תהומי.

יעל גרמן: יהיה שינוי תהומי במצב הקיים כלפי התושבים החילונים, ויהיה שינוי גם כלפי החרדים, שבמקום להושיט להם יד ולשבת איתם ולמצוא איזושהי אמנה שבאמת תמצא פתרון לחיים ביחד – כמו שאמרה השופטת נאור וציטט קודם חברי חבר הכנסת בוז'י הרצוג – במקום זה ניכנס למלחמות דת מיותרות, מכוערות, משסעות.

יעל גרמן: על זה באים ואומרים לי ששום דבר לא ישתנה, הכול יישאר אותו דבר?

יעל גרמן: אבל לא רק בתחום הזה תהיה מהפכה – כי תהיה מהפכה.

יעל גרמן: אחת מן השתיים: או שתיפתחנה חנויות כפטריות אחרי הגשם ואף אחד לא יעשה שום דבר, או שיסגרו את הכול.

יעל גרמן: כי אין אפשרות ביניים; כאמור, החוק הקיים לא מאפשר אפשרות ביניים.

יעל גרמן: אבל עוד מהפכה אחת תיעשה, לא פחות חמורה מהראשונה – חברי וידידי חבר הכנסת מאיר כהן, שאתה יודע את העצמאות שלנו כראשי רשויות: החוק למעשה מונע מעיריות שיש בהן בחירות דמוקרטיות – כידוע לכן הרשויות המקומיות הן המקום הדמוקרטי ביותר, שבו יש בחירה כפולה: בחירה ישירה בראש העיר, בראש הרשות, ובחירה במועצת העיר.

יעל גרמן: ראש הרשות, למעשה, מחויב לתושבים שלו באופן אישי.

יעל גרמן: החוק הזה בא למנוע את המימוש של הדמוקרטיה המקומית; החוק הזה למעשה פוגע אנושות באוטונומיה של הרשות לעצב את אופייה ואת אופי תושביה; הוא מונע מראש הרשות לקיים את הבטחותיו.

יעל גרמן: ראש רשות רץ לבחירות ובא ואומר:

יעל גרמן: אני אשמור על רשות ששומרת על שיתוף פעולה, אבל יהיו פתוחות בה חנויות – חלק מהחנויות תהיינה פתוחות בשבת.

יעל גרמן: הוא לא יוכל לקיים את הבטחתו, ולמעשה אנחנו מקעקעים את היסוד הדמוקרטי של הרשות המקומית.

יעל גרמן: וזה שום דבר?

יעל גרמן: ועל זה באים ואומרים לי שהחוק הזה הוא כלום?

יעל גרמן: הרי אנחנו לא היינו מסכימים ששר הפנים לא ייתן הסכמתו לחוק עזר בנושא שעות פתיחת חנויות ביום חול; לא היינו מסכימים ששר הפנים לא ייתן הסכמתו להפעלת פקחים בתחום שמירת הסביבה, או השמירה על החופים, או כל נושא אחר שנתון לסמכותה ולפיקוחה של העירייה – כי אנחנו מבינים שזאת חובתו וזה המנדט של ראש העיר ושל מועצה: לנהל את העיר בהתאם לאופי תושביה.

יעל גרמן: אז מדוע מחריגים את השבת?

יעל גרמן: האם יש הצדקה לקחת את השבת ולעשות לה חוק מיוחד?

מנחם אליעזר מוזס: בעלי החנויות הקטנות הם שפנו אל בית המשפט.

יעל גרמן: הבעיה הדתית של השבת במדינה איננה ניתנת לפתרון על ידי פרוגרמה שלילית – מה אסור אך ניתן להיתר.

יעל גרמן: היא צריכה להיפתר על ידי פרוגרמה חיובית פרוספקטיבית.

יעל גרמן: מי יודע מי אמר זאת?

יעל גרמן: אף אחד לא מרוכז.

יעל גרמן: אמר את זה פרופ' ליבוביץ, ישעיהו ליבוביץ, לפני למעלה מ-66 שנים.

יעל גרמן: והרב סתיו, רק לפני חצי שנה התבטא ואמר: המחשבה שאנחנו חייבים – אנחנו, הדתיים – חייבים להיכנס לוורידים של החילונים בכל דבר ובזה אנחנו משרתים את היהדות, אמר הרב סתיו – אני חושב שזאת טעות.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לספר לכם שגם דרעי, שר הפנים, התבטא ביולי השנה וכך אמר:

יעל גרמן: ללא אמנה חברתית-דתית מוסכמת אנו עלולים להגיע למלחמת אחים.

יעל גרמן: דרעי מדבר, בצדק, על אמנה, לא על חוק; על אמנה שתושג בהסכמה, לא על חוק שיבוא בכפייה.

יעל גרמן: אז מדוע, השר דרעי, בחרת לפנות, אחרי שדיברת בעד אמנה, לחוק של כפייה, לחוק שהוא מזיק ומסית – לחוק המרכולים?

יעל גרמן: כמו שאמרתי, מי שאומר שזה כלום מסתיר מאיתנו את האמת, כי החוק הזה למעשה ישנה את המצב הקיים ויעשה שתי מהפכות: האחת, כאמור, הינה במצב הערים שבהן המרכולים והפיצוציות פתוחים.

יעל גרמן: אבל המהפכה השנייה, שהיא בעיניי חמורה לא פחות, היא המהפכה הנוגעת לסמכויות של השלטון המקומי ולצורת השלטון בו.

יעל גרמן: השלטון המקומי, כפי שאמרתי, הוא מוקד של דמוקרטיה מקומית.

יעל גרמן: ראש הרשות נבחר בבחירות ישירות, ולצידו מועצה הנבחרת בנפרד.

יעל גרמן: המחויבות האישית של ראש הרשות מחייבת אותו לקבל סמכויות כדי למלא ולהגשים את הבטחותיו לציבור.

יעל גרמן: חוקי העזר הם אחד האמצעים לכך – למעשה, האמצעי המרכזי – והשלטון המרכזי הכיר בכך.

יעל גרמן: כבר בשנת 1990, כאשר היה ויכוח אם יש באמת לשלטון המקומי סמכות לקבוע את פתיחתן וסגירתן של חנויות בשעות המנוחה, בא המחוקק הראשי, הכנסת, שינה את פקודת העיריות וקבע שיש סמכות, והסמכות היא חוק ההסמכה.

יעל גרמן: הסמכות היא בידי ראש הרשות – ראש הרשות מחזיק בסמכות לחוקק בענייני פתיחה וסגירה של חנויות בשבת ובכלל.

יעל גרמן: בבג"ץ המרכולים, שדן בנושא, אמרה השופטת דפנה ארז-ברק כי "נקודת המוצא לדיון בענייננו היא שחקיקת חוקי עזר מסורה לשלטון המקומי – – – החלטתו של השר אמורה לפקח על חוקיות פעולתה של הרשות – – – היא אינה מיועדת להחליף את שיקול דעתה של הרשות המקומית בחקיקת חוקי עזר", מתוך הכרה "באוטונומיה שלה להחליט בתחומים שנמסרו לסמכותה".

יעל גרמן: זאת אומרת, לא די בחוק ההסמכה, שנתן במפורש את הסמכות בידי ראש הרשות – באו גם שופטי בג"ץ, שופטי העליון, ואמרו במפורש: הסמכות לחוקק חוקי עזר נמצאת בידי ראש הרשות, בידי הרשות המקומית.

יעל גרמן: אבל החוק שבא היום ומבקשים מאיתנו לאשר פוגע בסמכותה של הרשות המקומית, פוגע בהסדרים מקדמת דנא, פוגע בחוק ההסמכה, פוגע בכל קביעות בג"ץ שקבעו בנושא הזה.

יעל גרמן: הוא פוגע בעקרון הבחירה של התושבים, שבחרו בראש הרשות מתוך ידיעה שבסמכותו לקבוע את איכות חייהם בכל התחומים שמסורים לידיו, ממש כפי שאמרה השופטת ברק.

יעל גרמן: השופטת נאור אף הוסיפה והבהירה כי ביסוד חוק ההסמכה, אותו חוק שנתן בידי הרשות את האפשרות לחוקק את חוק העזר, מונחת התכלית שהאיזון בין זכויות מתנגשות ייערך דווקא ברמה המקומית, ולא ברמה הארצית.

יעל גרמן: מהן הזכויות המתנגשות?

יעל גרמן: ודאי שיש פה זכויות מתנגשות.

יעל גרמן: אין ספק שהזכות לשמור על השבת היא זכות ראויה, אבל גם הזכות לחיות את חיינו כפי שאנחנו רוצים, ולחיות את השבת ולשמור אותה כפי שאנו רואים – גם היא זכות בפני עצמה.

יעל גרמן: יש את זכות השוויון ויש את הזכות של חופש העיסוק – יש כאן זכויות מתנגשות, אבל המקום לאזן בין הזכויות המתנגשות הוא ברשות המקומית, על ידי חוקי העזר של הרשות המקומית.

יעל גרמן: והיא מוסיפה ואומרת: האיזון בין זכויות מתנגשות ייערך ברמה המקומית, ולא ברמה הארצית.

יעל גרמן: בכך ניתן ביטוי לצביון המקומי ולנסיבות הייחודיות של כל מקום.

יעל גרמן: העירייה היא הגוף המתאים להכריע בדבר נקודת האיזון המתאימה, הנותנת משקל למכלול השיקולים, ובהם הרכב האוכלוסייה, חייה ואופייה של העיר.

יעל גרמן: קובעת שופטת בית משפט עליון – לא אחת אלא שתיים – ולאחר מכן, בערכאה הנוספת, בדיון הנוסף לפני שבעה שופטים, שישה שופטים קבעו זאת – שהאיזון הנכון ייעשה ברמה המקומית; יש כאלה שאומרים האזורית, אבל בוודאי לא בארצית.

יעל גרמן: בא החוק הזה וברגל גסה מבטל חוק, מבטל ומצפצף על פסיקת בג"ץ פעמיים; מבטל ומצפצף ומזלזל בהחלטות של שופטות בית משפט עליון; מבטל ומזלזל בדמוקרטיה המקומית, ולמעשה מפר את המבנה הראוי, את האיזון הראוי שחייב להיות ברשויות המקומיות.

יעל גרמן: למעשה, החוק הזה שומט מהשלטון המקומי את עצמאותו לקבוע את אופייה של העיר בהתאם להרכב האוכלוסייה שבה.

יעל גרמן: למעשה, החוק הזה נוטל מהתושבים, במובן המהותי – כמו שאנחנו אומרים, בתכל'ס – הוא לוקח את הזכות של הבחירה שלהם.

יעל גרמן: למעשה, החוק הזה הופך את זכות הבחירה – הבחירה של התושבים בראש הרשות – לכלי ריק.

יעל גרמן: כי אם התושבים בוחרים בבחירה ישירה בראש רשות שאין לו סמכות לשנות חוק שהוא חושב שהוא לטובת הציבור, הרי שהחוק הזה הופך את כל הבחירה הדמוקרטית ברשויות המקומיות לכלי ריק.

יעל גרמן: זהו חוק אנטי-דמוקרטי, חוק שפוגע באושיות המוסדות ובשיטת השלטון בשלטון המקומי.

יעל גרמן: זהו חוק שפוגע בחיי התושבים ועלול להביא לליבוי שנאה כלפי הדת והחרדים.

יעל גרמן: הוא פוגע, כאמור, בסמכויות השלטון המקומי ושם ללעג את חוק ההסמכה, ולמעשה, כפי שאמרתי, מבטל בפועל את הבחירה הישירה.

יעל גרמן: זהו חוק לא ראוי ולא חוקתי, במובן שהוא פוגע בכבוד האדם וחירותו.

יעל גרמן: לכן אני מציעה לוותר על החוק הרע הזה; לשבת יחד על אמנה – ממש כפי שהשר דרעי אמר:

יעל גרמן: המקום למצוא פתרונות לבעיות בין דת למדינה, ובכלל לכל הבעיות של הדת, זה באמנה, בהסכמה, מתוך הדדיות, מתוך התחשבות.

יעל גרמן: ניתן מצד אחד לשמור על צביון השבת, ואני לא חושבת שיש מישהו, גם פה במשכן וגם מחוץ למשכן – אולי מעטים, בודדים, שאינם רוצים באמת לשמור על צביון השבת.

יעל גרמן: הרי לא על כך אנחנו מדברים.

יעל גרמן: ללא ספק אותו משפט שבן-גוריון אמר בסטטוס קוו, כשהוא אמר שהשבת תהיה יום המנוחה החוקי במדינה היהודית – אין לנו בכלל ספק.

יעל גרמן: אנחנו לא מערערים על כך.

יעל גרמן: אבל מה יהיה צביון השבת?

יעל גרמן: איך אנחנו נקיים אותה?

יעל גרמן: האם מיעוט יכפה על הרוב לקיים את השבת כפי שהוא חפץ?

יעל גרמן: אולי המיעוט יתפכח, יפקח עיניו ויבין שזו לא הדרך, ובמקום להעביר חוק של כפייה דתית, יבוא ויאמר: בואו נשב ונראה על מה אנחנו מסכימים ועל מה לא, וננסה למצוא באמת את עמק השווה?

יעל גרמן: אמרה השופטת ברק: לא יכול להיות שכל צד יבוא ויאמר "כולה שלי".

יעל גרמן: והיא דיברה על שני הצדדים.

יעל גרמן: למה היא התכוונה?

יעל גרמן: היא אמרה: לא יכול להיות שאלה שלא שומרים בכלל שבת, החילונים, לצורך העניין, יבואו ויאמרו: אנחנו רוצים שהכול יהיה פתוח – כולה שלי; אבל גם לא יכול להיות שהחרדים והדתיים יבואו ויאמרו: הכול יהיה סגור, לא מוכנים ששום דבר יהיה פתוח – כולה שלי.

יעל גרמן: לא כולה שלי, לא כולה שלו ולא כולה שלה.

יעל גרמן: אין "כולה שלי".

יעל גרמן: ואמרה נאה השופטת נאור בסיום תפקידה, כשהיא באה ואמרה – וציטט את זה כבר חבר הכנסת חברי בוז'י הרצוג, אבל אני אצטט את זה פעם נוספת, כדי שישמעו את זה טוב, כדי שזה יחדור לתודעה ואולי ישנה משהו – וכך היא אמרה: "מלאכת האיזון שהוטלה על הרשות המקומית אומנם אינה פשוטה, אך היא הכרחית לקיום חיים משותפים בחברה רב-גונית כשלנו.

יעל גרמן: חיים משותפים אינם 'הכול או לא כלום', אלא מבוססים על סובלנות לדעה שונה, על כבוד הדדי, על ויתורים הדדיים.

יעל גרמן: חיים משותפים אינם 'שחור ולבן', אלא ספקטרום.

יעל גרמן: הם שעונים על ההכרה שהאדם הוא יצור חופשי שמעצב את סיפור חייו", והוא עושה זאת במסגרת החברה.

יעל גרמן: אבל "אין בכך משום ויתור על מרכיבי יסוד בזהותנו או על ייחודו של כל אחד מאיתנו".

יעל גרמן: כן, אנחנו חברה, וכחברה אנחנו צריכים לדעת מהו המכנה המשותף, היכן אנחנו מוותרים, היכן אתם מוותרים, היכן הם מוותרים, נכון.

יעל גרמן: אבל אסור לנו לרמוס את האדם, את הבודד.

יעל גרמן: אסור לנו לכפות על האדם, על הבודד, אורח חייו לא לו; אסור לנו לכפות זאת על חרדים הרוצים לשמור על אמונתם ודרכם, ואסור לכפות זאת גם על הקהל החילוני, שגם לו אמונות וערכים ודעות, וגם הוא רוצה לשמור על אורח חייו.

יעל גרמן: צריך לדעת לכבד.

יעל גרמן: "לא תפיסה של 'אני לא אחתום על חילול שבת', אלא הכרה בחיוניותה של תפיסת 'חיה ותן לחיות'".

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, ערב טוב, עמיתיי חברי הכנסת, ולקראת לילה לבן נוסף בכנסת; שבוע שלישי ברציפות – לילה לבן בכנסת.

דב חנין: גבירותיי ורבותיי, הציבור הישראלי הרחב שמסתכל עלינו ברגעים אלה – –

חיים כץ: ואתה רוצה להגיד – – –

דב חנין: – – במה הכנסת עוסקת בלילות לבנים?

חיים כץ: ואתה רוצה – – –

דב חנין: במה הכנסת עוסקת בלילות לבנים, ובמה הכנסת לא עוסקת, שלושה שבועות ברציפות?

דב חנין: בשבוע הראשון התעסקנו בהברחת ראש הממשלה נתניהו מחקירות המשטרה.

דב חנין: אחרי שטיפלנו בבעיה הדחופה הזאת, ואין ספק שמדובר בבעיה דחופה, טיפלנו בנושא דחוף לא פחות: מימון הפריימריז של חברי הכנסת מהליכוד.

דב חנין: אחרי שטיפלנו גם בבעיה הזאת, אנחנו עוברים – – –

חיים כץ: למה?

חיים כץ: מפלגת העבודה לא?

דב חנין: גם מפלגת העבודה.

חיים כץ: ומרצ לא?

דב חנין: אחרי שטיפלנו בבעיה הזאת, אנחנו עוברים היום לתחזוק הקואליציה – תחזוק הקואליציה, הבטחת המשך קיום הקואליציה.

דב חנין: אז שלוש בעיות, הכנסת מקדישה להן שלושה שבועות רצופים, אבל בשלושת השבועות הרצופים האלה הכנסת לא התעסקה בנכים, לא התעסקה בקשישים, לא התעסקה במפוטרים, לא התעסקה במצוקת בתי החולים ולא התעסקה בכל הבעיות החברתיות שהציבור בישראל דורש וזכאי לקבל עליהן תשובה.

דב חנין: אנחנו לא עוסקים בנושאים החשובים.

דב חנין: אנחנו עוסקים בנושאים שמאפשרים לראש הממשלה נתניהו להישאר בשלטון, להישאר חופשי מאימת הדין, מחקירות המשטרה ומהמשפטים הצפויים לו, לאפשר לו להחזיק את תומכיו הפוליטיים ולאפשר לו להחזיק את הקואליציה שלו.

דב חנין: בזה אנחנו עוסקים, עמיתיי חברי הכנסת.

דב חנין: החוק שלפנינו היום הוא חוק בעייתי, הוא חוק מסוכן, והוא בעיקר חוק מאוד מאוד גרוע, והוא חוק מאוד גרוע קודם כול בגלל הפגיעה בדמוקרטיה.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, כל הרעיון הזה שאומר שהחלטות של השלטון המקומי וחוקי עזר של השלטון המקומי צריכים אישור של שר בירושלים הוא רעיון שאיננו מתאים למדינה דמוקרטית; הוא רעיון שאיננו מתאים למערכת של שלטון מקומי נבחר בתוך מדינה דמוקרטית, שבה גם השלטון המרכזי הוא נבחר.

דב חנין: הרעיון הזה יובא למשפט הישראלי בתקופת המנדט הבריטי.

דב חנין: בימי המנדט, השלטון הבריטי לא סמך על ה-natives – לא היהודים ולא הערבים – ולכן דרש שכל החלטה של עירייה תהיה באישור הנציב העליון.

דב חנין: היום שר הפנים הוא מחליפו עלי אדמות של הנציב העליון הבריטי.

דב חנין: ככה נוצר המנגנון המעוות הזה; ככה נוצרה הסמכות הבעייתית הזאת של שר לקבוע אם חוק עזר עירוני יהיה תקף או שהוא ייפסל.

דב חנין: בית המשפט העליון קבע גבולות לסמכות הזאת של שר הפנים, ועכשיו רוצים להתגבר על פסק דינו של בית המשפט העליון ולקבוע לשר הפנים סמכויות לכופף, להכניע, לבטל החלטות של עיריות ושל רשויות מקומיות, בעניינים שנוגעים לימי המנוחה, שנוגעים לשבת.

דב חנין: זו פגיעה בדמוקרטיה.

דב חנין: כמובן, בעיה נוספת שקיימת בחוק הזה היא בעיית הכפייה הדתית.

דב חנין: זה חוק מובהק של כפייה דתית.

דב חנין: אבל עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להתמודד גם עם הנימוק שהעלו בתמיכה לחוק הזה, והוא הנימוק החברתי.

דב חנין: באו ואמרו לנו: בעצם, מאחורי החוק הזה יש גם נימוק חברתי של הגנה על אנשים שלא רוצים לעבוד בשבת.

דב חנין: אני, אגב, תומך בהגנה על זכותם של אנשים לא לעבוד בשבת.

דב חנין: אני תומך בזכות הזאת, אבל כשמדברים על החוק הזה, עמיתיי חברי הכנסת, הנימוק החברתי הוא למרבה הצער נימוק שקרי.

דב חנין: ואיך אני יודע שהוא נימוק שקרי?

דב חנין: כי אני רואה בחוק הזה, למשל, את החרגת חנויות הנוחות בתחנות הדלק.

דב חנין: מה, בתחנות הדלק העובדים לא צריכים הגנה?

דב חנין: הם לא ראויים להגנה?

דב חנין: לא צריך להגן על זכותם לא לעבוד בשבת?

דב חנין: אבל החנויות האלה, ששייכות לרשתות, ששייכות לבעלי הון – החנויות האלה יכולות להמשיך לעבוד, והן ימשיכו לעבוד בשבת.

דב חנין: הקניונים הגדולים שנמצאים בפאוור-סנטרים שמחוץ לערים, גם הם ימשיכו לעבוד בשבת.

דב חנין: במי אנחנו פוגעים?

חיים כץ: דב, דב – – –

דב חנין: אנחנו פוגעים בעסקים קטנים, אנחנו פוגעים בעסקים בינוניים, אנחנו פוגעים באלה שלא חזקים מספיק להשפיע על השלטון, לכופף את השלטון ולהתאים את החקיקה לצרכים שלהם.

עיסאווי פריג': דב, דב, ברשותך – – –

חיים כץ: זה לא על חשבון הזמן.

חיים כץ: אם לא – עשר שניות עליי.

חיים כץ: הם עובדים בתחנות הדלק בעבודה מועדפת ומקבלים בונוס של 1,000 שקל לחודש.

דב חנין: הם לא מקבלים.

דב חנין: אני רוצה להגיד לך – בחנויות הנוחות לא מקבלים בונוסים.

דב חנין: ערבים – זה לא עבודה מועדפת.

דב חנין: אני אכיר לך, אני אקח אותך לחנויות הנוחות.

דב חנין: אני אקח אותך לחנויות הנוחות.

דב חנין: אני מוכן להסתובב איתך בארץ, אדוני השר.

דב חנין: א.

דב חנין: זה יהיה לי לעונג, ואתה תראה יחד איתי מי האנשים שעובדים שם.

עיסאווי פריג': אני לא בטוח שהשר צודק.

עיסאווי פריג': במקרה אני – – –

חיים כץ: בחנויות הנוחות?

חיים כץ: ואללה, תיכנס, תראה.

דב חנין: אני מזמין אותך.

דב חנין: תבוא איתי – – –

חיים כץ: בתחנה יכול להיות ערבי.

חיים כץ: בתוך החנויות – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אתה מוסיף לי דקה – – –

עיסאווי פריג': אל תדאג, יש לך מספיק זמן.

דב חנין: יופי.

דב חנין: אני אצטרך את הדקה הזאת, כי אני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת – – –

עמר בר-לב: עיסאווי, לפחות בתחנות דלק בין איפה שאתה גר לאיפה שאני גר זה הכול עובדים ערבים.

דב חנין: נכון.

עיסאווי פריג': אבל לא עבודה מועדפת ולא מקבלים – –

דב חנין: לא עבודה מועדפת ולא שום דבר מועדף.

עיסאווי פריג': – – את ה-1,000 שקל.

דב חנין: לא מקבלים את ה-1,000 שקל.

דב חנין: לא מקבלים.

עמר בר-לב: – – – חנויות הנוחות בין איפה שהוא גר לאיפה שאני גר, בכוכב יאיר – כל האזור שם זה צעירים ערבים, בחנויות הנוחות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר גם על נושא השבת.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שהחוק הזה וחוקים דומים לו פוגעים גם בשבת.

דב חנין: החוק הזה הוא פגיעה בשבת, כי אני חושב שהרעיון של השבת הוא רעיון יפה, הוא רעיון מקסים, הוא רעיון שסביבו אפשר לייצר שותפות והסכמה רחבה בציבור, ואתם, עם חוקים כאלה של כפייה דתית, של מנגנונים אנטי-דמוקרטיים, אתם, חברי הכנסת שתומכים בדבר הזה, וקודם כול ראש הממשלה נתניהו, שמוביל את המהלך הזה – אתם פוגעים בשבת ואתם פוגעים בהסכמה הרחבה שניתן ליצור מסביב לשבת.

דב חנין: כי השבת היא באמת רעיון יפה, הרעיון של יום מנוחה, של יום מנוחה לאדם, של יום מנוחה לאדם העובד, של יום שכמו שכתב אברהם יהושע השל, בזמנו: יום של פסק זמן במירוץ הגדול של החיים.

דב חנין: זה רעיון מקסים.

דב חנין: זה רעיון שמזכיר לנו איך יכולים להיראות חיים אחרים; איך יכולים להיראות החיים שאינם כפופים לאותו מרוץ צרכני אין-סופי, שעליו כתבה פעם לילי טומלין: במירוץ העכברים, מי שמנצחף גם הוא נשאר בסופו של דבר רק עכבר.

דב חנין: אז השבת הוא דבר מאוד יפה, אבל השבת מחייבת הסדר אחר לגמרי ממה שקיים כיום בחברה הישראלית.

דב חנין: ההסדר שקיים בחברה הישראלית הוא הסדר גרוע; הוא הסדר עקום; הוא הסדר שבו כולם מפסידים וגם השבת מפסידה.

דב חנין: ראו למשל את עניין התחבורה הציבורית: אין תחבורה ציבורית בשבת.

דב חנין: מה זה אומר?

דב חנין: זה אומר שמי שיש לו כסף יכול לנסוע ברכב הפרטי שלו לחוף הים או למרכז הקניות, ומי שאין לו כסף נשאר תקוע בבית.

דב חנין: זו שבת?

דב חנין: זה רעיון שוויוני, סוציאלי, מתקדם, אנושי?

דב חנין: ממש לא.

דב חנין: ולכן, הגיע הזמן שאנחנו נייצר הסדר אחר לגמרי לשבת הישראלית, ובהסדר האחר הזה צריכה להיות תחבורה ציבורית – כן, תחבורה ציבורית בהיקפים שמתאימים לביקושים שיש בשבת.

דב חנין: היא צריכה להיות תחבורה ציבורית אחרת.

דב חנין: אני הצעתי בזמנו – ואני שמח שהמהלך הזה מתקדם – שאנחנו, בשבת, נרחיב את רשת מוניות השירות כדי שמכל מקום לכל מקום בארץ אנשים יוכלו להגיע מהר ונוח, במחירים נמוכים, בתחבורה ציבורית, במוניות שירות, וזה יכול להיות הסדר נהדר לכל הארץ.

דב חנין: אפשר, אגב, אדוני היושב-ראש, גם להפעיל רכבות בשבת.

דב חנין: בואו ניקח למשל עובדים ערבים שיסיעו את הרכבות בשבת.

דב חנין: אין שום פגיעה, לדעתי – – –

עיסאווי פריג': רק בגלל השבת ניקח את העובדים הערבים?

דב חנין: לא, גם בגלל זה שיש עובדים ערבים מצוינים והם ינהגו ברכבות מצוין, אבל אני אומר את זה אפרופו השבת, אפרופו השבת.

דב חנין: תראו איזה פתרון פשוט, אפשרי ונוח יש לנו כדי שיהיו גם רכבות בשבת, בלי שזה אפילו יעורר מחלוקת דתית והלכתית.

דב חנין: וצריך לאפשר בשבת תרבות, פעילות של ספורט, ולאנשים – להגיע לפעילויות האלה בתחבורה ציבורית נוחה, זולה, אפשרית.

עיסאווי פריג': אני מוסיף לך דקה.

עיסאווי פריג': זה יספיק לך?

דב חנין: דקה וחצי על חשבון השר כץ.

חיים כץ: עליי, עליי.

חיים כץ: תן לו ממני.

חיים כץ: עליי.

דב חנין: בהחלט, בהחלט.

דב חנין: תודה רבה, אדוני השר.

דב חנין: לכן אני אומר:

דב חנין: אנחנו יכולים וצריכים להגיע להסדר אחר לגבי דמותה של השבת הישראלית, שיאפשר באמת לאנשים להגיע לספורט – –

חיים כץ: – – – גם.

עיסאווי פריג': תן לנו לפחות לאופוזיציה, קצת – – –

דב חנין: – – לנופש, לפנאי, כדי שאנשים יוכלו לחיות בשבת, ליהנות בשבת.

דב חנין: מי שרוצה, כמובן, ללכת ולהתפלל בבית כנסת בשבת, זו זכותו המלאה.

דב חנין: אני מתנגד לכפייה דתית ומתנגד גם לכפייה אנטי-דתית, ואני אומר:

דב חנין: אותה תחבורה ציבורית שצריכה לפעול בשבת, בוודאי לא צריכה לפעול בתוך שכונת מאה שערים – אני אתנגד לזה – כדי לאפשר גם לחרדים וגם לדתיים לחיות כמו שהם רוצים.

דב חנין: זו דמותו של ההסדר החדש שאנחנו צריכים לייצר בשבת.

דב חנין: אם נעשה את המהלך הזה, אדוני היושב-ראש, אנחנו נגיע לשבת שתאפשר לכל אחד לחיות את חייו וליהנות בדרכו.

דב חנין: מי שרואה את השבת כיום של תפילה ילך ויתפלל, ומי שרואה את השבת כיום של משפחה יחיה עם משפחתו, ומי שירצה לנצל את השבת לתרבות, לפנאי, לנופש, לספורט, לים, יוכל לעשות את זה, כי ניתן לו את המערכת התומכת שמאפשרת לעשות את זה, גם אם הוא צריך תחבורה ציבורית ואין לו כסף.

דב חנין: אגב, המציאות של היעדר תחבורה ציבורית בשבת היא גם מציאות של חילול שבת המוני.

דב חנין: אתה ראית איזה פקקי תנועה יש בכל מיני מקומות?

דב חנין: זה נראה לכם מכבד את השבת ומכבד את כבודה של השבת?

דב חנין: אבל, עמיתיי חברי הכנסת, כל הדיון הזה על השבת הוא כל כך זר לממשלה הזאת.

דב חנין: היא לא מתעניינת לא בשבת ולא בימי החול.

דב חנין: היא לא מתעניינת לא באלה שרוצים להתפלל ולא באלה שרוצים להגיע לים או לתיאטרון.

דב חנין: מה שמעניין את הממשלה הזאת זה להמשיך לשלוט כדי להמשיך ולעשות פה את מה שנוח ומה שמתאים לאלה ששולטים.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו כמובן נתנגד לחוק הזה.

דב חנין: אני קורא לכל חברי הכנסת להתנגד לחוק הזה, ואני קורא לציבור הרחב לראות את הדיון הזה שאנחנו עושים בכנסת ולהבין שצריך להצביע נגד אותם שרים ואותם מנהיגים שמתעללים בנו במקום להציע פתרונות אמיתיים.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, יש לך עשר דקות.

חיים כץ: שתי דקות עליי.

עיסאווי פריג': שתי דקות?

עיסאווי פריג': אבל הוא לא מהצד הנכון.

חיים כץ: אז תוריד לו שתי דקות.

עיסאווי פריג': נוריד לו את שתי הדקות?

חיים כץ: כן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת פורר, יש לך עשר דקות.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, אני חושב שזו פעם ראשונה שאני מדבר ואתה יושב בראש הישיבה.

עודד פורר: אני בטוח שדווקא אתה תצביע בעד החוק הזה, לא?

עודד פורר: כי נראה לי שלתושבי כפר קאסם הוא יועיל מאוד.

עיסאווי פריג': במקרה הזה, ללא שום קשר לתושבי כפר קאסם, אני ואתה באותו צד.

עודד פורר: מה שיקרה – שפשוט הוא ימלא את כפר קאסם בקונים שייסעו לשם, לא בתחבורה ציבורית.

עודד פורר: מי שירצה לעשות את הקניות שלו יעשה אותן בכפר קאסם, או במקומות אחרים.

חיים כץ: אתה יודע כמה עובדים מכפר קאסם, אם יסגרו את המרכולים, יבואו הביתה ולא תהיה להם עבודה בראשון-שני-שלישי, כי בגלל שהם עובדים בשבת יש להם עבודה באמצע השבוע?

עודד פורר: זה כן.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה שזו תהיה הסיבה לצורך בחוק הזה.

עודד פורר: לא, זו לא הסיבה.

עודד פורר: בסוף זה נראה שבשביל תושבי כפר קאסם ובשביל חלק מהעסקים בכפר קאסם החוק הזה יעשה טוב.

עודד פורר: אני בטוח שלא זו מטרת החוק, וגם לא זו הסיבה שאנחנו מתנגדים לו.

עודד פורר: תראה, החוק הזה, מעבר לפגיעה שהוא גורם לשלטון המקומי וליכולת של כל קהילה לנהל את ענייניה, הוא רע במיוחד בגלל הפגיעה שהוא פוגע בעם ישראל וביכולת שלנו לחיות ביחד; ביכולת שלנו לכבד אחד את השני ולאהוב אחד את השני – או לא לאהוב אחד את השני – אבל לחיות בצורה כזו שאנחנו חיים זה עם זה – איש באמונתו יחיה – ומאפשרים לכל אחד את המסגרת שלו, בלי לפגוע מצד אחד במי שרוצה לשמור שבת בצורה כזאת, ובלי לפגוע מצד אחר במי שהשבת שלו נראית קצת אחרת והוא רוצה לנהל אותה בלי להפריע לדרך שבה השבת של האחר נראית.

עודד פורר: אני חי בעיר שאני מאוד אוהב.

עודד פורר: אני מאוד אוהב את רחובות.

עודד פורר: נולדתי שם, אבא שלי נולד שם, סבא שלי נולד שם.

עודד פורר: בעיר הזו חיים דתיים-לאומיים, חילונים וחרדים.

עודד פורר: חיים בשלום.

עודד פורר: יש רחובות, אדוני – אני לא יודע אם אתה יודע, אבל אם אני רוצה לנסוע בשבת מצד אחד של העיר לצד השני, יש אזורים מסוימים שאני לא יכול לעבור דרכם.

עודד פורר: הם סגורים בשבת.

עודד פורר: רחוב סגור; אי-אפשר לעבור דרכו בכלל עם רכב אפילו.

עודד פורר: לא שהמרכולים סגורים שם – הרחוב סגור, וטוב שכך, כי אין שום סיבה שבאזור שהוא כל-כולו חרדי, דתי, שומר שבת, הרחוב הזה יהיה פתוח בשבת.

עודד פורר: אז אני עושה עם הרכב עוד איזה סיבוב קטן.

עודד פורר: אבל יש אזורים, בשוליים של העיר, שפתוחים בשבת, והצטבר לו סדר גודל של סטטוס קוו כזה או אחר, שכולם יודעים אילו אזורים הם אזורים שאפשר לפתוח שם בשבת ואיזה אזורים סגורים בשבת – אגב, סגורים גם לבתי עינוגים, שמותר לפתוח אותם בשבת, כי מותר לך לפתוח בית קפה בשבת לפי החוק, אבל אף אחד לא רוצה שמתחת לבית שלו יהיה בית קפה.

עודד פורר: אז יש אזורים שאפילו שאפשר לפתוח אותם, בימים מסוימים ובשעות מסוימות הם סגורים.

עודד פורר: למה?

עודד פורר: כי חיים ביחד; כי מבינים את המנגנון הזה של לחיות ביחד.

עיסאווי פריג': מכוח חוק עזר.

עודד פורר: כן.

עודד פורר: וכל זה קורה בלי שאנשים יצאו לרחובות.

עודד פורר: אף אחד לא יצא לסגור את הרחובות ולזרוק אבנים על כלי רכב שנוסעים בשבת, ואף אחד לא יצא לרחובות לסגור את הרחובות בגלל שכן פותחים או לא פותחים בשבת, לא מהצד החילוני ולא מהצד הדת;.

עודד פורר: הבינו שהחיים המשותפים האלה הם כאלה שיודעים ליצור את הנראות של השבת, וזה מכבד את השבת עשרות מונים מזה שבסוף כשבעיר מסוימת יחליטו על אזורים כאלה ואחרים, אז יבוא שר הפנים ויגיד: סליחה, הרחוב הזה כן והרחוב הזה לא.

עודד פורר: לכן, החוק הזה הוא כל כך לא שייך למציאות שבה אנחנו חיים, ואני חושב שדינו במובן הזה להיעלם.

עודד פורר: מה יותר מזה שכל רשות מקומית, כל קהילה, תקבע ותדע איך לנהל את ענייניה?

עודד פורר: כי שווה בנפשך שיבוא מחר שר פנים לעיריית בני ברק ולא יאשר לעיריית בני ברק חוקי עזר שסוגרים אזורים מסוימים בשבת.

עודד פורר: הוא יגיד להם: אין שום סיכוי, אני לא מאשר לכם את חוק העזר הזה.

עודד פורר: זה בסמכותו.

עודד פורר: זה בסמכותו.

עודד פורר: הוא יכול להפעיל את הסמכות הזאת לפי החוק הזה גם לצד השני.

עודד פורר: אבל הרי לא זאת המטרה, ובדיוק כמו שזו לא המטרה, גם אין סיבה שיבוא מחר שר פנים לאילת ויגיד להם: ברחובות האלה אתם תסגרו בשבת, אפילו שאתם חושבים שהם יהיו פתוחים, או הפוך.

עודד פורר: הרבה יותר אנשים יבחרו בסוף, מבחירה, לכבד את השבת כפי שרוצים לראות אותה, או כפי שאנחנו היינו רוצים לראות אותה, מאשר בכפייה.

עודד פורר: וכשאתה מנסה לעשות משהו על האזרחים, מבחינה דתית, בכפייה, אתה רק מרחיק, ואתה רק יוצר אנטי, ואתה רק יוצר חוסר רצון להכיר וחוסר רצון ללמוד.

עודד פורר: ודווקא במובן הזה אני חושב שטועים חבריי לקואליציה; אני אומר את זה בלב כבד, כי אנחנו חלק מהקואליציה הזאת.

עודד פורר: ולמרות רצונם של רבים אולי מאלה שיושבים בצד הזה של האולם, אנחנו לא נפרק את הקואליציה הזאת, ואין לנו כוונה לפרק את הממשלה הזאת ולשלוח את העם לבחירות.

עודד פורר: אנחנו חושבים שהממשלה היא ממשלה טובה, ואנחנו חושבים שיש מקום לעשות עוד הרבה מאוד דברים שהממשלה הזאת מובילה וצריך לסיים אותם.

עודד פורר: אבל החוק הזה, במקרה הזה, הוא חוק רע, וזו אחת הסיבות שאנחנו דנו עוד לפני שהחוק הזה הגיע להצבעה.

עודד פורר: אמרנו גם ליושב-ראש הקואליציה וגם לחברים שלנו בקואליציה: אל תביאו את זה בכלל, כי אנחנו נצביע נגד החקיקה הזאת.

עודד פורר: אנחנו נצביע נגד החקיקה הזאת קודם כול כי ההסכם הקואליציוני שלנו מאפשר; כי קבוע בהסכם הקואליציוני שלנו שאם מביאים נושאים של דת ומדינה הם צריכים להידון בוועדה לנושא הזה ספציפי, ששם צריך הכול להתקבל בהסכמה.

עודד פורר: החוק הזה לא הגיע לוועדה הזאת, הוא הגיע באיזשהו מסלול בזק לכנסת, במין ניסיון להריץ אותו ולכפות – כפי שמנסים לכפות אורח חיים מסוים, גם לכפות פה על הכנסת את החקיקה הזאת, ולזה אנחנו לא ניתן יד.

עודד פורר: הודענו שנצביע נגד בקריאה ראשונה והצבענו נגד בקריאה הראשונה; הודענו שנתנגד לו בוועדות והתנגדנו לו בוועדות; ואנחנו גם הודענו שנצביע נגד בקריאה השנייה והשלישית, וגם הלילה, ככל שהעניין הזה יגיע להצבעה, אנחנו נצביע נגדו בקריאה השנייה והשלישית.

עודד פורר: אני חושב שפה חבריי – לא מהסיעות החרדיות, אני אקרא לזה מהסיעות הציוניות, הסיעות שמרכיבות גם הן את מרבית הקואליציה הזאת – היו צריכים לקום ולהגיד שהחוק הזה, אין לו מקום; אין לו מקום פעם אחת כי הוא מוביל כפייה דתית, ופעם שנייה כי הוא גם פוגע באחדות בעם.

עודד פורר: הוא מוביל בסוף לאותם ויכוחים שהופכים את הנושא הזה של דת ומדינה לאיזשהו נושא שרבים עליו, והמריבה הזאת היא מה שכואב – העובדה שבסוף מעיר שחיה בשלום וחיים בה בשלום הדתיים והחילונים היא תהפוך להיות עיר שנלחמים בה ושיוצאים להפגין כדי לפתוח מרכול או כדי לסגור מרכול.

עודד פורר: אני חושב שזה לא מה שמכבד וזה לא מה שיועיל, לא לנושא השבת ובטח שלא לחיים שלנו במדינת ישראל.

עודד פורר: לכן, אדוני היושב-ראש, אף על פי שהחוק הזה אולי מועיל לחלק מהיישובים הלא-יהודיים בישראל, שיוביל אליהם הרבה קונים בסופי השבוע, אני חושב שהוא פוגע גם במרקם החיים בכלל מדינת ישראל, ובסוף, כפי שגם ציין, אני חושב, השר כץ, הוא פוגע גם ביכולת להתפרנס לאורך כל השבוע כולו.

עודד פורר: צריך להבין גם מה המספרים שעליהם מדברים.

עודד פורר: בואו ניקח למשל את תל אביב, שהיא כמובן מוחרגת מהחוק הזה, לפחות לפי חלק מהפרשנים לחקיקה.

עודד פורר: הם אומרים: תל אביב מוחרגת מהחוק, אבל החוק הזה התעורר בגלל תל אביב.

עודד פורר: ומה הסיפור בתל אביב?

עודד פורר: כל הסיפור בתל אביב הוא פתיחה של 165 מרכולים בשבת, שבעקבות חוק העזר העירוני יהיו פתוחים – אגב, המשמעות של זה שחלק מהמרכולים ייסגרו.

עודד פורר: ישנם מרכולים בחוק העזר העירוני שחוקקה תל אביב שלא יוכלו – – –

עיסאווי פריג': תסביר את זה.

עיסאווי פריג': מעניין.

עודד פורר: הרי מה קרה?

עודד פורר: מה קרה בסוף?

עודד פורר: בסוף באו ואמרו: צריך להסדיר את זה.

עודד פורר: קבענו – לא קבענו; עיריית תל אביב קבעה שאזורים מסוימים או מקומות מסוימים אפשר לפתוח בהם מרכול בשבת, ובמקומות מסוימים אי-אפשר.

עודד פורר: אז יש מקומות שקבעו שאי-אפשר, והמשמעות היא שמרכול יצטרך להיסגר כדי לפתוח או כדי לא לסגור מרכולים אחרים.

עודד פורר: אבל כמה עסקים יש בתל אביב?

עודד פורר: כשאומרים: פוגעים בשבת, אין שבת.

עיסאווי פריג': מאות.

עודד פורר: בתל אביב יש 50,000 עסקים.

עודד פורר: 50,000 עסקים בתל אביב.

עודד פורר: בסוף אתה מדבר על 165 מרכולים שייתנו שירות לחלק קטן מהאוכלוסייה, או לחלק מהאוכלוסייה שכן רוצה לעשות את הקניות שלו או לא רוצה לעשות את הקניות שלו.

עודד פורר: ובסוף, על הבסיס הזה – – –

עיסאווי פריג': תגיד לי, מתוך 50,000 עסקים הרשומים בתל אביב, 165?

עודד פורר: 165 מרכולים יהיו פתוחים בשבת, כן, זאת המשמעות.

עודד פורר: אגב, זה גם עונה למונח "בטל בשישים", אבל אני לא עד כדי כך חזק – – –

חיים כץ: מי רצה את חוק המרכולים?

עודד פורר: מי רצה?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: סוחרים בתל אביב שאמרו: תסגרו את המרכולים, כי הם דופקים לנו את הפרנסה.

עודד פורר: אז יש כאלה שאומרים שהם דופקים ויש כאלה שאומרים שהם לא דופקים.

חיים כץ: החבר'ה פנו לבג"ץ ואמרו: תפסיקו את העבודה שלהם, כי אנחנו רוצים לנוח בשבת – והם לאו דווקא חרדים.

עודד פורר: אגב, הם יכולים להמשיך לנוח בשבת וזה לא יפגע בעבודה שלהם.

חיים כץ: אבל זה פוגע להם בפרנסה.

עיסאווי פריג': והפסידו בגלל זה.

עודד פורר: לא, ממש לא.

עודד פורר: אני אסביר לך למה.

עיסאווי פריג': בג"ץ דחה אותם.

עודד פורר: כי בסוף, מי שקונה – – –

חיים כץ: אתה אומר "לא", אבל הם אומרים "כן".

חיים כץ: בעלי העסקים אומרים: זה פוגע לנו.

חיים כץ: מה לעשות?

עודד פורר: אתה יכול להסתכל על זה גם אחרת, חיים, ואני אגיד לך למה: כי אתה יכול להסתכל על זה – גם בעל עסק שמחליט שהוא הופך את המסעדה שלו לכשרה כי הוא רוצה שציבור גדול שלא נכנס למסעדה הזאת בגלל שהיא פתוחה בשבת – –

חיים כץ: זה לא אותו דבר.

עודד פורר: – – ייכנס במהלך השבוע.

חיים כץ: זה לא אותו דבר.

עודד פורר: אותו דבר גם לגבי המרכול.

עודד פורר: אותו דבר גם לגבי המרכול.

חיים כץ: מסעדה – אני מסכים איתך שהרבה מסעדות הופכות לכשרות.

עודד פורר: לא היו כל כך הרבה מסעדות כשרות בעבר.

עודד פורר: למה?

עודד פורר: כי יש ציבור שצורך את זה והציבור, מה שנקרא, בסוף מתנהל.

חיים כץ: אבל זה לא במרכולים.

חיים כץ: זה לא בא למרכולים.

עודד פורר: גם במרכולים, הרי מי שעושה את הקניות שלו בשבת, כנראה שהוא עושה את זה לא כי זה כיף לו.

עודד פורר: אני עושה את הקניות באינטרנט, אבל לפני זה, כשהייתי הולך, לא נהניתי ללכת לסופר.

עודד פורר: זאת לא איזו חוויה, זה משהו שאתה צריך לעשות.

עודד פורר: אם מישהו עושה את זה בשבת במרכול – – –

חיים כץ: אם אני נוסע לקנות חלב במיוחד בשבת במקום מסוים, אני מתרגל למקום ואני אבוא אליו.

עודד פורר: הם לא חיים מהחלב.

עודד פורר: הם לא חיים מהחלב.

עודד פורר: הם לא חיים מהחלב.

עודד פורר: בסוף, בשורה התחתונה, מי שהולך לקנות במרכול, הולך לקנות בגלל השירות שם, הולך לקנות בגלל המחירים שם.

חיים כץ: לא, בגלל שהוא פתוח.

עודד פורר: לא בגלל שהוא פתוח בשבת – אם אתה קונה בשבת, אבל אם אתה לא קונה בשבת, אז אתה נמצא על אותו קהל.

חיים כץ: אבל אתה מתרגל, מתרגל.

עודד פורר: זה לא שמישהו שקונה בשבת, עכשיו, בגלל החוק הזה, יפסיק לקנות בשבת.

עודד פורר: וזה העניין.

חיים כץ: אני, בתור חרדי גדול, שהולך כל שבת לים, אני אומר לך שאתה מתרגל.

עיסאווי פריג': השבת עוד לא הגיעה.

עודד פורר: קודם כול, ללכת לים – אם אתה הולך ברגל – – –

חיים כץ: הולך עד לחניה.

עיסאווי פריג': עוד לא הגיע לשוהם.

חיים כץ: בשוהם אין עוד ים.

עיסאווי פריג': עוד לא הגיע לשוהם.

עודד פורר: אני יכול להגיד לך שלפעמים – וגם אני אסיים בזה, אולי.

עודד פורר: אני אסיים בזה אולי, אדוני.

עיסאווי פריג': כן, בבקשה.

עודד פורר: בזה אני אסיים.

עודד פורר: ישנם הרבה מאוד אנשים שאוהבים ללכת לבית הכנסת בשבת אבל הם לא שומרי שבת.

עודד פורר: יש להם גם בית כנסת מסוים שהם אוהבים ללכת אליו, אז הם גם לא הולכים אליו – הם נוסעים ברכב, מחנים במרחק רחוב או שני רחובות, כדי שלא – לא רוצים, מה שנקרא – –

חיים כץ: להוציא עיניים.

עודד פורר: – – להוציא עיניים; הולכים רחוב וחצי ברגל ובאים לבית הכנסת ועולים לתורה.

עודד פורר: יבוא אליך מישהו ויגיד: סליחה, שומו שמיים, אל תיתנו להם לעלות לתורה.

עודד פורר: אז מה אתה עושה בזה?

עודד פורר: לא תיתן לו להיכנס לבית הכנסת בגלל שהוא נסע לבית הכנסת?

חיים כץ: הוא ילך לבית כנסת אחר.

עודד פורר: אתה תיתן לו.

עודד פורר: אתה תיתן לו.

עיסאווי פריג': יפנה לרב לבל פסק הלכה.

עודד פורר: לא, אני אגיד לך, אתה תיתן לו ואתה תקרב אותו.

עודד פורר: ברגע שאתה מרחיק אותו, אתה פוגע.

עודד פורר: ובחוק הזה, בסוף יותר פוגעים בשבת מאשר מועילים לשבת.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות, בבקשה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שבסך הכול מאוד עצובים הימים האלה בעיניי – הם עצובים כי אחד הנושאים שיכלו לאחד את העם הזה, את כלל הציבור במדינת ישראל, הופך להיות לדיון, אני מוכרחה לומר, כמעט בלתי מתקבל על הדעת, שסורט כל אוזן: על מי יקום מהשבעה, מי יתקזז עם מי, הבן של מי יחליף את מי.

ציפי לבני: וכל זה לְמה?

ציפי לבני: דמיינו לרגע שנצא מתוך הביצה הזאת כאן ודמיינו לרגע מדינה, מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, שבמקום כל כיפופי הידיים האלה עוברים בכלל לשיח – שיח בין חלקים שונים בחברה הישראלית, שמנהלים ביניהם שיח על יום המנוחה.

ציפי לבני: ממשלה שהשבת בה חשובה לא בגלל הצורך בחותמת הכשר חרדית של מפלגה חרדית שרוצה עכשיו לכופף את הידיים של כולם, כשראש הממשלה מודה שידיו מכופפות בתהליך הזה, ואחרים שנכנסים הנה ומצביעים בניגוד לאמונתם ובניגוד למצפון שלהם, אלא ממשלה שחותמת ההכשר שלה היא בתפיסה ממלכתית-לאומית, ורוצה שבמדינת העם היהודי תהיה לשבת משמעות כשבת, ולכל אחד אחר יהיה את יום המנוחה שלו, כמובן.

ציפי לבני: ושבת לא תהיה כמו כל יום אחר, אלא כל אחד יממש את היום הזה, את יום המנוחה הזה, כהבנתו; מין שבת כזאת שבה אין כפייה ברשות הפרט, אבל יש בה הסכמות שמאפשרות לכל קבוצה לא רק לעבור את השבת אלא ממש ליהנות ביום הזה, ליהנות בשבת וליהנות מהשבת, כל אחד בדרכו.

ציפי לבני: אבל בשביל זה צריך לדבר, לא צריך לכופף ידיים.

ציפי לבני: צריך לקיים איזשהו שיח שבו כל אחד מכבד את השני, ובמקום המילים "קיזוז" ו"שבעה" ו"פה" ו"שם", תהיה מילה אחת, איזושהי פשרה ששומרת על השבת ומאפשרת לכולנו לחיות איתה.

ציפי לבני: דיברתי על איזה מין מדינה דמיונית כזאת שבה זה יכול היה להיות, מין ממשלה דמיונית כזאת, אבל זה לא מדע בדיוני.

ציפי לבני: כי האירוע הזה, השיח הזה כבר התקיים, ולמען האמת, הסיעה שלנו, המחנה הציוני, גם הכינה והניחה הצעת חוק שהיא תולדה של השיח הזה, השיח המכבד.

ציפי לבני: הבסיס הוא בשיח שניהלו לפני הרבה שנים שני אנשים שאני מכבדת, הפרופ' רות גביזון והרב יעקב מדן, שהוציאו את אמנת גביזון-מדן.

ציפי לבני: למי שלא יודע, אני רוצה ככה לקרוא את הדברים שאמורים לאפיין את השבת על פי ההסכמות האלה.

ציפי לבני: קודם כול, השבת היא יום המנוחה הרשמי של מדינת ישראל.

ציפי לבני: אני חושבת שכולם יכולים להסכים לזה.

ציפי לבני: משרדי ממשלה, מוסדות חינוך, מפעלים, בנקים ושירותים מסחריים אחרים יהיו סגורים בשבת.

ציפי לבני: זכותו של עובד תהיה לשבות בשבת וזכותו של עובד שאינו יהודי לשבות ביום המנוחה הדתי שלו.

ציפי לבני: לא ייאסר על מסעדות ובתי בילוי לפעול בשבת, כי הרי זה חלק מההנאה של ציבור אחד, או חלק מהציבור במדינת ישראל.

ציפי לבני: בהקפדה על מיקום, על רעש מתאים וגם על מספר מוגבל, לחנויות מכולת קטנות, תחנות דלק, בתי מרקחת – או מה שאנחנו היום קוראים מרכולים – לא ייאסר לפעול בשבת.

ציפי לבני: נתיבי תחבורה יישארו פתוחים, ככה שלא ייסגרו כבישים ראשיים, גם אם הם עוברים בתוך מקומות שאולי לא נוח.

ציפי לבני: תתאפשר תחבורה ציבורית בשבת בצורה מופחתת ומוגבלת על מנת לאפשר תנועה לנזקקים לה.

ציפי לבני: התחבורה הציבורית תהיה, ככל שניתן, גם באמצעות מיניבוסים ולא רק אוטובוסים, שעושים יותר רעש, או משמעותיים.

ציפי לבני: יינקטו צעדים להקל על בילוי בשבת, כמו ביקור במוזיאונים, גני חיות, גנים לאומיים, חוף הים.

ציפי לבני: והדבר הנוסף שמופיע באמנת גביזון-מדן, וגם אותו בעצם הגשנו כהצעת חוק נפרדת: ייעשה מאמץ מקיף להעביר את המשק כולו לשבוע עבודה בן חמישה ימים, כך שתתאפשר פעילות חברתית, משפחתית, ספורטיבית ותרבותית משותפת גם מעבר ליום השבת, על אופיו המיוחד.

עיסאווי פריג': הם פועלים לפיו היום.

עיסאווי פריג': זה המצב הקיים היום, לא?

ציפי לבני: לא.

עיסאווי פריג': האמנה.

ציפי לבני: הרעיון הוא להרחיב – בקיצור, סוף שבוע ארוך.

ציפי לבני: מה העניין?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': המצב הקיים עכשיו הוא ברוח האמנה?

ציפי לבני: לא, ממש לא.

ציפי לבני: לא, לא, לצערי לא.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: במצב הזה, זה מאפשר מקומות בילוי – שחלק פתוחים; תחבורה ציבורית לאותם מקומות, שהם מקומות – שיאפשרו למי שרוצה ליהנות מהמקומות האלה להגיע לשם; וזה שומר על אותם מרכולים – מה שקרוי כאן תחנות דלק, מקומות קטנים – לפעול בשבת.

ציפי לבני: כל זה מאפשר לכל רשות מקומית, במסגרת הכוללת הזאת, תחת המטרייה הכוללת הזאת – –

עיסאווי פריג': של חוקי העזר.

ציפי לבני: – – לקבוע את הכן ואת הלא.

ציפי לבני: אני לא רוצה שיהיה מקום אחד שהכול בו פרוץ ומקום שני שהכול בו סגור.

ציפי לבני: גם אני לא.

ציפי לבני: אבל איזשהו משהו שהפרהסיה שלו מסמלת שבת, שהוא באמת יום מנוחה, שעובדים לא יצטרכו לצאת לעבוד כי אין ברירה, אבל מאפשר את אותה תחבורה ציבורית שצריך ואת אותם מקומות שיהיו פתוחים.

ציפי לבני: והמילה שמאפיינת את כל ההסדר הזה זה פשרה, זה הבנה, זה שיח, זה דיבור; זה לא כיפוף ידיים כזה כמו שאנחנו רואים כאן, בעצם, של מיעוט שמכופף את ידיו של הרוב, בשיח מכוער, ככל שהוא מתנהל בכלל.

ציפי לבני: והדבר השני – שזאת הצעת החוק שהגשנו – הוא באמת סוף שבוע ארוך.

ציפי לבני: סוף שבוע ארוך מוסיף את יום ראשון לימי המנוחה, כנהוג במקומות אחרים בעולם; בכל העולם, בעצם.

ציפי לבני: נכון שבישראל זה יותר מורכב ויותר מסובך, בגלל יום שישי, שאצלנו הוא צריך להיות קצר – – –

עיסאווי פריג': ידוע לי.

עיסאווי פריג': אצלנו בצפון, באזורים שבין הכפרים הערביים, יש תחבורה ציבורית בשבת, רשמית, עובדת זה שנים.

ציפי לבני: ועדיין, לרוב אזרחי מדינת ישראל אין.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': זה נכון.

ציפי לבני: ולכן, אם אנחנו עוברים לסוף שבוע ארוך, מה אנחנו עושים?

ציפי לבני: אנחנו מפרקים בבת אחת את כל המתח הזה, כי יש את יום ראשון, שהוא יום שלאף אחד אין בעיה איתו – לפעול בו, לעשות בו מסחר, לצאת לבילויים, גם מי שרוצה לשמור על השבת באמת, גם לאנשים דתיים, ויום שישי, בגלל שהוא יום קצר יותר, ולכן אנחנו לא יכולים באמת להעתיק מהעולם הגדול – נמצא לזה פתרונות, דרך הארכת ימים; בקיצור, יש לזה פתרונות.

ציפי לבני: החוק הזה אומץ על ידי הממשלה דווקא.

ציפי לבני: הוא עבר, נדמה לי, לוועדת העבודה והרווחה.

ציפי לבני: לא, רוצים לעשות – אומרים: נתחיל לאט-לאט; לא נעשה מייד את כל סוף השבוע סוף שבוע ארוך, אלא נתחיל בשישה.

עיסאווי פריג': אני זוכר – – –

ציפי לבני: אבל גם זה לא קורה.

ציפי לבני: זאת אומרת, סוף-סוף היה רגע אחד פה שאימצו חוק שאני הגשתי, הממשלה גם, אימצו לרגע, העבירו לוועדה – וטק, תקוע.

ציפי לבני: שווה בנפשך, שוו בנפשכם, אם היינו מקבלים את שני העקרונות האלה – גם את הבסיס של האמנה הזאת וחוק שהוגש כאן, גם על ידינו וגם על ידי עוד סיעות בית – לאיזה הסדר כולל, ועדיין, מתחת להסדר הכולל הזה, כל רשות מקומית יכולה לעשות את ההתאמות לציבור שלה, פלוס סוף שבוע ארוך; השבת באמת הייתה אהובה על כולם, כפי שהיא צריכה להיות.

ציפי לבני: ובפועל, מה שקרה כאן בימים האלה זה שהפוליטיקה החרדית – הפוליטיקה החרדית, לא השבת, לא הדת היהודית – הפוליטיקה הזאת הפכה את השבת ממקום של חיבור, ממקום של אחדות, למקום של ויכוח וכיפוף ידיים ודברים כמעט בלתי אנושיים ברמת הפרט, בהתייחסות לאנשים שצריכים להתאבל על קרובי משפחתם.

ציפי לבני: בסוף זה ספירת ידיים, הרי.

ציפי לבני: החלק המצער הוא שהליכוד בכלל הפך להיות בנק אצבעות, זאת אומרת, אין להם עמדה, ואלה שיש להם עמדה נקראים לדין.

עיסאווי פריג': אבל מצביעים בסוף.

ציפי לבני: מה?

עיסאווי פריג': מצביעים בסוף.

ציפי לבני: כן, אבל זה החלק – – –

חיים כץ: היא חדשה בכנסת.

חיים כץ: זה, אצלה – במפלגה אחרת זה לא קיים.

ציפי לבני: מה זה?

חיים כץ: רק בליכוד.

חיים כץ: משמעת קואליציונית, אני מתכוון.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: החלק – נניח, אני מסתכלת – – –

חיים כץ: אף אחד בליכוד לא נבחר באופן עצמאי.

ציפי לבני: לא – – –

חיים כץ: הם נבחרו כתנועה, וצריך לקבל את דין התנועה – –

ציפי לבני: רגע, מאה אחוז.

חיים כץ: – – כי קבוצה משחקת כקבוצה.

עיסאווי פריג': שמענו, שמענו את זה – –

ציפי לבני: חיים, אני איתך.

עיסאווי פריג': – – בימים האחרונים.

ציפי לבני: רק שנייה, אני איתך.

ציפי לבני: נבחרו כתנועה.

ציפי לבני: עכשיו אני רוצה – – –

מיקי לוי: אז למה לא עשיתם את זה לאמסלם?

ציפי לבני: רגע, סליחה, מיקי.

ציפי לבני: נבחרו כתנועה, ועכשיו – – –

חיים כץ: כמו שעשו את זה לעדי קול – –

ציפי לבני: חיים.

חיים כץ: – – שהצביעה נגד וזרקת אותה מהתנועה.

ציפי לבני: חיים.

חיים כץ: עזוב, אל תטיף לי מוסר.

ציפי לבני: חיים, אבל אני רוצה – – –

עיסאווי פריג': תנו לחברת הכנסת ציפי לסכם את דבריה.

ציפי לבני: לא, אני רוצה לשאול – אני הולכת עם חיים, הוא צודק.

ציפי לבני: הליכוד נבחר כתנועה, ואני שואלת אותך: מה עמדת התנועה המפוארת הזאת ביחס לשבת?

ציפי לבני: כי ראש הממשלה אמר: מכופפים לי את היד.

ציפי לבני: אז אם אתה אומר "דין התנועה", כדאי שיהיה לזה גם תוכן, ולא רק – – –

עיסאווי פריג': אז תחשוב על התשובה ובהזדמנות תיתן אותה.

עיסאווי פריג': תודה.

ציפי לבני: תשובה במועד אחר.

עיסאווי פריג': תשובה במועד אחר.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת.

חיים כץ: תשובה והצבעה במועד אחר.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיקי לוי, ולשם שינוי, זה לא שש ולא שבע שעות.

מיקי לוי: כמה?

עיסאווי פריג': יש לך רק עשר דקות.

מיקי לוי: אתה יכול להוסיף לי, אדוני?

עיסאווי פריג': את השיא – בהזדמנות אחרת תיאלץ להתמודד בניסיון לשבור אותו.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי, יש לך עשר דקות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל ממשהו שכבר דיברתי עליו, ואני רוצה להקדיש לו רק שלוש דקות ואחר כך לעבור לחוק הנורא הזה, שמפרק את עם ישראל ומדינת ישראל לגורמים.

מיקי לוי: בדקתי – הגיע לידי ספר התקציב לחוק ההסדרים, בימים האחרונים – –

עיסאווי פריג': יפה.

מיקי לוי: – – ואני השקעתי יחד עם הצוות שלי לילות – זה עדיין לא הגיע לראש הממשלה, יכולה להיפתח גם חקירה, לא מעניין – ובין יתר הדברים, אדוני, שאני פוגש שם, אני מוצא דברים שלא ייאמנו.

מיקי לוי: ואני אומר לכם, אדוני היושב-ראש, שהדף הזה – זוהי נקמה של ראש הממשלה בשוטרים, חד וחלק.

עיסאווי פריג': זה לא מוקדם להגיד את הנתונים?

מיקי לוי: שחור על גבי לבן, רק את המסמך הזה – אני מחזיק בידי דף מספר התקציב, שמבקש לקצץ 50 מיליון שקל מתקציב ארוחות השוטרים, למנוע מהשוטרים ארוחות חמות שהם זכאים להן.

מיקי לוי: כך כתוב – – –

יעל כהן-פארן: זה מה שאמסלם רצה בדיון עם המפכ"ל.

מיקי לוי: יישום הסדר הארוחות הממשלתי במשטרת ישראל – – –

עיסאווי פריג': 50 מיליון.

יעל כהן-פארן: – – – שהם מקבלים – – –

מיקי לוי: וכן, על מנת להתאים את תנאיהם של השוטרים לתנאים של יתר עובדי המדינה, להחיל הסדר סבסוד על ארוחות דומות להסדר שמפורט בהסכם הקיבוצי, לסבסוד ארוחות עובדי המדינה, על שוטרי משטרת ישראל.

מיקי לוי: פתאום שוטרי משטרת ישראל דומים לשאר עובדי המדינה, ששם מקבלים שישי-שבת בבית, ששם לא עובדים לילות, ששם לא מסכנים את החיים, ששם – אתם יודעים מה?

מיקי לוי: מקבלים כסף עבור שעות נוספות, ושוטר יכול לעבוד 16 ו-18 שעות בלי לקבל שכר בעניין הזה.

מיקי לוי: ובדברי ההסבר של ספר התקציב כתוב: כיום שוטרים מקבלים סבסוד מלא על הוצאות ההסעדה שלהם, ואולם מאחר שאין הבדל מהותי בין שוטרים לבין יתר עובדי המדינה – מה אתם אומרים?

מיקי לוי: הכוונה היא לבוא ולהחיל את העניין הזה – קיצוץ ארוחות השוטרים.

מיקי לוי: פשוט לא יאומן.

מיקי לוי: ואם זה נשמע לך – – –

עיסאווי פריג': זה הדבר היחידי שאתה מדליף?

מיקי לוי: זה הדבר היחידי בשלב זה.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך שה-flat שנמצא שם – ואדוני היושב-ראש הוא רואה חשבון במקצועו, הוא מבין במספרים; אתה יודע, אנחנו יושבים יחד בוועדת הכספים, משתפים פעולה.

מיקי לוי: ה-flat שמתוכנן ב-2019, כשבזבזו את הכסף בטירוף, עם תוספות של גבייה בלתי רגילה, והגבייה יכולה כבר להיכנס ל-2019 – תאמין לי, כשאנחנו ניכנס לוועדת הכספים אתה לא תאמין לעניין הזה.

מיקי לוי: ואם זה נשמע לכם מוכר, אתם לא טועים.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם כבר תקף לפני כמה חודשים את השוטרים על הארוחות החמות שהם מקבלים, ועכשיו המילים של אמסלם הופכות להיות מעשים.

מיקי לוי: זהו עוד ניסיון נקמה ציני וקנטרני של ראש הממשלה ושליחיו בשוטרים בגלל חקירות נתניהו – אחת מיני רבים שאנו חווים בתקופה האחרונה.

מיקי לוי: השוטרים משלמים בארוחות הצוהריים שלהם כעונש על חקירת ראש הממשלה.

מיקי לוי: כך מתגברות ההתקפות כנגד השוטרים וכנגד גורמי אכיפת החוק.

עיסאווי פריג': אתה רציני במה שאמרת?

מיקי לוי: כן, אדוני.

מיקי לוי: יש כוונה להוריד את ארוחות הצוהריים לשוטרים.

מיקי לוי: פשוט מנסים להלך על השוטרים אימים.

מיקי לוי: אתה מבין את זה, אדוני?

מיקי לוי: ראש הממשלה מזיע בחקירות, והוא מנסה.

מיקי לוי: כבר איים על המפכ"ל – שלח למפכ"ל שלוש פעמים שליחים שמשרד ראש הממשלה אינו מרוצה מהתנהלות המפכ"ל – אז זה המשך לעניין הזה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: הטענות שמבקשות להשוות בין השוטרים לעובדי מדינה רגילים הן טענות מכעיסות ומקוממות.

מיקי לוי: ממשלת ישראל קבעה כבר בשנות ה-70 כי תנאיהם וזכויותיהם של השוטרים יושוו לאלה של הצבא, ובצדק עשתה זאת.

מיקי לוי: הרי לשוטרים אסור להתאגד ולשבות.

מיקי לוי: הם עובדים מסביב לשעון, ביום ובלילה, בגשם ובשמש הקופחת, ללא תשלום של שעות נוספות, וכמובן – נדרשים לסכן את חייהם לא אחת אל מול הטרור ואל מול הפשיעה.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, זוהי יריקה בפרצופם של השוטרים וחוצפה שאין כדוגמתה.

מיקי לוי: אבל שלא יהיה לכם ספק: היוזמה המכוערת הזאת לא תרתיע את גורמי אכיפת החוק מלבצע את תפקידם.

מיקי לוי: הניסיון של הנחקרים שיושבים בבניין הזה ויצביעו בעוד עשרה ימים על ההצעה האומללה הזאת לפגוע בכיסם של השוטרים לא יצליח.

מיקי לוי: החוקרים יבצעו את עבודתם נאמנה, וכאשר ההצעה הזאת תגיע לוועדת הכספים, אני מבטיח לכם שאני אגייס את כל כוחותיי להתנגד, לבעוט בה ולהשליך אותה – איך אמר?

מיקי לוי: לפח האשפה, וזה בצדק, לא כמו שהוא אמר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בהצעת החוק על דיני הרשויות המקומיות עסקינן, וראו מה קורה בכנסת הזאת ובממשלה הזאת.

מיקי לוי: חיה ותן לחיות – אין דבר כזה.

מיקי לוי: אז אני, חבריי מהצד הזה של הקואליציה – השבת אינה שייכת לכם, ואלוהים לא נחת בכבודו ובעצמו על הכתפיים שלכם, ולא נתן רק לכם את השבת.

מיקי לוי: אנחנו חיים במדינה יהודית ודמוקרטית, וכך, השבת שייכת לכולם.

מיקי לוי: תפיסת השבת שלי, על פי תפיסת עולמי – כן, איני אדם דתי, אבל אני בא מבית דתי, ואני שומר מסורת, ואני צם ביום כיפור; וכן, אני הולך לבית הכנסת בחגים; וכן, אני מקדש ביום שישי ושבת בחיק המשפחה; וכן, אני רוצה לקנות במרכול וללכת בשבת לים.

מיקי לוי: זוהי תפיסת העולם של השבת שלי, ואין לכם עליה בעלות.

מיקי לוי: וכן, אני רוצה שמספר מרכולים מצומצם ימשיכו ויפעלו.

מיקי לוי: השבת על פי תפיסת עולמי היא שבת אחרת.

מיקי לוי: ואני אספר לכם סיפור.

מיקי לוי: היה לנו רב בקהילה שלנו, וכשעזבנו את השכונה פה למטה, את שכונת הפחים, שהייתה פעם שכונת עוני, וכל הצעירים התפזרו לכל המקומות, בית הכנסת הלך ודעך ולא היה מניין, והיה קושי לתפעל אותו בשבת.

מיקי לוי: אנחנו באנו לבית הכנסת בשבת עם אוטו והחנינו את האוטו רחוק.

מיקי לוי: השארנו את הטלית בבית הכנסת כדי לא לקחת אותה הביתה איתנו בנסיעה.

מיקי לוי: רב בית הכנסת, שידע בתוך-תוכו איך אנחנו מגיעים, בסיום התפילה היינו אומרים לו: הרב חביב, בוא, בבקשה, נלווה אותך הביתה, והיה אומר: לא לא, תנו לי עוד קצת לקרוא בספר התורה, בתהילים או בתלמוד.

מיקי לוי: ואנחנו היינו עוזבים ראשונים, לוקחים את המכוניות ונוסעים הביתה.

מיקי לוי: תראו מה גדולתו של אדם שידע שאנחנו באים בשבת לבית הכנסת, כי אם לא היינו באים בשבת לבית הכנסת עם אוטו, בית הכנסת היה נסגר.

מיקי לוי: זה העניין של אדם חכם, של חיה ותן לחיות.

מיקי לוי: וחבל שהשר כץ הלך.

מיקי לוי: הייתי רוצה להגיד לו ולפנות אל תושבי אילת: הליכוד, ברוב חוצפתו – חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת חסון.

עיסאווי פריג': הוא לא שומע אותך.

מיקי לוי: הליכוד, ברוב חוצפתו, אדוני היושב-ראש, מקיים בסוף השבוע את הליכודיאדה באילת.

מיקי לוי: אתה מבין את החוצפה הזאת?

מיקי לוי: מקיים את הליכודיאדה באילת, בבתי מלון, וחברי הכנסת והשרים שיהיו שם יצאו החוצה לקניות, אבל הם לא מוכנים, ברוב חוצפתם, להחריג את העיר אילת; רוצים לגרום לכך שהעיר אילת תגסוס ותשבוק חיים.

מיקי לוי: כי על מה חיה העיר אילת, העיר הכי דרומית?

מיקי לוי: רק על כך שאנחנו מגיעים לשם בסופי שבוע – תיירים מחו"ל, תיירים מהארץ – מתארחים בבתי המלון ויוצאים החוצה לבצע את הקניות שלנו.

מיקי לוי: אז אני מפה, רבותיי תושבי אילת – שהמצלמות יהיו עליי: אני קורא לכם ביום שישי, לכל בעלי העסקים ולתושבי אילת, להגיע לבית המלון ששם מתקיימת הליכודיאדה של הליכוד – חצופים – לבוא ולמחות ולקיים הפגנה אל מול אלה שמשתתפים בליכודיאדה ולהטיח בפניהם את העניין.

מיקי לוי: הם יגרמו לכך שהעיר אילת תגסוס, ולא מוכנים להחריג אפילו את העיר אילת.

מיקי לוי: חבורה של פחדנים.

מיקי לוי: ממי אתם מפחדים – מהרב דרעי?

מיקי לוי: מאגודת ישראל?

מיקי לוי: אין לכם נשמה.

מיקי לוי: אין לכם חיים.

מיקי לוי: אין לכם נשמה יהודית.

מיקי לוי: אין לכם שום תקווה.

משה גפני: ממש לא.

משה גפני: ממש לא.

משה גפני: מדגל התורה הם מפחדים.

מיקי לוי: אוה, הינה בא גפני.

מיקי לוי: תגיד, אתה מצטרף לליכודיאדה באילת?

משה גפני: אני לא.

מיקי לוי: למה לא?

משה גפני: אני רוצה להגיד לך שחוק העזר באילת אוסר פתיחת עסקים.

מיקי לוי: אבל אדוני, אנחנו רוצים את העיר פתוחה, את העיר תוססת, את העיר חוגגת.

משה גפני: היא חוגגת.

מיקי לוי: בשבילך אני אומר:

מיקי לוי: אני מבקש שחברי הכנסת מהליכוד יזמינו לליכודיאדה.

מיקי לוי: אדוני חבר הכנסת גפני, אתה יודע, ברמה האישית אני מעריך אותך.

משה גפני: אני לא בא.

מיקי לוי: החוצפנים האלה מקיימים את הליכודיאדה באילת ורוצים לסגור את העיר אילת, ואני קורא לכל תושבי אילת לבוא ולשבש את הליכודיאדה.

משה גפני: מה לסגור?

משה גפני: בחייך.

עיסאווי פריג': כשנכנס חבר הכנסת גפני קיבלת אנרגיות שלא היו – – –

מיקי לוי: הוא תמיד נותן לי אנרגיות.

משה גפני: אבל האמת היא שאתם הצלחתם להגיד שהמדינה הולכת להיסגר ואילת הולכת להיסגר.

משה גפני: תאמין לי, זו הצלחה.

משה גפני: למה הצלחתם?

משה גפני: בגלל שיש כאלה בליכוד שעוזרים לכם – שרים וחברי כנסת; משקרים יחד איתכם.

מיקי לוי: תראה, אני תלמיד שקדן, לא חכם כמוך, ואתה יודע כמה אני שקדן אצלך בוועדת הכספים, ואת כל זה בשלוש שנים למדתי ממך.

עיסאווי פריג': אני מאשר.

עיסאווי פריג': לשם שינוי אני מאשר את זה.

עיסאווי פריג': בספסלי הקואליציה היו במנוחת שבת, אתה באת, הפרת את המנוחה בעצם העובדה שישבת.

עיסאווי פריג': תן למנוחת שבת – תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

עיסאווי פריג': אחריה – חבר הכנסת יואל חסון, ואחרי זה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני.

יעל כהן-פארן: יש לי רק שאלה: לא צריך להיות שר במליאה כשאנחנו מתדיינים?

עיסאווי פריג': יש שר כאן.

עיסאווי פריג': יצא לשתות קפה ויבוא.

עיסאווי פריג': הוא ביקש.

יעל כהן-פארן: מותר להם?

עיסאווי פריג': אבל זמנך איתך.

עיסאווי פריג': בבקשה, דברי.

עיסאווי פריג': זה בסדר.

יעל כהן-פארן: זמני איתי תמיד.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': יעל, בבקשה.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות.

יעל כהן-פארן: לא, יש לי 15 דקות.

עיסאווי פריג': אה, 15 דקות, לא שמתי לב.

יעל כהן-פארן: ואם אין שר, אז בכלל אנחנו לא צריכים לספור את הדקות האלה, נכון, חבריי באופוזיציה?

יעל כהן-פארן: יואל, אם אין שר אנחנו מפסיקים את הדיון?

יעל כהן-פארן: אין שר בחדר, הוא הלך לשתות קפה.

יואל חסון: האמת היא שצריך להפסיק את הדיון.

עיסאווי פריג': לא מפסיקים את הדיון.

עיסאווי פריג': נותנים לך לדבר.

עיסאווי פריג': לא מפריעים לך לדבר.

מיקי לוי: השר לא היה – – – אני מבקש להחזיר אותי לדוכן.

יעל כהן-פארן: הכול בסדר – – –

עיסאווי פריג': דווקא בעניינך – השר דאג לשמוע את כל הנאום שלך.

חיים כץ: השר גם ביקש רשות לצאת.

עיסאווי פריג': כן, בבקשה.

חיים כץ: השר ביקש רשות לצאת, אחרת הוא לא היה יוצא – – –

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת פארן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אדוני השר – – –

עיסאווי פריג': גם תקשיב.

חיים כץ: תראה, אני חייב להיות, אני לא חייב להקשיב.

עיסאווי פריג': אתה חייב את שניהם.

יעל כהן-פארן: אתה יכול לשים אוזניות ולא להקשיב.

יעל כהן-פארן: הכול בסדר.

יעל כהן-פארן: תראו, קואליציה יקרה, השעה עכשיו 20:00, והינה מבזק החדשות: אני רוצה לבשר לכם שמדינת ישראל היא מדינה הטרוגנית.

יעל כהן-פארן: כן, יש דבר כזה.

יעל כהן-פארן: יש כאן פסיפס מאוד ייחודי של אנשים שבאים מרקעים שונים, ממדינות שונות, מדתות שונות, מאמונות שונות.

יעל כהן-פארן: גם בתוך הדת המרכזית בישראל יש תפיסות שונות לגבי הדת הזאת.

יעל כהן-פארן: הפסיפס הזה של אנשים, של קהילות, מצליח איכשהו לחיות – זה לצד זה, זו לצד זו בשלום יחסי בין הקהילות השונות; אני לא מדברת על חוסר השלום הכללי באזור, אבל בין הקהילות השונות שלנו.

יעל כהן-פארן: קהילות בכלל קיימות משחר ההיסטוריה, והן הבסיס של החברה, של הציביליזציה המודרנית, והופכות אותנו לחברה מפותחת, למי שאנחנו היום.

יעל כהן-פארן: זה הבסיס להתפתחות שלנו בכלל כחברה.

יעל כהן-פארן: דווקא החוק הזה שאתם מביאים לכאן היום, חוק המרכולים, זה עיוות כל כך גדול וכל כך צורם של האלמנט הזה של הקהילות, של האלמנט של הכרה בכך שיש קהילות שונות שבוחרות לחיות אורח חיים מסוים, כל אחד לפי אמונתו.

יעל כהן-פארן: בעצם אתם מנסים לחסל את האופי הקהילתי הזה של החברה שלנו ולכפות אמות מידה של קהילה מאוד מסוימת, אחת קטנה, אחת מני קהילות רבות שיש כאן, על כל הקהילות, על כל הציבור.

יעל כהן-פארן: יותר מזה – זה לא גורם רק לכפייה הזאת, זה גורם גם להקצנה.

יעל כהן-פארן: אותן קהילות, אותם אנשים שחיו עם אמונות שונות, עם דעות שונות, וחיו זה לצד זה וזו לצד זו, היום מתחילים להקצין עמדות; מתחילים לחוש שאולי אי-אפשר לחיות ביחד.

יעל כהן-פארן: הקהילה הלהט"בית עם הקהילה החרדית בצפון שינקין-רוטשילד בתל אביב – אלה שתי הקהילות המרכזיות שיש באזור, והן חיות בצורה מופלאה.

יעל כהן-פארן: שכנים.

יעל כהן-פארן: אבל אולי היום, עם החוק הזה שאתם פשוט באים וזורקים לכל הציבור הישראלי – שלא חושב בדיוק אותו דבר כמו קבוצה וקהילה אחת מסוימת, שיש לה גם נציגות חזקה פה בכנסת, ואתם פשוט מתחילים לפורר את החברה הישראלית ככה.

יעל כהן-פארן: זה אולי לא יהיה החוק הראשון, אבל לדעתי, זה יהיה החוק המרכזי, והוא לא חוק המרכולים – הוא חוק פירור החברה הישראלית.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשתף אתכם שאני באה מבית חילוני לחלוטין, אבל היום, אחרי נישואיי – וכבר סיפרתי את זה כאן, וגם בוועדה, כשדנו על החוק הזה – אנחנו שומרים שבת בבית.

יעל כהן-פארן: זה משהו שבא בעקבות נישואיי לאישי היקר דוד.

יעל כהן-פארן: אנחנו שומרים שבת, אנחנו לא נוסעים בשבת, אנחנו לא מפעילים מכשירי חשמל וכו'.

יעל כהן-פארן: אני גם חברה בתנועה המסורתית, תנועה גדולה ומפוארת בעולם, וגם בארץ יש לה הרבה מאוד שלוחות וחברים, והשבת מאוד חשובה לי; השבת והצביון שלה, גם ערכית וגם מסורתית.

יעל כהן-פארן: זה החינוך שאני מנחילה לבנותיי.

יעל כהן-פארן: אבל אני חושבת שאני לא אעז, ואני לא חושבת שאף אחד מכאן יעז, להיכנס לשכן שלו שאינו שומר שבת ולא חושב בדיוק כך, וידפוק לו על הדלת בשבת ויגיד לו: אל תעשה כך או אל תעשה אחרת.

יעל כהן-פארן: אני לא אעז לעשות את זה.

יעל כהן-פארן: דווקא בגלל ומשום שהגעתי מהעולם שאינו שומר שבת לחלוטין, אני מבינה את חוסר הרצון שלי שמישהו יבוא ויכפה עליי דבר כזה או אחר.

יעל כהן-פארן: ואין מה לעשות, בחוק הזה אתם מביאים כפייה דתית על ציבור שלם, שלא רק שזה לא יגרום לו לרצות ולחבק ולאהוב את האופי המיוחד של השבת שכולנו רוצים כאן – בואו נגיד את האמת, כולנו רוצים כאן אופי מיוחד של השבת, אבל מה שאתם מייצרים בחוק הזה – הכפייה הזאת בדיוק גורמת להפך: להתנגדות, להתרחקות; לאמירה: די, לא רוצים את זה, עד כאן.

יעל כהן-פארן: אלה הקולות שאנחנו שומעים מהציבור, אלה הקולות שאנחנו שומעים מראשי ערים ואלה הקולות שאנחנו שומעים מאנשינו, שאומרים: מה קורה פה?

יעל כהן-פארן: לאן הגענו?

יעל כהן-פארן: למה צריך את החוק הזה?

יעל כהן-פארן: תראו, בכנסת כאן אתם גם פשטתם את הקשר הזה לציבור, ולהבנה מה טוב לו; מה ישרת אותו; איזה דברים אנחנו עושים כאן בכנסת שיהיו טובים לציבור, שיהיו טובים לבוחרים שלכם ושלנו, שישפרו את החיים של כולנו פה.

יעל כהן-פארן: במקום זה, ורק מתוך הישרדות פוליטית קטנה וקטנונית, אתם מביאים כאן חוק אחרי חוק אחרי חוק שלא עושה טוב לאף אחד במדינת ישראל חוץ מלעצמכם ולשמור על כיסאותיכם; שלא משרת את הציבור שבחר בכם לשבת פה; שלא מביא לשום דבר חוץ מהתפרקות של החברה הישראלית.

יעל כהן-פארן: למה אתה עושה לי ככה, השר כץ?

חיים כץ: אני לא יודע למה את צועקת.

יעל כהן-פארן: אתה יודע, שישמעו אותי.

חיים כץ: – – –

יעל כהן-פארן: אז אני מקווה שאתה שומע אותי.

יעל כהן-פארן: אני מתרגשת.

חיים כץ: אני שומע אותך, תאמיני לי.

עיסאווי פריג': היא קראה לך שתהיה קשוב.

חיים כץ: אני קשוב: "זה לא עושה טוב לאף אחד חוץ מל-" – הינה, אתה רואה, אני קשוב – – –

יעל כהן-פארן: המוטו של הקואליציה שלכם היא "חוקק לי ואחוקק לך".

יעל כהן-פארן: תעשו אחד לשני נעים בגב; תלטפו אחד את השני – כמובן, לא לשומרי הנגיעה – אבל תפסיקו לעשות את זה על הגב של הציבור ועל הגב של מי שאתם צריכים לשרת, ופשוט שכחתם מזה.

יעל כהן-פארן: תראו, בסופו של דבר לכפות אורח חיים דתי על מי שאינו רוצה בו ועל מי שאינו מאמין זה טעות; זה לא מצליח.

יעל כהן-פארן: זה אף פעם לא הצליח וזה אף פעם לא יצליח.

יעל כהן-פארן: זה רק יגרום להתנגדות, וזה כבר גורם להתנגדות, כמו שאמרתי, במקום לפתח דיון ושיח אמיתי ורציני על השבת, על אופי השבת במדינת ישראל, על הפשרות שכל הקהילות ירצו ויהיו מוכנות לעשות בשביל שהשבת תישאר מקום מיוחד, יום מיוחד, עם צביון מיוחד.

יעל כהן-פארן: אבל עדיין – בואו ניקח, לדוגמה, את הנושא של תחבורה ציבורית בשבת.

יעל כהן-פארן: האנשים הראשונים שנפגעים מזה שאין תחבורה ציבורית בשבת הם – ברור – מי שאין להם רכב.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להפתיע כאן אולי גם את השר, שאני מניחה שהרבה אנשים שאין להם רכב גם מגיעים לפתחו של המשרד שאתה אמון עליו, משרד הרווחה, אבל יש הרבה מאוד אנשים בישראל שאין להם רכב, שאין להם גישה לרכב.

יעל כהן-פארן: יש גם כל הצעירים שעד גיל 17 לא יכולים לנהוג, ולכן לא יכולים, בלי שאחד ההורים שלהם יסיע אותם, לנסוע לשום מקום בשבת, כי אין תחבורה ציבורית בשבת.

יעל כהן-פארן: ילד שאין להוריו רכב והוא לא גר רבע שעה או חצי שעה הליכה מהים לא יגיע לים בשבת.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים מה?

יעל כהן-פארן: זה הדבר שהכי כואב לי – שאם לא תהיה תחבורה ציבורית בשבת, כל עם ישראל ימשיך להיות מכור לרכב הפרטי שלו ולפקקים.

יעל כהן-פארן: לא יהיה שום מענה.

יעל כהן-פארן: לא יהיה מזור.

יעל כהן-פארן: כי כשאין אופציה, בשבת כולם צריכים – מי שיכול להרשות לעצמו – שיהיה להם רכב.

יעל כהן-פארן: זאת התשובה.

יעל כהן-פארן: זו תשובה שאני מקבלת כבר שנים כשאני אומרת עד כמה חשוב לקדם תחבורה ציבורית.

יעל כהן-פארן: מה אומרים לי?

יעל כהן-פארן: אבל אם אין תחבורה ציבורית בשבת – מה את רוצה?

יעל כהן-פארן: אנחנו חייבים ביום הזה אוטו, אז קונים אוטו, וכל השבוע נוסעים בו, כמובן.

יעל כהן-פארן: עכשיו תשמעו, אם היה פה באמת רצון להגיע לדיון טוב ומיטיב עם כל חלקי המדינה הזאת והעם הזה, בסופו של דבר אולי היינו מגיעים להחלטה.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים מה?

יעל כהן-פארן: תסגרו את כל החנויות בשבת, אבל תאפשרו תחבורה ציבורית בשבת.

יעל כהן-פארן: פשרה כבר הוצעה בעבר.

יעל כהן-פארן: אבל לא.

יעל כהן-פארן: אתם באים – מצד אחד, תחבורה ציבורית בשבת כבר אין, את זה אנחנו יודעים, זה כבר מאחורינו, לא צריך לכפות, זה כבר כפוי, ועכשיו הגענו לשלב החנויות.

יעל כהן-פארן: עכשיו, מה אתם מייצרים?

יעל כהן-פארן: אתם מייצרים פה אפליה בין ערים, כן, כי בעצם עיר שכבר עברה תהליך וחוקקה חוק עזר עירוני – זהו, זה מאחורינו; השר לא יתערב.

יעל כהן-פארן: אבל כשיש חוק עזר חדש, פה השר חייב להתערב.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה להתייחס לנקודה מאוד חשובה שתוך כדי הדיונים על החוק בוועדה – שאגב, היו מאוד מעטים.

יעל כהן-פארן: אני לא ראיתי עוד חוק, באמת, חוק שעובר בשני דיונים כאלה קצרים, ממש.

יעל כהן-פארן: דיון אחד – ביום שאחרי הפיליבסטר הארוך של חוק ההמלצות הגענו לפה ב-10:30 בבוקר, היינו פה שעתיים, שעתיים וחצי, ועוד דיון קצר שלושה ימים אחר כך, עוד שעה וחצי וזהו.

יעל כהן-פארן: כן, חוק בישראל.

יעל כהן-פארן: כל הכבוד.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תוך כדי הדיונים מצייץ השר דרעי, שהוא כידוע יוזם החוק, שבעצם החוק כבר קיים – אז מה אתם מדברים?

יעל כהן-פארן: ואללה, השר דרעי, אם החוק כבר קיים, אז מה אתה צריך אותו?

יעל כהן-פארן: מה אתה צריך אותו?

יעל כהן-פארן: ההבדל הקטן מאוד בין החוק הקיים לחוק הנוכחי הוא שבחוק הקיים, לפני התיקון הזה, השר רשאי לעצור חקיקת עזר – –

עיסאווי פריג': – – –

יעל כהן-פארן: – – אבל רשאי לעצור.

יעל כהן-פארן: רק אם הוא ממש מתנגד, הוא יכול לעצור חקיקת עזר של רשות מקומית.

יעל כהן-פארן: לפי החוק שעובר פה היום, כל חקיקת עזר של חוק עזר עירוני שקשור לשבת חייבת אישור מלא של שר הפנים, והשיקולים של שמירת שבת הם השיקולים, הם הנר לרגליו.

יעל כהן-פארן: אז אם יש כבר חוק קיים, הוא בטח לא כזה, ואם אתה רואה אותו ככזה, אדוני השר שלא נמצא כאן, שר הפנים – הוא גם לא חייב להיות פה, הוא לא חבר כנסת; אדוני השר שלא נמצא כאן, אם אתה רואה אותו ככזה אז ואללה, בשביל מה צריך את החוק הזה?

עיסאווי פריג': אז ההבדל הוא בין רשאי לחייב?

יעל כהן-פארן: ההבדל הוא בין יכול להתנגד לבין חייב לאשר.

יעל כהן-פארן: ההבדל הזה הוא ניואנס מאוד משמעותי, כי ברור שכל חוק עזר שיגיע לפתחו של שר הפנים הנוכחי שנוגע לפתיחת עסקים בשבת – הוא לא יאשר אותם.

יעל כהן-פארן: זה גם כתוב בחוק.

עיסאווי פריג': אבל עצם העובדה שהוא יכול, אז היה, במצב הקיים – להתערב איפה שהוא רוצה.

יעל כהן-פארן: בדיוק, אבל 1.

יעל כהן-פארן: הוא כנראה רצה שזה יהיה סגור ומראש, ואנחנו בטוח – חייב לאשר.

יעל כהן-פארן: יש הבדל בין "חייב לאשר" ל"רשאי להתנגד".

יעל כהן-פארן: חוץ מזה, כל הבג"ץ שהיה, של עיריית תל אביב וכו' – בגלל שהוא לא רצה להכריע.

יעל כהן-פארן: הוא לא רצה להכריע חודשים רבים, שנים.

יעל כהן-פארן: הוא לא רצה להכריע, אז בסוף הכריח בג"ץ בכיוון ההפוך ממה שהשר רצה להכריח.

יעל כהן-פארן: תראו, אני באמת – החוק הזה קורע את הסטטוס קוו.

יעל כהן-פארן: יש סטטוס קוו, הוא עדין, הוא שברירי, הוא מאוד מאוד ניתן לערעור.

יעל כהן-פארן: וכן, מה שאתם עושים פה היום – מערערים את הסטטוס קוו בנושא הדת והמדינה ובנושא החיים האזרחיים והדת, ואתם עושים את זה פשוט בצורה שהיא: תראו, תראו מה אני עושה, תראו איך אני מפר את הסטטוס קוו, כדי לשדר לקהל שלכם שזה מה שאתם עושים.

יעל כהן-פארן: זה רק יתפוצץ לכם בפנים, אני מקווה, ולפי התגובות שאני מקבלת מהציבור אני די בטוחה.

יעל כהן-פארן: והדבר שהכי מדהים אותי זו ההתקפלות שלכם בנושא תחנות הדלק וחנויות הנוחות.

יעל כהן-פארן: הרי מה הסיפור פה?

יעל כהן-פארן: שיהיה ברור: להבנתי, לא מדובר בכל תחנות הדלק בארץ.

יעל כהן-פארן: הן לא ייסגרו, חנויות הנוחות שבהן, כי אלה רשויות אזוריות, ושם בכלל אין חוקי עזר, זה פשוט פתוח.

יעל כהן-פארן: אבל חנויות הנוחות בתוך הערים – בגבעתיים, רמת גן, נתניה ופתח תקווה, פיצוציה של מישהו פרטי, קטן, שרוצה להשאיר אותה פתוחה בשבת, אסור יהיה, אבל חנות נוחות כן, כי זה שייך לתשובה; זה שייך לברוני חברות הנפט.

יעל כהן-פארן: פז – ראינו אותם בלובי, הלוביסטים שלהם, בוועדה.

יעל כהן-פארן: הם ישבו שם זחוחים, כי הם ידעו שעליהם החוק לא יחול, והכניסו את הסעיפים.

יעל כהן-פארן: אגב, אנחנו כאן, המחנה הציוני, החלטנו להתנגד להחרגה של חנויות הנוחות, מתוך הבנה ברורה שזה פשוט כניעה שלכם לטייקונים, לחברות הדלק, כניעה פסולה, כניעה שלא צריך להסכים לה.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא הולכים להסכים לה.

יעל כהן-פארן: זה לא עבר בוועדה.

יעל כהן-פארן: אתם מנסים להעביר את זה כאן, במליאה, ואנחנו בוודאי לא נעזור לכם עם זה.

יעל כהן-פארן: תשכחו מזה.

יעל כהן-פארן: לסיום, אני רוצה לפנות לאזרחי ישראל שלא יאבדו תקווה.

יעל כהן-פארן: למרות שהממשלה הזאת מפנה להם את הגב שוב ושוב, והקואליציה שוב ושוב מביאה חוקים כשלא טובת הציבור והאינטרס הציבורי עומד לנגד עיניה, אלא רק קומבינות פוליטיות או פתיחה של חנויות בשביל הטייקונים של חברות הדלק, אני רוצה לתת לעם ישראל תקווה שאנחנו נמשיך להילחם עד שיגיעו הבחירות, ואז נבטל את החוק הרע הזה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, של חברת הכנסת שרן השכל.

נאזם בדר: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לסגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

עיסאווי פריג': אני קורא לחבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': יואל חסון, בבקשה, הגיע תורך סוף-סוף.

יואל חסון: חיכיתי בסבלנות.

עיסאווי פריג': אני רואה שאתה שקוע בשמיעה משותפת עם חברת הכנסת תמר זנדברג.

חיים כץ: הרשימה החדשה של מרצ.

עיסאווי פריג': הרשימה החדשה של מרצ?

חיים כץ: כן, הם זוממים.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אדוני השר, אנחנו נמצאים שוב במציאות מוזרה, ייחודית למושב הזה, לממשלה הזאת, לקואליציה הזאת, שבה אנחנו נאלצים לבזבז את זמנה החשוב של הכנסת על חקיקות שנוגדות את האינטרס הציבורי, שפוגעות בציבור הישראלי ופוגעות ביכולת שלנו לקיים חברה שיש בה את האיזון הנכון.

יואל חסון: אני רוצה רגע להתייחס לכמה דברים בחוק הזה, חוק המרכולים.

יואל חסון: תראו, נתחיל בטענה ששמעתי גם מהשר לוין וגם מראש הממשלה, שבאה וטוענת שהחוק הזה לא ישפיע באמת על אזרחי מדינת ישראל ולא ישנה שום דבר; שום דבר לא ישתנה ביום-יום, במציאות.

יואל חסון: עכשיו, כשאתה שומע את הטענה הזאת, אתה קודם כול שואל את עצמך שאלה מוזרה, או ברורה: אם באמת עד כדי כך זה לא משנה, למה אתם בכלל מביאים חוק שלא אמור לשנות?

יואל חסון: מה התועלת?

יואל חסון: מה קורה פה?

יואל חסון: אתה מנסה להיות הגיוני ואתה לא בהכרח מבין.

יואל חסון: אבל אחר כך – ואני תמיד – תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לפקפק מראש בכל מיני הצהרות כאלה שבאות מצד הקואליציה – –

עיסאווי פריג': ומעניין אותי לשמוע למה.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: ואז אתה שומע שאותו חוק שלא אמור בכלל להשפיע על אף אחד מאיתנו, לחוק הזה רוצים להוסיף ולהחריג את אילת ולהחריג את חנויות הנוחות בתחנות הדלק.

יואל חסון: אז אני שואל: למה להחריג את אילת אם החוק הזה לא משנה שום דבר?

יואל חסון: אם החוק הזה לא ישנה את המציאות באילת, אז למה להחריג את אילת?

יואל חסון: ואם החוק הזה ישאיר את חנויות הנוחות פתוחות – –

עיסאווי פריג': אין לי ספק – – –

יואל חסון: – – בתחנות הדלק, אז למה להחריג אותן?

יואל חסון: אז שיהיה ברור: החוק הזה הולך לשנות את הסטטוס קוו.

יואל חסון: החוק הזה הולך להשפיע על החיים של כל אחד ואחת מאיתנו במדינת ישראל במקום הלא-טוב שבו.

יואל חסון: עכשיו, אני אגיד לכם משהו: אני רואה בעצמי אדם מסורתי, יהודי מסורתי, שמאמין מאוד באלוהים ומאמין בשבת.

יואל חסון: אני חושב ששבת היא יום מיוחד, ואני חושב יותר מזה – אני חושב שאני לא רוצה לראות את יום שבת כמו יום חול.

יואל חסון: אני לא רוצה אותו יום רגיל.

יואל חסון: אסון, ביום שיום שבת יהיה יום רגיל במדינת ישראל.

יואל חסון: אבל אני חושב שאני גם לא רוצה אותו יום כיפור.

יואל חסון: אני לא רוצה שבת שהיא יום כיפור, וזה מה שמנסים לעשות לנו, ולשם רוצים להגיע, למקומות האלה.

יואל חסון: לא רק שהחוק הזה הוא מיותר והוא נוגע בעצבים רגישים מאוד בחברה הישראלית, שאין צורך לחטט בהם כרגע, יש גם מציאות שהחוק הזה יצר, כשעוד לא חוקק, ואולי גם לא יחוקק.

יואל חסון: מה המציאות הזאת?

יואל חסון: שמקומות כמו גבעתיים, ראשון לציון וערים נוספות רצו ומיהרו לחוקק חוקי עזר שמאפשרים להם, למעשה, לשמור או להבטיח את הסטטוס קוו אצלם ולשמור את העסקים בעיר שלהם פתוחים.

יואל חסון: עכשיו, מה יקרה?

יואל חסון: אם החוק הזה יחוקק, יבוא שר הפנים, ישתמש בסמכותו וינסה לפסול את חוקי העזר.

עיסאווי פריג': אבל הם כבר עברו.

יואל חסון: אבל הוא יכול לפסול אותם.

עיסאווי פריג': אה, כן.

יואל חסון: הוא יכול לנסות.

יואל חסון: עכשיו, בדיוק, אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: מה יקרה?

יואל חסון: הוא ירצה לבטל אותם, וזה לא ייגמר זה.

יואל חסון: רשויות כמו גבעתיים וראשון לציון לא יגידו: כן, המפקד.

יואל חסון: הן ילכו לבג"ץ.

עיסאווי פריג': כמו שהיה בתל אביב.

יואל חסון: ילכו לבג"ץ.

יואל חסון: ומה עוד פעם יקרה, חבריי הלא-קיימים, הנעלמים, בקואליציה, הספסלים הריקים?

עיסאווי פריג': הם בשבת.

יואל חסון: מה יקרה, חבריי?

יואל חסון: אני מדבר אליהם, אל הכיסאות הריקים.

עיסאווי פריג': הם בשבת, במנוחת שבת.

יואל חסון: בג"ץ.

יואל חסון: בג"ץ יחליט איך תיראה השבת במדינת בישראל.

יואל חסון: בג"ץ.

יואל חסון: זה מה שאתם רוצים?

יואל חסון: זה מה שאתם רוצים?

יואל חסון: ואני מאלה שמתנגדים שחברי כנסת יעתרו לבג"ץ.

יואל חסון: תפקידנו פה, ויש מספיק חברה אזרחית שיכולה לעשות מה שהיא רוצה מול בג"ץ.

יואל חסון: אבל הרשויות עצמן, הרשויות עצמן יפנו לבג"ץ, ותשב חבורת שופטים, מכובדת ככל שתהיה, ותגדיר לאזרחי מדינת ישראל איך נראית השבת שלהם, איך נראית השבת שלנו.

יואל חסון: זה נראה לכם הגיוני?

יואל חסון: זה נראה לכם דבר שצריך לקרות?

יואל חסון: אני אומר לכם, אני באמת באמת כואב את הדבר הזה, ומרגיש שהבסיס המרכזי של היותה של מדינת ישראל ביתו הלאומי של העם היהודי ומדינה יהודית ודמוקרטית – אני מאמין שהבסיס הזה מתפורר.

יואל חסון: הוא באמת מתפורר.

יואל חסון: ולמה הוא מתפורר?

יואל חסון: הוא מתפורר בגלל – ואני לא מדבר לא על ש"ס ולא על יהדות התורה ולא על אף אחד.

יואל חסון: אין לי שום עניין איתם.

יואל חסון: אני מדבר על אדם אחד.

יואל חסון: יש אדם אחד שנושא באחריות המלאה לכל מה שקורה במדינה הזאת, וזה ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יואל חסון: תחת שרביטו, תחת הנהגתו, תחת כהונתו, מדינת ישראל עוברת את אירועי האימים האלה.

יואל חסון: הוא אשם, הוא אחראי, הוא יצטרך לתת תשובות לציבור, הוא יצטרך לתת תשובות למצביעי הליכוד, שרובם הגדול – כמו, אגב, רוב מצביעינו – הם אנשים מסורתיים, שלא רוצים את השבת שדרעי מבשל להם ולא רוצים שהליכוד יצביע על החוק הזה.

יואל חסון: אתם יודעים, יותר מזה – אם הייתה על החוק הזה הצבעה חשאית, רוב חברי הליכוד בכנסת היו מצביעים נגד החוק הזה.

יואל חסון: חד-משמעית.

יואל חסון: כולל השר חיים כץ, שעושה דברים חשובים בינתיים.

עיסאווי פריג': אתה מאשר את זה?

חיים כץ: אני עכשיו נותן תשובה לחרדים – – –

עיסאווי פריג': נשאלת שאלה: אתה מאשר את זה?

חיים כץ: ואללה, פה אני אסתכל – אתה רוצה שאני אתן לך מענה?

חיים כץ: אני מתסכל פה עכשיו על דברים לא חשובים: ניצולי שואה – כמה נפטרו מ-20 במרס 2016 עד 2017.

חיים כץ: לצערי 22,428 נפטרו במהלך התקופה הזאת.

חיים כץ: כמעט 1,000 בחודש.

חיים כץ: 4,193 מעל גיל 90 – ואללה, לא מיצו זכויות.

חיים כץ: היינו ב-1,493 בתים באחד על אחד.

חיים כץ: 844 נפטרו.

עיסאווי פריג': תמיד יש לך תשובות.

חיים כץ: הינה, קח.

יואל חסון: אתה יודע, השר כץ, אני רוצה לומר לך – – –

חיים כץ: קח.

חיים כץ: מה כתוב פה?

יואל חסון: לא, אני רואה.

יואל חסון: אנחנו רואים את המספרים.

עיסאווי פריג': אבל אתה ברחת מהתשובה.

יואל חסון: אפילו בלי משקפיים אני רואה.

עיסאווי פריג': נשאלת שאלה ולא ענית.

יואל חסון: אני אומר לך, השר חיים כץ – אתה יודע מה, אתה הרמת לי להנחתה עכשיו.

יואל חסון: למה הרמת לי להנחתה?

חיים כץ: יאללה, רד עליי, נו.

יואל חסון: לא, להפך, אני אגיד – – –

חיים כץ: איי, הגב.

עיסאווי פריג': תהיה בריא.

יואל חסון: אני אגיד, אדוני השר – שב טוב עם הגב, שלא ייתפס.

יואל חסון: אני אגיד לך, אדוני השר, למה הנחת לי להנחתה – כי אתה באמת יושב עכשיו – אני ראיתי שאתה עוסק בדברים רציניים, ראיתי שאתה לא משחק באייפון שלך או לא יודע מה; ראיתי שאתה עושה דברים רציניים – –

שלי יחימוביץ': נכון.

יואל חסון: – – ראיתי טבלאות, ראיתי ניירות, שמתי לב.

יואל חסון: לא הצצתי מה באמת כתוב, אבל ראיתי שאתה עובד.

שלי יחימוביץ': מיצוי זכויות של ניצולי שואה.

יואל חסון: כן, הוא דיבר על זה, הוא הציג את זה.

יואל חסון: ואני אומר, אדוני השר – – –

עיסאווי פריג': הוא מנצל את זמנו עד תום.

יואל חסון: ואני אומר, אדוני השר: בזה צריך להתעסק.

יואל חסון: אתה צודק, אתה עוסק בדברים הנכונים, אתה עושה את מה שצריך באמת.

יואל חסון: במה אחרים עוסקים?

יואל חסון: במה עוסק ראש הממשלה שלך?

יואל חסון: בוא תגיד את האמת.

יואל חסון: מתי ראש הממשלה פעם אחרונה הרים לך טלפון והתעניין בטבלה הזאת?

חיים כץ: לפני שלושה ימים.

יואל חסון: לא מאמין לך, תסלח לי.

חיים כץ: לא שמעתי אותך טוב.

יואל חסון: לא מאמין לך.

יואל חסון: לא מאמין.

חיים כץ: מתי עשיתם את הכינוס שעבר?

חיים כץ: מתי עשיתם את הכינוס שעבר, את הלילה הלבן?

יואל חסון: לפני שבוע.

חיים כץ: לפני שבוע.

חיים כץ: לפני שבוע ישבתי איתו – כשאתם דיברתם פה – על הנכים.

עיסאווי פריג': על התקציב.

עיסאווי פריג': על התקציב.

חיים כץ: לא, לא על – – –

יואל חסון: הנכים – אוה, הנכים עוד מחכים – – –

חיים כץ: על התקציב עוד לא ישבנו.

חיים כץ: על התקציב יש לי מה להגיד; בטח אני לא אגיד פה.

חיים כץ: יש לי מה להגיד, באמת שיש לי מה להגיד.

יואל חסון: השר כץ, הנכים עוד מחכים – – –

חיים כץ: לא רק לשוטרים הורידו את הסנדוויצ'ים; לעוד אנשים, שיותר חשוב מהסנדוויצ'ים, הורידו.

עיסאווי פריג': נחכה ליום חמישי.

חיים כץ: תאמין לי, דיברנו על הנכים – – –

יואל חסון: הם עוד מחכים, הנכים.

חיים כץ: לא, כי הם מחכים ל-flat.

חיים כץ: והחוק יעבור, והחוק ממצה – חוק מסודר, ממצה.

חיים כץ: גם את ההצמדה וגם את הארבע פעימות – הכול הוא ממצה.

חיים כץ: חוק מסודר.

חיים כץ: בואו נראה, איך שיהיה ה-flat בשבוע הבא החוק יעבור – – –

עיסאווי פריג': בוא נחזור לשבת.

חיים כץ: תשמע, אנחנו לא מבסוטים מהעניין, כי רצינו לתת להם שכר מינימום, אבל אנחנו לא יודעים לתת להם במכה אחת.

חיים כץ: עשינו צעד גדול קדימה.

חיים כץ: שמע, עובדים, אתה לא יכול להגיד שלא עובדים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חסון, הוא מושך אותך למקומות שנוח לו לשחק בהם.

עיסאווי פריג': תחזור לשבת.

יואל חסון: בסדר, ברור, הוא עושה את העבודה שלו.

יואל חסון: אבל אני אגיד, בכל זאת, אם העלית את נושא הנכים, וכמי שמרגיש מחויבות גדולה מאוד לציבור הזה – – –

חיים כץ: תשמע, הם כולם היו אצלי בבית בהפגנה.

חיים כץ: ישבתי איתם שעתיים.

חיים כץ: שעתיים.

חיים כץ: בסוף אמרו לי: אל תתפטר, אנחנו רוצים אותך.

חיים כץ: אל תתפטר.

חיים כץ: 20 נכים סביבי, הבאתי כיסא, דאגנו להם לקפה וביסקוויטים – – –

עיסאווי פריג': טוב, חבר הכנסת אילן גילאון לא נמצא כאן לענות לך – – –

חיים כץ: הוא לא היה.

חיים כץ: הוא לא היה אצלי.

עיסאווי פריג': היה עסוק במקומות אחרים.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אני אסיים, למרות שמגיעה לי עוד איזה דקה.

עיסאווי פריג': הינה, דקה נוספת.

יואל חסון: אני אגיד לך, אדוני השר, שבעניין הנכים עדיין כל שבוע ממשיכים להגיד לנו שאו-טו-טו זה קורה.

יואל חסון: בראשון לראשון לא קרה שום דבר, ב-2018 לא קרה שום דבר – – –

חיים כץ: לא.

חיים כץ: הם יקבלו מ-1 בינואר, הינה, אני אומר לך.

יואל חסון: רטרואקטיבית.

יואל חסון: הבנתי.

יואל חסון: הלוואי.

חיים כץ: הם יקבלו מ-1 בינואר, רטרואקטיבית – – –

יואל חסון: שייכנס לפרוטוקול, זה מאוד חשוב – –

חיים כץ: כן, כן, אתה רוצה?

חיים כץ: אני אעלה ואגיד גם.

יואל חסון: – – שהנכים יקבלו ב-1 בינואר 2018.

יואל חסון: תגיד את זה.

חיים כץ: אני מוכן אחריך לעלות – – –

יואל חסון: לא, תגיד פה, הן שומעות – שומעים ושומעות, כמובן.

יואל חסון: אני אומר שהנכים באמת יקבלו את זה, ואני אחזור לעניין השבת, אדוני.

יואל חסון: העיסוק הזה – – –

חיים כץ: דרך אגב, הם יקבלו פעימה שנייה ב-1 ביולי 2018.

יואל חסון: אדוני השר, אתה עושה פיליבסטר לאופוזיציה, מה יהיה?

יואל חסון: אתה עושה לנו פיליבסטר.

יואל חסון: לי יש זמן, אגב.

יואל חסון: אני לא ממהר לשום מקום.

חיים כץ: גם אני לא, אני תורן – – –

יואל חסון: הממשלה שלך ממהרת.

יואל חסון: הממשלה שלך ממהרת.

יואל חסון: אני לא ממהר.

יואל חסון: אתה רוצה לדבר?

יואל חסון: בבקשה, תדבר.

עיסאווי פריג': הניסיון משחק תפקיד.

יואל חסון: אין ספק, ניסיון זה דבר חשוב.

יואל חסון: ואני אגיד עוד פעם, אדוני השר: אני באמת באמת מוטרד מהחוק הזה של השבת.

יואל חסון: אני חושש מאיך שזה ישפיע.

יואל חסון: אתה יודע מה, אני אגיד לך גם משהו נוסף:

יואל חסון: אנחנו נלחמים בחוק הזה מאוד, ונילחם עד הרגע האחרון, ונעשה הכול כדי שזה לא יעבור ושזה ייכשל, ויש לנו לילה ארוך לעשות את זה.

יואל חסון: אבל גם אם זה יעבור – גם אם זה יעבור וזה כן יעשה שינוי וזה כן יחולל שינוי – אם זה לא יחולל שינוי, זה לא יהיה הגיוני.

יואל חסון: זה יחולל שינוי, זה ישנה את הסטטוס קוו.

יואל חסון: ואתה יודע מה?

יואל חסון: יבואו איתכם חשבון מצביעי הליכוד, שאתה מכיר אותם היטב, כמוני, אפילו יותר טוב ממני.

יואל חסון: הם יבואו איתכם חשבון.

יואל חסון: הם יבואו איתכם חשבון, כי הם יראו שבסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, מי שמשחק אותה חזק חזק, ראש הממשלה נתניהו, הוא בסוף ראש ממשלה חלש, שנותן לכל אחת מחברות הקואליציה את הביס שלה כדי לשרוד עוד חודש, עוד חודשיים, לדלג על עוד משוכה ועוד משוכה.

יואל חסון: ואתה יודע מה?

יואל חסון: בדברים האלה בסופו של דבר יגיע הסוף, והסוף הזה יהיה כואב.

יואל חסון: זה יהיה כואב לכולנו.

יואל חסון: אני טוען – ואני אומר את זה בצורה ברורה, ואני רוצה שמה שאני אגיד עכשיו יהיה בפרוטוקול – אני בטוח שבבחירות הבאות, לאחר הבחירות הבאות, בנימין נתניהו הוא לא ראש הממשלה.

יואל חסון: אני בטוח בזה.

יואל חסון: אני עדיין לא יודע להגיד מי יהיה.

יואל חסון: אני פועל ורוצה שאבי גבאי יהיה והמחנה הציוני יצליח, ונעשה הכול שזה יקרה, אבל אני יודע שבנימין – – –

חיים כץ: אתה לא מאמין שזה יהיה.

יואל חסון: אני מאמין מאוד.

חיים כץ: אתה לא מאמין שאבי גבאי יהיה.

יואל חסון: אני מאמין מאוד.

חיים כץ: שנינו לא מאמינים שאבי גבאי יהיה.

יואל חסון: אני מאמין מאוד.

יואל חסון: אם לא הייתי מאמין לא הייתי עומד כאן.

יואל חסון: אני מאמין – – –

חיים כץ: גם עיסאווי נראה לו שאבי גבאי לא יהיה.

יואל חסון: אני מאמין, ונילחם על זה, אבל אני יודע דבר אחד, וגם אתה יודע אותו, כי אתה בן אדם לא פחות חכם ממני, ומכיר את המערכה ואת מה שקורה מסביב: נתניהו הוא לא ראש הממשלה הבא במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': טוב – – –

יואל חסון: הוא גמר את הקריירה שלו.

יואל חסון: השאלה היא כמה נזק – אדוני היושב-ראש, השאלה היא כמה נזק הוא יעשה עד שהוא יעזוב אותנו, שיהיה בכל מצב בסערה גדולה.

יואל חסון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת ממרצ תמר זנדברג, בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת זנדברג, יש לך עשר דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': בבקשה.

תמר זנדברג: כבוד מיוחד לברך אותך.

עיסאווי פריג': תודה, תודה.

תמר זנדברג: לדעתי כבר בירכתי אותך בפעם הראשונה, אבל עדיין, לברך אותך עוד פעם – – –

עיסאווי פריג': תמיד ממך בעיניי זו פעם ראשונה.

תמר זנדברג: אי-אפשר לקמץ בברכות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אני לא יכולה להתחיל ולדבר על השבת ועל חוק המרכולים – חוק שמעורר ביקורת קשה ובוז כשלעצמו – בלי להתייחס לתחושת הצמרמורת הפיזית והקבס, ממש גופני, שאוחזים אותי כרגע אחרי ששמעתי את מה שמכונה "קלטות בנו של ראש הממשלה".

תמר זנדברג: אני רוצה שנדמיין לעצמנו מצב – ולצערי, המציאות עלתה על המצב הדמיוני ביותר שיכולנו להעלות על הדעת – שבו בן של ראש ממשלה, בן של טייקון ועוד צעיר שמועסק על ידי עוד טייקון, חבר של ראש הממשלה, שבאורח פלא ובאופן תמוה נתן לו עבודה, נוסעים באוטו, בליל שבת – דרך אגב, בזמן שרוצים שהמרכולים יהיו סגורים – עם מאבטח על חשבון המדינה, מנבלים את הפה, מבזים נשים, נוסעים לצרוך שירותי מין בתשלום, שכאן קוראים להם בטעות חשפנות.

תמר זנדברג: קונים את גופותיהן של נשים בכל מיני מערכות יחסים כאלה ואחרות, ומדברים על זה בזחיחות, בנהנתנות, בבדיחות הדעת, וכל זה תוך החלפת דחקה על כסף ציבורי.

תמר זנדברג: הם תוהים בינם לבין עצמם אם ה-20 מיליארד שלנו, של הציבור, זה של אבא שלו או של אבא שלו.

תמר זנדברג: איזו בושה.

תמר זנדברג: איזה גועל נפש.

תמר זנדברג: איזה ריקבון מוסרי, אישי, באמת, ברמה האנושית ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

תמר זנדברג: כל אזרח ואזרחית פה צריכים להתבייש.

תמר זנדברג: התגובות שיוצאות: זה ילד ששתה.

תמר זנדברג: מישהו כתב לי: ומה אם אותך היו מקליטים כשהיית צעירה ושיכורה?

תמר זנדברג: אם אותי היו מקליטים צעירה ושיכורה, לא היו מקליטים אותי הולכת לצרוך מין בתשלום ולא היו מקליטים אותי עושה דילים על הכסף של אבא שלי.

תמר זנדברג: מה זה?

תמר זנדברג: לאן הגענו?

תמר זנדברג: לאיפה נוליך את הבושה?

תמר זנדברג: אני מתקשה להעביר במילים את תחושת הבחילה והקבס הנורא שעולה בנו.

תמר זנדברג: התגובה הארוכה והמפורטת הזאת – ממש "אילנה דיין 2" – באה מצד ראש ממשלה, שרק היום רוצה לסגור פה את השבת.

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אם זה מה שהבן שלו עושה בשבת, אולי באמת לא פלא שהוא רוצה לסגור.

תמר זנדברג: אולי שיציע הצעת חוק – – –

שלי יחימוביץ': זה היה בשבת?

תמר זנדברג: זה היה בליל שבת.

תמר זנדברג: אולי באמת לא פלא.

תמר זנדברג: אולי אפשר לשנות את הצעת החוק הזאת – אולי עוד לא מאוחר להגיש הסתייגות, לסגור מועדוני חשפנות.

שלי יחימוביץ': בשבת.

תמר זנדברג: לא רק בשבת.

שלי יחימוביץ': נתחיל בשבת.

תמר זנדברג: קודם בשבת ואחר כך בכלל.

תמר זנדברג: אולי אם ראש הממשלה יודע מה הבן שלו עושה בשבת, לא פלא שהוא רוצה שכל תל אביב תיראה כמו בני ברק.

תמר זנדברג: אולי באמת עדיף.

תמר זנדברג: כי בעולם של ראש הממשלה אין ילדים או צעירים או מבוגרים – – –

שלי יחימוביץ': מה את משווה מועדוני חשפנות למרכולים?

שלי יחימוביץ': באמת.

תמר זנדברג: אני אומרת, בעולם של ראש הממשלה – – –

שלי יחימוביץ': למה את קטנונית?

שלי יחימוביץ': למה את חמוצה?

תמר זנדברג: שואלת פה חברת הכנסת יחימוביץ למה אני חמוצה.

שלי יחימוביץ': למה את קטנונית?

תמר זנדברג: את חושבת שצריך להיות חמוצה?

תמר זנדברג: כנראה באמת, בעולם של ראש הממשלה אין ילדים, או צעירים, או מבוגרים, שהולכים בשבת וקונים מנגו במרכול ולוקחים אותו בשקית לים – –

שלי יחימוביץ': לוקחים אותו למועדוני חשפנות.

תמר זנדברג: – – עם סכין ושם פותחים אותו ואוכלים.

תמר זנדברג: אין ארטיק שקונים בשבת, פיצוחים.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: מה שעושים בשבת זה נוסעים עם מאבטח על חשבון המדינה למועדון חשפנות.

תמר זנדברג: אז פלא שמביאים חוק כזה?

תמר זנדברג: חברות וחברים, יש כאן רמה באמת יוצאת דופן של גועל נפש, זחיחות, נהנתנות, שחיתות.

תמר זנדברג: שחיתות, ממש כך – שחיתות אישית, מוסרית ושלטונית שעכשיו כאן

תמר זנדברג: שבועות ארוכים, קואליציה שלמה וכנסת שלמה מפרפרות על מנת לשכפץ אותה ולהגן עליה בשורה של חוקים שנעים בין הזויים למצמררים; בין מרכולים לעונש מוות – סליחה שאני שמה שני דברים כאלה בשורה אחת, אבל תראו במה אנחנו מתעסקים פה: בשוחד פוליטי למפלגות הקואליציה, אחת אחרי השנייה, שנועד להגן על שחיתות של ראש הממשלה, שמהבית שלו הולכים ונחשפים המראות שכל אזרח בציבור תולש את השערות ושואל את עצמו: איך אנחנו נראים?

תמר זנדברג: אנה אנו באים?

תמר זנדברג: אני רוצה לשאול באמת את חברי הקואליציה, מפלגות מהימין ועד המרכז, שמזדעזעים ומוציאים הודעות נסערות לעיתונות אחרי כל אמירה ואחרי כל מיצג ואחרי כל יצירת אומנות של אזרח, של אומן, של איש תקשורת: אין לכם מה להגיד על הדברים האלה?

תמר זנדברג: אין לכם מילה מוסרית על התנהגות נלוזה?

תמר זנדברג: על שתיקת הכבשים שהולכים כאן בסך, צועדים כצאן לטבח הפוליטי, רק שלא ישמעו אותם אומרים איזה ציוץ נגד ראש הממשלה?

תמר זנדברג: דרך אגב, מה יקרה אם יעשו את זה?

תמר זנדברג: יובלו אל בית הדין של הליכוד?

תמר זנדברג: מה יקרה לחבר ליכוד שיצא עכשיו באמירה מוסרית ברורה ויגיד: עד כאן; מספיק; לא נסבול את זה יותר; לא נצביע בעד החוקים המופרעים שלכם; אנחנו רוצים לחזור לעסוק באידיאולוגיה?

תמר זנדברג: דרך אגב, זו אידיאולוגיה שאנחנו לא מסכימים לה.

תמר זנדברג: כשאתם עושים חיקויים אידיאולוגיים אנחנו רואים איך זה נראה – זה נראה כמו חוק הלאום וזה נראה כמו חוק ירושלים; זה נראה עוד יותר מופרך ממה שהיינו באמת צריכים לעשות.

תמר זנדברג: אבל נניח שלשם זה נבחרתם, לטענתכם.

תמר זנדברג: תוכלו אחר כך ללכת עם סל האידיאולוגיה הזה ולהציג אותה לציבור ולשאול – לבקש אמון על סמך זה.

תמר זנדברג: אבל זה?

תמר זנדברג: לסגור את הערים בשבת?

תמר זנדברג: לשכפץ את ראש הממשלה מהשחיתות שלו?

תמר זנדברג: ללכת ולהוציא להורג כמו באחרונות הדיקטטורות, שגם כן מתחילות להיפטר מהמנהג המיותר והברברי הזה?

תמר זנדברג: אני מתחילה באמת להבין למה רוצים כאן בקואליציה שהבחירות תהיינה עוד הרבה זמן.

תמר זנדברג: לא רק בגלל שראש הממשלה רוצה לשמור על הכיסא שלו – גם רוצים להתרחק מהגועל נפש הזה.

תמר זנדברג: אם הבחירות יהיו עכשיו, מה יעשו?

תמר זנדברג: עם מה נבוא לציבור – עם חוק ההמלצות?

תמר זנדברג: עם תמונות של חנויות סגורות בשבת?

תמר זנדברג: כמו בלונדון ופריז – ששם כמובן הכול פתוח בשבת, אבל מי סופר את השקרים.

תמר זנדברג: נדמה לי, חברות וחברים, שבכל יום שעובר, הסאה פה עולה על גדותיה מרוב גודש.

תמר זנדברג: יש רק דבר אחר שאפשר כאן לעשות במקרה הזה, וזה לחזור אל העם, אל הציבור, אל הישראליות והישראלים שמסתכלים על המתרחש כאן בתדהמה מעורבת בבחילה.

תמר זנדברג: מאוד יכול להיות – ואני מבטיחה לכם שכך הדבר – שהציבור הישראלי רוצה לבקש את המנדט שלו בחזרה.

תמר זנדברג: הוא רוצה ללכת לקלפי ולבחור מחדש בנציגים ובנבחרים שלו.

תמר זנדברג: אם אתם כל כך לא מפחדים ואם אתם חושבים שמצבכם כל כך טוב ואתם מתבשמים מהסקרים שמראים שהגוש שלכם חזק – בבקשה, בואו ניתן לו את מבוקשו, חברות וחברים.

תמר זנדברג: אפילו הקואליציה הזאת, שהוקמה כקואליציית ימין יוצאת דופן בקיצוניותה ובאחדותה, לא דומה לזאת שהגענו אליה עכשיו, כמעט שלוש שנים – קצת יותר משלוש שנים לאחר מכן.

תמר זנדברג: זה זמן מצוין לחזור למשפט הציבור, לבקש ממנו אמון מחדש.

תמר זנדברג: אין לי שום ספק מה תהיה הבחירה שלו, אבל אני בהחלט חושבת שאין זמן ראוי מזה לפחות להעניק לו את האפשרות.

תמר זנדברג: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

עיסאווי פריג': היו חסרות לך עוד 42 שניות להשלים.

עיסאווי פריג': ראיתי שהשר שקוע וכולו קשוב לדברייך.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא מיש עתיד, בבקשה.

חיים כץ: אתה רוצה לבחון אותי על מה שהיא דיברה?

עיסאווי פריג': היית שקוע.

עיסאווי פריג': היא דיברה דברי טעם, באמת.

חיים כץ: אני יכול לחזור על מה שהיא אמרה.

עיסאווי פריג': זה אני מאמין לך.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עיסאווי פריג': לשם שינוי, יש לך 15 דקות.

עליזה לביא: היושב-ראש, תודה לך.

עליזה לביא: אדוני השר, חברותיי, חבריי חברי הכנסת, האמת, ערב מאוד עצוב – עצוב לכל מי שאוהב את השבת, אוהבת את השבת, מבינה את המשמעות של המתנה המיוחדת והנדירה הזאת שקיבלנו כעם, כחברה, והנחלנו לתרבויות השונות ולעמים השונים – המתנה הנפלאה הזאת שכל שבוע אנחנו מקבלים אותה מחדש: "וביום השביעי שבת וינפש".

עליזה לביא: שבת המלכה, לכה דודי לקראת כלה, פני שבת נקבלה.

עליזה לביא: איך השבת נקלעה לחברה המסוכסכת שלנו?

עליזה לביא: למה דווקא היא?

עליזה לביא: הרי לא מי שאוהב את השבת מביא אותה אל לב המחלוקת והמדון.

עליזה לביא: ואיך זה שבשנתה ה-70 של מדינת ישראל לא למדנו להתגבר על המחלוקות ולכבד את השונה ואת האחר?

עליזה לביא: כן, אני שומרת שבת.

עליזה לביא: כן, השבת מאוד יקרה לי.

עליזה לביא: כן, אני לא אוהבת את המסחר בשבת, אבל אני מבינה שאני חיה במדינה שחיים בה עוד אנשים, וכדי למצוא את היחד ואת המשתף והמשותף, צריך לעבוד ביחד, בדיאלוג, בהבנה, ולא בחוק – לא בחוק כל כך כל כך מיותר, שכל מה שהוא מביא זה שנאה, ריב ומדון, ומרתון של ראשי ערים שרוצים להספיק לחוקק בערים שלהם, רגע לפני שאנחנו כאן ברוב טמטום נעביר את החוק הנוראי הזה, את חוק המרכולים.

עליזה לביא: זאת אחת הפארסות המבישות ביותר שידעה הכנסת; חוק שהוא ריק מתוכן, של מחוקק שניגש אליו לא בידיים נקיות, ולא בתום לב, ולא בטוהר כוונות.

עליזה לביא: התכלית של החוק הזה פסולה, והכוונה שמאחוריו פסולה, והתוצאות שלו הרסניות.

עליזה לביא: החוק הזה פוגע בציבור.

עליזה לביא: זה חוק שפוגע ברשויות המקומיות ופוגע פגיעה איומה בשבת.

עליזה לביא: זה בלוף, בלוף אחד גדול, שכל רגע אנחנו לומדים אותו יותר.

עליזה לביא: החוק הזה לא עוסק לא בשבת, לא במרכולים ולא בעובדים.

עליזה לביא: אני שומעת פה את שרשרת חברי הכנסת החרדים שעולים ומדברים על העובדים בשבת – אז החוק הזה לא פותר את בעיית העובדים בשבת.

עליזה לביא: הוא חוק שכולו, אבל כולו, נשען על הצורך בשרידות פוליטית של מפלגה ושל קואליציה, וסחף טירוף גדול אחריו.

עליזה לביא: החוק הזה הוא לא למען השבת.

עליזה לביא: הוא עושה נזק איום ונורא לאהבת השבת ולאוהבי השבת.

עליזה לביא: המציאות שלנו בישראל מוכיחה את זה מעבר לכל ספק.

עליזה לביא: ואיך אנחנו ידועים שהחוק הזה הוא בלתי נסבל לשבת וליהדות כולה?

עליזה לביא: בואו נסתכל על התגובות שהיו כאן

עליזה לביא: בעקבות ההעלאה של החוק הזה על סדר-היום.

עליזה לביא: על שישה חטאים עומד החוק הזה: ראשית, הוא מעורר סלידה, זעם ומיאוס בקרב רוב גדול בחברה הישראלית.

עליזה לביא: שנית, הוא הופך את השבת לוויכוח, למדון, לריב.

עליזה לביא: דווקא השבת, השבת היקרה לכולנו, הופכת להיות ריב ומדון.

עליזה לביא: הפכתם את השבת הזאת למשהו אחר ממה שכולנו רצינו, קיווינו וייחלנו.

עליזה לביא: שלישית – המירוץ הזה, המירוץ הזה של העיריות; חוקי העזר העירוניים שלא היו בערים שונות, שהכרנו את זה בתל אביב ואולי בעוד כמה מקומות, אבל הם יודעים שאם הם לא יספיקו לחוקק אז הם יישארו מאחור.

עליזה לביא: אז מה עשית, אדוני השר דרעי?

עליזה לביא: הבאת ליותר חילול שבת.

עליזה לביא: במו ידיך יצרת יותר ערים שיש בהן חילול שבת.

עליזה לביא: אז מה הרווחת?

עליזה לביא: מה עשית?

עליזה לביא: החטא הרביעי: החוק הזה מייצר הבחנה סתמית, אקראית ושרירותית, ריקה מתוכן וממשמעות, בין מרכול x לחנות נוחות y.

עליזה לביא: מה ההבדל?

עליזה לביא: מה ההבדל בין עיר לעיר או בין תחנת דלק שנמצאת במקום הזה – מה שונה חנות אחת מהחנות השנייה?

עליזה לביא: לאחת כנראה יש לובי חזק ומי שעובד בשבילה ולאחרת אין.

עליזה לביא: החטא החמישי – היום שר הפנים הוא שר שבא ממפלגה חרדית, אבל מחר יהיה שר פנים שיבוא ממפלגה אחרת, והוא יעשה אחרת, הוא יבין הכול אחרת, והשבת תחזור להיות משחק פוליטי – משחק פוליטי ציני, שכל קשר בינו לבין קדושת השבת, למתנה הנפלאה הזאת של השבת, הוא מקרי בהחלט.

עליזה לביא: במדינת ישראל מתחלפים שרים חדשות לבקרים, ובטח ובטח בתפקיד הזה של שר הפנים.

עליזה לביא: למה אנחנו צריכים את החטא הזה?

עליזה לביא: למה אנחנו צריכים את החוק הזה?

עליזה לביא: החטא השישי – החוק הובא בהליך מחפיר פה, בכנסת ישראל, בדרך לא ראויה ולא נכונה.

עליזה לביא: המטרה פסולה והאמצעים פסולים.

עליזה לביא: מי שקם משבעה כדי לבוא ולהצביע, ולשדל אותו, וללכת לשאול את הרב שלו, ולשכנע, ולדרוש, ולהוקיע אותנו, את האופוזיציה, שבנו אין רגישות ואין בנו הבנה – אבל אתם, סדרי הדיון שהצבתם כאן, תוך פריצה של כל החברויות והרגשות שהיו פה בין חברי הכנסת, הבאתם את זה לשיאים חסרי תקדים.

עליזה לביא: לבקש מאדם שעוד לא קבר את אשתו לשקול וללכת לרב שלו?

עליזה לביא: האם הרב דרעי היה הולך לשאול את הרב שלו בשאלות הלכתיות אחרות?

עליזה לביא: הרי אתה לא סופר את הרבנים של הציונות הדתית, אז פה פתאום אתה הולך לשאול את הרב שלו?

עליזה לביא: איזו מסכת של חטאים סביב החוק הזה, חוק השבת.

עליזה לביא: וכל זה למה?

עליזה לביא: אז אם באמת החוק הזה לא נועד לשמור על השבת, להאהיב את השבת, להחזיר את השבת כמתנה הגדולה, אז למה?

עליזה לביא: הוא נועד לצרכים הפוליטיים, לשרידות הפוליטית, לעוד כמה כותרות שתהיינה בעיתונות, בטח בזו החרדית.

עליזה לביא: מה שרוצה רוב הציבור בישראל זה להמשיך למצוא את הדרך לחיות ביחד.

עליזה לביא: אנחנו יודעים לחיות ביחד, ואנחנו יודעים לעשות את זה נכון בביחד שנוצר ברשויות המקומיות, בערים, במועצות – היחד הישראלי הזה, המאפשר.

עליזה לביא: וכן, אני יודעת שחבריי פה, בספסלים של הקואליציה, זעים באי-נוחות ומחפשים פתרון ודרך, כי רבים מכם הרי לא רוצים את החוק הזה, ורבים מכם מבקשים למצוא את הדרך למצוא מילוט מהחוק הזה.

עליזה לביא: אז החוק הזה מספר לנו סיפור קשה ואומלל על מצבה של הקואליציה.

עליזה לביא: לבוא ולקחת את השבת הנפלאה והמיוחדת הזאת כתשלום פוליטי, ככלי לשרידות – עבור מה ובשביל מה?

עליזה לביא: זהו שוחד פוליטי; חלוקה בין קואליציה, בין מפלגות, שכל אחת מחוקקת חוק על פי המידות שלה, חוקים אצל חייטי עילית, חייטי צמרת, חוטי בוטיק: חוק ההמלצות תפור למידות מסוימות, חוק הפריימריז – למידות אחרות, ועכשיו חוק המרכולים ממש תפור למי שזקוק לו בקרב קהליו כדי לחזק את מעמדו ולומר: הינה, הבאתי לכם את חוק המרכולים; בזכותי מרכולים לא יהיו פתוחים בשבת.

עליזה לביא: אבל זה גם לא נכון.

עליזה לביא: החוק הזה מביא רק ליותר חילול שבת.

עליזה לביא: על זה אני כואבת ועל זה אני מצירה.

עליזה לביא: החילול, חילול השם שיש כאן סביב ההתעסקות עם החוק הזה, מביא לביזוי של השבת ולא לחיזוק של מעמדה.

עליזה לביא: אני זוכרת שנתתי את אחת ההרצאות בארצות הברית בקהילה בניוטון – קהילה של יהודים שגילו את היהדות שלהם מחדש בקמפוסים, ולימים נולדו להם ילדים והם בנו את הקהילה שלהם.

עליזה לביא: יום אחד הוזמנתי להרצאה, והם אמרו לי שהם החליטו לקרוא לקהילה שלהם "קהילת זוכרי שבת".

עליזה לביא: הם אמרו לי: את יודעת, יש שני ציוויים על השבת: הצטווינו לשמור את השבת, אבל הצטווינו גם לזכור את השבת, ואנחנו, שגדלנו במשפחות שהיו מאוד רחוקות מהיהדות, אז לשמור שבת לא היכרנו ולא ידענו, אבל לזכור שבת החלטנו שאנחנו רוצים.

עליזה לביא: וכך, פעם בחודש הם נפגשים, והם יצרו לעצמם קהילת זוכרי שבת.

עליזה לביא: פה, בישראל, קמות הרבה מאוד התארגנויות חדשות שמבקשות לספר את הסיפור של החברה בישראל ואת ההתכתבות המחודשת עם השבת.

עליזה לביא: יש מיזמים שונים שבעוד כשלושה שבועות אנחנו נארח כאן במסגרת השדולה של דת ומדינה, שאני וחברי הכנסת שטרן וגליק עומדים בראשה, ובה נִראה איך החברה הישראלית מאוד אוהבת את השבת ומחזירה את המקום של השבת, כל אחד על פי ההבנה והרצון.

עליזה לביא: את הדיאלוג החזק הזה, שמגיע מלמטה, אנחנו צריכים לבוא ולחזק ולראות איך חיים פה ביחד למרות השוני, למרות האחרוּת.

עליזה לביא: אנחנו יודעים לעשות את זה, אבל לא בחוק מלמעלה, חוק שמכתיבים צרכים פוליטיים אומללים וקואליציה שמקרטעת.

עליזה לביא: כל מי שמדבר על ההיבט הסוציאלי, ההיבט הסוציאלי של השבת – אז אני שומעת באמת קולות שפתאום נזכרים שצריך לדאוג לעובדים.

עליזה לביא: אז תרשו לי לומר לכם שהתרמית הזאת שאתם מעבירים כאן

עליזה לביא: היום לא קשורה בכלל לעובדים בשבת.

עליזה לביא: למי שדואג לעובדים, אז יש לי הצעת חוק שאני מנסה לדחוף בשנתיים האחרונות שנוגעת לעובדים, בלי לכפות שום דבר על אף אחד.

עליזה לביא: כיום, לפי חוק שעות עבודה ומנוחה, אדם שמבקש שלא לעבוד בשבת חייב להגיש תצהיר שמעיד על קיום מצוות דתו, ואז הוא רשאי שלא לעבוד בשבת, כלומר, אם הוא לא מגיש תצהיר, על פי החוק אפשר לפטר אותו.

עליזה לביא: אדם שהתחיל לעבוד ועבד גם בשבתות ופתאום החליט שלא מתאים לו ולא נכון לו והוא רוצה ללכת לקהילה שזוכרת שבת או לכבד את השבת על פי הבנתו ולא רוצה לעבוד בשבת – החוק בישראל מאפשר למעביד שלו לפטר אותו.

עליזה לביא: אז מה עושים?

עליזה לביא: או שחותמים על תצהיר שקר ומשקרים, או שסכנת הפיטורים היא מעל לראש.

עליזה לביא: את החוק הזה אני מבקשת לשנות, אבל אז אומרים לי: לא, לא מתאים, לא נכון.

עליזה לביא: זה ייצר בלגן, זה יביא מציאות לא טובה פה בישראל מבחינה כלכלית.

עליזה לביא: עזבי, עליזה.

עליזה לביא: אומרים לי את זה פה שר הכלכלה ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, והחוק הזה לא מתקדם, ולא נקבע לי דיון בוועדת הרווחה.

עליזה לביא: אז באמת אכפת לכם מהעובדים?

עליזה לביא: בואו ותתקנו את החוק הזה.

עליזה לביא: בואו ובאמת נאפשר גם למי שאינו שומר שבת, על פי הבנתו, לא לעבוד בשבת.

עליזה לביא: הוא לא רוצה לעבוד שבת.

עליזה לביא: הוא רוצה לשמור את השבת על פי ההבנה שלו, ולא לעבוד בשבת; להיות עם המשפחה שלו.

עליזה לביא: אז למה את החוק הזה לא מעבירים?

עליזה לביא: אז בואו, תפסיקו להיות צבועים.

עליזה לביא: החוק הזה ממתין שנתיים, ובהוראה של שר האוצר, שר הכלכלה ומנכ"ל משרד ראש הממשלה הוא לא מתקדם בוועדת העבודה והרווחה.

עליזה לביא: אז אם באמת חשובים לכם העובדים ואם באמת אנחנו רוצים פה שוויון בין אנשים דתיים לבין אנשים שאינם מגדירים את עצמם כשומרי תורה ומצוות, בואו ותעבירו.

עליזה לביא: תתחילו עם החוק הזה, אבל לא בחוק מביך, חוק שמגביר את השנאה ואת המתח בתוך החברה בישראל.

עליזה לביא: מה קרה כאן?

עליזה לביא: תראו מה קרה כאן.

עליזה לביא: השר דרעי אפילו לא יושב פה באולם כדי לשמוע, להקשיב ולראות, כי אפשר עוד להסיר את החוק הזה; אפשר עוד לגרום לו לא להגיע לידי הצבעה.

עליזה לביא: אם לא השרידות הפוליטית בעורפכם, אז אין לי בכלל מילה טובה אחת לבוא ולומר על החוק הזה.

עליזה לביא: הפתרון הוא לחזור לדרך הדיאלוג.

עליזה לביא: הייתה פה אמנת כינרת, ואחרי זה אמנת גביזון-מדן, והיו שותפים לאמנה הזאת אנשים יקרים שהציעו דרכים כתובות, ברורות וסלולות של איך אפשר לעשות את זה נכון ואיך צריך לעשות: במידתיות, בהבנה וברגישות, כדי שכל אחד מאיתנו ימצא את עצמו בשבת הזאת.

עליזה לביא: אנחנו שונים.

עליזה לביא: האחרות היא בדמנו.

עליזה לביא: אנחנו רואים את השבת אחרת, מתנהגים בשבת אחרת.

עליזה לביא: האהבה של כל אחד לשבת לא דומה.

עליזה לביא: יש קהילות כאלה ויש קהילות כאלה, יש בודדים ויש אנשים שרוצים כך ויש אנשים שרוצים אחרת.

עליזה לביא: אבל בכפייה לא נשיג שום דבר.

עליזה לביא: לא השגנו את זה לא בחוק החמץ – שהביא את ההפך – ולא בחוק החזיר – שהביא את ההפך.

עליזה לביא: 70 שנה אחרי שקמה מדינת ישראל, חוק המרכולים רק יזיק.

עליזה לביא: הוא לא ייטיב את המעמד של השבת בתוך החברה הישראלית.

עליזה לביא: בואו נייצר את הדיאלוג.

עליזה לביא: בואו נראה איך אנחנו עושים את זה ביחד.

עליזה לביא: יש לנו ממי ללמוד.

עליזה לביא: יש לנו איך לעשות את זה.

עליזה לביא: החוק הזה רק ירחיק את האהבה אל השבת; רק ישבש את המעמד של השבת בתוך החברה בישראל.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן לשר דרעי: אל תעשה פוליטיקה על חשבון השבת.

עליזה לביא: השבת יקרה לכולנו.

עליזה לביא: זו המתנה שקיבלנו.

עליזה לביא: צריך לקדש את השבת, ולא להתקדש בה, לך ולמפלגה שלך.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: עכשיו ידבר חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': ) אחמד טיבי, תפדל.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת.

חיים כץ: הוא חייב לדבר?

חיים כץ: הוא חייב לדבר?

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: עכשיו ידבר, כפי שציינו, חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי, ותיק חברי הכנסת הערבים.

עיסאווי פריג': )

חיים כץ: אתה רוצה שאענה לך ביידיש?

חיים כץ: אני יכול לענות לך ביידיש.

עיסאווי פריג': תפדל.

אחמד טיבי: שוכרן – –

עיסאווי פריג': בבקשה.

אחמד טיבי: – – א-סייד א-ראיס.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות, אדוני.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אתה הלחצת כמה אנשים.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: "אין כוח ואין איל אלא לבורא.

עיסאווי פריג': ")

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אחי, לא אוהבים שאתה מדבר בערבית.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: טוב, יאללה, תמשיך.

עיסאווי פריג': )

אחמד טיבי: האמת היא שבדרך כלל אנחנו לא מתערבים בנושא השבת או בדברים שמתרחשים בתוך הצבא, שירות צבאי וכו'.

אחמד טיבי: אלה דברים שבדרך כלל, חבר הכנסת טלב אבו עראר, אנחנו לא נוהגים להתערב בהם.

אחמד טיבי: היה מקובל במשך שנים שכשאתה – – –

חיים כץ: תפדל – – –

אחמד טיבי: המשחק עוד לא נגמר.

אחמד טיבי: סח'נין ניצחה.

חיים כץ: זה נכון.

אחמד טיבי: סח'נין ניצחה.

חיים כץ: סח'נין ניצחה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: היה מקובל שכשאני אומר או כשמישהו אומר לי "ציפור הנפש", שזה נושא שהוא מאוד חשוב לנו, המפלגות החרדיות היו פונות אלינו ואנחנו היינו פונים אליהם.

עיסאווי פריג': למה אתה מתכוון ב"פונים אליהם"?

עיסאווי פריג': לרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: חברי הכנסת הערבים במפלגות הערביות אז, וברשימה המשותפת כיום.

עיסאווי פריג': הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: לא, אני מדבר על לפני שנים רבות, ואז לא הייתה רשימה משותפת.

אחמד טיבי: למשל בחוק ההשתתפות בנטל נמנענו.

עיסאווי פריג': נמנעתם.

אחמד טיבי: כאשר הגיע חוק המואזין, מניעת המואזין, פניתי אל חברי הכנסת הדתיים מהמפלגות החרדיות ואמרתי להם: זה ציפור הנפש שלנו.

אחמד טיבי: אל תיתנו יד לחוק ההזוי, הדורסני והאנטי הזה – אנטי נגדנו.

אחמד טיבי: אמרו: אנחנו מבינים, אבל קואליציה, שיקולים, משמעת סיעתית וכדומה.

אחמד טיבי: בהתחלה השר ליצמן עשה שרירים בגלל הצופר בשבת.

עיסאווי פריג': אבל התקפל אחרי זה.

אחמד טיבי: אבל אחרי שהתקבלה ההסתייגות שלו, הוא אמר: (אומר בערבית: לֵך אתה וריבּונךָ והילחמו לכם שניכם, יעני, לא נוגע לו,) לא עניין שלו; פתאום זו ציפור הנפש שלי בלבד, ולא חשוב להם.

אחמד טיבי: אמרתי להם אז: תזכרו, לכול שבת יש מוצאי שבת, ועכשיו הגיע מוצאי שבת.

עיסאווי פריג': אז אני מבין שאתה עכשיו מחזיר להם?

אחמד טיבי: הם יודעים שאלה החיים הפרלמנטריים.

אחמד טיבי: לכן, ההצבעה שלנו היא מכמה שיקולים: א.

אחמד טיבי: עקרונית, החוק, למרות שהוא חוק חרטא, בינינו, בערים המעורבות – –

חיים כץ: – – –

עיסאווי פריג': הוא שכח את ה"ברטא".

קריאה: – – –

אחמד טיבי: – – בערים המעורבות הוא חל על כולם.

אחמד טיבי: הוא חל על כולם בערים המעורבות, יהודים וערבים.

אחמד טיבי: זה החוק, לשון החוק.

אחמד טיבי: אחר כך, מה יעשה ראש הרשות ואיך יתנהג שר הפנים לאחר קבלת החוק זה משהו אחר, אבל הוא חל על ערים מעורבות.

עיסאווי פריג': אולי תרחיב בעניין ערים מעורבות.

עיסאווי פריג': זה מעניין.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: למשל חיפה, עכו, לוד, רמלה, יפו – – –

עיסאווי פריג': איזו סיטואציה יכולה להיות?

עיסאווי פריג': איזו סיטואציה?

אחמד טיבי: החוק, אם יישמו אותו strictly, באדיקות, אז המרכולים של כולם ייסגרו.

אחמד טיבי: אני מניח שהם לא יכפו על הערבים, אבל החוק עדיין לא החריג את הערים המעורבות.

אחמד טיבי: לא החריג.

אחמד טיבי: היום אני בשיח עם ראש עיריית חיפה יונה יהב, וגם הוא מעוניין להחריג את הערים המעורבות, כי יש מציאות של חיים של יהודים וערבים, של בעלי עסקים ערבים.

אחמד טיבי: למה הם צריכים להיות קורבן של החוק שהשר אריה דרעי מקדם, או שהקואליציה מקדמת?

אחמד טיבי: כל סיעה בקואליציה הזאת רוצה ליטרת בשר קואליציוני, כי אנחנו כנראה בתקופת בחירות; הם מריחים ריח של בחירות.

אחמד טיבי: הליכוד המליץ על סיפוח התנחלויות; ליברמן – תרבות המוות, חוק עונש מוות; הבית היהודי – מה שקרוי "ירושלים מאוחדת 80"; המרכולים – של הסיעות הדתיות.

אחמד טיבי: הציבור משלם את המחיר.

אחמד טיבי: ולכן ההצבעה שלנו היא אופוזיציונית.

אחמד טיבי: לכן כבר שבועיים-שלושה אנחנו אומרים: אנחנו, אין היעדרויות, אין קיזוזים – בלוק 13 בחוק המרכולים.

אחמד טיבי: בלוק 13.

אחמד טיבי: בכדורגל זה 11, (אומר בערבית: אצלנו 13.) לכן גם היום, שאף אחד לא יחשוב – אנחנו נצביע 13 נגד החוק הזה.

אחמד טיבי: אומרים שיש להם רוב של אחד.

אחמד טיבי: לך תדע מה יקרה.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים להצביע הצבעה אופוזיציונית.

אחמד טיבי: נכון, אנחנו מאוד כועסים, חבר הכנסת זחאלקה.

אחמד טיבי: אנחנו מאוד כועסים על המחנ"צ.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת זחאלקה, אולי תשב בבלוק 13?

אחמד טיבי: אנחנו מאוד כועסים על המחנ"צ, שלפני יומיים, לפני כמה ימים, הצביע על הצעת החוק של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה על תקציב לתיאטראות – הצעת חוק אזרחית ממדרגה ראשונה.

אחמד טיבי: יש עתיד תמכו בהצעה, מרצ תמכו בהצעה.

אחמד טיבי: באו ואמרו לנו: הצעה עניינית, למה להתנגד להצעה כזאת?

אחמד טיבי: זה פוגע ביחסים בתוך האופוזיציה.

אחמד טיבי: למרות זאת, השיקול שלנו הוא מעל לחילוקי הדעות, שאנחנו מדסקסים אותם בינינו בתוך הנהגת או הנהלת האופוזיציה.

אחמד טיבי: והם צריכים לדעת כאן, באופוזיציה: זה תן וקח, יחסי גומלין.

אחמד טיבי: לכן, למרות הכעס שלנו על ההצבעה התמוהה ההיא, התמוהה – יכול להיות שמישהו חשב שיש עתיד יצביעו נגד.

עיסאווי פריג': אתם נותנים עוד צ'אנס.

אחמד טיבי: לא, אנחנו מרגישים שיש קלקול בקואליציה.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שהמצוקה – שתמשיך להיות מצוקה קואליציונית, ונמשיך לפעול כדי להפיל את הממשלה הזאת.

אחמד טיבי: זאת ממשלה – בוא, בוא, אתה, אדוני היושב-ראש, אתה חבר כנסת ערבי.

אחמד טיבי: כל הזמן אומרים: (אומר בערבית ומתרגם:) מה עושים הח"כים הערבים?

אחמד טיבי: במה הם עוסקים?

אחמד טיבי: ומטיפים לנו מהאזור הזה.

אחמד טיבי: ואז מתברר שהם עוסקים בחוקים שהם, הם, לא קשורים בחיי היום-יום, בענייני כלכלה וחברה, בעניינים אזרחיים.

אחמד טיבי: ומי כן עוסק בדברים האלה?

אחמד טיבי: הרשימה המשותפת, חברי הכנסת הערבים: גם בנושא כביש 6; גם בנושא סטודנטים; גם בנושא תקציב לתיאטראות; גם בנושא תעסוקת נשים; גם בנושא ביטוח לאומי לסטודנטים; גם בנושא ועדת ערר לבוגרי רפואה; גם בקצבאות הביטוח הלאומי, החוק שהעברתי לפני כמה ימים.

אחמד טיבי: תראו במה עוסקים הח"כים הערבים ותראו במה עוסקים so called "הח"כים היהודים".

אחמד טיבי: אני לא אוהב את הביטוי הזה, אבל זה ביטוי מקביל לביטוי המכליל "הח"כים הערבים".

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, חייבים להצביע נגד, כדי שהקטר הזה, שמתחיל להוציא עשן שחור – העשן הלבן מעכיר והוא מתחיל להוציא עשן שחור.

אחמד טיבי: עכשיו שאלו אותי: תגיד, חבר הכנסת יוסי יונה יגיע?

אחמד טיבי: יש לו – הוא יושב שבעה.

עיסאווי פריג': אנחנו שולחים לו – – –

אחמד טיבי: אני משתתף בצערו, ושולחים לו תנחומים, גם על מות אביו וגם על מות אחיו, לביתו.

אחמד טיבי: אולי לחבר הכנסת יוסי יונה אין רב, אבל יש לו אלוהים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

עיסאווי פריג': הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, גם מהרשימה המשותפת; גם מבלוק 13.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עיסאווי פריג': יש לך עשר דקות, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי וגבירותיי חברי וחברות הכנסת, אני אדבר על חוק המרכולים, ואני חושב שעל החוק הזה ועל העניין הזה אי-אפשר לדבר כמונדה סגורה ומסוגרת, כמשהו מנותק מהקונטקסט שלו, אלא בשביל להבין אותו וכדי לקבוע בו עמדה צריך לראות את הקונטקסט שבו הוא נוצר.

ג'מאל זחאלקה: הקונטקסט הוא שבמדינת ישראל אין הפרדה בין דת למדינה.

ג'מאל זחאלקה: אין הפרדה בין דת למדינה.

ג'מאל זחאלקה: יותר מכך – אין תביעה של שום מפלגה, חוץ אולי מבל"ד, להפרדה אמיתית בין דת ומדינה.

ג'מאל זחאלקה: אין.

ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי משום מפלגה ציונית תביעה להפרדת דת ומדינה.

ג'מאל זחאלקה: כולם רוצים מדרג, דרגות, דרגות שונות – כבוד היושב-ראש, שהתחלף בינתיים – של דת ומדינה.

ג'מאל זחאלקה: כולנו יודעים את הסיפורים על העגלה המלאה ועל העגלה הריקה, והסיפורים על בן-גוריון ואחרים, כאשר אפילו ביתו של אברהם בורג היה קרוב מאוד לביתו של ראש הממשלה, כאשר הקשר בין דת ומדינה הוא במהותה של מדינת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: בשביל שתהיה הפרדה המדינה צריכה להיות חילונית, ובשביל שהמדינה תהיה חילונית, חבר הכנסת רז, היא צריכה להיות מדינת כל אזרחיה.

ג'מאל זחאלקה: הפרויקט החילוני היחידי בארץ, שאין כמוהו, אין לו אח ורע, הוא היחידי, פרויקט החילון היחידי, הוא הפרויקט של מדינת כל אזרחיה.

ג'מאל זחאלקה: ברגע שאתה מגדיר את המדינה כמדינה יהודית, אתה קושר קשר – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: בל ינותק בין דת ומדינה; אתה מתנגד להפרדת דת ומדינה.

ג'מאל זחאלקה: וכולם יודעים שמאז המהפכה הצרפתית – זה לא דבר חדש – אין מדינה חילונית בלי הפרדת הדת ממדינה.

ג'מאל זחאלקה: מי בא עם פרויקט חילוני?

ג'מאל זחאלקה: בל"ד באה לפני 20 שנה עם פרויקט כזה ואמרה: מדינת כל אזרחיה.

ג'מאל זחאלקה: המצב מסתבך עוד יותר: לא רק שלא רוצים להפריד דת ממדינה – לא רוצים להפריד דת מלאום, ואז נוצר מישמש ויצור מאוד מוזר, שאין לו אח ורע בעולם.

ג'מאל זחאלקה: הא-נורמליות מתעצמת שבעתיים כאשר לא רק שלא מפרידים דת ממדינה – לא מפרידים דת מלאום, ואז יש לנו מישמש אחד, שיש בו לאום, דת ומדינה כמקשה אחת.

ג'מאל זחאלקה: ואז באים ומתפלאים על שבא חוק כמו חוק המרכולים.

ג'מאל זחאלקה: הפליאה הזאת היא – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: מפליאה אותי.

ג'מאל זחאלקה: על מה אתם מתפלאים?

ג'מאל זחאלקה: ואני מדבר על שמאל וימין, על דתיים וכביכול חילונים; חילונים בעירבון מוגבל.

ג'מאל זחאלקה: אז מי שרוצה באמת שמרכולים יהיו פתוחים בשבת צריך להצטרף אלינו – לא למפלגתנו אלא לפרויקט שקורא להפרדת דת ומדינה.

ג'מאל זחאלקה: והפרדת דת ומדינה לא יכולה להיות כאשר המדינה מגדירה את עצמה כמדינה יהודית – עוד יותר, כפי שאמר אחד משופטי בג"ץ: ישראל היא מדינה יהודית במהותה ודמוקרטיה באופייה.

ג'מאל זחאלקה: המהות גוברת על האופי בכל הזדמנות שיש, וכאן יש לנו דוגמה ברורה לכך.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר בעובדה, גם במסגרת של מדינה חילונית – אני לא בעד החילוניות הצרפתית אלא בעד חילוניות פלורליסטית יותר, שבה יתאפשר לקבוצות לקיים חיים אוטונומיים כקבוצות דתיות וקבוצות לאומיות וקבוצות שונות.

ג'מאל זחאלקה: יש כמובן בעיה כאשר באותה קבוצה יש אנשים שרוצים א' ויש אנשים שרוצים ב'.

ג'מאל זחאלקה: ובעניין המרכולים, בקהילה היהודית בארץ יש אנשים שרוצים שייפתחו מרכולים בשבת ושתהיה תחבורה ציבורית בשבת ויש כאלה שאומרים "לא".

ג'מאל זחאלקה: כאן אני חושב שצריך לתת לזה לחיות ולזה לחיות; לאפשר לאנשים שרוצים לקיים אורח חיים חילוני לחיות בו ולאנשים שרוצים לקיים אורח חיים דתי – לאפשר להם זאת, בלי כפייה חילונית על הדתיים או כפייה דתית על החילונים.

ג'מאל זחאלקה: זה עניין עקרוני.

ג'מאל זחאלקה: זה לא רק בעניין המרכולים, אלא בעיניי זה משהו אוניברסלי.

ג'מאל זחאלקה: אין כאן – אני שומע כל מיני אנשים שטוענים שהם חילונים, בכנסת, ואפילו יש להם – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: צעקות גדולות על כך שהם חילונים.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם אני בודק את מהות דבריהם ותפיסת עולמם, הם לא באמת חילונים; הם לא בעד הפרדת ממדינה.

ג'מאל זחאלקה: הם רוצים שהמדינה תהיה מדינה יהודית, ומדינה יהודית – בעצם הגדרתה אין בה הפרדת דת ומדינה, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: העניין הזה של החוק בא כמובן כהסכמים קואליציוניים של הממשלה, כדי לקיים אותה, אבל טועה מי שחושב שזה רק עניין זה.

ג'מאל זחאלקה: הרי הממשלה לא תקבל כל הצעה, אלא הצעה שהיא יכולה לבלוע אותה, הצעה שלא מנוגדת לתפיסת עולמה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הזאת מגדירה את עצמה כממשלה ציונית-ימנית, אז זה אך טבעי שהיא תבוא עם הצעת חוק כזאת.

ג'מאל זחאלקה: נאמר לנו מאחורי הקלעים שהצעת החוק הזאת יכולה לעזור לאזרחים הערבים – כאילו, האזרחים הערבים יכולים לפתוח את העסקים שלהם, העסקים של היהודים יהיו סגורים וערבים ייהנו מהעניין הזה, אז תתמכו בהצעת החוק הזאת.

ג'מאל זחאלקה: ולזה אני רוצה לתת תשובה בשתי רמות: קודם כול, מבחינה עקרונית, למרות ההסתה שמתקיימת בכנסת, אנחנו, אכפת לנו מכל האזרחים, ועובדה שאנחנו באים עם פרויקט של מדינה לכל האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים שכולם יחיו בשוויון; אנחנו רוצים צדק לכולם; אנחנו רוצים חיים משותפים אמיתיים, שיש בהם קיום גם לערבים וגם ליהודים בארץ הזאת; לא אחד על חשבון השני ולא אחד על גב השני, אלא אחד לצד השני, בשיתוף פעולה, בכבוד הדדי, תוך שמירת הזכויות המלאות של כולם ותוך תיקון העוול ההיסטורי שנגרם לעם הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: העניין האחר – זה פשוט לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: ניתנה האפשרות לכל עירייה להורות על סגירה של מרכולים או עסקים ביום שבת.

ג'מאל זחאלקה: לא נאמר שיהודים יסגרו וערבים יכולים לפתוח.

ג'מאל זחאלקה: אין כאן עניין של ערבים ויהודים.

ג'מאל זחאלקה: ומי שם לידינו ששר הפנים לא יאשר ולא יכפה סגירת עסקים – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, משפט סיכום, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – סגירת עסקים גם על אזרחים הערבים?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים לחוק הזה גם מבחינה עקרונית וגם מבחינה מעשית.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, דווקא קיוויתי שחבר הכנסת עיסאווי פריג', היושב-ראש הקודם, יהיה כאן, ולו רק כדי שאוכל להגיד לו שהוא שכח להיות יהודי.

אילן גילאון: לך אני לא יכול להגיד את זה, כי אני לא מעיר לשום יהודי שהוא שכח להיות יהודי, ומה שהוא זוכר – בשבילי זה בסדר גמור.

אילן גילאון: אגב, אני לא שכחתי, ואולי אפילו מה ששכחתי אחרים עוד לא למדו בתחום הזה, בעיקר אלה שמעירים לנו.

אילן גילאון: אבל בעוד אנחנו מדברים כאן, אדוני, והיום 8 בינואר – התאריך העברי, אתה תסלח לי שאני לא מדייק בו, נכון?

בצלאל סמוטריץ': כ"א.

אילן גילאון: כ"א ב-?

בצלאל סמוטריץ': טבת.

אילן גילאון: בטבת, זה כל כך פשוט.

אילן גילאון: כ"א בטבת, ובעוד אנחנו כאן מדברים בפעם המי-יודע-כמה על דברים זוטים ובטלים, קצבת הנכות עדיין, אדוני – אני רוצה להזכיר לך – עדיין 2,342 שקלים, טבין ותקילין, שנה וחודש לאחר לידתו של חוק קצבת הנכות.

אילן גילאון: למה אני נדרש, למה אני אומר את הדברים האלה?

אילן גילאון: משום שזה lose-lose situation, לא win-win situation.

אילן גילאון: כולם מפסידים.

אילן גילאון: החוק הזה הוא לעשות הרע בעיני ה'.

אילן גילאון: החוק הזה לא טוב בעיני מצביעי המפלגות הללו, שמציגים את ההישגים האלה, ואני מקווה שאתה מאוד לא גאה להיות חלק מתוך החבורה הזאת.

אילן גילאון: הם מציגים את ההישגים הפרטניים שלהם כלפי האוכלוסיות שלהם, והאוכלוסיות לא רוצות את זה ואינן מעוניינות בזה, אז ריבונו של עולם, לְמה צריך ללכת לדבר הזה?

אילן גילאון: אבל יש תפיסת עולם, אדוני, שאומרת: ככל שאתה מאמלל יותר אנשים, ככה אתה שולט יותר; יש לך כוח רב יותר ככל שאתה גורם ליותר סבל.

אילן גילאון: ונדמה לי שמישהו כאן תפס את העיקרון הזה.

אילן גילאון: לא כל האנשים מפסידים, אגב.

אילן גילאון: יש מישהו אחד שאיננו מפסיד.

אילן גילאון: היום ראינו עוד תצוגה לרמת הסיאוב, לרמת פרות הבשן שהחברה שלנו הגיעה אליה, עם ההקלטות שראינו בטלוויזיה, מתוך ההקלטות של בנו של ראש הממשלה.

אילן גילאון: מה אני אעשה?

אילן גילאון: אני באמת חושב שאומרים ששיכורים וילדים תמיד אומרים את האמת, וכאן מדובר גם בזה וגם בזה.

אילן גילאון: תסלח לי, אדוני, זה עושה לי אסוציאציות איומות על המשפחה של ניקולא צ'אושסקו, שהכרתי מקרוב, כי אני בא מן התפוצה הזאת, כפי שאתה יודע, ושל סדאם חוסיין.

אילן גילאון: אבל אלה רמות הזיהום והתהומות שאנחנו ירדנו אליהן כחברה, בכל המובנים שלה.

אילן גילאון: הדבר הזה קורה רק במקומות שאדוני לא יוכל להגיד לעצמו – וזו אחת הטרגדיות, אולי, של מרבית האנשים הטובים שמתקרבים אל הפוליטיקה, שלא מאמינים במימרה שאומרת שאין מניחים פרנס על הציבור אלא אם כן קופת שרצים מוטלת מעל לראשו.

אילן גילאון: הם לא מקבלים את התפיסה הזאת.

אילן גילאון: יש המשך למשפט שאומר שאם תזוח דעתו, שילך אחורה.

אילן גילאון: דווקא משפט חשוב, שאין מניחים פרנס על הציבור אלא אם כן קופת שרצים מוטלת מעל לראשו.

אילן גילאון: ומה שהאנשים ההגונים האלה – שמגיעים אל תוך הפוליטיקה והם צריכים לבוא יותר, אבל הם מתייאשים כל כך שהם מדירים את רגליהם מכאן – מה שהם מאבדים, אדוני, זה את היכולת להגיד: כזה דבר לא יכול להיות, זה לא ייתכן.

אילן גילאון: אדוני, אני אומר לך, אני כבר לא יכול להגיד לעצמי: כזה דבר לא יכול לקרות.

אילן גילאון: אני ראיתי כמעט הכול, וכל דבר שאראה עוד, מעכשיו והלאה – לא אהיה מופתע.

אילן גילאון: חוק המרכולים – שוב חוק של אצבע בעין, שאיננו רצוי לא לדתיים ולא לחילונים ולא למסורתיים ולא למה שביניהם.

אילן גילאון: ואני אומר לך את זה בתור בן אדם מסורתי.

אילן גילאון: כבר אמרתי כאן: אינני מאמין באלוהים, אבל אני איש מסורתי, משום שאני, את כל תפיסותיי יונק מתוך המקורות שלי.

אילן גילאון: זה בדיוק המקום שבו ירמיהו אומר: מאסתי בזבחיכם.

אילן גילאון: אינכם מסוגלים לבכות בלי בצל בכיס, אבל אתם רוצים כאילו לשמור על קדושת השבת.

אילן גילאון: ומה היא קדושת השבת, והאם יש פן אחד לקדושת השבת או שבעים פנים לתורה, ומהו עונג שבת?

אילן גילאון: ולכן, אני אומר לך, כל הדברים האלה יחד מתחברים למצב שכבר אין מה לדבר בתוך המליאה הזאת, כי המליאה הזאת ראתה הכול ושמעה הכול, אלא יש לפנות אל הציבור עצמו ולשאול אותו: האם זה באמת הדבר שאתם רוצים לעצמכם?

אילן גילאון: האם שאלתם את עצמכם, מלבד השאלה מה אתם נותנים לחברתכם, מה אתם מקבלים בחזרה, והאם אתם מקבלים כגמולכם בחזרה כל כך הרבה זמן מהאנשים הללו?

אילן גילאון: ועוד אני מדבר, קצבת הנכות, אדוני, היא עדיין 2,342, גם נכון לדקה זו.

אילן גילאון: והינה, יש מקומות, כמו המקום שלי – ואני מצר על כך.

אילן גילאון: אני גדלתי בבלוק באשדוד.

אילן גילאון: דיבר חבר הכנסת עיסאווי פריג' על בלוק 13; אני גדלתי בבלוק 2503/10, בעיר שדווקא ידעה איך לייצר סיטואציה של פשרה גיאוגרפית פונקציונלית, שבה אנשים דרים ביחד.

אילן גילאון: העיר השלישית בגודלה הייתה אשדוד – לפני עמנואל וביתר עילית – במספר הקהילות החרדיות בתוכה, ותקופה ארוכה הצלחנו להגיע למודוס ויוונדי, לסטטוס קוו מצוין, וחלקנו את העיר, והבנו שאנחנו עם אחד בסבבה עד יום חמישי, וביום שישי ושבת אנחנו נותנים קצת ספייס אחד לשני ובאופן גיאוגרפי מחלקים את העיר.

אילן גילאון: קראנו לזה תת"מ – תרבות, תנועה, מזון.

אילן גילאון: כל אחד קרא את מקורותיו באופן אחר: האחד ראה בעונג שבת את זה שהוא יכול לצאת לבלות, והשני – לשמור על קדושתה באופן אחר.

אילן גילאון: וכולם חיו ודרו ביחד.

אילן גילאון: והינה, דווקא העיר שלי, לצערי הרב, אני מתבייש לומר – אני גר בעיר הזאת 53 שנים, מגיל שמונה – העיר הזאת, לצערי הרב, הקדימה את כל הערים האחרות בארץ, כי היא הקדימה את חוק המרכולים בצורה הפוכה.

אילן גילאון: היא ניסתה להכביד.

אילן גילאון: פתאום היא התחילה להפעיל קנסות; עיר שחל בה תהליך של בית-שמשיזציה.

אילן גילאון: ואני אומר לך, אדוני, על עיר שהייתה קוטבית והייתה דיאלקטית לגמרי, כי היה שם שלטון של ליכוד ומרצ.

אילן גילאון: במשך שנים ראש העיר צבי צילקר תמיד מצא את הפשרה בין התושבים.

אילן גילאון: הינה, עכשיו היא עיר שהולכת בדיוק לכיוון ההפוך.

אילן גילאון: עיר ש-20% מתושביה הם חרדים וקרוב ל-40% מתושביה הם עולים מחבר המדינות וכל השאר הם ותיקים, והממסד באשדוד, הנפלא, היה ממסד צפון אפריקני, שקלט את האחרים.

אילן גילאון: והצפון אפריקנים ביהדותם היו הרפורמה של היהודים במדינת ישראל, והיה מקובל עליהם.

אילן גילאון: איך אני יודע?

אילן גילאון: כי אני גרתי מול בית כנסת בשכונה, בית הכנסת בית אל, ושם הילדים הלכו לבית הכנסת ולאחר מכן לקחו את הסנפירים והלכו לים, וזה היה מקובל גם על הסבא שלהם, וגם עליי, שהפנמתי באהבה ובאהדה רבה את כל ההליך התרבותי הזה שהחלתי על עצמי.

אילן גילאון: ואני אומר לכם שעל דעת הבלוק שלי, 2503/10, איפה שגרתי, הדבר הזה הוא זבח פסול, איננו מקובל, והתחרות האימתנית בין הסיעות החרדיות מי חרדי יותר מהשני, ובין הסיעה של כבודו ושל הליכוד מי לאומני יותר מן השני, הופכת את הציבור במדינת ישראל לקורבן.

אילן גילאון: ועוד אני מדבר, עדיין קצבת הנכות היא 2,342 שקלים.

אילן גילאון: אתה יודע למה אף אחד לא מתעסק עם הנכים, אדוני?

אילן גילאון: כי אף אחד מהנכים לא יכול לתת את המאוויים החרדיים או הלאומניים, את הגברא הלאומית הזאת, כי הם לא שייכים למשחק הזה, ולכן אין להם כוח.

אילן גילאון: ולכן המשחק הוא משחק מכור של ממשלה לעומתית, שפועלת נגד האינטרס של העם שלה באופן מתמיד.

אילן גילאון: אבל ילדים ושיכורים אומרים את האמת, ואנחנו ראינו את העובדה הזאת גם היום, בעיקר במשפט שהילד אומר: אבא שלי העביר לאבא שלך 20 מיליארד.

אילן גילאון: וחשבתי שיכול להיות, אדוני, שזה נכון.

אילן גילאון: אבל האינטרס הזה – אנחנו יכולים לרפד אותו בכך שאנחנו משלמים אתנן לכל קבוצה בבית הזה ובאוכלוסייה.

אילן גילאון: ואני מניח שכך תעשו כדי לגבש כאן איזושהי שרידות, שתגיע בסופו של דבר ותביא אותנו אל פרקה.

אילן גילאון: לכן אני פונה אל הציבור, כי אין לי שום תקווה.

אילן גילאון: גם אין לי תקווה שאתם תקדימו את הבחירות, אלא אם כן יש ביניכם אנשים עם יושרה, עם טיפת יושרה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

אילן גילאון: כן, אני מסכם.

אילן גילאון: זה לא מכת אלוהים.

אילן גילאון: אלוהים לא אוהב את המעשים הללו.

אילן גילאון: הם לעומתיים לנו.

אילן גילאון: מאסנו בזבחיכם.

אילן גילאון: אפשר לשנות את הגזרה הזאת ולתמוך בכיבוש הנאור היחיד שאני מכיר, אדוני.

אילן גילאון: יש כיבוש אחד נאור, וזה כיבוש מדינת ישראל בידי אזרחיה החוקיים, רוב אזרחיה, על ידי אזרחיה היהודים והערבים והאחרים, והחזרתו והוצאתו מן הטייקונים, הבנקים, חברות הביטוח, סרסורי כוח אדם, והחזרתו לעם – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: – – מידי אלה שאבא שלהם מעביר 20 מיליארד שקלים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שכוונתך לכיבוש בדרכי שלום, ולא, חלילה, בדרכים אחרות.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: בדרכי בחירות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: גם בכיבוש חמוצים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון, כרגיל, דבריך חוצבי להבות האש.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשותך, אדוני, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני שמח שאתה היו"ר.

חיים ילין: לא, באמת, אני אומר לך, כי לפעמים חסר לי – – –

חיים כץ: למה, לא רצית שהוא יהיה ראש ממשלה?

חיים ילין: מה?

חיים כץ: לא רצית שהוא יהיה ראש ממשלה?

חיים ילין: אני רציתי שהוא יהיה יו"ר, כי איתו אני יכול להתווכח בצורה ערכית.

חיים כץ: למה, מה יש לך נגד יולי?

חיים כץ: מה יש לך נגד יולי?

חיים ילין: אין לי שום דבר.

חיים ילין: מה אתה רוצה מהחיים שלי?

חיים כץ: בוא, אני מקשיב למה שאתה אומר.

חיים כץ: אתה שמח שהוא יו"ר.

חיים ילין: אני שמח שהוא יו"ר תורן.

יחיאל חיליק בר: חיים ישר מנסה לסכסך.

חיים כץ: שהוא יו"ר ממלא מקום עכשיו – – –

חיים ילין: כבוד השר, גם אם יולי היה פה הייתי מאוד שמח.

חיים כץ: שמה?

חיים ילין: שהוא היושב-ראש כשאני בא לנאום.

חיים כץ: הבנתי.

חיים ילין: בסדר?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: אתה רוצה עוד – – –

חיים כץ: אתה שמח פחות שהוא, או שיולי – – –

חיים ילין: אני מבקש להוסיף לי את כל הזמן שבעולם.

יחיאל חיליק בר: איך הקואליציה מתעקשת לשים ריב ומדון על כל נושא, כולל מי מנהל את הישיבה.

יחיאל חיליק בר: לא ייאמן.

חיים ילין: חיים, לא יעזור לך כלום.

חיים ילין: אני רוצה דיון ערכי.

חיים כץ: לא, אני רוצה להבין.

חיים ילין: לא, אתה לא תבין, זה מסובך מדי.

חיים כץ: זה גדול עליי.

חיים ילין: זה בספרדית, אני עדיין חולם בספרדית, אז אתה לא יכול להבין את זה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני חייב להגיד לך לגבי חוק המרכולים – אני לא יודע למה קוראים לזה חוק המרכולים, באמת.

חיים ילין: אני חושב שהדיון בכלל, אם היה דיון – והיה צריך להיות דיון בין כל חברי הכנסת, לא רק קואליציה ואופוזיציה, אלא אפילו לערב את העם פה – איך אנחנו רוצים את השבת.

חיים ילין: אני מצליח להבין את כל המפלגות שבעצם חושבות שבלעדיהן, בלי ההלכה, אין עם יהודי.

חיים ילין: תאמין לי, אני מבין את זה.

חיים ילין: פעם התנועה הקיבוצית חשבה שבלי קיבוצים המדינה לא יכולה להתקיים, והאידיאולוגיה שלה הייתה סדורה מאוד, ולא זזו.

חיים ילין: היה יותר חשוב התקנון של הקיבוץ מהאנשים שחיו שם.

חיים ילין: יש דמיון רב, דמיון רב מאוד – שים לב מה שאני אומר לך – בין שמירה על ההלכה, על העקרונות, לבין גם הפרשנות, וגם מה קורה בכלל בתפוצות עם העם היהודי.

חיים ילין: ואני אומר לך, היית איתי – בגלל זה אני שמח – הייתי איתי, ראית את הכאב של היהדות בארצות הברית, שאומרת: אתם לא מכירים בי כיהודי.

חיים ילין: ראית מי היה – ואמרתי, הקמתי – מי ריכז את החברה היהודית בלוס אנג'לס: בן אדם שאימא שלו נוצרייה ואבא שלו יהודי, והוא יהודי יותר מכולנו.

חיים כץ: היית צריך לקחת גם אותי – – –

חיים ילין: תקשיב, חיים, אתה היית שומע את הבן אדם נקרע, נקרע.

חיים ילין: והוא מייצג את כל היהודים ב-L.A.

חיים ילין: זה כואב לי, כי אנחנו בסוף לא דנים על המהות.

חיים ילין: יותר מזה, כשהולכים לבחירות, תמיד זה איראן, האיום האסטרטגי של מדינת ישראל, ואף פעם לא אנחנו כחברה – אף פעם לא דת ומדינה, אף פעם לא שום מצע חברתי.

חיים ילין: זה לא נספר בכלל.

חיים ילין: זה כואב לי – כואב לי, כי בסופו של דבר כשאנחנו צריכים להיות מאוחדים, חלק מהיותנו פה, במדינת ישראל, זה היהדות.

חיים ילין: הרי אני באתי לפה למדינה היהודית.

חיים ילין: בחו"ל הייתי מיעוט.

חיים ילין: כשרצו היו יכולים לבוא ולתת לי שתי סטירות בגלל שאני יהודי מסריח.

חיים ילין: באתי לפה להיות יהודי במדינת ישראל, אבל פה מתחילים לבוא ולהכתיב לי: לא, תשמע, אתה חילוני, אתה לא יהודי.

חיים ילין: מה זה אני חילוני?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את המושג הזה של חילוני.

חיים ילין: יש לי ערכים.

חיים ילין: אני באמת לא מבצע את מה שנקרא המצוות של אדם לאדם – – –

חיים כץ: אתה מבצע.

חיים ילין: מבצע בין אדם לחברו, אבל אני לא מבצע את המצוות שבין אדם למקום.

חיים כץ: אתה לא מתפלל.

חיים ילין: נכון.

חיים ילין: לא מבצע בין אדם למקום.

חיים כץ: ואתה עושה מצוות.

חיים ילין: כל הזמן, אחרת אין לי זכות קיום.

חיים כץ: אז מה יותר חשוב, להתפלל או לעשות מצוות?

חיים ילין: לעשות מצוות.

חיים כץ: נכון.

חיים ילין: האמן לי.

חיים כץ: היה לי הסדר.

חיים כץ: היה לי ממלא מקום כשהייתי – – –

איתן כבל: חשבתי שאתה אומר שיש לך הסדר עם הקב"ה.

יחיאל חיליק בר: זה בחוק הבא.

חיים כץ: היה בן אדם חרדי – היה לי איתו הסדר: הוא קם בנץ להתפלל, אני קם בנץ לעשות מצוות.

חיים כץ: ראיתי שאני לא מספיק – אמרתי לו שיקום שעה קודם.

חיים כץ: הוא אומר לי: אני לא יכול.

חיים ילין: כבוד השר, תקשיב.

חיים ילין: אני הקמתי כראש מועצה שלושה יישובים, נווה, בני נצרים ושלומית – כולם דתיים.

חיים ילין: האמן לי, כביש סלול לשם, –אין שום מקום בעולם שמתקרב לדבר הזה.

חיים ילין: אין פאבים באזור, אין מקומות שפתוחים בשישי-שבת שם.

חיים ילין: זה אווירה אחרת לגמרי, לא רק ביישובים האלה – גם בפתחת שלום, בכל מקום שם.

חיים ילין: ובשביל זה לא צריכים לבוא ולחוקק.

חיים ילין: כשאתה בא ומחוקק על ערכים יהודיים שאתה רוצה, אתה מבצע את ההפך, אני אומר את זה בגלוי.

חיים ילין: אני לא חושב – ותקשיבו טוב למה שאני אומר:

חיים ילין: אני לא חושב שצריך לחוקק חובה של לימודי ליבה במדינת ישראל.

חיים ילין: יש לי ויכוח בסיעה שלי.

חיים ילין: לא חושב, אבל אני גם לא חושב שצריך לחוקק חוק על היהדות ועל שמירת השבת.

חיים ילין: אני לא חושב.

חיים ילין: אני לא חושב שערכים כאלה צריכים להיות בחוק.

חיים ילין: אני חושב שהדברים האלה צריכים לבוא דרך חינוך, דרך חשיפה, דרך משהו שהוא הרבה יותר רוחני, שמקרב אדם לאדם ולא מרחיק אותו.

חיים ילין: ומה שקורה פה עם חוק המרכולים – סלח לי – אנחנו מרחיקים, ועוד יותר מרחיקים את האנשים היהודים מהדת.

חיים ילין: בסוף, הצעירים נוסעים לי להודו לשאוב רוחניות.

חיים ילין: מה חסר פה?

חיים ילין: אם הדת הייתה דת אמיתית, היית מוציא את הפוליטיקה מהדת והייתה רק דת רוחנית, כולנו היינו במקום הזה.

חיים ילין: אף אחד לא היה מאיים עלינו בכלל, ואנשים לא היו חושבים שבלעדיהם, אם הם לא יהיו יותר כאלה, אז לא תהיה יהדות יותר בעולם ואנחנו לא נהיה קיימים כעם.

חיים ילין: עברנו כל כך הרבה, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: מה לא עברנו בהיסטוריה של העם שלנו?

חיים ילין: והמשכנו והמשכנו והמשכנו.

חיים ילין: ויש לציונות, שהיא חילונית, תפקיד מרכזי בתוך היהדות – הקמת המדינה.

חיים ילין: אין את ההתחשבות הזאת בכלל של מי שבא לחוקק את החוק לאותם אנשים ציונים שהקימו את המדינה.

חיים ילין: והתחושה שלי היא שאנחנו מאבדים את זה – אנחנו מאבדים את זה כעם ואנחנו מאבדים את זה בערכים שלנו.

חיים ילין: והדבר המגוחך ביותר בנושא המרכולים, כבוד היושב-ראש, הוא הנושא של תחנות הדלק.

חיים ילין: שימו לב מה קורה עכשיו: יחריגו את תחנות הדלק, בסדר?

חיים ילין: בהחרגה הזאת הסיעות הדתיות, ברור שהן יהיו נגד, כי גם תחנות הדלק יהיו סגורות, והם יצביעו נגד.

חיים ילין: כולם יצביעו בעד שהן יישארו פתוחות, ובסוף הם יצביעו בעד החוק.

חיים ילין: זה הרי מגוחך.

חיים ילין: אם יש הלכה ויש חילול שבת, איך אתה מצביע על חוק כשלפני זה אישרו לפתוח בכלל את כל תחנות הדלק?

חיים ילין: או שיש הלכה או שיש – כבוד היושב-ראש, אני פונה אליך.

חיים ילין: אתה צריך להסביר לי בסוף – – –

בצלאל סמוטריץ': אני כותב לעצמי הערות.

חיים ילין: או שיש 50% הלכה או שאין בכלל הלכה – אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: איך יכולה להיות פשרה פוליטית על הלכה?

חיים ילין: חבר'ה, אומנם אנחנו לא דתיים, אבל אנחנו לא טיפשים.

חיים ילין: מה לעשות, אי-אפשר למכור לנו את זה.

חיים ילין: זה היגיון צרוף לחלוטין.

חיים ילין: לכן אני חושב שזה מגוחך, כל הדבר הזה.

חיים ילין: גם לדון על החוק הזה, שאם הוא לא כלום אז למה מביאים אותו?

חיים ילין: ואם הוא כמו שאומרים, אז יש פה בעצם מלחמה תרבותית שמפלגת את העם במקום לאחד אותו.

חיים ילין: אני רוצה לראות – ואני אקרא ואני אשב עם הסיעות הדתיות החרדיות ואני אשאל אותם איך הם מסכימים להצביע על חוק שמחריג גם את תל אביב וגם את תחנות הדלק, ואולי בסוף גם את אילת.

חיים ילין: קטונתי.

חיים ילין: כשבאים ואומרים על יש עתיד שיש יושב-ראש שבוחר את כולם ושאנחנו, אתה יודע, מין דיקטטורה כזאת – זה אנשים שלא מבינים מה זה דיקטטורה.

חיים ילין: אז אני בא ואני אומר: תגידו, מפלגה שיש לה 30% שהיושב-ראש הביא, אז 70% היא דמוקרטית ו-30% דיקטטורה?

חיים ילין: אני חייב להבין את זה.

חיים ילין: ואם במחנה הציוני יש את ציפי, שהיא התנועה, אז הם בעצם שני שלישים דמוקרטיים ושליש לא?

חיים ילין: תסבירו לי עכשיו אם בסופו של דבר חוק המרכולים הוא חוק לפי הלכה, 50% מההלכה או 25% מההלכה.

חיים ילין: אני, אם הייתי צריך להילחם אידיאולוגית על ההלכה, לא הייתי מתפשר על שום דבר.

חיים ילין: אבל בגלל שאני חושב שצריך לאחד את העם וצריך להבין את המשמעות של הדבר הזה, עדיף שלא לחוקק חוק ערכי מאשר בסופו של דבר להתפשר על הלכה, שאסור להתפשר עליה, לפי דעתך.

חיים ילין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשותך, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כבר כמה שבועות טובים שפונים אלינו חברי הכנסת, גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, ורוצים לברר מה דעתה של הרשימה המשותפת ואיך הרשימה המשותפת, על כל חבריה, תתנהג בהצבעה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: פתאום הפכנו לבלוק הכי חשוב בכנסת; כולם רוצים את דעתנו.

עאידה תומא סלימאן: באים אלינו אלה שרוצים שאנחנו נתמוך בחוק הזה ואומרים לנו בצורה הכי ברורה: לא מובן לנו למה אתם נגד החוק הזה, הרי בסופו של דבר זה ישרת את האוכלוסייה שלכם; זה עשוי להביא למצב שכאשר ייסגרו כל המרכולים, כל היהודים שכן רוצים לעשות קניות יגיעו לטירה, טייבה, נצרת וכל הכפרים והערים הערביות.

לאה פדידה: עידוד תיירות פנים.

עאידה תומא סלימאן: כן, עידוד תיירות פנים.

עאידה תומא סלימאן: מה שמצחיק זה שהפעם הראשונה ששמעתי את הטיעון הזה הייתה בדיוק באותו שבוע כאשר שר הביטחון קרא להחרמה של ואדי עארה.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי להם: איך זה מתיישב אצלכם?

עאידה תומא סלימאן: מצד אחד אתם אומרים: זה יעודד שיבואו לקנות; מצד שני, שר בממשלה קורא להחרמה.

עאידה תומא סלימאן: אלה שנגד החוק אמרו לנו: תשמעו, אתם חייבים להתנגד לחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים למה?

עאידה תומא סלימאן: כי הרבה מהצעירים שלכם, ובמיוחד הנשים, עובדים בקניונים, עובדים בהרבה מקומות עבודה בימי שבת; בדרך כלל יהודים לא רוצים לעבוד בשבת, ואז הגוי של שבת מגיע ועובד.

עאידה תומא סלימאן: אתם תפסידו ככה מקומות עבודה.

עאידה תומא סלימאן: זה מצחיק אותי, כי מצד אחד המדינה היא שאחראית לזה שאנחנו לא משולבים בתעסוקה – ואני יודעת מה השר חושב בזה, אבל אני בכל זאת מתעקשת; זאת אחריות של הממשלה – והממשלה גם רוצה לנצל את המצבים אלה לבוא ולהגיד.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת דבר אחד: צורת המחשבה הזאת, שבאה גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, בעיניי אומרת דבר אחד: מסתכלים עלינו כקבוצה סקטוריאלית שלא אכפת לה מכלום במדינה, אכפת לה רק מהאוכלוסייה הערבית, וגם בצרות ראייה שאי-אפשר להסביר אותה.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת שאתם, כנראה, עד עכשיו, חברי הכנסת, גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, אלה שהשתמשו בטיעונים האלה, לא מודעים לעובדה שדווקא הרשימה המשותפת ודווקא חברי הרשימה המשותפת החליטו הפעם, ברגע שנוסדה הרשימה המשותפת וברגע שנכנסנו לכנסת, גם לשחק פוליטיקה אחרת וגם לנסות להשתמש במשקל הזה שלנו כחברי כנסת, 13 חברי כנסת, כדי להשפיע על הזירה הפוליטית הישראלית באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, היו הרבה חברי כנסת שעמדו על הדוכן, וזו זכותם.

עאידה תומא סלימאן: הם רוצים לדבר על ערך השבת ועל הדיון של מה זה השבת של כל יהודי.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, לדיון הזה אני לא איכנס – אני לא איכנס קודם כול כי אני אף פעם לא מתווכחת עם אנשים על האמונות שלהם, ואני חושבת שלכל אחד יש את הזכות להחזיק באמונות שהוא מחזיק, וגם שתהיה לו הזכות גם להתפלל וגם לקיים את המצוות שלו בצורה הכי בטוחה.

עאידה תומא סלימאן: אבל הדיון על החוק הזה הוא לא ממש דיון על שבת, ואני חושבת שאנחנו מחטיאים אם מדברים על דיון של שבת.

עאידה תומא סלימאן: הדיון על החוק הזה הוא דיון על שני דברים: הוא דיון על כפייה דתית, דיון שאמור להיות שיח אזרחי בעיקרו, ומצד שני זה דיון על ממשלה שמתנהלת רק בתנאי הישרדות, ובתקופה האחרונה – רק בתנאים של חלוקת שלל.

עאידה תומא סלימאן: כנראה הממשלה מרגישה שהסוף הולך וקרב, וכל אחד רוצה לחטוף כמה שיותר מהר מה שיש בספינה לפני שהיא טובעת.

חיים כץ: יש גם תאריך לסוף: אוקטובר 2019.

עאידה תומא סלימאן: יש גם תאריך לסוף, אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אתה תגיד לי אוקטובר 2019.

חיים כץ: ואת תראי שזה יגיע לשם, או קרוב לשם.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: ואם זה ככה, זה אפילו עוד יותר גרוע, אדוני השר.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע למה?

עאידה תומא סלימאן: כי בשביל מה אתם מתנהגים בצורה כזאת?

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה מתנהגים רק בשביל לתחזק את הקואליציה הזאת, בלי לחשוב על ההשפעות של החוקים ושל המדיניות שאתם מובילים ומה היא עושה למקום הזה, שנקרא מדינת ישראל, שכולנו חיים בתוכו?

חיים כץ: עשתה טוב או לא טוב?

חיים כץ: מספר העניים הערבים ירד ב-7%.

עאידה תומא סלימאן: לא ירד.

חיים כץ: 7%.

עאידה תומא סלימאן: לא ירד.

חיים כץ: ירד.

חיים כץ: 7%.

עאידה תומא סלימאן: לא ירד.

עאידה תומא סלימאן: אתם עשיתם, לאחר הרבה דרישות – אני הייתי מעורבת בהן – אתם עשיתם מדגם רק בנגב.

חיים כץ: בכל הארץ מדגם.

עאידה תומא סלימאן: לא.

חיים כץ: כל דוח העוני הוא מדגם.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא סקרתם את המצב באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: חוץ מזה – – –

חיים כץ: כל הארץ מדגם.

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה למשוך אותי לדיון הזה, ואני רוצה לדבר דווקא על השבת ועל חוק המרכולים בשיח אזרחי.

חיים כץ: דברי על השבת.

עאידה תומא סלימאן: בשיח – באמת, מה אתם צריכים את החוק הזה?

עאידה תומא סלימאן: שכל אחד יחליט לעצמו אם הוא רוצה לקנות או לא לקנות.

עאידה תומא סלימאן: יש במדינה הזאת ערים מעורבות.

עאידה תומא סלימאן: אני באה מעיר מעורבת, מעכו.

עאידה תומא סלימאן: לפני ארבע שנים היינו צריכים לנהל מאבק נגד עיריית עכו וראש העיר, בזמנו, שרצה לסגור מרכולים של ערבים בשכונות מסוימות.

עאידה תומא סלימאן: היינו צריכים לנהל את המאבק הזה ולזכות בו.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו באים ואומרים: אנחנו לוקחים את זה לידיים של השר, שהוא יחליט, הוא יכפה; לא שבני העיר ידונו בינם לבין עצמם ויחליטו מה כן אפשרי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוכחים כנראה שקורים שינויים דמוגרפיים בתוך ערים.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אני לפני חודש וחצי, או חודש, הייתי בסיור בבית שמש, וראיתי מה עושה כפייה דתית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת דבר אחד: כפייה דתית היא מפלצת שלא יודעת שובע.

עאידה תומא סלימאן: אם חושבים שעכשיו זורקים את החוק של המרכולים ובזה יסתיים העניין – אני אומרת שטועים, וטועים בגדול, כי זה יתחיל בדברים כאלה ויסתיים בשינוי עוד יותר מהותי בדרכי החיים.

עאידה תומא סלימאן: אבל את מי מעניין השיח האזרחי הזה כאשר העניין – מסתכלים עליו?

עאידה תומא סלימאן: אין דיון; בעצם לא, יש הרבה דיונים, אבל זה חלק מהדיונים שאומרים – לא במילים מאוד ברורות אלא אומרים את זה בעצם הדיון עצמו: זה דיון פנים יהודי, אין לכם מה לעשות בו; אתם, רוב חברי הרשימה המשותפת, אין לכם אמירה בנושא הזה, זה דיון על השבת.

עאידה תומא סלימאן: זה לא דיון על השבת; זה דיון על ממשלה שמוכנה לתת.

עאידה תומא סלימאן: עמדתי על הדוכן הזה בשבוע שעבר ואמרתי: הממשלה נותנת למישהו את השבת, ונותנת לאחר את המרכולים, ולמפלגה אחרת עוד משהו – הכול כדי לשמור על הקואליציה, והכול כדי שהממשלה תמשיך.

עאידה תומא סלימאן: אדוני השר, יכול להיות שהממשלה הזאת תמשיך עד הסוף.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שלא יהיו עוד קלטות, ואם יהיו עוד קלטות – זה רק יתרום.

עאידה תומא סלימאן: האמת, אני ישבתי והקשבתי לקלטת ותהיתי:

עאידה תומא סלימאן: האם זאת הסיבה שבגללה לא מאשרים את חוק הפללת לקוחות זנות?

עאידה תומא סלימאן: האם זאת הסיבה?

עאידה תומא סלימאן: אבל זה מעבר לזה.

עאידה תומא סלימאן: זה מעבר לזה, כי לא ייתכן שייאמרו דברים שמחפיצים נשים בצורה כזאת, ובתגובה של ראש הממשלה לא יהיה אפילו זכר לספסרות הזאת בנשים ולהחפצת נשים, לדבר על כולן כאילו הן מוכרות את הגוף שלהן.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שהממשלה תחזיק מעמד עד 2019 – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: – – אבל מבחינה מוסרית היא מזמן נפלה; מזמן נפלה הממשלה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: ואתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: אם ההצבעה שלנו רק תוסיף אש לתבערה ותיצור עוד בעיות בתוך הקואליציה, אז היא עשתה את שלה.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו נצביע נגד.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חברת הכנסת לאה פדידה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אי-אפשר להתעלם הערב מהקלטת המחפירה, המבישה, המביכה, מטילת אור, שפורסמה היום – –

בצלאל סמוטריץ': צל.

שלי יחימוביץ': – – בחדשות ערוץ 2.

שלי יחימוביץ': צריך לשבח על כך גם את הכתב גיא פלג וגם את חדשות ערוץ 2, שהיו נתונים, ככל הנראה, במהלך היום ללחצים קשים ביותר, אבל עמדו בפני הלחצים האלה ופרסמו את הקלטת.

שלי יחימוביץ': גיבורי המחזה להלן: רומן אברמוב, נציגו של המיליארדר ג'יימס פאקר; יאיר נתניהו, בנו של ראש הממשלה; אורי מימון, בנו של איש העסקים קובי מימון, המוכר לכולנו ממתווה הגז, מבעלי מאגר הגז תמר, גם חברו של שר האוצר כחלון, אבל כנראה לא רק שלו, נוכח היחסים ההדוקים שהתגלו כאן; ואיש אבטחה שנאלץ לעבוד גם בשבתות וללוות את ילדי התפנוקים לבילויים על חשבון יום השבת שלו – אפרופו חוק המרכולים, כי מסתבר שהחבורה הזאת, במסע ההוללות וקניית קורבנות זנות בכסף, מצאה ככל הנראה בליל שבת הרבה מאוד מקומות פתוחים.

שלי יחימוביץ': אני אקרא חלק מתמליל השיחה.

שלי יחימוביץ': כמובן, אני אדלג על מילות הסחר והכסף וחלוקת החוויות והוויכוחים – כמה שילמו על כל אחת, ומה היה, ועוד דברים מחרידים שאפילו לא פורסמו באותה קלטת, אבל קיימים ומבישים.

שלי יחימוביץ': דיברה כאן קודם חברתי על ההחפצה הנוראה הזאת של גוף האישה ועל התהייה מדוע ראש הממשלה מתנגד לחוק הפללת לקוחות.

שלי יחימוביץ': על כל הדברים האלה אני מדלגת, כי אי-אפשר לומר אותם, אי-אפשר לכתוב אותם, אי-אפשר להשמיע אותם.

שלי יחימוביץ': אבל בואו נדבר על דבר אחר: ברקע מתווה הגז המושחת, שכל מי שיש עיניים בראשו מבין שהמתווה הזה הוא בלתי אפשרי; אין בו היתכנות הגיונית.

שלי יחימוביץ': זה לא יכול להיות שתהיה הגנה כל כך גדולה על כמה טייקוני גז, ויובטחו להם מחירי עתק לנצח נצחים על חשבון הציבור, ברווחים שהם בלתי סבירים ביחס לעלויות ההפקה שלהם, ומעודדים פיתוח מאגר שכבר פותח ונגמר.

שלי יחימוביץ': הכול בלתי הגיוני ומריח מריקבון.

שלי יחימוביץ': ושבועיים לפני שהמתווה הזה מאושר, מתנהלת השיחה הזאת.

שלי יחימוביץ': אומר רומן, האיש של ג'ימס פאקר: עכשיו, אחי, הוא פותח את לוויתן, עכשיו אנחנו חיים עליו, אחי.

שלי יחימוביץ': שנתיים.

שלי יחימוביץ': מה עם הלוויתן, תגיד, נו.

שלי יחימוביץ': יאיר: אבא שלי עשה לאבא שלך אחלה עסקה, אחי.

שלי יחימוביץ': אחלה עסקה, אחי.

שלי יחימוביץ': נלחם, נלחם בכנסת בשביל זה, אחי.

שלי יחימוביץ': אבא שלי נלחם.

שלי יחימוביץ': מימון: אני זוכר.

שלי יחימוביץ': רומן: אתה חייב לנו 25,000 שקלים – מעניין, אגב, מה עם אותם 25,000 שקלים שחייב יאיר נתניהו לרומן ולמימון.

שלי יחימוביץ': יאיר: אחי, אבא שלי סידר לך עכשיו 20 מיליארד דולר, הצגה.

שלי יחימוביץ': אתה לא יכול לפרגן לי 400 שקל?

שלי יחימוביץ': הוא מבקש 400 שקל.

שלי יחימוביץ': לא אומר כאן לאיזה צרכים.

שלי יחימוביץ': מימון: אנחנו מדברים על ששינסקי או משהו כזה?

שלי יחימוביץ': רומן: לא, לא, עכשיו, על מה שעכשיו.

שלי יחימוביץ': עכשיו, החדש.

שלי יחימוביץ': ששינסקי זה גיהינום.

שלי יחימוביץ': ודאי שזה גיהינום.

שלי יחימוביץ': אחרי מאבק ממושך הצלחנו לגרום לכך שחברות הגז ישלמו איזשהו מס נורמלי על רווחיהן – שאגב, הן עוד לא משלמות אותו; הן ישלמו אותו עוד שנים.

שלי יחימוביץ': אבל זה הגיהינום של אותה שלישייה.

שלי יחימוביץ': יאיר: בזה הוא דפק אותך, אבל אחרי זה הוא החזיר לך.

שלי יחימוביץ': שימו לב על מה מדברים כאן – על משאבי המדינה, על אוצרות הטבע של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': מימון: לא, לא עכשיו.

שלי יחימוביץ': עכשיו זה הכול תלוי – מזכיר הבן של קובי מימון שזה עוד לא סגור, מתווה הגז.

שלי יחימוביץ': השיחה הזאת מתנהלת שבועיים לפני מתווה הגז, והם עוד לא בטוחים שהם יצליחו להעביר אותו, כי מתנהל מאבק נגד המתווה.

שלי יחימוביץ': מנהלים אותו כמה חברי כנסת – אני בהם – שר אחד בממשלה, אבי גבאי, היום יושב-ראש מפלגת העבודה.

שלי יחימוביץ': ואז אומר מימון: לא, לא עכשיו, עכשיו הכול תלוי – והוא מפסיק.

שלי יחימוביץ': ואז יאיר, יאיר לעומת זאת בטוח בעצמו; הוא שומע בבית את השיחות: הוא דפק עכשיו 20 מיליארד דולר.

שלי יחימוביץ': אתה בוכה לי על 400 שקל.

שלי יחימוביץ': אבא שלי סידר לאבא שלך 20 מיליארד דולר, ואתה בוכה לי על 400 שקל, והוא מוסיף קללה עסיסית.

שלי יחימוביץ': רומן: שלא יצא השיחה הזאת בחוץ.

שלי יחימוביץ': אלוהים ישמור.

שלי יחימוביץ': אלוהים.

שלי יחימוביץ': זה, זה אם ייצא החוצה, אלוהים, זה גיהינום, אומר רומן.

שלי יחימוביץ': זה יצא החוצה, וזה גיהינום.

שלי יחימוביץ': הגיהינום הזה הוא הגיהינום שלנו.

שלי יחימוביץ': תחשבו על התמונה המופרכת הזאת: בנו של השליט – שעסוק באותם ימים בחלוקת שלל בלתי סבירה, לא הגיונית, על חשבון בני עמו, לקומץ של טייקוני גז – בנו של אותו שליט מבלה בילוי פרוע תוך ניצול גופן של נשים קורבנות זנות עם בנו של הטייקון שנהנה מאותה עסקה מפוקפקת שעושה השליט, ומבקש לעצמו מעשר – מה זה 400 שקל לעומת המיליארדים שאבא שלי סידר עכשיו לאבא שלך?

שלי יחימוביץ': הוא אומר, ומאבטח מסכן שומר עליהם בעל כורחו; נגרר אחריהם.

שלי יחימוביץ': מדי פעם הוא מפציר בהם: תסגרו את הדלת.

שלי יחימוביץ': לא, הוא צריך לרדת עכשיו, אני לא יכול להתחלף עכשיו.

שלי יחימוביץ': נלחם לבצע את תפקידו בסיטואציית בלהות שאי-אפשר לבצע בה תפקיד.

שלי יחימוביץ': איך אפשר?

שלי יחימוביץ': וכל השיחה הזאת – אני מנסה לחשוב על התפאורה של המחזה הזה – זה נראה כמו איזו מדינת עולם שלישי הזויה, מושחתת, פרועה, שבה בנו של השליט מרקד עם בנו של הטייקון, ומעבירים זה לזה – חלק מעל השולחן וחלק מתחת לשולחן – כספים על חשבון המדינה ועל חשבון אזרחיה.

שלי יחימוביץ': הזוועה המוסרית כאן בוקעת מכל פינה אפשרית.

שלי יחימוביץ': אני מעולם – תבדקו אותי – מעולם לא מתחתי ביקורת לא על אשת ראש הממשלה ולא על ילדי ראש הממשלה.

שלי יחימוביץ': מעולם.

שלי יחימוביץ': לפעמים ביקרו אותי חברים שלי – המשפט הקבוע: למה את לא נכנסת בשרה?

שלי יחימוביץ': לא נכנסת.

שלי יחימוביץ': הם לא הכתובת שלי.

שלי יחימוביץ': הכתובת שלי לביקורת חריפה תמידית היא ראש הממשלה הנבחר בנימין נתניהו, לא אשתו, לא ילדיו, לא משפחתו.

שלי יחימוביץ': מעולם, מעולם, מעולם לא מתחתי עליהם ביקורת.

שלי יחימוביץ': אבל פה נחצה גבול כל כך חמור, כל כך קשה, והוא מאיר באור – לא אור יקרות; אור בלהות מדינה שאנחנו לא רוצים לראות.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא רוצים לראות את המדינה האהובה שלנו מנוהלת בידי אנשים מושחתים, מופקרים, נטולי מוסר, כשיד רוחצת יד, והיד הזאת היא תמיד ידו של השליט עם ידו של העשיר.

שלי יחימוביץ': לאן נוליך את החרפה?

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': 15 דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אז הילדים לא רעבים והעניים לא עניים והנכים מקבלים מה שהם רוצים, וכל מי שרוצה לעבוד יכול לעבוד, ואין אלימות ברחובות, וכל זה קורה – איפה, אילן, חבר הכנסת?

לאה פדידה: פה.

לאה פדידה: למה?

לאה פדידה: כי אפשר לבזבז זמן ולדבר שלושה שבועות על חוקים שכל מה שאפשר להגיד על החוק הזה: זאת איוולת.

לאה פדידה: הרי את השבת, כמו בשיר, כולנו אוהבים.

לאה פדידה: כולנו רוצים את השבת.

לאה פדידה: הרי מי אוהב את השבת?

לאה פדידה: אימא ואבא, אני, אתה ואת, אבל מחליטים לנכס את השבת ולעשות ממנה מקח פוליטי.

לאה פדידה: ואני יושבת בוועדת הפנים ואני רואה את דודי אמסלם, חבר הכנסת, מתפתל, מצביע נגד ההסתייגות שהוא הציע.

לאה פדידה: הרי זה הזוי.

לאה פדידה: יושב שם יו"ר ועדת הפנים ומציע הסתייגות להחריג את חנויות הנוחות, מציע הסתייגות להחריג את העיר אילת, ואנחנו באים להצביע על ההסתייגות, והוא מצביע נגד ההסתייגות של עצמו.

לאה פדידה: הרי זה לא הגיוני.

לאה פדידה: אז ניסיתי לחשוב מה ההסבר ההגיוני ביותר שיכול להיות לדברים האלה, וההסבר אחד ויחיד: הממשלה רוצה לשרוד.

לאה פדידה: איך אמר השר כץ – לא אתה: ב-19 באוקטובר – אנחנו רוצים להגיע לשם.

לאה פדידה: חבר'ה, תאריך הוא לא מקודש; העם הזה מקודש – היחסים בינינו לבין עצמנו, הסטטוס קוו בין דתיים לחילונים, הכבוד שאנחנו רוחשים לעצמנו.

לאה פדידה: כן, אנחנו כאלה.

לאה פדידה: אני ממשפחה שההורים נמצאים בבית הכנסת ואני ממתינה לאבא שלי שיחזור מבית הכנסת, כי הוא לא נוסע בשבת, ועושים קידוש, אבל הוא מכבד אותי, שאחר כך אני נוסעת לטייל ומבלה, ואני מכבדת אותו, ואנחנו יודעים לחיות ביחד ובחיים שלווים ומצוינים.

שולי מועלם-רפאלי: היושב-ראש, שעון העצר לא עובד.

לאה פדידה: לא בטוח שהרווחתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני אוריד לך שתי דקות, זה בערך מה שהיה.

עמר בר-לב: תתחילי מהתחלה, לאה.

עמר בר-לב: הכול מהתחלה.

לאה פדידה: לא, אני צוחקת.

לאה פדידה: אני אשמח, מהתחלה.

לאה פדידה: וכשאני יושבת בבית ביום חמישי ומנסה לספר לילדים שלי מה אני עושה בכנסת, לא תמיד אני גאה, אבל אז הם אומרים לי: את יודעת, אימא?

לאה פדידה: אם אלה החוקים שאתם עושים, אז נראה לי שהחוק הבא יהיה שריון נתניהו.

לאה פדידה: לא משנה מי ייבחר בבחירות הבאות, אנחנו – יש לנו רוב, אנחנו נשריין את נתניהו שיהיה ראש ממשלה לנצח נצחים.

לאה פדידה: האם זה מקדֵש?

לאה פדידה: אני למדתי שהתורה מקדשת את אהבת הזולת, שהתורה מקדשת אהבת אדם, שהתורה מקדשת את האדמה שעליה אנחנו יושבים.

לאה פדידה: על חוקים כאלה אני מוכנה להיאבק, להילחם, לחיות ביחד זה לצד זה.

לאה פדידה: ועוד בחוק הזה מחריגים בתי עינוגים, אז שאלתי: אם אני אקרא למרכול בית עינוג לחך, זה יחריג אותו?

לאה פדידה: הרי אם תסתכלו על החוק – בא החוק ואומר: בית עינוגים מוחרג מהחוק.

לאה פדידה: אסור לפתוח רק מרכולים.

לאה פדידה: אז אם אני אקרא למקום הזה, לקיוסק או למכולת, בית עינוג לחך, בשפה עברית יפה, ואולי האקדמיה אפילו תאשר את זה, האם באמת אני יכולה להחריג את זה מהחוק?

לאה פדידה: ויש לנו עוד דבר בחוק הזה: הפלא ופלא, העיר תל אביב אינה בתוך החוק.

לאה פדידה: אז האם עוד פעם אותה אישה שגרה בפריפריה ונתקעה בלי חלב לא יכולה לקנות, אבל אם היא גרה בתל אביב היא יכולה לקנות?

לאה פדידה: כל עיר יש לה את הצביון שלה.

לאה פדידה: אני כיהנתי במועצת העיר יקנעם כ-18 שנה.

לאה פדידה: ביקנעם לא היינו צריכים חוק.

לאה פדידה: חנות נפתחה, אבל יקנעם מסורתית; חנות שנפתחה בשבת, אף אחד לא בא אליה בימי השבוע, לכן החנות נסגרה לבד.

לאה פדידה: אבל זה מתאים ליקנעם, זה לא מתאים לשכנה שלנו רמת ישי, וצריך לכבד את רמת ישי, שרוצה להשאיר את הדברים פתוחים.

לאה פדידה: לא בכדי מתכנס העם, מתכנסים התושבים ובוחרים את ראש הרשות ואת חברי וחברות מועצת העיר.

לאה פדידה: הצעת החוק הזאת, או הצעת התקנה הזאת, צריכה לעבור במועצת העיר.

לאה פדידה: אם מועצת העיר מעבירה את זה, זה אומר שרוב התושבים בעיר הזאת רוצים את הצביון הזה.

לאה פדידה: נבחרי הציבור, חברי וחברות מועצת העיר שנבחרו לייצג את ציבור התושבים, ראש העיר שנבחר בבחירות דמוקרטיות, ישירות – בחייאת, חבר הכנסת אילן, אני משתתפת בשיחה שלך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: סליחה, סליחה.

לאה פדידה: לפחות בלי אוזניות.

לאה פדידה: בוא נשתתף ביחד.

לאה פדידה: הרי ראש רשות שנבחר בבחירות דמוקרטיות ולא עושה ריבה, הוא יודע בדיוק – – –

אילן גילאון: ריבה.

לאה פדידה: סבבה.

לאה פדידה: בשבת עשית אותה?

אילן גילאון: זה עונג שבת, ריבה.

לאה פדידה: אז זה מותר, כי בית עינוגים מותר.

לאה פדידה: אם הבית שלך הוא בית עינוגים – – –

אילן גילאון: יש מצווה יותר גדולה מלעשות ריבה בשבת?

לאה פדידה: אז אתה יודע מי כן יודע את זה?

לאה פדידה: ראש העיר, כי ראש העיר נבחר בבחירות דמוקרטיות.

לאה פדידה: התושבים מאמינים בו.

לאה פדידה: אם הוא מזהה שצריכים עוד מקווה, הוא פותח עוד מקווה; אם הוא מזהה שצריך עוד בתי כנסת, הוא פותח; אם הוא מזהה שצריך עוד מרכול או חנות או דברים כאלה בשבת, אז הוא פותח.

לאה פדידה: מי יודע יותר טוב מה אנחנו צריכים, תושבים שחיים בעיר זו או אחרת, מאשר אותו נבחר ציבור שאנחנו בוחרים בו כל חמש שנים?

לאה פדידה: בעצם החוק הזה בא, ביד גסה – – –

אילן גילאון: את ראש עיריית אשדוד הפכו.

אילן גילאון: הוא לא יודע את זה.

לאה פדידה: הוא לא יודע?

לאה פדידה: אז אנחנו נספר לו ביחד.

אילן גילאון: ראש עיריית אשדוד לסרי רוצה לעקוף את שר הפנים עוד לפני ששר הפנים רוצה לעקוף את עצמו.

לאה פדידה: אז אני חושבת שהרבה ראשי ערים עקפו את שר הפנים והעבירו.

לאה פדידה: אתה יודע שאתמול מועצת העיר חולון העבירה חוק עזר, למרות שש"ס חברים בקואליציה, כי הם מבינים שיש משהו שמקודש הרבה יותר מהישרדות הקואליציה: החיים שלנו במדינה הזאת.

לאה פדידה: אנחנו רוצים לחיות יחד.

לאה פדידה: אני רוצה לכבד אתכם ושאתם תכבדו אותי.

לאה פדידה: אני רוצה מרחב מחיה ואתם רוצים מרחב מחיה.

לאה פדידה: החוק הזה רמס את השלטון המקומי – הוציאו את יושב-ראש השלטון המקומי מתוך הדיון הזה בבושת פנים, לא היו מוכנים אפילו לשמוע אותו.

לאה פדידה: לא שמעו את ראשי הערים, לא שמעו את נבחרי הציבור – הורס את הדמוקרטיה, הורס את הסטטוס קוו, ועל מה?

לאה פדידה: הרי זה מס שפתיים: מרכול – כן; חנות נוחות – לא.

לאה פדידה: אולי השר דרעי לא שמע שב"אייס" מוכרים עכשיו במבצע סולמות, כי אולי קשה לו לרדת מהעץ הזה, והסולם הזה הוא סולם שהוא נזקק לו – כי אתה גורר אותנו לסלע מחלוקת מיותר.

לאה פדידה: אתה גורר אותנו למאבק מיותר.

לאה פדידה: אני אוהבת את הצביון של המדינה הזאת.

לאה פדידה: אני אוהבת את החיים המשותפים, יהודים חילונים ודתיים וחרדים, כולנו ביחד בכבוד, בתוך המרחב הציבורי.

לאה פדידה: ברחוב שלי החליטה קהילה של דתיים עם כיפה סרוגה לקנות ביחד שכונה שלמה, ואנחנו חיים בשכנות, והדברים נחמדים והדברים טובים.

לאה פדידה: מי היה צריך את החוק הזה, שמגיע ומביא אותנו לכעס ויצרים?

לאה פדידה: והרוב כזה דחוק, שמנסים לאיים על חברת כנסת ומנסים להביא משבעה.

לאה פדידה: רוב כזה דחוק.

לאה פדידה: חבל שזה לא חוק שצריך 61 חברי כנסת.

לאה פדידה: אני חושבת שהשבת היא דבר כל כך מובהק ביהדות, שהיה צריך רוב מיוחד כדי להעביר את החוק הזה, כי השבת, אי-אפשר להפוך אותה לסלע מחלוקת פוליטית.

לאה פדידה: היא שבת.

לאה פדידה: שבעה ימים –ולא עבדת, שבתון.

לאה פדידה: גם אני מאמינה, גם אתם מאמינים, ואני לא רואה פה שום רצון או סיבה להקל על תושבי המדינה, כי יש פה חוק שרוצה לנכס את השבת לדמותה של סיעה אחת, מפלגה אחת, ולא לשבת שלנו.

לאה פדידה: כי אם היינו באמת רוצים, היינו פותחים שיח ציבורי פתוח, אמיתי ואמיץ, ויושבים ומדברים על השבת, על מהותה, על ללמוד את הערכים, ללמוד את מסורת ישראל באהבה.

לאה פדידה: את היהדות ואת הדת לא נותנים בכוח, לא בפטיש של 90 קילו, אלא מתוך כבוד, מתוך הדדיות, מתוך דמוקרטיה.

לאה פדידה: אני חושבת שהציבור שבחר בכם, הכיסאות הריקים, חבריי חברי האופוזיציה, בחר בכם לראות את המאחד – – –

בצלאל סמוטריץ': הקואליציה.

לאה פדידה: סליחה, הקואליציה, נכון.

לאה פדידה: לבדוק אם אתה ערני, היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': גם את האופוזיציה בחרו.

לאה פדידה: אבל הוא בחר בכם, גם קואליציה וגם אופוזיציה, על מנת שתייצגו אותו בכבוד; שתתעסקו בבית הזה במהות.

לאה פדידה: אני יושבת בוועדות, ונושאים כל כך חשובים, מהותיים – כמו אמבולנס ביו"ש, כמו חוק נגד אלימות – החוקים האלה לא מגיעים לבית הזה להידברות.

לאה פדידה: אני שומעת אתמול ברדיו בדרך לכאן את השר כץ אומר: זה לא מספיק, גמלת הנכים.

לאה פדידה: התעקשתי ולא הצלחתי.

לאה פדידה: אני חושב שזה לעג לרש – כך הוא אמר ברדיו.

לאה פדידה: אני צריך עוד כסף.

לאה פדידה: התעקשתי, רקעתי ברגליים, אבל לא הצלחתי לקבל יותר.

לאה פדידה: אבל כשרוצים להעביר חוק כזה – שאם נבדוק אותו הוא באמת מס שפתיים, כי אין בו הרבה חוץ מלעורר מחלוקת, איוולת, לרמוס דמוקרטיה, לרמוס את כבודו של ראש המועצה וראש הרשות או ראש העיר ונבחרי הציבור – אז היינו מבינים מה המהות שנקראת הישרדות.

לאה פדידה: החוק הזה הוא לא חוק שידאג לכם.

לאה פדידה: כל הסיפורים שגדלתי עליהם – אתם יודעים, יש כל מיני סיפורים שיוצאים מהתנ"ך, ומעשיות, ואתה ככה יושב ומקשיב לדברי חכמים, מסכת, של רמב"ם.

לאה פדידה: אין דברים כאלה.

לאה פדידה: אין.

לאה פדידה: תקרבו את הציבור, תראו להם כמה יפה היא השבת, כמה אפשר וכיף ללכת לשמוע דברי תורה, ואחר כך, כשמישהו אחר רוצה לעשות משהו אחר – שיעשה.

לאה פדידה: אנחנו מדינה קטנה מדי, עם פסיפס אנושי גדול מדי, בשביל להחיל עלינו כאלה חוקים, כאלה צרות, ולא להתייחס לאוכלוסיות שלמות.

לאה פדידה: אני מסתכלת על החוק הזה ואני אומרת: כמה כעס, כמה מאמצים; כמה אנשים ישבו פה, בספסלים האלה, בעוד כמה שעות ויצביעו נגד מצפונם.

לאה פדידה: כי שמענו אותם כל השבוע – שמענו את השר אקוניס: אני נגד החוק; שמענו את השרה גילה גמליאל ושמענו הרבה אחרים – רחל עזריה וטלי פלוסקוב.

לאה פדידה: בואו נראה מה הם יצביעו.

לאה פדידה: האם כושר ההישרדות גובר על האידיאולוגיה, על האמת, על האמונה של חבר הכנסת ושל חברת הכנסת, ואנחנו שמים את הכול בצד?

לאה פדידה: כי אני נוטה להאמין עדיין שמי שנמצא בבית הזה נבחר בגלל אידיאולוגיה, נבחר בגלל דרך, נבחר בגלל אמונה.

לאה פדידה: הוא הציג לאזרח, הוא הציג לאזרחית את האג'נדה שלו, ועל זה באו ושמו והצביעו, הן למפלגה שלו והן אם זה ברשימה שכל אחד רץ לעצמו.

לאה פדידה: אבל במקום זה אנחנו רצים ונכנסים לסחרחורת של שלושה שבועות מיותרים לחלוטין, לא לילה, לא יום.

לאה פדידה: איך אמר חבר הכנסת דב חנין?

לאה פדידה: שוב לילה לבן, ושוב אנחנו נמצאים כאן על הבמה הזאת, על הפודיום הזה, במליאה הזאת, ודנים בחוק שאין לו מטרה, אין לו תוחלת.

לאה פדידה: מלבד המילה איוולת – לא מתאים לו שום דבר.

לאה פדידה: גורם לאנטגוניזם.

לאה פדידה: ואנחנו רואים את הלחץ המסיבי והכבד להעביר את החוק הזה, כאילו זה הדבר האחרון שיציל את מדינת ישראל; כאילו זה הדבר האחרון שיש לנו לעסוק בו – ולהפעיל את כל הסנקציות, את כל האלימות הפוליטית, עד עתירה לבית הדין של תנועת הליכוד על מנת שיצביעו בעד החוק הזה.

לאה פדידה: אני עדיין מקווה שהחוק הזה – יבואו ויגידו: אנחנו לא מצביעים לו, החוק הזה, אין בו שום תוחלת מלבד איוולת, ומהכיסאות האלה של הקואליציה אנחנו נראה אצבעות שמצביעות איתנו יחד, האופוזיציה.

לאה פדידה: ואנחנו לא נצביע נגד החוק הזה, מי שיצביע נגד החוק, אלא נצביע בעד עם ישראל, בעד המדינה הזאת: בלי מחלוקות; בעד כבוד השלטון המקומי; בעד כבוד האזרח והתושב שבחרו את נבחרי הציבור שלהם.

לאה פדידה: כי הצבעה בעד החוק הזה היא לא רק הצבעה של מחלוקת, זאת לא רק הצבעה של אנטגוניזם והריסת הדמוקרטיה, וזאת לא רק הצבעה נגד הסטטוס קוו – זו גם הצבעה נגד התושב והתושבת שבחרו את הנציגים שלהם; זו גם הצבעה נגד המוסר של הכנסת הזאת; זו גם הצבעה שאומרת: אנחנו לא מאחדים, לא מחברים, והישרדות הקואליציה היא הדבר החשוב ביותר.

לאה פדידה: כמה, כמה חוקים?

לאה פדידה: לפני שאני מסיימת, כולי תקווה שבאמת לא נעשה עוד לילה לבן בשבוע הבא בחוק שנקרא "שריון נתניהו לנצח-נצחים", ולא נראה יותר חוקים שדואגים להישרדות, אלא חוקים שדואגים לעם הזה, לאדם, לאישה, שרוצים ונושאים עיניים לבית הזה ואומרים: שימו אותנו במרכז; אל תשימו את ההישרדות והנהנתנות האישית שלכם, אלא אנחנו, האזרח והאזרחית, רוצים לחיות יחד, עם השבת ועם אהבת השבת ועם הצרכים שלנו כעם חילוני, חופשי במדינתו.

לאה פדידה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת לאה פדידה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו, בעזרת השם – חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, שואלים מה יש לרשימה המשותפת ולחוק המרכולים, לשבת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה לכאורה נראית לגיטימית, אבל אני שואל: כמה מחברי הקואליציה – אם היו מקבלים חופש הצבעה – כמה היו מצביעים בעד החוק הזה וכמה היו מתנגדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשאלו את עצמכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו שמענו שרים ושמענו חברי כנסת, ושמענו אפילו משפטים בתוך הליכוד נגד מי שרוצֶה או רוצָה להתנגד לחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המשחק הזה הוא לא משחק של כן שבת או לא שבת, כן מרכולים או לא מרכולים; זה משחק של קואליציה ואופוזיציה, ומהעמדה הזאת אנחנו מצביעים נגד, חד-משמעי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו בדרך כלל לא מתערבים בנושאי דת ומדינה של היהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מתערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף פעם לא הצבענו, ואנחנו נמשיך לא להצביע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל היות שבמקרה הזה הקואליציה נמצאת בלחץ, הקואליציה אולי – אני מקווה – מתפוררת, אנחנו צריכים להצביע נגד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש כמה שאלות גם שהן קונקרטיות, שקשורות אלינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה עם הערבים שנמצאים בערים המעורבות, כבוד היושב-ראש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה עם המרכולים והחנויות של הערבים ביפו, בלוד, ברמלה, בעכו, בחיפה, בנצרת עילית – היום אפשר להגיד גם – בכרמיאל ובעוד כמה יישובים שהם מעורבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה איתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הם יוכלו לפתוח בשבת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השבת זה לא יום החופש שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך נושפע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם החוק הזה מתייחס?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר את המשפט של יום המנוחה, ויום המנוחה שלנו, שכולם מדברים עליו, זה יום שישי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מצב כזה שבאים לעיר מעורבת שיש בה רוב יהודי ואומרים: חוק עזר – לערבים מותר וליהודים אסור, ואז שר הפנים יבוא ויאשר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי גם באותו יישוב לא יבואו, כי יש להם שיקולי קואליציה–אופוזיציה גם בתוך הרשויות שלהם, אז לא יהיה צו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך אנחנו נושפע מזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני בא ואומר: תשמעו, אנחנו, המוסלמים, אין לנו את יום השישי, כאילו, שזה צריך להיות סגור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו שעה של התפילה, ובסוף התפילה, לפי הקוראן: (אומר בערבית ומתרגם:) אני אתרגם: וכאשר תסתיים התפילה התפזרו בארץ ובקשו את החסד של אלוהים והזכירו את אללה הרבה, שמא תצליחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב: אחרי שמסתיימת התפילה אתה יכול לחזור לעבודה שלך ולעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אפילו בשישי אני יכול לעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך אני אהיה מושפע מהחוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בוא נראה: הממשלה, במה היא מתעסקת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתעסקת בחוקים שהיא מחוקקת בקדנציה הזאת בגלל הרכב מסוים של הקואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בקדנציה הבאה היא תבוא ותשנה אותם, תבטל את החוקים האלה, בדיוק כמו שקרה עם ממשלתו הקודמת של נתניהו:

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוקים הראשונים בקדנציה הזאת היו ביטול חוקים של הקדנציה הקודמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז האם אתם מתעסקים בטובת הציבור או שאתם מתעסקים בלשמר את הממשלה הזאת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה היא היעד, היא האינטרס של האזרחים פה במדינה, או שהיא אמצעי לרווחתם ולדאגה לזכויותיהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתפלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: היה חוק היום, של ברקו – אני שואל שאלה ותוהה: 70 שנים מאז קום המדינה מישהו הורשע בטרור – במירכאות או לא במירכאות – והגיש מועמדות לכנסת כדי שיהיה צריך לבוא ולחוקק חוק של 14 שנים, או שזה רק כדי לרשום חוק גזעני וחוק של לבוא ולהגיד: תשמעו, אני יותר אנטי-ערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האחד והיחיד שהורשע וחזר לכנסת הוא מישהו שישב על הכיסא הזה כיושב-ראש הכנסת אחרי שנגזרו עליו 21 חודשי מאסר, והוא לא היה ערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: האם החוק הזה יתייחס גם ליהודים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תראו זה פלא, ממשלה שמדברת על דמוקרטיה, מדברת על זכויות אדם, ואנחנו בימים אלה מופתעים לשמוע שיש חברה, חברת נדל"ן, שבאה ומבקשת מהמוסלמים ביפו לפנות כ-1,000 קברים מבית קברות טאסו, שכולם נקברו בשנות ה-80 והלאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יותר מ-1,000 קברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל – אני שואל את כבוד השר, אם אתה שומע אותי, כי אתה לא פה: אם היה מישהו בעולם פוגע במצווה של קבר יהודי, מה היו אומרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנטישמי; פוגעים בזכויות אדם; פוגעים בכבוד המת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המת הערבי – אין לו את הכבוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הכבוד של המת הוא מכבודו של החי, כבוד היושב-ראש, ולפגוע בקבר זה לפגוע באדם חי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר, המצב הזה, לא נעבור עליו לסדר-היום, אני אומר לכם, לא נעבור, אפילו אם יש מישהו שבא וטוען – מכרו לי ולא מכרו לי, אנשים שהמדינה הציבה אותם כדי למכור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא בית הקברות של טאסו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוא נראה מה יש ביפו ובאזור של יפו: בית הקברות עבד אל-נבי חולל, ועליו הוקם בית מלון הילטון וגן ציבורי וחניון לשגרירות בריטניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בית קברות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה היה קורה בעולם על בית קברות יהודי הייתם שותקים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם הגזענים; אתם האנטי-אנושיים; אתם אלה שפוגעים בכבוד החי ובכבוד המת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שני בתי קברות של ג'ליל המזרחית וג'ליל המערבית – הוקמו עליהם מבני מגורים בהרצליה; בית קברות שיח' אל-מוניס – חניונים לאוניברסיטת תל אביב ומבנה ממשלה על אותם בתי קברות; שני בתי קברות של סלמה – הגעתי לשם, הגעתי כשהתחילו לחפור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני ראיתי את העצמות במו עיניי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הגעתי להפגין על אותם בתי קברות, על שני בתי קברות בסלמה, שקוראים לזה כפר שלם; הקימו מבני מגורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינה כזאת, אני אומר לכם, עם העושק הזה, עם אנטי-אנושיות, לא תשרוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מזהיר: מדינה שלא נותנת כבוד לאדם או למת לא תשרוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא תשרוד הרבה זמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף לאותם בתי קברות, בימים אלה מתנהל משפט כדי להיכנס ולבנות על בית הקברות אל-קסאם בבלד א-שייח', שעליה הוקמה נשר, מתנהל משפט של חברה קבלנית – ומה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה מכרה לאותה חברה קבלנית בשנות ה-50 את בית הקברות כד להקים עליו מפעלים ומבנים שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגזענות הזאת לא תעבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגזענות הזאת יהיה מחיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם נגיע לעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשמדינת ישראל והיהודים ידברו על בתי קברות של היהודים, אנחנו נגיע גם לשם ונגיד להם: בואו תראו את הצביעות – אלא אם כן דם היהודים הוא דם שונה, ואני אומר לכם, דם שונה זה גזענות; דם שונה זה אסונות לעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאנשים באו ודיברו על דם שונה ועל דם עדיף היה אסון עולמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתריע מפה לא לפגוע בבית קברות טאסו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא נרשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית הקברות הזה הוא בית הקברות היחיד לתושבי יפו המוסלמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בית קברות שאנחנו צריכים לשמר, והמדינה חייבת לשמר אותו, אפילו אם יש חברה שבאה וטוענת שקנתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה צריכה לשלם לה את הכסף הזה, כי היא שמינתה את ועדי הנאמנים – שהם בוגדים ולא נאמנים – שמכרו, או לטענת החברה הזאת מכרו להם את בית הקברות, או את חלקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתריע: מדינה שפוגעת בזכויות אדם, מדינה גזענית – ובזה אני מסיים – לא תשרוד לעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם היא מרגישה שהיא חזקה מבחינה צבאית, שהיא חזקה כלכלית, העושק והאי-כבוד כלפי האדם יפגע בה וימוטט אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו, בעזרת השם – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, האמת היא שאני לא יכול להתעלם מהדברים שהושמעו הערב בטלוויזיה.

נחמן שי: אני לא אחזור ואצטט – כפי שעשתה חברתי שלי יחימוביץ – את הטקסטים במלואם, וגם שמעתי בינתיים שהייתה התנצלות מצידו של יאיר נתניהו.

נחמן שי: הוא הסביר.

נחמן שי: אני רוצה לומר דבר אחד: יש שם דברים אישיים שאני לא חושב שצריך לעסוק בהם, אבל יש שם דברים בעלי משקל וחשיבות לאומיים, למשל נושא מתווה הגז.

נחמן שי: האם באמת סכומים מהסוג הזה הושמעו או נשמעו באיזשהו מקום?

נחמן שי: האם ייתכן שדיברו על 20 מיליארד דולר שסידרו למישהו?

נחמן שי: אלה לא דברים שיכולים להישאר תלויים באוויר.

נחמן שי: צריך להסביר אותם.

נחמן שי: ההיבט האחר של הדברים הוא השימוש בנשים, ההחפצה של נשים – איזשהו חפץ שנותנים, משאילים, לוקחים, מחזירים, משתמשים, משלמים.

נחמן שי: זה לא יכול להישאר כך.

נחמן שי: זה לא יכול להישאר כך.

נחמן שי: אני מניח שמאות אלפי ישראלים – לפי הרייטינג זה יכול להגיע עד אולי מיליון איש – צפו בתוכנית הזאת.

נחמן שי: מיליון איש ישבו והסתכלו.

נחמן שי: היו שם בטח גם אנשים צעירים, אולי היו גם ילדים,.

נחמן שי: אבל גם אזרחים "סתם", ששואלים את עצמם האם זה נכון.

נחמן שי: האם זה ייתכן?

נחמן שי: לכן אני חושב שדבריו של הבן יאיר – בסדר, אבל גם ראש הממשלה, אחרי שהוא השיב מה שהוא השיב, צריך בכל זאת להתייחס גם לדברים שהיו שם, לומר דברים באופן ישיר, איך הוא מתייחס לשימוש בנשים.

נחמן שי: כל אחד מאיתנו בישראל של 2017 או 2018 מבין שככה לא מדברים אל ועל נשים.

נחמן שי: בהיבט האחר שהזכרתי, נושא הגז, הוא כאילו יצא כבר והסתיים.

נחמן שי: הוא לא עבר ולא הסתיים.

נחמן שי: אנחנו חייבים לקבל את ההסברים.

נחמן שי: אני מצפה שראש הממשלה יעשה את זה.

נחמן שי: עכשיו נעבור לעניין שעומד לפנינו – החוק המטופש הזה על המרכולים.

נחמן שי: במבשרת, שם אני גר, אין מרכולים בשבת.

נחמן שי: אין.

נחמן שי: אנחנו חיים טוב בלי מרכולים.

נחמן שי: גם תחנת הדלק שיש לנו סגורה בשבת.

נחמן שי: יש לה חנות, אבל אני לא יודע מה יקרה, אם יחריגו – לא.

נחמן שי: היא סגורה.

נחמן שי: כך היישוב מתקיים, וזה בסדר.

נחמן שי: כל אחד מאיתנו מוותר במשהו לאחר כדי לשמור על שלום בית, כמו שצריך להיות.

נחמן שי: אבל בישראל יש יישובים אחרים ודרכים אחרות וקבוצות אחרות וקהילות אחרות.

נחמן שי: לכל אחד ולכל אחת צריך לתת את המרחב שלו.

נחמן שי: כל אחד ואחת מאיתנו יכול ויכולה לבחור איזה חיים הם רוצים לנהל – האם הם רוצים להיות חרדים, או דתיים, או מסורתיים, או חילונים – ולבנות לעצמם את הסביבה.

נחמן שי: הרצון להכתיב לכולם לחיות כמו קהילה מסוימת – זה חמור, זאת טעות.

נחמן שי: הנזק הוא בל-ישוער, בגלל שלא רק שהוא לא מקרב אותנו אל הדת, אל מנהגיה – יש דברים יפים מאוד בדת היהודית, יפהפיים; אני מחבב אותם מאוד ומשקיע כמה שאני יכול אפילו כדי להתקרב – אבל לרוב זה רק יוצר התנגדות, התרחקות, סלידה אפילו.

נחמן שי: כי כל אדם שמנסים לכפות עליו משהו, באופן טבעי הוא אומר: לא אתן לכם להכתיב לי; זאת הדרך שאני רוצה ללכת בה.

נחמן שי: המרחב הציבורי במדינת ישראל צריך לתת אוויר לנשימה לכל אחד בלי יוצא מן הכלל.

נחמן שי: אז מי שרוצה לחיות בדרך א', יחיה בדרך א', ומי שרוצה לחיות בדרך ב', יחיה בדרך ב'.

נחמן שי: ככה צריכה להתקיים חברה.

נחמן שי: ברגע שמיעוט, מיעוט קטן, מנסה לכפות על רוב – אגב, הייתי אומר את זה גם ההפך:

נחמן שי: אם הרוב היה מנסה לכפות על מיעוט, גם את זה הייתי דוחה.

נחמן שי: תנו לנו את האוויר הזה שאנחנו זקוקים לו.

נחמן שי: אם מישהו רוצה לעשות קניות בשבת, הוא יעשה קניות בשבת.

נחמן שי: אחר ירצה ללכת לבית הכנסת, לחזור אחר כך לביתו, לאכול עם משפחתו, ושוב ללכת לבית כנסת, שוב לחזור הביתה ושוב ללכת לבית הכנסת, ולעשות כך שבת.

נחמן שי: כל אחד בדרכו.

נחמן שי: אני חושב שמה שעושים פה – מרסקים את המרקם העדין כל כך ושביר כל כך של החברה הישראלית.

נחמן שי: הנשיא נוהג לדבר על השבטים, אבל השבטים חיים ביחד על פיסת קרקע קטנה וחיים בצמידות אחד לאחר.

נחמן שי: אנחנו לא יכולים להפריד ביניהם.

נחמן שי: כל אחד עם פינתו.

נחמן שי: אז כל החוכמה, החוכמה היהודית – שאני תמיד מתגעגע אליה, כי היא נעלמה – אומרת: בואו ניתן לכל אחד את הדרך שלו, את המעט שלו, ונחיה ביחד.

נחמן שי: אנחנו לא יכולים שלא לחיות ביחד.

נחמן שי: אני חושב שהחוק הזה לא ימריא.

נחמן שי: כבר אומרים את זה כולם – גם ראש הממשלה אמר את זה, והשרים שלו אומרים את זה, וחברי הכנסת אומרים את זה, והפרשנים אומרים את זה, והעיתונאים אומרים את זה, וכל אחד יודע את זה.

נחמן שי: זה סתם.

נחמן שי: זה סתם.

נחמן שי: זה לבזבז את זמנה של הכנסת; זה לבזבז את זמנה של הממשלה; זה לבזבז את זמנם של בתי המשפט.

נחמן שי: זה להעכיר את האווירה הציבורית במדינת ישראל בשביל כלום, כי לא יקרה כלום.

נחמן שי: אני לא מאמין שייסגר מרכול אחד, ואני לא מאמין שיוכלו למנוע ממרכול להיפתח אם ירצו לפתוח אותו.

נחמן שי: יהיו מהומות, כי אנשים יצעקו, ואז יירתעו – יירתעו ראשי רשויות, יירתע שר הפנים, יירתע ראש הממשלה.

נחמן שי: מי רוצה לריב?

נחמן שי: ועל מה?

נחמן שי: ולמי זה מפריע?

נחמן שי: תראו, ימיה של הממשלה הזאת הם לא ארוכים.

נחמן שי: יתכן שהיא תעבור או תצלח את השנה, אבל בדרך הזאת היא משאירה אחריה מורשת עלובה.

נחמן שי: במקום באמת לעסוק בסוגיות המרכזיות שעומדות לפנינו – והן קיימות, אי-אפשר להכחיש אותן, אי-אפשר להתכחש להן – אנחנו מבזבזים את זמננו על שטויות, חוק אחרי חוק.

נחמן שי: מה שהכנסת הזאת חווה בשבועות האחרונים זה בזבוז זמן בכל קנה מידה.

נחמן שי: אם החוק יעבור בסוף, אז מה עשינו?

נחמן שי: אם הוא לא יעבור, איזה נזק ייגרם לנו?

נחמן שי: מה יקרה לנו?

נחמן שי: אגב, אני חושב שאנחנו לא נעצרים פה.

נחמן שי: אני בטוח שבית היוצר הזה שהפיק את החוקים האחרונים ימשיך להעביר אותם, כדי שלא ייעצרו חס וחלילה, כדי שהתנופה לא תיעצר.

נחמן שי: כל אחד מהשותפים הקואליציוניים רוצה לקחת הביתה עוד משהו קטן, איזה צעטאלע כזה, כדי שיוכל להראות לבוחרים שלו בבוא הזמן, להגיד: תיראו מה השגתי לכם.

נחמן שי: מה השגת להם?

נחמן שי: מה השגת להם?

נחמן שי: שאי-אפשר יהיה לחלק את ירושלים?

נחמן שי: לא יחלקו את ירושלים אף פעם, לא צריך את החוקים.

נחמן שי: לא יחלקו את ירושלים.

נחמן שי: אם ירצו לחלק את ירושלים החוקים לא יעזרו, אבל לא יחלקו את ירושלים, אז בשביל מה העברנו את החוק הזה?

נחמן שי: רק כדי להתסיס חצי עולם?

נחמן שי: והחוק הזה שלא ייכפה הפעם.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: מחריגים את החנויות האלה.

נחמן שי: אילת תיסגר?

נחמן שי: מישהו יצא מדעתו?

נחמן שי: העיר כולה בנויה על השישי והשבת.

נחמן שי: מיליונים מגיעים אליה בימים האלה.

נחמן שי: אז מישהו יסגור אותם?

נחמן שי: העיר תקרוס.

נחמן שי: היא תקרוס – אז מה, נשלח לה סובסידיה?

נחמן שי: נציל אותה?

נחמן שי: נוריד את התיירים ביום חמישי או ביום רביעי, כדי שלא יהיו שם בשבת, או שלא יוכלו לקנות בשבת?

נחמן שי: איזה קשקוש.

נחמן שי: אז יש גזרות שהציבור לא יכול לעמוד בהן.

נחמן שי: נקודה.

נחמן שי: אז לא מעבירים אותן – את זה כבר לימדו אותנו חכמינו, נכון?

נחמן שי: יש גזרות שהציבור לא יכול לעמוד בהן.

נחמן שי: היו פעם יהודים חכמים, הם הבינו את זה.

נחמן שי: קצת נעלמו.

נחמן שי: חבריי וחברותיי, עוד לילה לבן מחכה לנו.

נחמן שי: מתישהו נצביע – או לא נצביע; זה תלוי, פה עוסקים כל הזמן בספירת קולות: זה בבית, זה יצא, זה יבוא, זה יימנע, זה ילך לפה.

נחמן שי: חבל, חבל, חבל.

נחמן שי: אני אומר בפעם האחרונה: בואו ניקח את החודשים האלה שנותרו לנו וננסה להוביל את מדינת ישראל למקום בטוח, למקום שבו כל אחד ואחד מאיתנו יוכל לחיות, מקום שיהיה באמת הארץ שלנו, מדינה יהודית ודמוקרטית, כמו שנכון וכמו שראוי וכמו שלא יכול להיות אחרת.

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו, בעזרת השם – חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': עשר הדקות הקרובות יהיו מעניינות מאוד, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

בצלאל סמוטריץ': בהצלחה.

אלעזר שטרן: שמעתי שאתה מדבר כשאני עולה וכשעלו אלה לפניי: בעזרת השם, בעזרת השם, בעזרת השם.

אלעזר שטרן: יש חבר כנסת חרדי בחוץ שאמר לי: לחוק הזה אין סיעתא דשמיא, הכול מתחרבן לו.

אלעזר שטרן: מתים אנשים – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שהוא לא דיבר ככה, חבר הכנסת החרדי.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה.

אלעזר שטרן: אני מצטט.

אלעזר שטרן: אבל אתם שמים לב שהכול קורה?

אלעזר שטרן: אפילו האסונות קורים על החוק הזה.

אלעזר שטרן: אולי תבינו – דווקא אתה, שאתה אומר כל כך הרבה פעמים פה בעזרת השם – שאולי זה שאין עזרת השם ויש לנו באמת כל כך הרבה לוויות פתאום – אולי השם עושה את הכול כדי שלא יעבור החוק הזה.

אלעזר שטרן: השר, יכול להיות?

אלעזר שטרן: יכול להיות שריבונו של עולם לא רוצה את החוק הזה?

אלעזר שטרן: הוא אומר: נתתי לכם, יש לי מתנה בבית הגנזים, שבת שמה.

ישראל כץ: – – –

אלעזר שטרן: לא, אבל זאת כבר לא נבואה.

אלעזר שטרן: זאת לא נבואה.

אלעזר שטרן: זה – הינה, אנשים יושבים שבעה והולכים ללוויות.

אלעזר שטרן: ניתנה לנו מתנה בבית הגנזים, ואנחנו הופכים אותה לאסקופה נרמסת.

בצלאל סמוטריץ': אני בדרך כלל לא מתערב מהכיסא הזה, אתה יודע.

אלעזר שטרן: בבקשה.

אלעזר שטרן: איתי אתה תמיד מתערב.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל פנית אליי.

בצלאל סמוטריץ': יש סיפור שהרב אבינר תמיד מספר.

אלעזר שטרן: תעצרו את השעון.

בצלאל סמוטריץ': אני עוצר לרגע.

בצלאל סמוטריץ': מעשה ברב שיושב לכתוב תשובה.

בצלאל סמוטריץ': הוא התחיל לכתוב את התשובה, ובאמצע התשובה נגמרה לו הדיו בעט.

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר לעצמו: ואלכ, סימן שהקדוש ברוך הוא רוצה – נו?

בצלאל סמוטריץ': סימן שהקדוש ברוך הוא רוצה שאני אקנה עוד עט.

בצלאל סמוטריץ': תמשיך.

אלעזר שטרן: לא, לא, תעצור.

אלעזר שטרן: הרב אבינר, אני אשיב לך על הרב אבינר.

בצלאל סמוטריץ': רק אמרתי דבר בשם אומרו.

בצלאל סמוטריץ': הסיפור כסיפור הוא יפה.

אלעזר שטרן: אז גם אני אומר דבר בשם אומרו, בשם הרב אבינר.

אלעזר שטרן: בשם הרב אבינר, שומע?

אלעזר שטרן: בקרדיט שתיתנו – תשמע, השר, זה סיפור אמיתי.

אלעזר שטרן: אומר לי הרב אבינר: אלעזר שטרן, יש לך, אתה, הרבה זכויות על זה שבזכותך בונים מקווה בבסיס חיל האוויר בעובדה.

אלעזר שטרן: אז אמרתי לו: אבל, הרב אבינר, תדע שבגללי לא בונים ברגבים, שזה בסיס של גולני.

אלעזר שטרן: עובדה זה רחוק מכל מקום, ויש נשים, משפחה והכול.

אלעזר שטרן: ואז הוא אומר לי: אלעזר, אני אומר לכולם שאלעזר שטרן זה רב, רק שהזקן שלו הוא בפנים – הינה, בשם הרב אבינר.

אלעזר שטרן: ואז הוא אומר לי שאחרי השואה באו שני חברים לאדמו"ר מסאטמר וישבו אצלו זה שעתיים.

אלעזר שטרן: הם יוצאים, ונכנסים אליו החסידים שלו ואומרים לו: כבוד הרב, איך כבודו יושב שעתיים עם יהודים בלי זקן?

אלעזר שטרן: אומר להם האדמו"ר מסאטמר – וכך מספר לי הרב אבינר: בואו, בואו, תשמעו.

אלעזר שטרן: שני היהודים האלה, כשהם יגיעו לריבונו של עולם אחרי 120, הוא ישאל אותם: יהודי, יהודי, איפה הזקן שלך?

אלעזר שטרן: אבל כשאתם, עם הזקן, תגיעו לריבונו של עולם אחרי 120, ישאל אתכם ריבונו של עולם: בעל הזקן, בעל הזקן, איפה היהודי שבך?

אלעזר שטרן: למה אני אומר לך את זה?

אלעזר שטרן: כאילו אתם – לא אתה – שלבושים קצת אחרת מרוב החברים פה, מייחסים לעצמם כאילו הם פגשו את ריבונו של עולם וריבונו של העולם אמר לכם: כדי שמדינת ישראל תהיה מדינה יהודית, עכשיו תסגרו את המרכולים.

אלעזר שטרן: זה הרי לא עבד.

אלעזר שטרן: זה לא עבד.

אלעזר שטרן: אם זה מה שהיה רוצה הקדוש ברוך הוא, גם בתל אביב לא היו מרכולים כבר מזמן.

אלעזר שטרן: אז אולי אנחנו, מאמינים בני מאמינים, נחשוב: בעצם, מה רוצה הקדוש ברוך הוא?

אלעזר שטרן: החוקים עזרו לנו למשהו?

אלעזר שטרן: אנחנו כופים ועוד כופים, ואומרים: העם אמר את דברו, ובסוף – קח את השבת בתל אביב.

אלעזר שטרן: ואם חוק המרכולים יעבור וברמת גן העירייה עוד לא הספיקה לעשות – אז מה יעשו?

אלעזר שטרן: ייסעו מרמת גן לתל אביב?

אלעזר שטרן: זה הרי מרחק של 30 מטר.

אלעזר שטרן: מאיפה באים הרעיונות האלה?

אלעזר שטרן: עכשיו, אני קראתי בפשקווילים שלנו, שמחלקים בבתי הכנסת, בצלאל, שלך ושלי, בשבת, ולפחות בשניים מהם מציעים לנפתלי בנט, ראש המפלגה שלך, שר החינוך – שהיום הוא חתם עם שר האוצר על הסכם יפה, וצריך לברך אותו על זה, על החופשות בגנים – ללכת לאמנת גביזון-מדן.

אלעזר שטרן: אני הגשתי את זה כהצעת חוק כבר כמה פעמים.

אלעזר שטרן: אנחנו הגשנו את זה אפילו קואליציה ואופוזיציה בכל מיני ורסיות.

אלעזר שטרן: מה שאני שואל: באמת, מה, הרב מדן לא מבין את זה?

אלעזר שטרן: הרב מדן, שאומר אז – דרך אגב, אפילו הוא וגם פרופ' גביזון העדיפו שזה לא יהיה חוק.

אלעזר שטרן: הם אמרו שאולי השבת לא ראויה להירמס במסגרת חקיקה כמו שהיא נרמסת עכשיו.

אלעזר שטרן: אולי באמת – אמנה.

אלעזר שטרן: אבל מה כתוב באמנה של גביזון-מדן?

אלעזר שטרן: שבתי קפה, בתי תענוגות ומסעדות – פתוחים; בתי מסחר – סגורים, חנויות נעליים ובגדים; תחבורה ציבורית – במינון שונה איפה שצריך; ומרכולים, מה שנקרא, חנויות כאלה – כמו בתי מרקחת, לפי תורנות, לפי גודל האוכלוסייה, שאם מישהו כן צריך לקנות משהו בשבת, שיוכל ללכת.

אלעזר שטרן: אתה יודע, אני במפלגה שאתם אומרים עליה כל מיני דברים.

אלעזר שטרן: זה המצע של יש עתיד – בתוך זה.

אלעזר שטרן: אני לא דיברתי על זה עם כל החברים אצלנו, אבל אני מניח שאם מה שמפריע לכם לקבל את זה זה שזה המצע של יש עתיד, אנחנו נוותר, נמחק את זה מהמצע, ותקבלו את אמנת גביזון-מדן, כדי שהשבת תחזור למקומה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, ואתה יודע את זה כמוני:

אלעזר שטרן: 80% מהמצביעים שלכם – לא של תקומה אלא של הבית החרד"לי בכלל – בעד גביזון-מדן, באמת.

אלעזר שטרן: למה אתם לא עושים משהו?

אלעזר שטרן: למה אתם מחכים לזה?

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני אומר לך עכשיו שאם באמנת גביזון-מדן כתוב אז שאין מסחר בשבת, היום לסגור את המסחר שכבר פתוח – לא את המרכולים, אלא את חנויות הבגדים והנעליים – זה סיפור פי אלף יותר קשה, מאותה משפחה בדיוק שאתם לא מגיירים היום ומקשים את הגיור, ולך אחרי זה תעשה משהו כשההתבוללות כבר תהיה בכל מקום.

אלעזר שטרן: מה אתה יכול לעשות פה?

אלעזר שטרן: עכשיו, מה אנחנו עושים פה?

אלעזר שטרן: אנחנו לוקחים את השבת – אתה יודע מה זה אסקופה, היושב בראש?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה זה אסקופה.

אלעזר שטרן: כשאומרים "אסקופה נדרסת", זה סף הדלת שעליו כולם דורכים.

אלעזר שטרן: זה מה שעושים פה מהשבת, בכנסת הזאת.

אלעזר שטרן: כולם מבינים את זה, דרך אגב.

אלעזר שטרן: גם חברי הכנסת החרדים; לא יודע אם כולם.

מאיר כהן: שים לב, גפני מקשיב לך ברוב קשב.

אלעזר שטרן: גפני תמיד מקשיב לי.

אלעזר שטרן: יש לנו הסכם – – –

מאיר כהן: – – –

אלעזר שטרן: לא, לא.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אתה רוצה לראות?

אלעזר שטרן: הוא יודע שאני צודק.

אלעזר שטרן: הוא יודע.

אלעזר שטרן: על זה נאמר: שתיקה כהודאה דמיא.

אלעזר שטרן: הרב גפני יודע איפה זה כתוב.

משה גפני: מקומך ביש עתיד.

אלעזר שטרן: זה נכון.

משה גפני: זה נכון.

אלעזר שטרן: זה נכון.

משה גפני: נכון.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני שאלתי קודם את הרב גפני – – אתה שומע, מאיר?

מאיר כהן: כן.

אלעזר שטרן: – – איך אנחנו כותבים להם את מכתבי התודה – לכל אחד לחוד או סיעתי?

אלעזר שטרן: ואנחנו אמרנו – – –

מאיר כהן: – – – מכתבים.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שהוא לא הח"כ החרדי הבכיר שהזכרת בפתיחת דבריך.

אלעזר שטרן: לא, לא.

אלעזר שטרן: אני לא הזכרתי אף שם, ואני גם לא אגיד מי הח"כ החרדי שאמר לי שבחוק הזה אין סיעתא דשמיא.

אלעזר שטרן: ככה אמרתי כאן – שכל חילול השם שנגרם וכל הצרות מסביב לחוק הזה וכל הביזיון של השבת וכל חילול השבת שנגרם פה – הקדוש ברוך הוא מראה לנו שאין פה סיעתא דשמיא – –

משה גפני: מתי אנחנו עושים קידוש השם?

אלעזר שטרן: – – שהוא לא רוצה את זה.

משה גפני: מתי?

אלעזר שטרן: סליחה?

משה גפני: כל פעם אתה עולה ואומר שאנחנו עושים חילול השם, שאנחנו לא עושים – מתי אנחנו עושים פעם קידוש השם?

אלעזר שטרן: כן, אתה עושה די הרבה.

משה גפני: – – – או שרק אתם עושים.

משה גפני: רק אתם.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, אולי זה לא טוב לך, תיזהר.

אלעזר שטרן: אתה עושה קידוש השם הרבה פעמים.

משה גפני: טוב, תעשה לי טובה.

אלעזר שטרן: אתה עושה.

אלעזר שטרן: ידעתי שתסתבך.

אלעזר שטרן: בטיפול בניצולי שואה – אני אומר את האמת, ואתה יודע שאני אומר את זה.

משה גפני: בנושאים הדתיים רק אתה צודק, נכון?

אלעזר שטרן: לא.

משה גפני: כל היום אתה מדבר על זה.

אלעזר שטרן: בנושאים הדתיים הלוואי שהייתם – אתה יודע, אני אגיד לך משהו: יש קבוצות בכנסת שלא מייצגות את הטוב של האוכלוסייה שלהן.

אלעזר שטרן: אתה יודע, כך אני אומר את זה, ואני לא רוצה אפילו לנקוב בשמות.

אלעזר שטרן: אני חושב שאתם לא מייצגים בעניינים האלה את הציבור החרדי.

אלעזר שטרן: אני חושב, דוגרי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מה שאתה חושב זה באמת חשיבה – – –

אלעזר שטרן: אני חושב שהציבור החרדי לא רוצה לכפות; הציבור החרדי רוצה ללמוד לימודי ליבה; הציבור החרדי רוצה לעבוד.

משה גפני: אתה מכיר את הציבור החרדי.

משה גפני: אתה יודע מה אנחנו מייצגים.

אלעזר שטרן: הציבור החרדי רוצה לעבוד.

אלעזר שטרן: אף אחד לא התכוון שהשבת או שהשירות בצה"ל יהיה מחסום לעבודה, כמו שהיה מקובל בישראל מדור דור.

משה גפני: מה שירות בצה"ל?

אלעזר שטרן: אבל בוא נחזור רגע לשבת.

משה גפני: מה תענה ליהודי דתי שרוצה להתקבל לעבודה ואומרים לו: אם אתה לא עובד בשבת, אתה לא תתקבל?

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: מה אתה אומר על זה?

אלעזר שטרן: אני אענה.

אלעזר שטרן: אתה שאלת אותי?

אלעזר שטרן: אני אענה.

משה גפני: את מה אתה מייצג, את הציבור החרדי?

אלעזר שטרן: אני אענה לך, הרב גפני.

אלעזר שטרן: תקשיב טוב.

משה גפני: איזה ציבור אתה מייצג?

אלעזר שטרן: הרב גפני, תקשיב טוב.

משה גפני: בבקשה.

אלעזר שטרן: באמת.

אלעזר שטרן: בהצעת החוק שאני – – –

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: אני ער לזה.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו.

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: לפי הצעת החוק שאני הגשתי יהודי לא יכול לעבוד ארבע שבתות, זאת אומרת, כשאתה מקבל לעבודה – גם אם הוא רוצה, בסדר?

אלעזר שטרן: נגיד שהוא מפעיל מרכול, הוא יוכל לעבוד, נגיד, מקסימום פעמיים בחודש.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כדי שתהיה לו שבת, גם אם הוא לא מאמין בה; כדי שלמשפחה שלו, לילדים שלו, תהיה שבת.

אלעזר שטרן: אבל – – –

משה גפני: האמת, לא הבנתי, אבל אני לא צריך להבין.

משה גפני: אתה – – –

אלעזר שטרן: הינה, אתה רואה?

אלעזר שטרן: אני יודע שכן הבנת.

אלעזר שטרן: אני מכיר אותך.

משה גפני: אני הבנתי?

אלעזר שטרן: כן.

משה גפני: – – – לא רוצה לעבוד בשבת.

אלעזר שטרן: אבל תן לי להגיד לך.

אלעזר שטרן: במה שאתה גורם פה אין שבת גם ליהודים.

אלעזר שטרן: עוד דבר אחד – אתם תדאגו שאנשים גם לא יתגיירו.

אלעזר שטרן: זה הולך טוב עם כל המשנה שלכם.

משה גפני: – – – יתגיירו?

אלעזר שטרן: אתה יודע למה לא יתגיירו?

אלעזר שטרן: מאיפה תיקח את כל הפקחים כדי שיפקחו – – – שיתגיירו?

משה גפני: בשביל מה – – – שבת?

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: אז החוק הזה, כמו שאמרתי קודם – – –

משה גפני: – – – מתכוונים לדבר?

משה גפני: אני רוצה לדעת, להתאמן – – –

אלעזר שטרן: תבקש מהיושב-ראש.

אלעזר שטרן: תבקש מהיושב-ראש.

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: אז אני אגיד לך משהו.

קריאה: עד שתאמר: רוצה אני.

משה גפני: לא רוצה.

אלעזר שטרן: לסיכום, לסיכום.

אלעזר שטרן: החוק הזה יוסיף חילול שבת, ישניא את השבת – –

משה גפני: בסדר, תצביע בעד.

משה גפני: הרי זה מה שאתם רוצים.

אלעזר שטרן: – – ישניא את היהדות, ומספר הפקחים – אם אתה חושב שיש מישהו שבגלל החוק הזה לא יעבוד בשבת, אני אומר לך שסידרת הרבה מאוד מקומות עבודה לכל הפקחים – – –

משה גפני: זה ממש לא הנושא של החוק הזה.

משה גפני: אתה פשוט לא הבנת.

אלעזר שטרן: – – – שיפקחו.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן, חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו, בעזרת השם – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

קריאות: – – –

משה גפני: תאמין לי, אם לא היית, צריך היה לברוא אותך.

משה גפני: מה היינו עושים בלעדיך?

אלעזר שטרן: גם אימא שלי אומרת – – –

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: גפני, שב, שב רגע.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לך על אבי, שעמד בפני הדילמה הזאת.

מאיר כהן: הצגת פה דילמה.

משה גפני: מה, מה – – –

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה, כדי שלא ללהג לחינם, להזכיר משהו טוב.

מאיר כהן: ישראל, אתה יודע, כדי שלא נבוא לכדי בטלה כל הלילה הזה, אני רוצה לדבר על משהו טוב דקה אחת מזמני, אדוני היושב-ראש, ולציין שכל יום אני נוסע בכביש 25 וראיתי שבמהירות שיא הצבת רמזורים בחיבור של כביש 31 לכביש 25.

מאיר כהן: זה צומת עם כל כך הרבה תאונות, ואני שמח שאתה מגיע גם לפינות כאלה.

מאיר כהן: אני מוצא הזדמנות להודות לך, כי זה חשוב.

מאיר כהן: אתה יודע – קואליציה–אופוזיציה, רבים, צועקים, אבל יש מקומות שבהם אנחנו צריכים לשים את היד על הלב ולהגיד תודה על דברים קטנים שמצילים חיי אדם.

מאיר כהן: עכשיו אתה יכול להמשיך לשמוע את המוזיקה שלך.

מאיר כהן: אני מודה לך מקרב לב, כאחד שגר באזור הזה, בשמם של עשרות אלפי אנשים שנוסעים שם כל יום.

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני, אני חשתי את הדילמה הזאת.

מאיר כהן: שאלת את חבר הכנסת אלעזר: מה אתה היית עושה אם מישהו היו מכריחים אותו לעבוד בשבת?

מאיר כהן: הייתי מתייצב – הייתי מתייצב ונלחם בכל מעסיק שכופה על מישהו לעבוד בשבת.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לך משהו אישי.

מאיר כהן: בתחילת שנות ה-60, כשהגענו ארצה, אבי הלך לעבוד במחצבה באורון.

מאיר כהן: ואני זוכר שהוא בא מרוסק לגמרי, נסער.

מאיר כהן: היינו ילדים בני שבע-שמונה, אני ואחיי, כל אחד בהפרש של שנה.

מאיר כהן: ואבי בא וסיפר לאימי – הרב גפני – הוא היה – הוא לא הבין: הגענו לארץ ישראל, ופה בארץ אומרים לו: אתה תתקבל לעבודה בתנאי שתעבוד בשבת.

מאיר כהן: עכשיו, שער בנפשך מישהו שמגיע ממרוקו, מבית דתי לגמרי, מקהילה דתית לגמרי.

מאיר כהן: עולמו חרב עליו.

מאיר כהן: ומאז יש בי את התחושה הזאת שבכל מקום – ואנחנו נעשה את זה – בכל מקום שיהיה מעסיק שיכפה על מישהו לעבוד בשבת, אני אהיה לצידך תמיד.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אז אני אומר לך שצריך להגיע למצב שבו לא יכפו על אדם לעבוד בשבת.

אורי מקלב: – – –

מאיר כהן: בוודאי שבמציאות, בוודאי שזה קיים.

מאיר כהן: אני אומר שכולנו מצווים בכל מקום למגר את התופעה הזאת.

מאיר כהן: אסור שבן אדם לא יתקבל לעבודה בגלל נטייתו הדתית.

מאיר כהן: אסור בשום פנים ואופן.

אורי מקלב: – – –

מאיר כהן: אז צריך להילחם.

מאיר כהן: יש הסתדרות ויש גופים אחרים.

מאיר כהן: צריך להוקיע את זה, ואני מוקיע את זה – –

אורי מקלב: ההסתדרות – – –

מאיר כהן: – – ואנחנו מוקיעים את זה גם כאנשי יש עתיד.

אורי מקלב: – – – מרצון, מחוסר ברירה, גם האימא, גם האבא יעבדו בשבת, ולילדים לא תהיה – בגלל שאין – – –

מאיר כהן: אני לא מכיר אנשים דתיים שבחוסר ברירה הולכים לעבוד בשבת.

מאיר כהן: אני חושב שאנשים דתיים – אני מכבד אותם, מכבד את עמידתם האיתנה על הזכות שלהם, ואני, כאיש לא דתי, אעמוד תמיד לצידם.

אורי מקלב: – – – בגלל שהוא בעל הכנסה נמוכה אז הוא חייב באמת לעבוד בשבת, אחרת – – –

מאיר כהן: תראה, אנחנו שוב – אנחנו מדברים על תופעה.

מאיר כהן: נסכם, ואומר לך שוב בפעם השלישית: בכל מקום שיכפו על אדם דתי לעבוד בשבת כתנאי לקבלה לעבודה, אנחנו כולם צריכים להזדעק ולנסות לבער את התופעה הזאת משוק העבודה הישראלי.

מאיר כהן: זה – אין בזה שום סתירה למה שאני הולך להגיד.

מאיר כהן: אתם נוהגים ב"כופין עליו עד שיגיד: רוצה אני".

מאיר כהן: זו התחושה שלי.

מאיר כהן: אתם באים לציבור שלם ואומרים לו: אנחנו בתוך הקואליציה, ולכן יש לנו שעת כושר לחוקק חוקים שגם אם אתה מתגרד באי-נוחות וגם אם זה מפריע וזה – אנחנו נכנסים לתוך המרחב הפרטי שלך, אנחנו נכפה, כי עכשיו אנחנו נמצאים בתוך הקואליציה ויש לנו כוח.

מאיר כהן: ואני אומר לך, הרב מקלב, שבסופו של יום – ובטח שמעת את זה ותשמע את זה עוד פעם – בסופו של יום אתם חוטאים למציאות הישראלית, ואתם הופכים את עצמכם – לעיתים בצדק, על פי ההתנהלות שלכם, ואתה יודע שיש לי הרבה כבוד אליכם, אבל אתם חוטאים בהתעקשות הזאת.

מאיר כהן: אתם חוטאים בהתעקשות הזאת.

מאיר כהן: אני באמת לא מבין.

מאיר כהן: אני הולך בימים האחרונים ושואל בכל מקום,.

מאיר כהן: שואל אנשים – חילונים, מסורתיים, דתיים: תגידו, מה אתם אומרים על זה?

מאיר כהן: האי-נוחות נמצאת בכל מקום.

מאיר כהן: גם אנשים מסורתיים.

מאיר כהן: אני חי בדימונה.

מאיר כהן: אתמול עברתי ליד בית אבלים.

מאיר כהן: יצא מישהו ואמר לי: מאיר, בוא תיכנס ותשלים איתנו מניין, ועשיתי את זה בחפץ לב.

מאיר כהן: ואמרתי – אחרי שתפילת המנחה הסתיימה, אמרתי: חבריא, מה אתם אומרים על חוק המרכולים?

מאיר כהן: והיו שם אנשים שמתפללים שחרית, מנחה וערבית.

מאיר כהן: להוציא אחד, להוציא אחד שאמר לי: מאיר, נו, אתה והמפלגה שלך, אל תתעקשו, כולם בלי יוצא מן הכלל אמרו לי שהם לא מבינים את השר דרעי והם לא מבינים אתכם.

אורי מקלב: הם לא מבינים את החוק.

מאיר כהן: הם מבינים את החוק מצוין.

מאיר כהן: איך שלא נשנה את זה, החוק הוא חוק כפייתי, וחוק מיותר, וחוק שאין לו מקום כאן.

מאיר כהן: הלוואי שלא היינו מגיעים לרגע הזה.

מאיר כהן: יכול מאוד להיות שזה מוסיף קולות למפלגות כאלה ואחרות, אבל באמת, גם אנחנו כיש עתיד, הלוואי שלא היינו מגיעים לרגע הזה, כי זה בדיוק מהרגעים שמפניהם אנחנו מזהירים אתכם כל הזמן, אומרים לכם: היו הוגנים.

מאיר כהן: אל תכפו עלינו.

מאיר כהן: אל תבואו לתוך המרחבים שלנו ותגידו לנו איך לחיות.

מאיר כהן: לא פגשת אותי במרחב שלך, אלא אם כן באתי לברך אתכם או באתי להשתתף בשמחתכם, או באבלכם.

מאיר כהן: אבל מעולם לא באתי למרחב שלך וכפיתי משהו.

מאיר כהן: ואתם עושים את זה לאט-לאט, כאילו זאת גזרה משמיים.

מאיר כהן: ואני יודע, חברים, שיש תחושה של אי-נעימות והתגרדות באי-נוחות גם אצלכם.

מאיר כהן: כשאנחנו נמצאים כאן בפרסה אני שומע את החברים אומרים: אני לא יודע, אנחנו לא יודעים למה היינו צריכים את זה.

מאיר כהן: אבל גברתי היושבת-ראש, צריכים את זה כי כל אחד נוגס בנתח הבשר.

מאיר כהן: יש איזו תחושה של סוף קורס.

מאיר כהן: בואו ניקח כמה שיותר; ליצמן לקח, אז גם דרעי צריך לקחת.

מאיר כהן: ובמידה לא מבוטלת אני לא בא בטענות לחרדים – למרות שלעיתים אני מרגיש שליבי קצת גס בניסיון שלהם לכפות; אני בא בטענות לראש הממשלה.

מאיר כהן: חבריא, הדברים האלה קורים רק כי רוח המפקד מאשרת את זה.

מאיר כהן: במקום שרוח המפקד אומרת: חבריא, זה סוף קורס.

מאיר כהן: כל אחד שירצה משהו – אני נותן; כל יום אני פורע איזה צ'ק; כל יום אני פורע איזה צ'ק; כל מה שיש, כל הערכים שלנו – אני מוכן להתפרק מהם, לא משנה הסובלנות ולא משנה ההתחשבות.

מאיר כהן: בזה הרגע כל מה שאני רוצה זה להציל את כיסאי, ולכן בכל פעם שמישהו בא ואומר לי, מאיים: אני אפרק את הממשלה, אני מייד פורס את כל מה שיש לי ואומר לו: קח כפי יכולתך.

מאיר כהן: אנחנו נשלם על זה.

מאיר כהן: אנחנו נשלם על כך שבמקום להתארגן כולנו, אופוזיציה וקואליציה, חילונים ודתיים – ואמרתי את זה, ואני אומר עוד פעם – ולנסות לאסוף את השברים של החברה הישראלית, ולשבת כולנו, וכולנו ביחד, לתכנן איך השבת שלנו תיראה.

מאיר כהן: במקום זה, כל יום עוד מישהו נוגס ונוגס ונוגס, כאילו זה סוף העולם.

מאיר כהן: ואני פונה במיוחד לחבריי החרדים, ואני אומר את זה בפעם השלישית והרביעית: ראו הוזהרתם.

מאיר כהן: ראו הוזהרתם.

מאיר כהן: הציבור לא מוכן לכפייה הזאת.

מאיר כהן: הציבור יצא לרחובות, כי אתם נכנסים לתוך הבתים שלנו.

מאיר כהן: הדת רצויה, האמונה רצויה, היהדות רצויה, אבל תנו לנו אנחנו להחליט מה אנחנו לוקחים ואיך אנחנו מעצבים את הבתים שלנו.

מאיר כהן: עזבו אותנו בשקט.

מאיר כהן: אמרתי: מעולם לא הלכתי לא לבני ברק ולא למאה שערים, ולא נסעתי בפרהסיה, ולא עישנתי ולא חיללתי את השבת, כדי לא לעשות "להכעיס" וכדי להתחשב ברגשות שלכם.

מאיר כהן: עזבו אותנו בשקט.

מאיר כהן: בואו נמשיך, יש לנו כל כך הרבה משימות, גברתי היושבת-ראש, כל כך הרבה משימות על הפרק, שזה באמת דבר שבטל בשישים.

מאיר כהן: חבל שעליו אנחנו נשסע את החברה הישראלית, שממילא, ממילא משוסעת.

מאיר כהן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, על מה לא דיברו?

עיסאווי פריג': היום, בנוסף לפיליבסטר שהקואליציה עושה לנו כדי לשמור על עצמה, בעצם – כל אחד מקבל את הנתח – אנחנו רואים את תמונת הבחירות שכל אחד מנסה לצייר לעצמו.

עיסאווי פריג': ואוי לכנסת ואוי לאזרחי המדינה שצריכים לסבול שבוע אחרי שבוע איך הקואליציה דואגת ולא חושבת מעבר לאיך דואגים להשאיר ממשלה על הנייר ב-61 חברים בקושי.

עיסאווי פריג': זה מה שמתווה וזה מה שמעניין אותם.

עיסאווי פריג': אמרנו לפני שבוע-שבועיים, כשדיברנו על חוק המרכולים, שזה חולה שמחובר לאינפוזיה.

עיסאווי פריג': אמרנו: החולה מחובר לאינפוזיה זה תקופה, חודש-חודשיים, וכל פעם בא רופא, כשהוא במצב קשה, ומנסה להציל.

עיסאווי פריג': אבל בסופו של דבר, כמה אפשר להחזיק מעמד?

עיסאווי פריג': כמה אפשר להחזיק מעמד?

עיסאווי פריג': הרופא – אתה נותן לו תרופות ואינפוזיות וכל מיני, אבל בסופו של דבר השקר הזה ייפסק.

עיסאווי פריג': כל החקיקה הזאת היא בגדר הצהרת כוונות לקראת הבחירות, איך אני מצייר את התמונה.

עיסאווי פריג': המשחק שקוף.

עיסאווי פריג': לא צריך מחשבת יתר.

עיסאווי פריג': אנחנו באווירת טרום-בחירות, והם יודעים את זה, וכל אחד מנסה לצייר על עצמו את התמונה שתפנה לבוחרים שלו.

עיסאווי פריג': מעבר לכך – לא חשוב להם.

עיסאווי פריג': היום התקיימו בכנסת גם דיונים אחרים בוועדות, ואני לקחתי חלק בכמה מהדיונים האלה.

עיסאווי פריג': משך את תשומת ליבי – ואני אדבר על זה, כי אני רואה שזה יותר חשוב מהסאגה והמסחרה שהקואליציה מביאה לנו עד הבוקר, לדבר על כוונות והצעות חוק שאין להן שום השפעה במציאות – התקיים בוועדת הכלכלה היום דיון מעניין, דיון על ענקיות האינטרנט.

עיסאווי פריג': זה דיון מעניין, דיון שני שקיימו בוועדת הכלכלה, ולמען האמת, מאוד עניין אותי ומשך את תשומת ליבי לשמוע את הדברים שנאמרו שם.

עיסאווי פריג': יש עיתונאי, איתן אבריאל מדה-מרקר, שתיאר את העניינים בצורה מעניינת, ואני אזכיר אותם.

עיסאווי פריג': כשדיברו על ענקיות האינטרנט התייחסו לגוגל, לפייסבוק, לאמזון ולאפל – התייחסו לארבע החברות האלה שבעצם שולטות בחיים שלנו מכל זווית, מכל מקום; לא משלמות מס, כמעט אפס, וקובעות את סדר-היום שלנו בכל רמה ורמה.

עיסאווי פריג': העיתונאי איתן תיאר את זה יפה ואמר: גוגל כבשה את המוח, וכל שאלה שאנחנו שואלים – פונים לגוגל.

עיסאווי פריג': אתה לא צריך לחשוב; גוגל כבשה את המוח.

עיסאווי פריג': פייסבוק כבשה את הלב, כבשה את הלב – את הלב שלנו כמובן, וההזדקקות לתשומת לב, לייקים ולייקים ולחיצה על לייקים.

עיסאווי פריג': אמזון כבשה לנו את המעיים, כי היא לא מפסיקה להציע לנו לרכוש, ועוד לרכוש ועוד לרכוש.

עיסאווי פריג': תראי תיאור מעניין.

רויטל סויד: השתלטות מוחלטת.

עיסאווי פריג': השתלטות מוחלטת.

עיסאווי פריג': זה יותר מעניין מכל הסאגה והמסחרה שאנחנו דנים, שבת.

עיסאווי פריג': כל אחד יש לו את השבת שלו.

רויטל סויד: זה גם יותר מסוכן.

עיסאווי פריג': אז כפי שאמרתי, גוגל השתלטה על המוח – הפסקנו לחשוב, אפילו מספר טלפון אנחנו לא זוכרים; פייסבוק השתלטה על הלב, שאתה צריך ללחוץ את הלייקים; אמזון השתלטה על המעיים; ואפל היא מערכת הרבייה, כי היא קולית ומאפשרת לנו זיווגים יותר טובים.

עיסאווי פריג': ככה הוא תיאר את זה, וזה דבר מאוד מעניין.

עיסאווי פריג': חברות האינטרנט האלה הן בעצם מונופול מוחלט, ואף אחד לא נוגע בהן, אף אחד לא מתייחס לסוגיה.

עיסאווי פריג': היה דיון מאלף, מעניין – דיון שני בסדרת דיונים שעוד נדבר עליהם רבות.

עיסאווי פריג': הדיון השני שהשתת

עיסאווי פריג': פתי בו היום בכנסת הוא בוועדת החינוך – חינוך פיננסי.

עיסאווי פריג': היה דיון.

עיסאווי פריג': התחילו לתת בבתי הספר תוכנית חינוך פיננסי דרך המערכת הבנקאית ומשרד החינוך.

עיסאווי פריג': היה ויכוח.

עיסאווי פריג': מי שמעביר את ההדרכה לתלמידים, תלמידי ט' וי"א, זה הבנקאים.

עיסאווי פריג': האם לתת ולהמשיך לאפשר לבנקאים להעביר הדרכה והכוונה וחינוך פיננסי לתלמידים, כן או לא?

עיסאווי פריג': כל אחד יש לו דעה אחרת.

עיסאווי פריג': היה מי שאמר שהחינוך הפיננסי שהיה עד עכשיו כוון לעשירון העליון ולבתי ספר מבוססים, והיו דעות שונות ומשונות.

עיסאווי פריג': וחברים, זה דיון כל כך קריטי, כל כך מהותי וכל כך חשוב.

עיסאווי פריג': חינוך פיננסי לילדים בבתי הספר, יש לו השלכות עסקיות ועל עתיד כל אחד ואחד מאיתנו: מה זה עמלה, מה זה שוק אשראי, מה זה צ'ק, איך לפתוח חשבון בנק, איך להסתדר – כל הדברים הללו, שחסרים לכל ילד וילד, אנחנו משלמים את המחיר בריבית דריבית כשבאים לפתוח עסקים.

עיסאווי פריג': אז זאת ההזדמנות להגיד על סוגיה של החינוך הפיננסי: חינוך פיננסי זה דבר חשוב, וצריך לחזק אותו.

עיסאווי פריג': וצריך להיות חכם ולא צודק.

עיסאווי פריג': לשאוף לאידיאל שמי שמעביר את החינוך הפיננסי יהיה איש חינוך שמעורה בכל המערכת הבנקאית על כל השלכותיה – זה אידיאל שכולנו רוצים להגיע אליו, אבל אני אומר: פרה-פרה.

עיסאווי פריג': זה מהלך חיובי שצריך לחזק אותו.

עיסאווי פריג': עכשיו, הדבר השלישי שרציתי להתייחס אליו, גברתי, זה השבת.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך ואני רוצה עזרתך.

רויטל סויד: בשמחה.

עיסאווי פריג': יכול להיות שאני לא אסתדר לבד.

עיסאווי פריג': אנחנו בדעה שכל אחד, יש לו את השבת שלו.

עיסאווי פריג': הוא יבחר מתי בא לו לנוח ומתי רוצה לנוח.

עיסאווי פריג': זו עמדתי.

רויטל סויד: ואיך.

עיסאווי פריג': ואיך לנוח.

עיסאווי פריג': כולנו נגד כפייה.

עיסאווי פריג': ישנן ערים מעורבות.

עיסאווי פריג': זאת שאלה שאני חושב עליה.

עיסאווי פריג': ערים מעורבות – יש לוד, יש רמלה, יש חיפה, יש אפילו תל אביב-יפו, יש עכו.

עיסאווי פריג': יש ערים מעורבות.

עיסאווי פריג': ש"ס, נגיד, יש לה אחיזה בכמה מהערים האלה.

עיסאווי פריג': ואני שואל שאלה: שר הפנים התערב ולא אישר את חוקי העזר שמאפשרים פתיחת עסקים בשבת.

עיסאווי פריג': יהודים וערבים – מוסלמים, נוצרים, יהודים – גרים אחד ליד השני.

עיסאווי פריג': מה קורה ומה דינו של הערבי שבחר את השבת שלו – יום המנוחה שלו הוא יום שישי, יום ראשון?

עיסאווי פריג': מה נגיד לאזרח הזה?

עיסאווי פריג': אני כל הזמן חושב, שאלת שאלות.

עיסאווי פריג': הרי המוסלמי או הנוצרי שגר בעיר מעורבת ויש לו אורח חיים מסוים – עכשיו אני בא לכפות עליו: אתה צריך ברומא לחיות כמו רומאי.

עיסאווי פריג': אבל אני כאן לפני שבאו הרומאים, אני כאן מאות שנים.

עיסאווי פריג': מה אני אעשה?

עיסאווי פריג': מכאן אני בא ואומר: כל המשחק הזה – אני מסכם, גברתי – כל המשחק הזה וכל החקיקה העמומה שאתם מנסים להעביר כאן, אתם יודעים שאתם הולכים לדרך ללא מוצא.

עיסאווי פריג': אתם משקרים לעצמכם, אתם עושים צחוק מהבית הזה, אבל השקר ייפסק ויש לו סוף.

עיסאווי פריג': משום כך, אין מקום לחקיקה הזאת, וצריך לזרוק אותה לפח האשפה של החקיקה, ועוד רבים מהחוקים שעברו כאן צריך לזרוק לשם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת חנין זועבי.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, האמת היא שהדיון סביב הצעת חוק המרכולים מעניין, ואני לא מבינה מה הבעיה איתו.

חנין זועבי: אם נביא בחשבון את ההגדרה של המדינה כמדינה יהודית ודמוקרטית, אז ההגדרה הזאת מסתדרת עם החוק, כי פעם היא יהודית, פעם היא דמוקרטית – לאלה המדינה היא יהודית ולאחרים היא דמוקרטית.

חנין זועבי: אולי בימים א' עד ו' היא דמוקרטית וביום שבת היא לוקחת מנוחה מהדמוקרטיה המעייפת ואז היא יהודית.

חנין זועבי: מה הבעיה?

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: אני באמת לא מבינה את ההתגייסות ההיסטרית בעד החוק ונגד החוק.

חנין זועבי: למרות שאני מבינה מה זה חילוניות, אולי בגלל שאני מבינה מה זה להיות חילוני.

חנין זועבי: אני מבינה – חילוני זה לשחרר את האדם, אבל גם את השלטון וגם את הפוליטיקה, מכל כפייה או שליטה דתית.

חנין זועבי: אני מבינה – להיות חילוני וחילוניות זה שהמדינה תהיה ניטרלית מהדת.

חנין זועבי: הדת לא תכפה על המדינה ועל הספרה הציבורית, אבל המדינה גם לא תשתמש בדת על מנת לשלוט.

חנין זועבי: חילוניות זה שגם המדינה לא תשתמש בדת או בשיח דתי או בשיח משיחי על מנת לתת לגיטימציה להסדר פוליטי מסוים, לטענה פוליטית מסוימת.

חנין זועבי: מה זה אומר?

חנין זועבי: זה אכן אומר שאלוהים נשאר רחוק מענייני חנויות ומרכולים וקניות ובמבה ואורז והבטחת סעודה ונשנושים, אבל זה אומר שאלוהים נשאר רחוק גם בענייני הבטחת אדמה למישהו, בענייני הבטחת ארץ למישהו; גם בענייני גאולת האדמה אלוהים צריך להישאר רחוק.

חנין זועבי: זה אומר שלא רק שלא משתמשים באלוהים, גברתי היושבת-ראש, בענייני קניות, החילונים הציונים בשבת; זה אומר שגם לא משתמשים באלוהים בעניינים של הפלסטינים, בעניינים של הפקעת אדמות.

חנין זועבי: לא משתמשים באלוהים ובהבטחה אלוהית-משיחית כלשהי.

חנין זועבי: זה אומר שיש הפרדה.

חנין זועבי: חילוניות זו הפרדה אמיתית בין דת לבין מדינה.

חנין זועבי: תראו לי פה מפלגה שיש במצע שלה הפרדה בין דת לבין מדינה.

חנין זועבי: הרי הציונות משתמשת בצורה מסיבית בכל מיני טיעונים דתיים, משיחיים, של לחזור אלפיים שנה אחורה אל הבטחת הארץ ואל גאולת הארץ.

חנין זועבי: זה טיעון דתי, זה טיעון משיחי.

חנין זועבי: החילוניות צריכה לסרב גם כן.

חנין זועבי: חילוניות אמיתית צריכה להפריד את הטענות האלה מהסדר פוליטי בין אזרחים לבין המדינה.

חנין זועבי: וכל המושג הזה של מדינה יהודית ודמוקרטית, שהוא מושג-העל האידיאולוגי של כל המפלגות שיושבות פה, הוא השיבוש.

חנין זועבי: הוא השיבוש, לא רק הערבוב בין דת לבין מדינה.

חנין זועבי: זה השיבוש הכי גדול בין דת לבין מדינה – המושג של מדינה יהודית ודמוקרטית.

חנין זועבי: אני באמת לא יודעת איך מדברים על חילוניות ועל הפרדת דת ממדינה תחת קורת הגג הזאת, תחת הקונספט, המקרו של מדינה יהודית ודמוקרטית.

חנין זועבי: ואני מסרבת – בכל הלוגיקה, ההיגיון שבתוך השיח הפנים-יהודי, פנים-ציוני, יש מקום להגיד שצריכים להשאיר את אלוהים רחוק מהעניינים של הפוליטיקה.

חנין זועבי: אבל כאשר הפלסטינים נכנסים לתמונה וכאשר מדובר בטיעונים פוליטיים בין הפלסטינים, הילידים, לבין הציונים, אז אפשר שם להשתמש באלוהים, ואפשר שם להשתמש לא רק באלוהים כי אם בשיח משיחי.

חנין זועבי: פוליטי ומשיחי.

חנין זועבי: ואני אגיד לכם מה החוקרים אומרים.

חנין זועבי: החוקרים אומרים על השיח הזה של הפרדת דת ומדינה שאי-אפשר להפריד בין ציונות לבין טענות משיחיות למיניהן.

חנין זועבי: אין ציונות בלי פוליטיזציה של הרעיון המשיחי לבוא לארץ הקודש.

חנין זועבי: אין ציונות בלי משיחיות פוליטית, המזהה בין ריבונות פוליטית לבין גאולה.

חנין זועבי: המשיחיות הדתית או הדתיות המשיחית אינה הניגוד של הציונות, אלא היא-היא התודעה של הציונות החילונית.

חנין זועבי: והמיתוס הציוני הלאומי הוא-הוא אשר משתמש בדת היהודית, אפילו יותר משהדת היהודית עצמה משתמשת במדינה ורוצה לכפות משהו על המדינה.

חנין זועבי: אם יש כפייה של צד, בנוסף לכפייה הדתית – שכמובן, אני לא מכחישה אותה – יש כפייה של המדינה על ידי שימוש של המדינה בשיח משיחי דתי.

חנין זועבי: אף פעם, באמת, לא רצו פה הפרדה אמיתית בין דת לבין מדינה.

חנין זועבי: גם מי שמתנגד לחוק הזה אינו רוצה בהפרדה אמיתית בין דת לבין מדינה.

חנין זועבי: ובגלל שאי-אפשר להפריד הפרדה אמיתית בין ציונות לבין משיחיות דתית, האפשרות היחידה להפרדה אמיתית בין דת לבין מדינה היא ההיפרדות מהמושג מדינה יהודית ודמוקרטית.

חנין זועבי: והאלטרנטיבה היחידה של הפרדה בין דת לבין מדינה זה החזון של מדינת כל אזרחיה.

חנין זועבי: זהו החזון הדמוקרטי האמיתי היחידי שמפריד בין דת לבין מדינה.

חנין זועבי: זה העיקרון היחידי שגם מדבר על מימוש של צדק יחסי היסטורי לפלסטינים, אבל גם מדבר על עיקרון של הפרדת דת מהמדינה.

חנין זועבי: בשביל להסיר ספק, אני נגד החוק.

חנין זועבי: אני נגד כפייה דתית מכל סוג שהוא.

חנין זועבי: אני אצביע נגד החוק, אבל אני מסרבת לנימוק של אלה שמתנגדים לחוק, שהם מתנגדים לחוק בשם המאבק נגד כפייה דתית.

חנין זועבי: זה לא נימוק אמיתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

רויטל סויד: והדוברת הבאה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

קארין אלהרר: אדוני השר, אני רואה ששדרגת את האוזניות.

קארין אלהרר: חבריי חברי הכנסת – – –

רויטל סויד: אני, אגב, שואלת את עצמי כל הזמן – –

קארין אלהרר: מה יש – –

רויטל סויד: – – מה הפלייליסט.

קארין אלהרר: – – בפלייליסט היום, אדוני השר.

רויטל סויד: אדוני השר, מה הפלייליסט היום?

קארין אלהרר: ראיתי, בפעם הקודמת היה אלביס.

קארין אלהרר: מה יש היום?

ישראל כץ: מתאים את המוזיקה לתוכן.

קארין אלהרר: אה, אוקיי.

רויטל סויד: אוי, "שבת היום".

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר לשים במיקרופון, שגם אנחנו נשמע?

קארין אלהרר: תנעים גם את זמננו.

רויטל סויד: שלום עליכם.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר – – –

ישראל כץ: – – –

יחיאל חיליק בר: לדעתי הוא שומע ברל כצנלסון, את המשנה שלו.

קארין אלהרר: יכול להיות.

קארין אלהרר: עושה חזרות.

קארין אלהרר: תראו, אנחנו מתכנסים לילה ארוך נוסף, והפעם על הפרק חוק המרכולים, חוק שמירת השבת.

קארין אלהרר: אני קוראת לזה חוק נגד השבת.

קארין אלהרר: אנחנו חייבים להבין.

קארין אלהרר: במדינת ישראל אנחנו כל הזמן מדברים על סטטוס קוו, והציבור החרדי שבאמת רוצה לשמור על הסטטוס קוו בוודאי מבין שהחוק הזה הוא לא סטטוס קוו.

קארין אלהרר: הוא ההפך הגמור מזה.

קארין אלהרר: הוא נגד הסטטוס קוו.

קארין אלהרר: לאורך כל השנים מדינת ישראל ידעה להסתדר במרחב הציבורי, שכל אחד יעשה עם השבת שלו כפי שהוא מבין.

קארין אלהרר: החוק הזה הוא חוק כפייה.

קארין אלהרר: הוא חוק שבא ואומר: אני אנהל לך את השבת כמו שאני רוצה, ולא כמו שאתה בוחר לחיות אותה.

קארין אלהרר: ואני חייבת לומר לכם שממשלת ישראל – זה מרגיש כאילו היא קצת יורדת מהפסים, כי אנחנו נמצאים כאן שבוע שני סביב חוק המרכולים.

קארין אלהרר: אנחנו נמצאים באמת, גברתי היושבת-ראש, בסיטואציות הזויות שבהן הלחץ, האימה מחוק המרכולים, גורמים לאנשים להתקשר לחברי כנסת שאיבדו את היקר להם מכול ולבקש מהם לבוא להצביע על חוק.

קארין אלהרר: מה קרה?

קארין אלהרר: מה, זה תקציב מדינה?

קארין אלהרר: יש מסגרת זמן שאם לא נצביע, נאבד משהו?

קארין אלהרר: זה מרגיש כאילו אנחנו בסך הכול סביב איזה מסע סחטנות של מפלגות שבאות ודורשות דרישות מראש הממשלה.

קארין אלהרר: הפעם זה המפלגות החרדיות; בשבוע שעבר היינו בחוק עונש מוות למחבלים.

קארין אלהרר: ככה מושלים?

קארין אלהרר: כל הזמן מדברים על משילות ועל היכולת למשול.

קארין אלהרר: זה לא מרגיש כמו למשול.

קארין אלהרר: זה מרגיש כמו מסע סחטנות; זה מרגיש כמו פחד מלאבד את הכיסא.

קארין אלהרר: בנימין נתניהו, לפני כמה שנים לעולם לא היה מסכים לדבר הזה – להגיע למצב שבו רוצים להדיח חברת כנסת מהמפלגה, הולכים לבית הדין של הליכוד.

קארין אלהרר: מה עשיתם בזה?

קארין אלהרר: גם הלכתם נגד העקרונות של הליכוד וגם אתם מהלכים אימים על חברת כנסת?

רויטל סויד: חברת הכנסת אלהרר, השר מהנהן, ואני לא יודעת אם הוא מהנהן למה שאת אומרת או לשמע מה שהוא שומע.

קארין אלהרר: אני רואה שהוא שומע באוזן אחת.

יחיאל חיליק בר: הוא שומע רוק כבד, הוא עושה ככה.

קארין אלהרר: הוא שומע באוזן אחת את הדברים שלי ובאוזן השנייה את המוזיקה.

רויטל סויד: אדוני השר, זה נשמע כאילו אתה מסכים לכל מילה שאומרת חברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: אדוני השר, אני חייבת לומר לך שאם יש מישהו – – –

עמר בר-לב: הוא מסכים.

עמר בר-לב: מסכים.

קארין אלהרר: אם יש מישהו שעשה כבוד לליכוד בימים האחרונים זה חברת הכנסת שרן השכל, שאמרה: אני מבינה, החוק הזה לא צריך להגיע להצבעה, ואם יגיע, יש לי אידיאולוגיה, ואני לא אמכור אותה.

קארין אלהרר: להגיע למצב שבו אתם הולכים לבית הדין, מהלכים עליה אימים ואומרים לה: אם לא תיישרי קו עם משהו שגם אנחנו לא מאמינים בו, אנחנו ניפרד ממך – השרה גילה גמליאל אומרת: זה יגרום לנו נזק אדיר.

קארין אלהרר: השר אופיר אקוניס ביום רביעי האחרון עלה לפודיום ואמר: מדובר בחוק הזוי.

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין, אם כל חברי הליכוד בממשלה חושבים שמדובר בחוק לא טוב, וזה בלשון המעטה, חוק הזוי, כלשונו של השר אקוניס, למה זה טוב?

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: זה מביא אותי למסקנה שאיתה התחלתי: רוצים לרצות מישהו – אבל במחיר של אובדן הדרך.

קארין אלהרר: זו הדרך?

קארין אלהרר: ככה נהפוך אנשים לשומרי שבת?

קארין אלהרר: הרי גם אתה יודע וגם אני יודעת שמי שרוצה לקנות במרכול ימצא את המרכול הפתוח; מי שרוצה ללכת לחנות הנוחות, יניע את האוטו וייסע לחנות הנוחות.

קארין אלהרר: אז מה עשינו?

קארין אלהרר: מה עושה השר דרעי, שדרך אגב, עד שבג"ץ לא אמר את דברו – כי הוא לא רצה להגיד מוקדם יותר – הוא אמר בשקט: אני לא רוצה להתערב.

קארין אלהרר: אז היו כמה עיתונאים שאמרו: מה פתאום, לא יעלה על הדעת, והופ – שינינו את דעתנו, ועכשיו, חוק המרכולים, עליו תקום או תיפול ממשלה בישראל.

קארין אלהרר: לאן הגענו?

קארין אלהרר: ואני אומר, גברתי, שאני הייתי מייחלת ליום שבו ממשלת ישראל תהיה כל כך עיקשת וכל כך איתנה בדעתה בנושאים שבאמת חשובים, בנושאים שבאמת משנים לאזרחי ישראל – בקצבאות הקשישים, בקצבאות הנכים.

קארין אלהרר: את יודעת, גברתי, אני קראתי את התקציר של חוק ההסדרים שפורסם, וגיליתי שלא רק שלא מעלים קצבאות ולא עושים את כל מה שהבטיחו במסעות מסיבות העיתונאים, אלא שגם נחקק חוק בישראל בשנת 2005 שהבטיח נגישות הדרגתית, שלאט-לאט ינגישו כל מקום בישראל, בוודאי ובוודאי מקומות ציבוריים, ובחוק ההסדרים שמתרגש עלינו ויגיע לפתחנו, אמרו: אתם יודעים מה?

קארין אלהרר: בעצם לא בא לנו להנגיש.

קארין אלהרר: נמתין עם זה; נמתין עם זה עד 2021.

קארין אלהרר: אז הינה המסר של ממשלת ישראל: אזרחי ישראל, אתם לא באמת מעניינים אותנו.

קארין אלהרר: אם הייתם מעניינים אותנו, היינו עובדים עבורכם.

קארין אלהרר: אבל מי שמעניין אותנו באמת זה מי שמאיים עלינו, מי שסוחט אותנו, מי שאומר לנו: אם לא תעשו מה שאנחנו מבקשים, נפרק לכם את הממשלה.

קארין אלהרר: אז אני באמת, גברתי, מייחלת ליום הזה שיהיה לאוכלוסיות שבאמת זקוקות הכוח; שהשלטון יהיה בידי מי שבאמת אכפת לו מהאזרחים; שהשלטון יהיה באמת בידי מי שרוצה לתקן.

קארין אלהרר: הממשלה הזאת אולי תחזיק גם אחרי חוק המרכולים הזה, אולי אחרי החוק ההזייתי הבא שיגיע למליאה, אבל אני אומרת לך, גברתי, הממשלה לא תחזיק ימים אם היא תמשיך להתנהל בצורה שבה היא מתנהלת, כי בסוף המנדט הוא של העם, והעם רוצה שיעבדו בשבילו, וממשלת ישראל הפסיקה לעבוד לטובת הציבור, והגיע הזמן להחליף אותה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

רויטל סויד: אה, סליחה – חבר הכנסת עמר בר-לב, ולאחר מכן – חברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: אני פשוט רואה אותו יושב מולי, אז כבר – – –

עמר בר-לב: טלב, בשבילך אני מוכן להתחלף.

עמר בר-לב: תודה רבה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה, היושבת-ראש.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, המליאה המלאה – – –

רויטל סויד: זה לא עניין של כמות, זה עניין של איכות.

עמר בר-לב: זה נכון.

עמר בר-לב: אמרה רויטל: זה עניין של איכות.

עמר בר-לב: אני רוצה לפתוח בציטוט מדבריו של ברל כצנלסון, מהאבות המייסדים של תנועת העבודה.

עמר בר-לב: אני מצטט: "השבת בשבילי היא מעמודי התרבות העברית וההישג הסוציאלי הראשון של האדם העובד בהיסטוריה האנושית".

עמר בר-לב: הוא אמר: "המתנה החשובה ביותר שהיהדות נתנה לעולם היא השבת".

עמר בר-לב: והמשורר הלאומי שלנו, חיים נחמן ביאליק, אמר, ואני מצטט: "השבת היא היצירה הגאונית ביותר של הרוח העברית, וכל הפוגע בה כפוגע בבת העין של האומה".

עמר בר-לב: ציטוטים – באמת, כבוד גדול לצטט אנשים גדולים כאלה וציטוטים כאלה.

עמר בר-לב: השבת, באמת כברכה הסוציאלית, כתרומה הסוציאלית הגדולה ביותר לעולם, השבת, המנוחה, יש לה פנים רבות.

עמר בר-לב: אחת הפנים היא באמת ללכת לבית הכנסת, להתפלל, לנוח, לשוחח, וככה להעביר את השבת.

עמר בר-לב: אבל יש גם מנוחות אחרות, ומספר המנוחות הוא כמעט כמספר בני האדם.

עמר בר-לב: יש אנשים שבשבילם – גברים ונשים – לבשל בשבת זה מנקה להם את הראש וזה מאפשר להם להתחיל את השבוע בצורה רגועה ובצורה נקייה.

עמר בר-לב: יש אנשים – כמו למשל חבר הכנסת עפר שלח, שעומד שם, וגם אני חוטא בזה – אני מדבר על מנוחה בשבת, שבשבילו מנוחה בשבת זה לקום ב-04:00, לרוץ 30 קילומטר.

עמר בר-לב: אני קם ב-05:00 ורץ רק עשרה קילומטר.

עפר שלח: זה פסיעה גסה.

רויטל סויד: אני חשבתי שאתה מהבשלנים.

עמר בר-לב: לא, אני דווקא לא מהבשלנים.

עפר שלח: ואתה לפני זה עוד שחית ונסעת באופניים.

עמר בר-לב: מי שלא מגיע לחופי ישראל בשבתות לא רואה – באמת בשנים האחרונות, עפר, אפרופו שחייה, חוף הים מלא שחיינים ששוחים קילומטרים ועשרות קילומטרים, ולאנשים נורמליים זה קשה להבין למה לאנשים האלה – גם לאנשים כמונו – אחרי זה, למרות כל המאמץ הזה, זאת המנוחה שלנו, ואחרי זה אתה מתחיל את השבוע בצורה נקייה.

עמר בר-לב: לכן, יש לכל אחד מאיתנו את חופש הבחירה שלו לבחור את המנוחה שלו, מה מתאים לו.

עמר בר-לב: אני חושב שזאת המטרה העיקרית ביהדות, באמת, שנעבוד שישה ימים – היום אפילו פחות; הרוב עובדים חמישה ימים – ובאמת ננוח יום אחד, וכל אחד והמנוחה שלו.

עמר בר-לב: אני לא צריך כאן להכביר במילים שחוק המרכולים הוא לא זה שמבטא את הכוונה של אותה מנוחה.

עמר בר-לב: ייתכן, כמו שאמרתי, שליהודים שמבחינתם המנוחה היא ללכת לבית הכנסת, לא לעשות שום עבודה, לנוח, לשוחח, זה בסדר גמור.

עמר בר-לב: אבל לחלק גדול מאזרחי מדינת ישראל – לרוב אזרחי מדינת ישראל, יהודים ולא יהודים, חוק המרכולים הוא כפייה דתית.

עמר בר-לב: במידה רבה, חוק המרכולים הספציפי הזה הוא כפירה דתית, כי המשא ומתן הכבד שהיה סביב חוק המרכולים היה אם הוא יכלול או לא יכלול את העיר אילת, אם הוא יכלול או לא יכלול את חנויות הנוחות בתחנות הדלק, ובסוף – הבנתי שממש ברגעים האחרונים – הקואליציה הגיעה לפשרה שאת אילת זה לא יכלול, אבל זה כן יכלול את חנויות הנוחות.

עמר בר-לב: זאת אומרת, במידה רבה החוק הזה, שמפלגת ש"ס מביאה אותו, שמטרתה לכאורה היא אחת, או לפחות המטרה המוצהרת, למעשה זה חוק שמחלל את השבת, שנותן לגיטימציה לחילול השבת.

רויטל סויד: אני שואלת את עצמי תוך כדי הנאום שלך אם כשאתה תלך לים ותרוץ תוכל לרכוש את הארטיק או את השתייה.

עמר בר-לב: אני יודע שאת לא מאלה שמגיעות לחוף הים בשבת, כי את שומרת שבת, אבל השאלה שלך היא במקום, וגם התשובה.

רויטל סויד: אני מאוד דואגת לך.

עמר בר-לב: כן, אותם אלה שרצים, שוחים ורוכבים על אופניים, וגם סתם אנשים נורמליים שבאים לחוף הים לטייל, אחרי זה יושבים בבית קפה, יושבים, שותים משהו, מדברים, וככה מעבירים חלק מהשבת.

עמר בר-לב: תראו, מה שקרה, שהדמוקרטיה הישראלית הפכה להיות שלטון המיעוט, זאת אומרת, ממש הצלחנו לעשות הכול כאן הפוך על הפוך.

עמר בר-לב: ובוודאי בחודשים האחרונים זה שלטון המיעוט.

עמר בר-לב: כל פעם מיעוט אחר, מפלגה כזאת או אחרת שמייצגת מיעוט קטן בעם, מחייבת בצורה כזאת או אחרת את כל הקואליציה, ובעקבות זה את כל הכנסת, לחוקק חוקים שרוב העם מתנגד להם.

עמר בר-לב: חוק המרכולים, כמובן של ש"ס, שאנחנו מדברים עליו עכשיו; חוק ההמלצות של הליכוד – רוב חברי הכנסת כאן, קואליציה ואופוזיציה, התנגדו לזה; חוק ההסדרה של הבית היהודי; חוק עונש המוות של ישראל ביתנו – כל אחד מהחוקים האלה זה חוק שמובילה מפלגת מיעוט, ולמעט הליכוד, כל יתר המפלגות יש להן פחות מעשרה חברי כנסת, והן כופות את דעתן מאינטרסים כאלה ואחרים – כמובן, אינטרסים בראש ובראשונה של ראש הממשלה – כופות את דעתם על הרוב.

עמר בר-לב: זו הדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: לזה הפכנו.

עמר בר-לב: אני שומע לא פעם את השרה איילת שקד עולה כאן על הבמה ואומרת: אנחנו נבחרנו להשליט את האידיאולוגיה שלנו.

עמר בר-לב: אז ראשית, זה באמת להשליט, ובסופו של דבר, אם אנחנו מסתכלים גם על חוק המרכולים וגם על החוקים האחרים, מדובר בחוקים שהקשר בינם לבין הרוב במדינת ישראל, ובוודאי הרוב בכנסת – אין שום קשר.

עמר בר-לב: והמדרון הוא מדרון חלקלק; שמעתי כאן את חברי הכנסת מישראל ביתנו, את יוליה ועודד, מדברים על אחדות, על אחווה, על אהבה.

עמר בר-לב: עוד רגע הייתה לי הרגשה שהם יפצחו בשיר של החיפושיות, All You Need Is Love.

עמר בר-לב: אבל כמה ימים קודם הם, בברוטליות, בניגוד לדעת רוב חברי הכנסת, העבירו בקריאה טרומית את חוק עונש המוות.

עמר בר-לב: ולכן אנחנו נמצאים פה על מדרון חלקלק, חלקלק מאוד, וכולנו על המדרון.

עמר בר-לב: אז אלה שבקואליציה – נדמה להם שהאופוזיציה היא שתחליק ראשונה, אבל בסופו של דבר אנחנו רואים שגם כל אחת ואחת ממפלגות הקואליציה מתחילה להחליק במדרון, ואם אנחנו לא נעצור את זה כולנו נידרדר למטה.

עמר בר-לב: מילים אחרונות.

עמר בר-לב: בואו רגע נדבר על ראש הממשלה, ראש הממשלה שלנו.

עמר בר-לב: ואני פונה אליו אישית: ביבי, אתה היית מפקד צוות בסיירת מטכ"ל.

עמר בר-לב: נכון שאהוד ברק אמר בתוכנית שהיית קצין זוטר.

עמר בר-לב: לא היית קצין זוטר.

עמר בר-לב: אומנם מפקדי צוותים הם בדרגה לא גבוהה – סגנים, סרנים – אבל בהחלט זה הלב ועמוד השדרה של סיירת מטכ"ל.

עמר בר-לב: ומה שאתה הובלת מהיום הראשון שקיבלת את דרגות הקצונה זה דוגמה אישית – דוגמה אישית לכל אלה שהלכו אחריך.

עמר בר-לב: ואני שואל: איפה איבדת את הדוגמה האישית?

עמר בר-לב: שמענו היום את ההקלטות, ב-20:00, של אחד הבנים שלך.

עמר בר-לב: ואני שואל אותך, ביבי, ברמה האישית של דוגמה אישית, בכל אופן ראש ממשלה ומשפחתו צריכים להוות איזושהי דוגמה אישית לאזרחי מדינת ישראל: אתה לא מתבייש שעובדי מדינה – מאבטחים, נהגים – מחללים את השבת על פי התפיסה – כמעט כל תפיסה – בכך שהם נאלצים לעבוד ולא לפיקוח נפש, ואני גם לא בטוח שמתוך איזושהי בחירה, כי אם מתוך תורנות שמפילים עליהם, תורנות ביום שישי בערב; ומלווים את שני הילדים שלכם – אם ילד אחד לפי מה שראינו, ואני לא רוצה לחזור על זה אפילו, הערב בטלוויזיה, ואם זה הבן השני שלכם במסיבות בני זילנד.

עמר בר-לב: יש לי דיווח כמעט ישיר של אנשים שראו את הבן שלכם במסיבות בניו זילנד שאני מניח שחלקן הן גם ביום שישי ובשבת, ומאבטחים מתרוצצים אחריהם במסיבות.

עמר בר-לב: אז אתה בא יחד עם דוד ביטן – סליחה, עם דודי אמסלם – ואתם, אבל בעיקר אתה, רוצה להדיח את שרן השכל מהליכוד?

עמר בר-לב: תאמין לי, אני לא חבר ליכוד, כפי שאתה יודע, אבל טיפה יושר; היא בכל אופן מייצגת חלק גדול מחברי הליכוד.

עמר בר-לב: ואתה הולך להדיח אותה?

עמר בר-לב: בושה וחרפה.

עמר בר-לב: תתבייש לך, ביבי.

עמר בר-לב: זה לא הביבי שאני הכרתי.

עמר בר-לב: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

סתיו שפיר: כמו כל הנוכחים כאן שמעתי את ההקלטות הערב והתביישתי.

סתיו שפיר: ואני חושבת שאני מדברת בשם כולם כאן

סתיו שפיר: שבתוך הבושה הזאת לא הייתה לרגע שום שמחה לאידו של ראש הממשלה על הדברים שהתגלו, על עוד חשיפה של אי-דיווח על ניגודי עניינים, מקורבים שקיבלו מיליארדים על חשבון הציבור בלי שראש הממשלה טרח להודות או ליידע את הציבור על כך, שהאינטרסים שלהם מעורבים בקביעת מתווה הגז.

סתיו שפיר: אבל לפני כל אלה פשוט הרגשתי עצב מכך שמנהיג המדינה היקרה שלנו מוכיח ממש יום אחרי יום עוד ועוד סטייה מוסרית וערכית מהתשתית, מהיסודות שעליהם המדינה שלנו עומדת.

סתיו שפיר: ואני תוהה מה חושבים האנשים שאמורים לשבת בכיסאות הריקים כאן ליד שולחן הממשלה או עם האוזניות בשולחן הממשלה כדי, חלילה, לא לשמוע את הדיונים פה, שר התחבורה; או חברי הקואליציה שיושבים כאן, ובעיקר האנשים המאמינים שיושבים בחדר הזה, שנלחמים בכוח גדול על חוק המרכולים; עוד דריסה של החופש של החברה הישראלית, אבל נלחמים עליו בשם אמונה.

סתיו שפיר: מה אתם אומרים לעצמכם כשאתם ממשיכים לשבת כאן?

סתיו שפיר: מבינים שראש הממשלה, האיש שמוביל את המדינה, חף ורחוק קילומטרים, אוקיינוסים, מכל אמונה או ערך מוסרי בסיסי ביותר.

סתיו שפיר: אדם שעובר יום-יום על החוקים הבסיסיים של "לא לגנוב", על החובה המוסרית הבסיסית לדאוג לחלש, ליתום, לאלמנה ולגר; אדם שנוהג בפוליטיקה כמו היה קיסר; נוהג בכספי ציבור כאילו הם שייכים לו ולמשפחתו, נועדו כצ'ופרים למקורביו.

סתיו שפיר: הרי זאת לא הייתה רק בדיחה בין כמה חבר'ה שיכורים.

סתיו שפיר: לא כל חבר'ה שיכורים מתייחסים בשכרותם לכספי ציבור ולטובות הנאה למקורבים כמו עניין של בדיחה.

סתיו שפיר: אלה הרגלים שנרכשים בבית; אלה הדברים ששומע הילד בביתו.

סתיו שפיר: ואנחנו לא מדברים רק על הדברים האלה.

סתיו שפיר: בואו לא נשכח, עם כמה שהתנצל בנו של ראש הממשלה מייד אחרי השידור – כנראה הבינו את גודל הנזק הפוליטי שהדבר הזה עלול לגרום להם; הרי חוץ מנזק פוליטי שום דבר אחר לא מעניין אותם – בואו לא נשכח שרק לפני כמה חודשים אותו בן של ראש הממשלה כיכב בעיתונים אנטישמיים בארצות הברית לאחר שפרסם בעצמו קריקטורות אנטישמיות בעמוד הפייסבוק שלו.

סתיו שפיר: על זה לא שמענו מילה אחת מראש הממשלה, כי כל ערך וכל חלקיק של מוסר נעדר לחלוטין מתפיסתו המנהיגותית או מתחושת השליחות שלו, שפשוט לא קיימת.

סתיו שפיר: אתם יודעים, אומרים שאדם נמדד בחינוך שהעניק לילדיו.

סתיו שפיר: לא תמיד אנחנו מצליחים, אנחנו יכולים רק לנסות, אבל מאוד מעניין אותי מה אתם חושבים לעצמכם, אנשי הקואליציה.

סתיו שפיר: מה אתם אומרים לילדים שלכם?

סתיו שפיר: מה אתם מספרים להם, כשאתם רואים שהעיסוק של הכנסת הזאת יום אחרי יום הוא עיסוק פוליטי הישרדותי קטן, נטול כל חזון או כוונות אמיתיות לגבי עתידה של מדינת ישראל?

סתיו שפיר: יום אחרי יום הקואליציה הזאת גונבת – כמו בחוק הזה – גונבת את החופש מאזרחי מדינת ישראל החילונים, הדתיים, המסורתיים – מכולנו.

סתיו שפיר: יום אחרי יום הקואליציה הזאת גונבת את כספם של אזרחי מדינת ישראל, של אנשים עובדים, אימהות חד-הוריות שמגדלות את ילדיהן בקושי רב ועובדות ועושות הכול ומשלמות מיסים.

סתיו שפיר: ואז, מה הן רואות?

סתיו שפיר: שבהעברות תקציביות העברתם עשרות מיליונים לאיזה חבר כנסת מהקואליציה רק כדי שהוא יאפשר לכם עוד כמה ימים של הישרדות ושל שקט בממשלה.

סתיו שפיר: מה אתם אומרים לילדים שלכם כשהנכים עדיין מפגינים ושום דבר לא השתנה?

סתיו שפיר: בהצעת התקציב שאתם הולכים לשים על שולחן הכנסת בעוד כמה ימים אין שום זכר להעלאת קצבאות הנכים.

סתיו שפיר: ומה לגבי הדיור?

סתיו שפיר: ומה לגבי מעמד הביניים?

סתיו שפיר: ומה לגבי הקשישים או ניצולי השואה, שנראה שהתוכנית הממשלתית היא לחכות שהם ימותו במקום לתת להם את התקציבים שנדרשים כדי לאפשר להם חיים נורמליים ואיכותיים כאן?

סתיו שפיר: מה אתם מספרים לילדים שלכם?

סתיו שפיר: שעשיתם את כל זה, שנשארתם בממשלה הזאת, שמי שעומד בראשה מקבל את ההחלטות שלו לטובת האינטרסים האישיים שלו והוכיח מעל לכל ספק שמה שעומד בראש מעייניו זה לא הציבור הישראלי.

סתיו שפיר: אנחנו רואים את זה בכל יום באופן הסדרתי שבו הוא לא מודה ולא דיווח על ניגודי העניינים שקיימים לו עם מקורבים: מילצ'ן, אלוביץ', עכשיו גם קובי מימון, כפי שנחשף בקלטות.

סתיו שפיר: פשוט שכח להזכיר.

סתיו שפיר: מה אתם מספרים לילדים שלכם כשאתם יודעים שהדיונים סביב שולחן הממשלה הם דיוני סחר-מכר בקופה הציבורית – מי יצליח לגנוב כמה שיותר כסף מכספם של אזרחים עובדים?

סתיו שפיר: מה אתם מספרים לילדים שלכם – שעשיתם את זה בשם מה?

סתיו שפיר: שאתם בולעים צפרדעים כי בדרך אתם מקדמים גם כמה דברים טובים?

סתיו שפיר: אתם יודעים הרי שזה לא המצב.

סתיו שפיר: אם תנקו את מסך הערפל ותסתכלו על מה שקורה לחברה הישראלית, הרי בכל צעד וצעד הדרך, השיטה שהממשלה הזאת מפעילה, היא בפירוק והסתה.

סתיו שפיר: הדרך להישרדות הפוליטית של ממשלת נתניהו היא בהסתה של אזרח נגד אזרח, של אזרחים חפים מפשע אחד נגד השני, בהפרדה, בריסוק של הדמוקרטיה, בהשתלחות במשטרה, אפילו נגד הצבא, ברמיסה של כל הערכים שהמדינה הזאת הוקמה עליהם.

סתיו שפיר: ואתם יודעים שמדינת ישראל, אין לה עתיד בלי ערכיה.

סתיו שפיר: אתם יודעים שהסיבה היחידה שהסבים והסבתות שלנו הצליחו להקים את הנס המופלא הזה זה בזכות הערכים שעמדו לנגד עיניהם; בזכות החזון, החלום העצום הזה, שכל אחד יכול היה להתחבר אליו ולהילחם בשבילו ולהיות מוכן להקריב בשבילו את הכול רק כדי לראות אותו מתממש, או לפחות להבטיח אותו לילדיו.

סתיו שפיר: הערך היסודי של לדאוג אחד לשני, של להקים פה בית של אמת, שבו אנחנו לא מפקירים אף אחד בחוץ, אף אחד בצד – כשהדברים האלה נרמסים, כשהדאגה הבסיסית כל כך אחד לשני משתעבדת והולכת לאיבוד, נופלת לתהום בשם האינטרסים האישיים – כל אחד דואג לעצמו, להישרדותו הפוליטית, למקורביו, לעסקני המפלגה שלו – ואנחנו מגלים את זה בכל דבר ודבר.

סתיו שפיר: אנחנו מגלים את זה ביחס ל-99% מאזרחי ישראל, אלה שלא מחוברים לעטיני השלטון.

סתיו שפיר: הם כולם משלמים – בעבודה, בכסף, בבריאות נפשית, בחופש שלהם – בשביל ההישרדות של הממשלה הזאת.

סתיו שפיר: אבל הם משלמים גם את העתיד שלהם.

סתיו שפיר: הרי כולכם יודעים, וזה הדבר שאתם צריכים לחשוב עליו כשאתם מסתכלים בעיניים לילדים שלכם.

סתיו שפיר: אני בטוחה שבכל אחד ואחד מכם – גם מי שמכסים את עצמם באוזניות עכשיו כדי לא להקשיב – אני בטוחה שכל אחד כשהוא הקשיב היום להקלטות, עברה בראשו המחשבה הזאת: מה אני הייתי מרגיש אם הייתי רואה שהילדים שלי מתנהגים ככה?

סתיו שפיר: מה הייתה האחריות האישית שאני לוקח על עצמי?

סתיו שפיר: מה עשיתי?

סתיו שפיר: במה טעיתי שככה זה נראה, היחס הזה לנשים?

סתיו שפיר: היחס הזה לכסף ציבורי?

סתיו שפיר: היחס הזה לעובדים במגזר הציבורי?

סתיו שפיר: היחס למאבטחים?

סתיו שפיר: היחס למי שדואגים לשלומי?

סתיו שפיר: איך אני כהורה הייתי מרגיש?

סתיו שפיר: כל אזרח במדינה שאל את עצמו היום את השאלה הזאת.

סתיו שפיר: משקרים ורמאויות אי-אפשר לבנות חזון ואי-אפשר לבנות עתיד.

סתיו שפיר: וללא הבסיס והתשתית הערכית והמוסרית של החברה הזאת, אנחנו יודעים לאן ילך העתיד שלנו.

סתיו שפיר: תחשבו על הדבר הזה היום בלילה, או מחר בבוקר, כשתחזרו הביתה לילדים שלכם.

סתיו שפיר: והמשאלה שלי היא שכאשר תגיעו לפה חזרה, תחליטו להצביע אחרת ותגידו: לא.

סתיו שפיר: לראש ממשלה מושחת ולממשלה מושחתת אנחנו לא ניתן יד.

סתיו שפיר: זה החינוך הכי טוב שאתם יכולים לתת לילדים שלכם.

סתיו שפיר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

רויטל סויד: עכשיו תורך.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, ממשלה שמתקיימת על חודו של קול, נדמה לי שהיא ממשלה שנאבקת על חייה.

טלב אבו עראר: לכן, כבוד ראש הממשלה, שנאבק באמת וברצינות על זה שהממשלה הזאת תשרוד ותמשיך להתקיים, ומפזר חוקים ומאשר אותם בניגוד לרצונו, וכדי לרצות את המפלגות, את כל מרכיבי הקואליציה – אני לא ראיתי את טיפולו באזרחים הערבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: שלחתי מכתב לראש הממשלה לפני כארבעה ימים, יום-יומיים לפני הסערה שפקדה את הארץ.

טלב אבו עראר: הרי כולנו שמענו וראינו.

טלב אבו עראר: משרד הפנים הודיע לכל הרשויות להתכונן, להיערך לסערה הזאת.

טלב אבו עראר: הייתה סערה של שלושה ימים.

טלב אבו עראר: ראינו מה הנזקים שגרמה הסערה הזאת לכ-80,000 אזרחים, בעיקר בנגב, אזרחי מדינת ישראל, הבדואים שבתיהם עפו עם הרוח, צריפים, אוהלים.

טלב אבו עראר: משפחות נשארו ללא קורת גג.

טלב אבו עראר: הנחלים שבהם המים זרמו ניתקו את האזרחים האלה, התושבים האלה, מהעולם, מהמציאות, מהכבישים.

טלב אבו עראר: לא ראיתי שראש ממשלה, ממשלתו ושריו משקיעים כל מאמץ כדי לעזור ולסייע לאזרחים.

טלב אבו עראר: מכובדי שר התחבורה, וגם שר המודיעין האסטרטגי – כך אתה מוגדר?

טלב אבו עראר: המודיעין והאסטרטגיה – לא יודע מה התפקיד שלך בדיוק, בקטע השני – נדמה לי שראש הממשלה צריך להסתכל בגובה העיניים לכל האזרחים במדינה, יהודים כערבים.

טלב אבו עראר: על הסערה הזאת אני מסתפק בכך, אבל ישנה עוד סערה: מתי ישוקמו היחסים עם ירדן?

טלב אבו עראר: הרי השגרירות הישראלית בירדן שירתה הרבה אזרחים ירדניים שהיו מבקשים לבקר את קרובי המשפחה שלהם בארץ הזאת, והם לא יכולים להגיע לכאן ולבקר, כי השגרירות שם סגורה.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: כי הדיפלומט או עובד הקונסוליה או השגרירות הישראלית בירדן הרג, רצח בדם קר, רופא, ד"ר ועוד אזרח, בלי שום סיבה.

טלב אבו עראר: לפי אחד האמנות הבין-לאומיות העובד הזה, הדיפלומט הזה – המדינה הזאת, מדינת ישראל, חייבת להעמיד אותו לדין על מעשיו.

טלב אבו עראר: במקום שנתניהו יעשה את זה, הוא קיבל אותו בברכה, בירך אותו, התקשר אליו גם טלפונית, וחיכה לו כאן, וכיבד אותו גם במשרדו.

טלב אבו עראר: ממתי ניתן לשקם את היחסים עם השכן הכי טוב שלנו בכלל – שהוא משרת, המלך עבדאללה, משרת אותנו כאזרחים ערבים; מקבל אותנו לאוניברסיטאות; נותן לנו מלגות במקום שהממשלה הזו לא מסייעת, לא עוזרת, לא מקבלת אותנו לאוניברסיטאות שלה.

טלב אבו עראר: במכללות שם הוא מקבל אותנו.

טלב אבו עראר: היחסים בין שתי המדינות הולכים ומחריפים.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן לשקם את היחסים ולהעמיד את מי שעשה, את מי שרצח, לדין כאן, כדי שהיחסים באמת יחזרו למסלולם.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

רויטל סויד: בבקשה, חבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב פרי: גברתי היושבת-ראש, אנחנו דנים בחוק ממשלתי שכל תכליתו הוא שיסוע, חוק שקורע ומפלג את העם, וזוהי בגדול המומחיות של הממשלה הנוכחית.

יעקב פרי: במגילת העצמאות, גברתי, כתוב: "מדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין"; שהיא "תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות".

יעקב פרי: ואני רוצה לשאול את חבריי בקואליציה, שאינם פה: כיצד כל אלה באים לידי ביטוי בהצעות החוק שאתם מביאים לפתחנו מדי שבוע?

יעקב פרי: איפה חופש הדת במקרה הזה?

יעקב פרי: איפה החירות של הפרט לבחירה חופשית?

יעקב פרי: זהו חוק שעוסק בכפייה, חוק שמניח שלשלאות על רצון הציבור.

יעקב פרי: שוב ושוב הממשלה מביאה לפתחה של הכנסת הצעות חוק שאינן עומדות בקנה אחד לא עם מגילת העצמאות, לא עם עקרונות היסוד בדמוקרטיה ולא עם היגיון בריא.

יעקב פרי: אתם רומסים את חירויות הפרט, את חירויות האזרחים, ברגל גסה, והכול בשביל הישרדות פוליטית.

יעקב פרי: הפכתם את השבת, שהיא יקרה לכולנו, לבת ערובה במשחקים פוליטיים.

יעקב פרי: הצעת החוק הזאת רומסת את השבת, ולא מרוממת אותה.

יעקב פרי: נראה שבעיני

יעקב פרי: כם השבת הפכה לכלי ניגוח פוליטי, לחלון ראווה של העוצמה שלכם ושל הכוח שלכם.

יעקב פרי: איך אתם לא מתביישים לעשות דילים פוליטיים על חשבון יום השבת?

יעקב פרי: השבת היא של כולנו.

יעקב פרי: איש באמנותו יחיה.

יעקב פרי: אל תחליטו בשביל הציבור איזו שבת לחוות, כיצד לבטא את אמונתו או מה לעשות ביום מנוחתו.

יעקב פרי: אתם רומסים את האזרחים, שבסך הכול, בסופו של יום, מבקשים לחיות כאן באמת בשלום איש את רעהו.

יעקב פרי: בכל הקשור לשבת ולאורחות החיים בה, מרבית האזרחים מכבדים האחד את השני.

יעקב פרי: לצערי, הממשלה אינה מכבדת את האזרחים.

יעקב פרי: הממשלה מביאה את עם ישראל לפי תהום, תהום עמוקה, שיהיה קשה לצאת ממנה.

יעקב פרי: כוחנו ניכר באחדותנו, אבל הממשלה דואגת רק לפרק לגורמים את העם שלנו, ובמקום לקדם את האחווה, את הרעות, את השיתוף ואת הפשרה, אתם מקדמים שנאה ומיאוס.

יעקב פרי: במו ידיכם אתם מגדירים מחדש את המונח הקצנה, חוק אחר חוק, החלטה אחר החלטה – כי אנחנו חווים הקצנה דתית משיחית כמעט, הקצנה חברתית, הקצנה בשיח.

יעקב פרי: אתם מותחים את גבולות האפשר ומוחקים את האיזונים והבלמים של הדמוקרטיה.

יעקב פרי: תרבות, התחשבות, ענווה ומנהיגות מכם והלאה.

יעקב פרי: החוק הזה פוגע ברוב אזרחי ישראל, ובכך אתם פוגעים גם במעמד הכנסת.

יעקב פרי: ביטלתם את השוויון בנטל, ביטלתם את לימודי המתמטיקה והאנגלית במגזר החרדי, הנצחתם את האפליה בקבלה למוסדות לימוד, ועכשיו אתם מנסים לכפות את השבת כפי שאתם רואים אותה.

יעקב פרי: כמה עוד תירקו על רוב הציבור ותספרו לו שזה גשם?

יעקב פרי: חברי הכנסת שיצביעו בעד הצעת החוק הזאת לא יוכלו עוד לקרוא לעצמם ליברלים.

יעקב פרי: איך חברי הכנסת של הליכוד, רבים מהם חילונים – נוסעים בשבת, קונים בשבת – מסוגלים להעביר את החוק הזה, חוק כל כך שנוי במחלוקת, שחברי כנסת מהקואליציה ושרים בממשלה חושבים שהוא מיותר ולא חוששים להתבטא על כך בפרהסיה, אבל כמובן מצביעים בעדו?

יעקב פרי: החוק הזה הוא עוד חור בסירה השוקעת.

יעקב פרי: אם לא תופסק המגמה המגוחכת הזאת, במוקדם או במאוחר כולנו נטבע.

יעקב פרי: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, חברתי הטובה, אני מרשה להגיד לעצמי.

רויטל סויד: עיסאווי, אתה כנראה לא שמעת באולם את חיליק מדבר.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, אם אנחנו מפריעים לך, אנחנו נצא.

יחיאל חיליק בר: שכחת מה זה להיות סגן, עיסאווי.

רויטל סויד: כסגן לסגן, באמת.

יעקב פרי: מ-20:00 הוא שאל אותי מתי חיליק מדבר.

יחיאל חיליק בר: לא, אני יודע שעיסאווי מחכה לנאום שלי משעות הבוקר.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך על זה.

עיסאווי פריג': אתה היית צריך לשמוע אותו בפרלמנט הבריטי, איך שיחק אותה.

מוסי רז: טוב, דובר אנגלית יותר טובה משל הבריטים.

יחיאל חיליק בר: תודה על המחמאה.

עיסאווי פריג': אני אומר מה שראיתי, מה אתה רוצה?

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

רויטל סויד: עיסאווי, כל דקה שאתה מדבר, אני צריכה להוסיף לו את הזמן.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, יש את הפרסומת הזאת, אתה מכיר?

יחיאל חיליק בר: "לפנק, לפנק, לפנק" – אתה מכיר את זה?

עיסאווי פריג': אני מכיר "לזרום, לזרום, לזרום".

יחיאל חיליק בר: הממשלה הזאת ראתה את הפרסומת הזאת והחליטה לעשות את זה לחברה הישראלית, רק היא החליפה את הנו"ן ברי"ש: לפרק, לפרק, לפרק.

יחיאל חיליק בר: זה מה שהממשלה הזאת עסוקה בו – לפרק, לפרק, לפרק.

יחיאל חיליק בר: והיא עושה את כמובן על חשבוננו, אבל היא חושבת שאנחנו מטומטמים.

יחיאל חיליק בר: הממשלה הזאת מתייחסת לחוק הזה כחוק של הקואליציה, אתה יודע.

יחיאל חיליק בר: אבל בוא נאמר את האמת: זה חוק של ש"ס, שהיא מפלגה שיש לה גם אספקטים טובים, כמובן, אבל במקרה הזה זה חוק של ש"ס שבאה להתחרות במפלגות חרדיות אחרות במי יותר יהודי, כי הם לא שכחו מה זה להיות יהודי והם מלמדים אותנו, במי יותר קיצוני, ויותר גרוע – במי יותר כופה על אחרים.

יחיאל חיליק בר: הבעיה היא לא שזה חוק של ש"ס; הבעיה היא שהליכוד, אמסלם וכחלון נעמדים בצביעותם על הרגליים האחוריות בשביל החוק העקום הזה, הלא-הגיוני הזה, הפסול הזה – ותכף אני אסביר גם למה – רק בשביל שיקולים פוליטיים.

יחיאל חיליק בר: הם רק שוכחים ששיקולים פוליטיים הם לא רק פה בקואליציה, הם גם בציבור הרחב, ובעיקר בציבור היחידי, אולי, שאכפת לו מהם, בציבור מצביעי הליכוד / חברי מרכז הליכוד.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, אני רוצה להזכיר לך שלפני הרבה שנים היה בבית הזה דיון שגם היה קשור לשבת במרחב הציבורי.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע אם מוסי – לא, זה לא היה בתקופתך.

יחיאל חיליק בר: זה היה דיון על טיסות אל על בשבת.

יחיאל חיליק בר: זה היה דיון רציני ועמוק.

יחיאל חיליק בר: מנחם בגין אמר אז משפט יפה.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר, גברתי היושבת-ראש: יותר מאשר היהודים שומרים על השבת, השבת שומרת עלינו.

יחיאל חיליק בר: איזה משפט יפה.

קריאה: השבת שומרת על הקואליציה.

יחיאל חיליק בר: השבת שומרת על הקואליציה – את זה אנחנו נראה.

רויטל סויד: היא יכולה גם לא לשמור על הקואליציה.

יחיאל חיליק בר: והיום מוציאים את האמירה הזאת מהקשרה.

יחיאל חיליק בר: החברים המוכשרים מהליכוד מוציאים את המלה הזאת מהקשרה, כתמיכה של מנחם בגין בכפייה הדתית.

יחיאל חיליק בר: תראו כבר מה עשו לבגין ולמורשת שלו, מסכן; איש שהיה מנהיג אדיר, ימני אמיתי, בניגוד לחיקויי ימין שיש היום פה בקואליציה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אחרי שסיימו להתעלל בו, יש להם היום את הבן שלו להתעלל בו פוליטית.

יחיאל חיליק בר: אבל הם עכשיו גם מפילים את בגין כתומך כפייה דתית.

יחיאל חיליק בר: אין להם בושה, גברתי היושבת-ראש.

יחיאל חיליק בר: זאת אמירה, אגב, על השבת – יותר מאשר היהודים שמרו על השבת, השבת שמרה עלינו – אמירה יפה; אגב, במקורה של אחד העם.

יחיאל חיליק בר: אבל כדאי גם לזכור שבאותה נשימה בגין אמר לחברי סיעתו, באותו דיון, שיצביעו לפי צו מצפונם.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, גם את הגדולה הזאת של בגין, הצבעה על פי צו המצפון, הם הרגו כשניסו לחסל פוליטית ותנועתית את שרן השכל – אבל הבטחתי שאני לא אדבר בשבחה, כי אני לא רוצה לחסל אותה בפריימריז של הליכוד.

יחיאל חיליק בר: היא קיבלה יותר מדי מחמאות מהשמאל, ולכן אני לא אדבר על שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: אבל כל הכבוד לה, אם היא שומעת אותי במקרה זה.

יחיאל חיליק בר: אני אומר גם לחבריי הערבים: תראו, השבת נובעת וקיימת בעצם מהיהודים ששומרים אותה, מאלה שחפצים לשמור אותה – כהלכתה או לא כהלכתה, לפי ההלכה או לא לפי ההלכה – לא בזה שהיא נכפית עליהם.

יחיאל חיליק בר: לא בזה נשמרת השבת.

יחיאל חיליק בר: ומי שנכפית עליו השבת בניגוד לרצונו, מי שרוצה לציין אותה ולשמור עליה אחרת מהרב אריה דרעי – ואני שומר את השבת בדרכים שלי, ואשתי וילדיי, ואנחנו עושים לה כבוד גדול הרבה על פי המסורת היהודית, והרבה על פי ההלכות המשפחתיות שלנו – האנשים האלה, שרוצים לכבד את השבת, ולשמור את השבת בדרך שלהם, החוק הזה גורם לנו להפסיד אותם, כי חוקים כמו החוק הזה הופכים את השבת למלה נרדפת לכפייה דתית ולאינטרסים פוליטיים קטנים.

יחיאל חיליק בר: ולכן, החוק הזה, איך שאני רואה אותו הוא חילול שבת – הוא חילול שבת כי הוא הופך את השבת למקטבת, למפלגת, לכזאת שצריכים לקבל בכפייה ולא באהבה, כמו שאמורים לקבל את שבת המלכה, והם יודעים על מה אני מדבר.

יחיאל חיליק בר: עכשיו בוא נדבר, עיסאווי, על האבסורד של ההחרגה של חנויות הנוחות.

יחיאל חיליק בר: העובדה שדווקא החנויות האלה, חנויות הנוחות – שתלוי למי הן נוחות – מוחרגות, אומרת הרבה מאוד על המניעים של הקואליציה החברתית בחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: כי מעבר לתחרות, מעבר לנזק לתחרות במשק שנתניהו אוהב כל כך לדבר עליה, ומעבר לכסף שההחרגה הזאת מזרימה ישר לברוני מונופול הדלק, היא מראה כשל ערכי חמור: איך יכול להיות שדווקא החנויות היקרות, דלות ההיצע, הלא נגישות לכולם, שהגישה אליהן כמעט תמיד, אגב, מחייבת נסיעה ברכב – שגם זה, אגב, חילול שבת – דווקא בהן, יהיה אפשר להמשיך ולקנות בשבת?

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, יש פה פגיעה באלה שאין להם רכב.

יחיאל חיליק בר: יש פה כפייה לחלל שבת לאלה שיש להם רכב, כי הם לא יוכלו לרדת למרכול ליד הבית, הם יצטרכו לנסוע עם הרכב לאותה חנות נוחות שנמצאת כמה קילומטרים מהם.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, זאת גם הצעת חוק שהיא רעה חברתית, גם גורמת לחילול שבת, וגם, באופן חברתי במיוחד, כמו שהממשלה הזאת אוהבת, מזרימה כסף יותר לבעלי הטייקונים העשירים ביותר ופחות לאנשים שזו הפרנסה העיקרית שלהם, אותם בעלי פיצוציות וחנויות ומרכולים, שבדרך כלל הם לא אנשים הכי עשירים במשק, ולפעמים פותחים וסוגרים אותם, וזה בעצם מרכז החיים שלהם.

יחיאל חיליק בר: ולכן, השר ישראל כץ, תבינו כמה נזק אתם עושים בדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: השד"ל, למי שמכירים, הרב שמואל דוד לוצאטו, אם אני לא טועה, רב גדול, אמר משפט מדהים.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר: בשבת העניים והעשירים שווים.

יחיאל חיליק בר: תראה איזה יופי, איזו חוכמה יש בתורה, ואני למדתי אותה כתלמיד בחינוך תורני באחת מהשנים בבית הספר היסודי שלי .

יחיאל חיליק בר: תראו איזה יופי זה.

עמר בר-לב: באחד מבתי הספר היסודיים.

יחיאל חיליק בר: באחד מבתי הספר, אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: אני עברתי תשעה בתי ספר ופנימיות ב-12 שנות הלימוד שלי, אני שיאן הארץ בנושא הזה.

עיסאווי פריג': זה היה בצפת?

יחיאל חיליק בר: היה גם בצפת, שניים מבתי הספר היו בצפת, אבל אחרים היו בכל הארץ.

עמר בר-לב: אתה יכול להיות שר חינוך.

יחיאל חיליק בר: אני יכול להיות שר חינוך מצוין, כי שרדתי את מערכת החינוך של אז, בוודאי.

יחיאל חיליק בר: אבל השד"ל, רב גדול, אמר: בשבת העניים והעשירים שווים.

יחיאל חיליק בר: תראו איזה משפט יפה, וכמה השבת תורמת לנו חברתית.

יחיאל חיליק בר: זה הרעיון הכי יפה והכי טהור של השבת.

יחיאל חיליק בר: ההחרגה הזאת עוד פעם מראה כמה החוק הזה, שוב, חוטא לשבת.

יחיאל חיליק בר: מחוקקי החוק הזה חשבו שאם הם יחריגו את חנויות הנוחות, האנשים שמגיעים אליהם בשבת, בעלי הרכבים שיכולים לקנות במחירים של חנויות נוחות, יוותרו על התנגדות לחוק הזה, אבל מסתבר שגם הם מתנגדים לחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: ולכן, החוק הזה, ידידיי, החוק הזה הולך נגד רוח השבת, ונגד הרוח היהודית, ונגד החברה, ומתנגדים לו ליברלים ושומרי מסורת בדיוק כמו חילונים, ומתנגדים לו בשכבות החזקות ובשכבות החלשות, ובעשירונים העליונים והתחתונים, כי הוא פשוט חוק רע.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה הוא חוק רע חברתית, הוא רע יהודית, והוא רע בכלל.

יחיאל חיליק בר: ולכן, חברות וחברים, מי שרוצה להגן על חירות האזרחים, ומי שרוצה להגן על המרחב הציבורי, ומי שרוצה להגן על השוויון ועל השבת מהתמרונים הפוליטיים הזולים והמפלגים של הקואליציה הגרועה הזאת, צריך להתנגד לחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: אני שוב אומר: לפנק, לפנק, לפנק – לפרק, לפרק, לפרק.

יחיאל חיליק בר: ואני נושא מפה תפילה, ברוח השבת, שמה שיתפרק מהפירוקים של הקואליציה לא יהיה החברה בישראל, בעזרת השם, אלא הממשלה הכל-כך רעה הזאת.

יחיאל חיליק בר: הגיע הזמן שתתפרק – או שנפרק אותה או שתתפרק בעצמה – ושנלך לציבור שכל כך נפגע ממנה לבחירות חדשות במהרה בימינו אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: בבקשה, קצר וקולע.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת שמחזיקים מעמד במליאה, קודם כול, אני חייב להודות שזה לא נראה, איך שהשר התורן יושב במליאה עם האוזניות, ובכלל, הוא מנותק.

יוסף ג'בארין: חשבתי שאולי הוא מקשיב לאיזושהי קלטת חדשה שפורסמה הערב.

יוסף ג'בארין: לא ברור.

יוסף ג'בארין: כפי שאת רואה, גברתי, השר פשוט לא נמצא איתנו.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע.

יוסף ג'בארין: הינה, אני רואה שמזכירת הכנסת נמצאת.

יוסף ג'בארין: האם זה התקנון?

רויטל סויד: השר פוחד שנשכנע אותו בנאומים שלנו.

עיסאווי פריג': השאלה, האם הוא חייב להיות נוכח או חייב להיות קשוב?

עיסאווי פריג': זו השאלה.

יוסף ג'בארין: לא, אבל אין ספק שהבנה מהותית של התקנון מחייבת שהשר התורן יהיה נוכח, יקשיב.

מוסי רז: הוא מאזין לקלטת, פשוט.

מוסי רז: לקלטת של יאיר נתניהו הוא מאזין.

יוסף ג'בארין: אתם רואים, השר לא בעניינים.

מוסי רז: החשפניות זה של הקרן החדשה.

יוסף ג'בארין: לא איכנס לפרטי הקלטת.

יוסף ג'בארין: טוב, אולי, כנראה התמונה הזאת משקפת את מצבה של הממשלה הזאת.

רויטל סויד: סליחה, חבר הכנסת ג'בארין, יש כאן מוזיקה במליאה, תשימו לב.

יוסף ג'בארין: זה מוזיקה של השר.

קריאה: – – –

קריאה: – – – צדק – – – פלייליסט שלו.

יוסף ג'בארין: אנחנו שומעים את זה מכאן, מהדוכן, מה לעשות.

ישראל כץ: קשה לך להתחרות בשירים האלה.

יוסף ג'בארין: או שמרימים את זה לכולם, או – – –

עמר בר-לב: לפחות תודו שהפלייליסט משובח.

ישראל כץ: מוזיקה עברית ציונית ישנה.

יוסף ג'בארין: מוזיקה ציונית לא כל כך יעזור לי.

יוסף ג'בארין: אם יש לך של פיירוז, אום כולתום, זה אולי יחזיק אותי ער בשעה כזאת.

עיסאווי פריג': – – –

יוסף ג'בארין: טוב, לפחות הצלחנו להוריד את האוזניות.

יוסף ג'בארין: זה כשלעצמו הישג בשעה כזאת.

יוסף ג'בארין: חבריי חברי הכנסת, בזמן המועט שנותר, אני רק רוצה להגיד לכם שהחקיקה הדתית רק מעצימה את הפער בין יהודים לערבים, ובעצם מגבירה את ההדרה של הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: אני אתן לכם שלוש דוגמאות.

יוסף ג'בארין: דוגמה ראשונה – חוק שירותי הדת היהודיים.

יוסף ג'בארין: קודם כול, כשמו כך הוא: חוק שירותי דת ליהודים, ואין משהו מקביל, זאת אומרת, אין חוק שירותי דת לערבים, למוסלמים, לנוצרים.

יוסף ג'בארין: אין חוק מקביל.

יוסף ג'בארין: החוק הזה מקים מועצות דתיות שאחראיות לשירותי דת ברשויות מקומיות.

יוסף ג'בארין: אין הסדר דומה ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: דוגמה שנייה – חוק השמירה על המקומות הקדושים.

יוסף ג'בארין: אומנם השם כללי, אוניברסלי, אבל דעו לכם שבחוק הזה יש תקנות לשמירה על המקומות הקדושים של היהודים, אלה התקנות.

יוסף ג'בארין: אין תקנות דומות שמיועדות לשמירה על המקומות הקודשים של הלא-יהודים, של הציבור הערבי, של העדות הערביות.

יוסף ג'בארין: ולכן התקנות בקרב היהודים נוקבות בשמות המקומות הקדושים, ואין תקנות שמתייחסות לעדות הערביות.

יוסף ג'בארין: הדוגמה השלישית זה החוק שמתייחס לימי המנוחה בישראל.

יוסף ג'בארין: כפי שאתם יודעים, ימי המנוחה הם מועדי ישראל, זאת אומרת, כל ימי המנוחה בישראל, לפי חוק, הם ימי המנוחה של הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: אין ולו יום מנוחה אחד ששייך לציבור הערבי או לעדות הערביות.

יוסף ג'בארין: ולכן, מה שאנחנו רואים, בעצם, שהחקיקה בתחום הדת, כמו החקיקה שאנחנו דנים בה היום, היא חקיקה שמרחיבה את הפער בין יהודים לערבים לטובת הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: היא חקיקה שמדירה, ובעצם לא מאפשרת שירותי דת, ייצוג, ימי מנוחה ושמירה על המקומות הקדושים באופן שווה או באופן יחסי לשתי האוכלוסיות.

יוסף ג'בארין: כפי שהודענו כמה פעמים, אנחנו ברשימה המשותפת נתנגד לחוק המרכולים, למרות שהיו שאמרו שאם החנויות ייסגרו בשבת ביישובים היהודיים, אז אולי הציבור יבוא לקנות ביישובים הערבים, אז כדאי לתמוך.

רויטל סויד: נכון, יכול להיות שדווקא משתלם.

יוסף ג'בארין: אבל גם אמרנו שאם החנויות יהיו פתוחות בשבת, יהיו הרבה מקומות עבודה לצעירים הערבים, שכל כך צריכים את מקומות העבודה הללו.

יוסף ג'בארין: בין שתי הטענות הללו אנחנו בוחרים בעמדה העקרונית נגד כפייה דתית.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רב לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין, הדוברת הבאה, בבקשה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: חבל, גפני וחבריו הבטיחו לי להיכנס כשאני מדברת.

מיכל רוזין: חבל שהם לא כאן, כי רציתי לדבר איתם על הצביעות.

מיכל רוזין: אוה, הינה, גפני הגיע.

מיכל רוזין: אני רוצה לדבר על הצביעות, על הצביעות בשמירת השבת.

מיכל רוזין: ולפני שאני מגיעה לחנויות נוחות וכל מיני כאלה, והתפלפלות מכאן ולכאן, אני רוצה לדבר איתכם על מה שפורסם היום בערב.

מיכל רוזין: ואני בדרך כלל לא מדברת על רכילויות, ואני בטח לא חושבת שצריך לתקוף משפחה, אישה, ילדים וכדומה, אבל כשאנחנו רואים שלא רק כספי ציבור מבוזבזים, אלא שכל ההתנהלות של יאיר נתניהו, בנו של נתניהו, היא כזאת – כן, גפני, צר לי, אבל אתה יודע מה, לפני שאני אגיד, כדי שלא תצא.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לך, הבן שלי קיבל רישיון לפני שנתיים פלוס.

מיכל רוזין: אתם יודעים, יש לנו רכב.

מיכל רוזין: מייד, כמובן, מותר לו לנהוג ברכב.

מיכל רוזין: מהרגע הראשון אמרתי לו בצורה שלא משתמעת לשני – שתי פנים – שני פנים, סליחה.

רויטל סויד: שני, פן אחד.

מיכל רוזין: ובעיניי זה המסר שצריך להיות לילדים שלנו בצורה ברורה – שמרגע זה הוא נוהג ברכב שהוא לא רכב פרטי; אימא שלו היא לא אישה פרטית, והרכב הוא של המדינה, ויש אחריות להיות בן של חברת כנסת, וכשהוא נוהג, הוא לא עובר על המהירות, והוא לא חונה במקום אסור, והכול לפי הכללים.

מיכל רוזין: כמובן שצריך לעשות את זה בכל מקרה, עם כל אוטו, עם כל רכב, אבל על אחת כמה וכמה כאשר הוא מקבל רכב.

מיכל רוזין: זה לא מובן מאליו.

עמר בר-לב: ולי קרה שהילדים אמרו לי את זה כשאני נוהג.

מיכל רוזין: אז הם מחונכים, נכון.

מיכל רוזין: וחלק מהעניין זה שהם צריכים להבין שיש אחריות יתרה.

מיכל רוזין: יש אחריות יתרה.

מיכל רוזין: גם, כמובן, כשזה רכב פרטי אני מצפה ממנו לנהוג כחוק, ולא להחנות לא כחוק והכול, אבל בוודאי ובוודאי כשהוא נוהג ברכב שהוא רכב של המדינה, שהוא רכב של חבר כנסת, בוודאי בן של ראש ממשלה.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד – ואני לא נכנסת עכשיו לשיקולים של כן מגיעה אבטחה, לא מגיעה אבטחה – אם מדובר בלנסוע למועדוני חשפנות, ולהפעיל את הנהג, ולהפעיל את המאבטח בערב שישי, גפני, בליל שישי ממועדון חשפנות אחד לשני, אז יש לו הורים.

מיכל רוזין: כל היום אומרים לנו: מה אתם רוצים?

מיכל רוזין: הוא עוד ילד, הוא עוד גר בבית של ההורים שלו.

עמר בר-לב: גם אם מדובר בלנסוע לניו זילנד – אז שידחה את הטיול בארבע שנים.

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: והוא נוסע לדירה של פאקר, חי חודש ימים, ויחידת האבטחה צריכה לשכור דירה ולשלם על כך – אנחנו צריכים לשלם על כך – או חופשה באספן, ועוד ועוד חופשות סקי.

מיכל רוזין: אני חושבת שצריכים להיות גבולות לנהנתנות ולחמדנות הזאת, ובוודאי כשמדובר על דברים כאלה, כמו מועדוני חשפנות – ואני מתכוונת להגיש הצעת חוק לסגור את מועדוני החשפנות, כי הם לחלוטין מקומות לזנות ושידול לזנות, ויש מספיק הוכחות לכך.

מיכל רוזין: אז באמת, הצביעות הזאת, שמצד אחד, אנחנו סוגרים את המכולת הקטנה, וליד זה כמובן בתי העינוגים, המסעדות, בתי הקולנוע, ההצגות, והמופעים – הכול פתוח, אבל אנחנו נסגור את המכולת הקטנה, כדי שאני אוכל לאכול פיצה במסעדה, אבל אני לא אוכל לקנות לי גבינה צהובה כדי להכין בבית פיצה.

מיכל רוזין: אבל מעבר לזה, איפה אנחנו עושים את ההפרדה הזאת?

מיכל רוזין: ואם הוא היה נוסע, עמר בר-לב, עם הרכב הזה, אתה יודע מה, לאיזה תחנת סמים, לרכוש סמים, אז כולנו היינו אומרים: זה נורא ואיום.

מיכל רוזין: איך זה יכול להיות עם רכב שרד ממשלתי, עם מאבטח, עם נהג?

מיכל רוזין: הוא נוסע לקנות סמים.

מיכל רוזין: אבל נשים, ניצול נשים, חשפנות – זה יצר טבעי לכל אדם.

מיכל רוזין: זה – הוא בחור צעיר, הוא קצת שתה, הוא קצת הלך לבלות.

מיכל רוזין: אנחנו מתייחסים בסלחנות לניצול נשים, להשפלת נשים, ללגלוג על נשים, ועל כך אסור לעבור לסדר-היום.

מיכל רוזין: וזה מסר שמראש – זה מסר – השר ישראל כץ, אני מקווה שתעביר את המסר הזה, כי אנחנו מחנכים את הילדים שלנו, ואנחנו מצפים שגם ראש הממשלה יחנך את הילדים שלו.

מיכל רוזין: הילד הזה, שהוא כבר לא ילד, לא חייב לחיות בבית ראש הממשלה, אבל אם הוא חי בבית ראש הממשלה ונהנה ממנעמי השלטון, הוא צריך לשמור על קוד אתי וקוד מוסרי.

מיכל רוזין: וזה, גפני, לפעמים הרבה יותר משמעותי בשמירת צניעות ודרך ארץ מלשמור על השבת, מאשר רק לסגור את המכולת הקטנה.

מיכל רוזין: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: חברת הכנסת מיכל רוזין, את שלחת את השר להעביר את המסר, אבל לפעמים הורגים את השליח, ואנחנו לא ממש רוצים את זה.

מיכל רוזין: – – – אני סומכת עליו.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך, בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: ערב טוב, חבריי וחברותיי חברות הכנסת.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שאני קיבלתי הערב סיפור של – קוראים לה ג', לצורך העניין, בחורה שלא יכלה להגיע היום לדיון בוועדה לקידום מעמד האישה, שהיה אחד הדיונים לקראת – הלוואי – לקראת העברת החוק להפללת לקוחות.

מרב מיכאלי: היא לא יכלה להגיע, והיא אישרה לקרוא את הסיפור שלה, שהיא התכוונה לספר בעצמה, ואני מזהירה מראש שיהיו פה מילים מאוד קשות, שקשה לשמוע אותן; מילים שנחשבות גסות, שנחשבות מכוערות, אבל אין דרך לייפות את זה, ובשביל שתבינו במה מדובר, אני אצטרך לקרוא את הדברים שלה כמו שהם.

מרב מיכאלי: הגעתי לתל אביב בגיל 18 עם מזוודה עמוסת חלומות ואפס שקל בכיסים.

מרב מיכאלי: כל ימיי כבת למשפחה ממעמד סוציו-אקונומי כמעט נסבל חיכיתי לרגע הזה, וכשהוא הגיע, כיאה לבת ממעמד סוציו-אקונומי לא בשמיים, לא הייתי מוכנה לו.

מרב מיכאלי: הבהלה לקורת גג ולחיים סבירים הביאה אותי לעבוד קשה בעבודות לא מתגמלות, ולחיות תחת אותו ענן שממנו רציתי לברוח.

מרב מיכאלי: אני זוכרת איך כילדה הייתי הולכת אחרי אימי בסופרמרקט, צופה בה מחשבת עלויות, וסופרת מוצרים בעגלה רק כדי שלא נחווה את הפדיחה העצומה שבלרצות יותר ממה שאנחנו יכולים להשיג, ובי נשבעתי: לי זה לא יקרה.

מרב מיכאלי: אז אחרי תקופה קצרה של ניקוי שולחנות בשכר מינימום, תרתי באינטרנט אחר עבודה שתתאים לבחורה צעירה ונמרצת כמוני, ולפניי נגלה עולם שלם של אפשרויות חדשות בדמות אתר הכרויות דיסקרטיות בין גברים אמידים לבחורות נאות.

מרב מיכאלי: כאן, חברות וחברים, בא תיאור ארוך של מה שעבר עליה שם, שאני אחסוך לכם, ואני אעבור ישר לחלק שבו היא מספרת ככה: בהמשך עברתי למועדוני חשפנות.

מרב מיכאלי: התחלתי בכלל בתור מלצרית, אבל בשל הצלחתי המסחררת כבחורה מתירנית ונאה בין גברים שרק מגישה כוסות שתייה, נאלצתי לעבור ניסיונות שכנוע יומיומיים על ידי המעסיקים שלי "לעבור צד" ולהיות חשפנית מן המניין.

מרב מיכאלי: "את תראי, את תעשי כאן ארגזים של כסף", הם אמרו.

מרב מיכאלי: הבטיחו לי שברגע שאעבור להיות חשפנית לא ארצה לעזוב.

מרב מיכאלי: אחרי חודש נשברתי.

מרב מיכאלי: בבית היה לי בן זוג שלא הצטיין בלעבוד, והחשבונות התחילו להיערם.

מרב מיכאלי: אז יום אחד, בפאה ובעקבים גבוהים גבוהים, התחלתי את הפרק בחיי שבו הספיקו לקרוא לי בשלל שמות אחרים ולעטוף יפה יפה את ההתעללות שעברתי בטייטלים שגרמו לי להרגיש שהעבודה שלי לגיטימית: "רקדנית אקזוטית", "פרפורמרית", סוג של פסיכולוגית לגברים בודדים.

מרב מיכאלי: בהתחלה כל שנדרשתי היה לרקוד.

מרב מיכאלי: 20 שקלים בעבור שלוש דקות של התערטלות וישיבה על הגבר המשלם, ללא חלק עליון, תוך שהוא חופן כל מה שניתן לחפון בכף היד: חזה, ישבן, צוואר, שיער, בטן, מפשעה, לפעמים גם את איבר המין עצמו – –

רויטל סויד: חבריי חברי הכנסת, בבקשה, קשה מאוד עם הרעשים במליאה.

מרב מיכאלי: – – והעניין הוא שמשום מה, חברים, כשאת בתוך העולם הזה, הוא נראה לך כמו משהו לא נורא לסבול.

מרב מיכאלי: בתקופה שבה הייתי הבחורה החדשה במועדון, הרווחתי 1,000 שקלים בממוצע ליום, מה שפעם הייתי מרוויחה בשעה, אומנם – בתקופה שהיא עבדה בזנות ממש – אבל היי, לפחות אני לא צריכה להזדיין.

מרב מיכאלי: כשכבר לא הייתי הבשר הכי טרי במועדון הרווחתי פחות, ונאלצתי לעבוד קשה יותר כדי להרוויח כמו יתר הבנות.

מרב מיכאלי: השלב הבא הוא כמובן, החדרים.

מרב מיכאלי: בחדרים – אם אפשר לקרוא לתא חשוך של חצי מטר על חצי מטר חדר – הלקוח משלם בין 300 ל-400 שקלים על רבע שעה שבה הוא זוכה לקבל פינוק אוראלי או שפשוף נעים מהבחורה שאותה הוא בוחר, וחלק לא מבוטל מהלקוחות אף זוכים לקבל סקס חפוז בתוספת תשלום של 100 שקלים.

מרב מיכאלי: הבחורה עצמה משלמת לבוס על כל סבב כזה 100 שקלים מתוך הרווח שלה.

מרב מיכאלי: במועדונים יספרו שמדובר רק ב"ריקוד פרטי".

מרב מיכאלי: אפילו לנו הבנות אסור היה לומר במפורש מחוץ לחדר עצמו דבר מלבד זה, מטעמים חוקיים, כמובן, אבל זה לא מנע מהלקוחות לשאול שאלות בוטות כמו – ושוב אני מזהירה, מילים בוטות – "את מוצצת בלי קונדום, כן?" "תגידי, הכוס שלך צר?" "למה את לא מזדיינת?

מרב מיכאלי: את יודעת הרי שמציצה זה יותר משפיל בעיני גבר"; "למה 400 שקל, מאמי?

מרב מיכאלי: " או השאלה האהובה עליי מכול: "בשביל מה את צריכה קונדום?

מרב מיכאלי: " את הקופון על רבע השעה המשפילה הזאת שנאלצנו להעביר בחדר החשוך מול מראה – כי הרי אין גבול לעינוי, אנחנו נדרשות לראות את כל המתרחש פעמיים – גוזרים אלה שהערצנו כמו דמויות אב, הבוסים היקרים שהמועדון בבעלותם.

מרב מיכאלי: אני הייתי מהבנות שסירבו לקיים יחסי מין בחדרים, אלא אם כן היו משלמים לי סכומים נכבדים, כפי שנהגתי לגבות בימיי כ"נתמכת".

מרב מיכאלי: הסכמתי רק לדברים שאז לימדו אותנו להאמין שהם לא נוראיים, כאלה שכוללים רק את היד או את הפה, וגם את הברכיים, כי צריך לרדת על ארבע, ובעיקר – את הנשמה.

מרב מיכאלי: אני לא הייתי צריכה לשתות, כי מניסיוני כזונה עוד ידעתי קודם להפעיל את מנגנון ההכחשה העצמית והניתוק.

מרב מיכאלי: כמעט לא הייתה משמרת שהבנות סביבי לא היו שיכורות כלוט, במקרה הטוב, ומסוממות עד עילפון במקרה הסביר.

מרב מיכאלי: זאת הדרך היחידה שבה אפשר לעשות את הדברים הללו – מצב של ניתוק מוחלט.

מרב מיכאלי: אתם מנהלים דיונים בלתי נגמרים על מקומה של בחירה, של הסכמה, של חופש להיות ולעשות; איזו זונה כן בסדר, איזו זונה לא; מהי זונה מסכנה אל מול שרמוטה אופורטוניסטית.

מרב מיכאלי: אתם מנהלים את הדיונים והוויכוחים ושואלים את השאלות, בזמן שאוכלוסייה שלמה של ילדים וילדות, נערים ונערות, נשים וגברים, נרמסת מתחת לנעליים שלכם, הופכת לשקופה.

מרב מיכאלי: והינה אני, גל אמת, או ג', אם תרצו, לוקחת את הסיכון המתבקש שבחשיפה הזאת עכשיו; יודעת שלמרות כל הכאב והצער ותחושת הקורבנות, אני זו שתישא בהשלכות, אני שאמשיך לקבל חיצים, שיודבק לה אות הקלון.

מרב מיכאלי: הרי אימא מתביישת בי, לא בגברים שהיו בי.

מרב מיכאלי: זו אני שאהיה מוכתמת ושיופנו כלפיה כל הדיונים המיותרים סביב הבחירה וההסכמה שלי.

מרב מיכאלי: בכל זאת אני כאן, מבקשת ודורשת: אל תיתנו לזה יד.

מרב מיכאלי: אל תקבלו את התרבות הזאת.

מרב מיכאלי: אין בה צדק.

מרב מיכאלי: אין לי, חבריי וחברותיי, אלא לחזור על האמירה הזאת.

מרב מיכאלי: אל תקבלו את התרבות הזאת; אל תתנו לה לגיטימציה; אל תעשו ממנה נורמלית; אל תצחקו עליה כאילו זה פשוט משהו רגיל שכזה.

מרב מיכאלי: בואו נעביר כבר את החוק להפללת לקוחות ולשיקום נשים בזנות.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

רויטל סויד: הדברים קשים.

רויטל סויד: בבקשה, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

רויטל סויד: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

ג'מעה אזברגה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר התורן, אני קודם כול בהחלט, כמו שאר חבריי – אנחנו מתנגדים לחוק.

ג'מעה אזברגה: זה חוק שמחזק את מעמדו של השר, זאת אומרת, מוריד או מבטל סמכויות של ראש הרשות.

ג'מעה אזברגה: ולמה?

ג'מעה אזברגה: כי בסופו של יום, השר חייב לחזור – ראש הרשות חייב לחזור לשר על מנת שיאשר את מה שהוא החליט במועצה או ברשות שלו.

ג'מעה אזברגה: הסיבה השנייה היא שאנחנו רואים בחוק הזה – הוא כפייה דתית שעושה קיטוב, עושה חיכוך, והיא נגד – זאת אומרת – הסטטוס קוו, מה שנקרא, שכל האנשים מסכימים על זה.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה, גברתי היושבת-ראש, פוגע באוכלוסיות רבות, ובהן האוכלוסייה הערבית, שהיא 20% מאוכלוסיית המדינה.

ג'מעה אזברגה: הוא פוגע באוכלוסיות החילוניות שלא שומרות על מסורת, והוא התערבות ברגשות של אנשים.

ג'מעה אזברגה: כל השונה – הוא כופה עליו את צורת החיים שלו.

ג'מעה אזברגה: אתה רוצה לחיות, להיות דתי – תהייה דתי כמה שאתה רוצה, תתפלל כמה שאתה רוצה, אבל אל תכפה את צורת החיים שלך עליי או על שאר האוכלוסייה.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה הוא פתח גם לחוקק חוקים אחרים ושונים – שהם הולכים לחוקק אותם בזכות מה שנקרא הרוב, אבל למעשה הוא בזכות המיעוט.

ג'מעה אזברגה: ולמה המיעוט?

ג'מעה אזברגה: כי כל אחת מהקבוצות המרכיבות את הקואליציה, לוחצת את ראש הממשלה ואת הקואליציה עד הפינה וסוחטת סוחט ממנו חוק מיותר.

ג'מעה אזברגה: כמו שאמרו חבריי שדיברו לפניי – פעם חוק שהעביר בשבוע שעבר ליברמן, והיום זה חוק שמעבירות המפלגות הדתיות, ומחר אני לא יודע איזה חוק.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהדבר המינימלי, אחד היסודות של הדמוקרטיה, זה שמירה על זכויות המיעוט דווקא, לא על זכויות הרוב.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה, גברתי היושבת-ראש, הוא חוק שפוגע בזכות או בחירות העיסוק של האדם.

ג'מעה אזברגה: מי שרוצה להתעסק בשבת – לפתוח את העסק שלו – שיפתח אותו.

ג'מעה אזברגה: ברגע שאתה כופה על אנשים, או על קבוצת אנשים, לא לעבוד בשבת, אתה פוגע בחוק-יסוד: חופש העיסוק.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה מוביל אותנו.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהוא פוגע גם בעניין של הגדרת המדינה כיהודית ודמוקרטית.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהעניין של היהודית – אולי כן, אבל דמוקרטית – זה רחוק מאוד מהדמוקרטיה, כי זה פוגע בדמוקרטיה של האדם להתנהג או לפתוח עסק או מרכול בשבת בכל מקום שהוא.

ג'מעה אזברגה: החוק הזה, גברתי היושבת-ראש, הוא לדעתי סחיטה פוליטית.

ג'מעה אזברגה: מסע הסחיטה רק התחיל, והוא נמשך, ועוד כל מיני קבוצות יסחטו.

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע מי הבא בתור, אני לא יודע מי מהמרכיבים של הקואליציה, וכנראה שיהיה עוד אחד בתור שיסחט את ראש הממשלה ואת הקואליציה הזאת על מנת לחוקק חוקים כפי שהוא רוצה ונוטה לעשות.

ג'מעה אזברגה: בכל זאת, אנחנו מתנגדים לחוק הזה מכל הסיבות שהזכרתי לעיל.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

רויטל סויד: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: חמש דקות לרשותך.

איתן כבל: תודה, גברתי היושבת-ראש.

איתן כבל: אדוני השר, חברותיי, חבריי חברי הכנסת, רשמת פרלמנטרית, ערב טוב, לילה טוב, בוקר טוב – דודי אמסלם, אתה חושב שהיא תעשה לך את ההבדל?

איתן כבל: כבר שעה, אני כבר רואה אותה ככה מתרככת.

איתן כבל: כבר ממש לא נעים.

איתן כבל: איתי היא לא עומדת לדבר כל כך הרבה.

רויטל סויד: אני דווקא חשבתי שבדיוק הפוך, חבר הכנסת כבל.

רויטל סויד: אני דווקא ראיתי את זה הפוך, איילת.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, תראו, אני אדם שמסורת מאוד חשובה לו.

איתן כבל: זה חלק ממני.

איתן כבל: אבל הפעם השר אריה דרעי טעה, ובגדול.

איתן כבל: השימוש שנעשה בשבת פוגע בה כפי שכבר הרבה זמן השבת לא נפגעה, והיא תיפגע עוד יותר.

איתן כבל: בשם חוק הכלום הזה עוד יעשו חילולי שבת שלא היו כדוגמתם.

איתן כבל: ואני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, יותר מזה.

איתן כבל: ומה הקטע הזה עם הפיצוציות?

איתן כבל: מה החרטא הזאת, דודי אמסלם?

איתן כבל: פתאום שבת מוכנה למחול על כבודה עם פיצוציות?

איתן כבל: הרי אם אתה נלחם על כבודה של שבת, ושבת, יש לה את המשמעויות שלה, אז למה פיצוציות?

איתן כבל: למה מועדוני חשפנות פתוחים בשישי?

איתן כבל: למה לא נלחמים עליהם?

איתן כבל: למה הם לא צריכים להיות סגורים?

מיקי לוי: הם חשובים.

איתן כבל: ואני שואל אתכם, נו, באמת, זה אולי נשמע קנטרני.

איתן כבל: ויש מי שיאמר לי: נו, באמת, מה העניין, שבת?

איתן כבל: אז קודם כול, אם החרדים באמת היו רוצים להוביל מהלך, שיובילו את המהלך להפיכת יום ראשון ליום שבתון, ואז אולי היינו מוצאים את האיזון סוף-סוף – חבר הכנסת מיקי לוי – אבל זה לא נעשה.

איתן כבל: אני אישית חושב, הייתי שמח שתהיה כמה שפחות עבודה בשבת, בראש ובראשונה מסיבות סוציאליות, וזה היה מתכתב לגמרי עם כבודה של שבת.

איתן כבל: הרי זו הייתה בין היתר המהות הבסיסית – לאפשר מנוחה בשבת.

איתן כבל: אני מאמין בזה; זה חלק ממני; גדלתי על זה.

איתן כבל: אבל כמה ציניות בשימוש הזה בשבת?

איתן כבל: באמת, אדוני השר, אני אומר לך שוב, העניין הזה עם הפיצוציות אולי הופך יותר מכל את העניין הזה לכל כך לא רציני.

איתן כבל: ועוד יזכור השר שהוא בא לדבר בזכותה של שבת, וכנראה שאולי הוא לא מתכוון לזה.

איתן כבל: הוא יוצר את המצב הזה ששבת תחת ידו, ו"בזכותו", במירכאות, תחולל כפי שהיא לא תחולל הרבה שנים.

איתן כבל: ותדעי לך, רשויות מקומיות עכשיו יצאו מגדרן – תזכרו שזה עשוי להיות, עלול.

איתן כבל: חלק מקמפיין הבחירות של רשויות מקומיות, לקראת הבחירות הקרובות, הוא מי יצליח לגרום לכך שאצלו יהיה אפשר לפתוח מקומות כאלה ואחרים בשבת ומי לא.

רויטל סויד: בערים שזה בכלל לא עלה.

איתן כבל: בערים שזה לא עלה.

איתן כבל: אנחנו שומעים עכשיו על ערים שזה לא היה issue, זה לא היה נושא, וזה הפך להיות נושא מרכזי, וחבל.

איתן כבל: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: הדוברת הבאה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חבריי חברי הכנסת, ותודה רבה לשר, שלגמרי נמצא איתנו.

איילת נחמיאס ורבין: נכון?

איילת נחמיאס ורבין: השר?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מבקשת דווקא לקחת את הנאום למקום קצת אחר.

איילת נחמיאס ורבין: נולדתי וגדלתי כל החיים שלי בעיר הזאת, כאילו, המקום הזה שנקרא תל אביב, כאילו, אותו מקום חילוני – או שחלק יאמרו חילוני גמור, שאני בכלל לא מבינה מה זה חילוני גמור – מקום שבו כנראה השילוב בין ציבורים ובין אוכלוסיות הוא כנראה מהגבוהים ביותר, המשמעותיים ביותר בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: אני חיה בחברתם של חרדים, ליד ישיבה חרדית, שמעולם לא הטרידה אותי, מעולם לא הפריעה לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני השתדלתי לעולם לא להפריע להם.

איילת נחמיאס ורבין: לסבא וסבתא שלי היה בית קפה בפינת שינקין.

איילת נחמיאס ורבין: היה ברור שבית הקפה סוגר את שעריו ביום שישי, ונפתח מחדש – כאשר סבא היה בחיים – במוצאי שבת, וכשסבתא שלי כבר ניהלה את בית הקפה – רק ביום ראשון.

איילת נחמיאס ורבין: היא מעולם לא מכרה חמץ בפסח; זה מעולם לא עלה בדעתה; זה זעזעה אותה, אגב, שמוכרים חמץ בפרהסיה הרבה לפני שהיה חוק שאוסר מכירת חמץ בחוץ.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט נראה לה הכי טבעי בעולם.

איילת נחמיאס ורבין: בעיניי, זו היא ממש תורתו של ברל כצנלסון, אבי תנועת העבודה, ממש על אצבע אחת.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה אומר לעצמך: איך בעיר הזאת, שבה עושים ביעור חמץ ברחוב, והגעלת כלים עושים ברחוב, ויש ציונות דתית מאוד חזקה, והרבה בתי כנסת, והרבה בתי מדרש, ובאופן מדהים, כשנכנסת השבת לא צריך את צפירת השבת, לא צריך אותה; בשנייה אחת מין שקט כזה משתרר ברחוב בלי שום מאמץ, בלי שאף אחד לא ביקש ממך.

איילת נחמיאס ורבין: אתה שומע פתאום מכוניות פה ושם, כי בכל זאת, זאת עיר שיש בה את כל המאפיינים של עיר מעורבת, ויש גם שם, אי-שם, בכל מיני מקומות חנויות פתוחות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שיש חנויות פתוחות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לכם יותר מזה – את מי שהגיש את הבג"ץ, בג"ץ המרכולים המפורסם, שבגינו ניתן פסק הדין האחרון של הנשיאה נאור, אני מכירה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא חי במכולת ברחוב שינקין, ממש מול רחוב הגלבוע.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אכפת לי, ומדאיגה אותי הסיבה שבגינה הוא הגיש את הבג"ץ – משום שהוא מתקשה להתפרנס.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בואו ונטפל בעצם העובדה שהוא מתקשה להתפרנס.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נבין למה הוא מתקשה להתפרנס.

איילת נחמיאס ורבין: האם הוא מתקשה להתפרנס רק בגלל שחנויות אחרות פתוחות בשבת, או שהוא מתקשה להתפרנס משום שנטל המיסים והמיסים העירוניים והרבה דברים אחרים מכבידים עליו, ויוקר המחיה – כי הרי גם הוא משלם את יוקר המחיה לפני שאנחנו סופגים אותו בכיסנו.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי בואו נטפל בדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני נורא מצטערת שחבר הכנסת גפני לא נכנס, כי אני הבטחתי לו באמת שאני – הנאום שלי מנסה להיות סוחט דמעות, לא בגלל שאני באמת מנסה לסחוט ממישהו דמעות, אלא משום שאני באמת חושבת שדווקא באותה עיר שמסמלת את העיר ללא הפסקה, שבעה ימים בשבוע, דווקא בעיר הזאת, בעיניי הצליחו לייצר מצב שבו הסטטוס קוו חי ונושם באופן הכי אמיתי שאפשר ושיכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אם חוזרים להיסטוריה ומנסים לחפור בה, אז מגלים שמלחמות השבת בתל אביב – והינה, הרב אייכלר פה, והוא חסיד בעלז, אז הוא מכיר את הישיבה, ומכיר את יחסי הידידות בינינו לבינם, אבל מלחמות השבת בתל אביב היו לאורך כל השנים, בכל הגוונים ובכל הצורות, בין שהיה מדובר בבתי קולנוע ובין שהיה מדובר במה שמכונה בתי עינוגים.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו יודעים – הדברים האלה, אגב, היו פומביים ממש מראשיתה של תל אביב, ממש מראשית ימיה, עד ימיו של צ'יץ' ועד ימינו שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: במידה מסוימת צריך להגיד שב-20 השנים האחרונות פחות מרגישים את זה; ב-25 השנים האחרונות פחות מרגישים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הדילמה של חילול שבת בפרהסיה, מה שמכונה, הייתה דילמה קיימת, חיה ונושמת, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו יודעים ומכירים את זה, ובכל זאת, בכל פעם שאני מדברת איתך או עם מי מחבריך שגדלו בתל אביב ומכירים את תל אביב – כולנו יודעים שמערכת היחסים היא יוצאת דופן.

איילת נחמיאס ורבין: והיא יוצאת דופן לא כי מישהו כפה את זה, והיא יוצאת דופן לא כי מישהו הכריח אותנו, והיא יוצאת דופן לא כי מישהו חשב שאם הוא יכפה איזשהו תהליך, אז יחיו טוב ביחד, אלא משום שאנחנו באמת באמת חושבים שאנחנו צריכים לחיות יחד, תוך התחשבות האחד בשני, האחת בשנייה.

איילת נחמיאס ורבין: והסטטוס קוו, אדוני היושב-ראש, לא באמת הופר, והחרדה שתקפה פה את הקואליציה היא חרדה שאינה במקומה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז אנחנו כולנו נעמדים פה כמגיני השבת, כי אנחנו באמת רואים את עצמנו פתאום כמגיני השבת, ואני לא יודעת מי נתן לי את הזכות הזאת בכלל, להגן בצורה כזאת על השבת.

איילת נחמיאס ורבין: מתוקף מה אני צריכה להגן ככה על השבת?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מרגישה שיש לי אחריות, וכל אחד מאיתנו שיושב כאן מרגיש שיש לו אחריות כשמדובר בחוק הזה, כי אנחנו מרגישים שמדובר בחוק שהורס את מרקם החיים כפי שאנחנו מכירים אותו.

איילת נחמיאס ורבין: ואז יבואו אחרים ויגידו לנו שזה בעצם חוק סתם, וריק מתוכן.

איילת נחמיאס ורבין: אז מה?

איילת נחמיאס ורבין: ממה נפשך?

איילת נחמיאס ורבין: מה עשינו בזה?

איילת נחמיאס ורבין: אז אם זה חוק ריק מתוכן, בשביל מה להביא אותו בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים בשלושה משפטים מתוך הפסיקה של הנשיאה נאור, שאמרה בפסק הדין בנושא המרכולים – – –

ישראל אייכלר: אם אוסיף לך דקה, זה יספיק לשלושה משפטים?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אני אודה לך מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: "מלאכת האיזון שהוטלה על הרשות המקומית אומנם אינה פשוטה, אך היא הכרחית לקיום חיים משותפים בחברה רבגונית כשלנו.

איילת נחמיאס ורבין: חיים משותפים אינם 'הכול או לא כלום', אלא מבוססים על סובלנות לדעה שונה, כבוד הדדי וּויתורים הדדיים.

איילת נחמיאס ורבין: חיים משותפים אינם 'שחור ולבן', אלא ספקטרום", ועונים על ההכרה שאדם הוא יצור חופשי המעצב את סיפור חייו.

איילת נחמיאס ורבין: "לא תפיסה של 'אני לא אחתום על חילול שבת', אלא הכרה בחיוניותה של תפיסת 'חיה ותן לחיות'".

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב בראש, אני מודה לך על התוספת, ואני רוצה רגע להרשות לעצמי לעשות עוד משהו שלא כל כך מקובל בבית הזה.

איילת נחמיאס ורבין: יושב-ראש הקואליציה נפגע ממני ממשהו אישי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא התכוונתי – פעלתי באיזשהו חוסר הבנה לאיזשהו משהו, ואני רוצה להתנצל לפניו דווקא פה, מעל הדוכן, משום שבבית הזה, לצערי הרב, אנחנו מרגישים, במיוחד בשבועות האחרונים, שאבד הממד האנושי של מערכת היחסים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה דווקא לנסות לתקן את זה ולהגיד שאנחנו יכולים להיות יריבים אחד של השנייה, יריבים קשים אחד של השנייה, בלי לפגוע אחד בשנייה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

ישראל אייכלר: אנחנו מזמינים את חבר הכנסת סאלח סעד.

ישראל אייכלר: בבקשה, בכבוד.

ישראל אייכלר: סליחה, הוא שלוש דקות בסך הכול?

ישראל אייכלר: שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מעודכן גם אצלנו.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

סאלח סעד: אני רוצה לנצל את הבמה המכובדת הזאת כדי להודיע הודעה אישית וחשובה.

סאלח סעד: לנוכח החקיקה שהופכת את מדינת ישראל בצורה עקבית ובטוחה למדינת הלכה, שבה מכוננת ממשלת ישראל אכיפה וכפייה על פי חוקי ההלכה היהודית, החלטתי להתאים את עצמי למצב ולהתגייר ולחזור בתשובה.

ישראל אייכלר: זה לא פשוט להתגייר על פי ההלכה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

סאלח סעד: מסכים איתך, אדוני היושב-ראש.

סאלח סעד: זה לא פשוט, אבל המציאות מחייבת.

סאלח סעד: תגידו לי, אתם השתגעתם?

סאלח סעד: (אומר בערבית: אתם השתגעתם?

סאלח סעד: ) אתם השתגעתם?

סאלח סעד: ירדתם מהפסים?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

סאלח סעד: לגמרי.

סאלח סעד: מה הצעד הבא שלכם, תגידו לי?

סאלח סעד: לפי ההלכה, מי שלא מקיים את מצוות השבת, דינו למות בסקילה.

סאלח סעד: לינץ'.

סאלח סעד: עמר, עושים לו לינץ'.

סאלח סעד: אולי גם זה נראה לכם הגיוני?

סאלח סעד: הרי אתם בעצמכם לא הגיוניים.

סאלח סעד: אני רוצה לראות איך אתם, חבריי חברי הכנסת שיושבים פה, ומנסים לכפות על הציבור כולו – ברגע שהנחתי את הכיפה, כבר הרגשתי שהממשלה דואגת לי, לרווחתי.

סאלח סעד: הכול בסדר.

סאלח סעד: טודו בום.

סאלח סעד: מתחשבת בצרכיי, מתקצבת אותי, עושה הכול כדי שזכויותיי לא ייפגעו, הופכת עולמות ופוגעת בחופש הפרט, מונעת פרנסה ממעסיקים ועובדים, ומשאירה בעוצר את רוב הציבור בסופי שבוע – הכול כדי לרצות אותי.

סאלח סעד: ועכשיו אני רוצה לדבר ברצינות.

סאלח סעד: אנחנו גם יודעים שחלקכם אוכלים במסעדות לא כשרות, אבל זה בסדר.

סאלח סעד: אז בואו, אל תכפו על האחר, על הציבור, גזרות שאתם בעצמכם לא עומדים בהן.

סאלח סעד: יקיריי, זו המדינה שלנו לא פחות משזו המדינה שלכם.

סאלח סעד: אני, כדרוזי גאה ששירת את מדינת ישראל 12 שנים בזרועות הביטחון – הרי אתם לא יודעים ולא תחליטו בשבילנו איך לעשות את השבת.

סאלח סעד: אתם תחליטו בשבילי איך לרדת לביג בכרמיאל?

סאלח סעד: או את – מהתיירים בירכא?

ישראל אייכלר: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת סאלח סעד, אבל ברגע שהורדת את הכיפה, הסתיים.

סאלח סעד: חצי דקה, ברשותך, אדוני.

סאלח סעד: לרוב הציבור נמאס מהדילים והקומבינות, מהחוקים ההזויים שאתם מנסים לקדם – הכול בשביל עוד קדנציה.

סאלח סעד: אני מפציר במשטרת המחשבות של כבוד שר הפנים אריה דרעי לסיים את הסאגה הזאת – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

סאלח סעד: – – הארורה, והמעיקה על כולנו.

סאלח סעד: אין קדושה ואין ברכה בכפייה.

סאלח סעד: מדובר בהצעה מסוכנת, אדוני היושב-ראש – –

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני.

סאלח סעד: לא סיימתי.

ישראל אייכלר: אתה סיימת.

סאלח סעד: – – שעלולה להבעיר את המדינה כולה.

סאלח סעד: ראו הוזהרתם, אתם, שלא תגידו שלא התרענו בפניכם.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת סאלח סעד.

ישראל אייכלר: ועכשיו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ישראל אייכלר: עשר דקות, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, אין שר במליאה, או שהוא פשוט מסתתר?

ישראל אייכלר: האם יש שר במליאה או בירכתי האולם?

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח – – –

ישראל אייכלר: כן, בבקשה.

ישראל אייכלר: יש שר.

אורלי לוי אבקסיס: הציבור לא רואה שאתם פה.

אורלי לוי אבקסיס: חבל.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להתעקש שוב על התקנון, שיבואו וישבו בשולחן המליאה ויאזינו, אבל לא בטוח שגם אם ישבו פה הם יאזינו למשהו.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, אדוני היושב-ראש, תקופה ארוכה שמשהו לא טוב עובר על המליאה, על בית הנבחרים, על מגדל השן של החברה הישראלית, הבית שבו ייחרצו גורלות, הבית שבו ייקבעו עתידנו, אופיינו, אורחות חיינו.

אורלי לוי אבקסיס: ואיך אנחנו לוקחים את האחריות הזאת?

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו עושים עם הדבר היקר הזה, שהוא בבחינת גורל המדינה והאנשים החיים בה?

אורלי לוי אבקסיס: תראו, אני מוכרחה לציין שניסיתי לנהל דיון ענייני גם בקריאה הראשונה, ובקריאה הראשונה ניסיתי להעלות טענות שאולי ייפלו על אוזניים – בחלקן, אוזניים ששייכות לאופוזיציה, שמדברת על הנושא הסוציאלי, וניסיתי לדון ולהגיד, ואם אנחנו מפילים את החוק הזה, האם באיזשהו אופן אנחנו מדברים על זכויותיהם של אותם עובדים שלא ממש מעוניינים לעבוד בשבת, שאולי זה יום המנוחה או יום החופש המשפחתי היחיד שלהם במהלך השבוע?

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא עניין אף אחד, לא בקואליציה ולא באופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר דיברתי על אותם אנשים מוחלשים שייאלצו לעבוד בשבת, זה לא עניין אף אחד, כי זה לא מהשיקולים הצרים שלצערי הרב מובילים הן את האופוזיציה והן את הקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: המצב החמיר עד כדי כך שאנחנו מצטיירים בעיני הציבור כג'ונגל ממש.

אורלי לוי אבקסיס: חברי כנסת מאבדים את היקרים להם ביותר, אבל זה לא מעניין את הפוליטיקאים.

אורלי לוי אבקסיס: יש דברים שהיו בבסיס המוסרי והתנהלו פה לפי איזשהו קוד אתי, אבל זה לא מעניין את הפוליטיקאים.

אורלי לוי אבקסיס: בן אדם קובר את אשתו, חבר בבית הזה, חבר שלנו, קולגה, ולא משנה אם זה מימין או משמאל.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שהוחלט על ידי בן אדם אחד פה שלא יינתנו קיזוזים, הוא מדבר בשם כולם, וכולם צריכים לעמוד דום ולהתיישר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה שומע, חבר הכנסת יואל חסון?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יואל חסון, אני חושבת שבניהול הנורא-תוקפני ואגרסיבי שלך של האופוזיציה, איבדת קצת צלם אנושיות בכל ההתנהגות שלך ושל חבריך.

אורלי לוי אבקסיס: אולי זה טוב להישגים כאלה ואחרים; אנחנו מצטיירים רע.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר היו דיבורים מהקואליציה על אולי להקפיץ חבר כנסת מהקואליציה להצביע בעבור החוק הזה בשבוע שעבר – אני לא רוצה לצטט חלק מהדברים שנאמרו פה על ידי האופוזיציה, אבל היום אנחנו שומעים שאותם דברים נעשים על ידי הצד הזה, ואולי יביאו ויקפיצו – – –

יואל חסון: סליחה, אני ביקשתי מיוסי יונה להגיע?

יואל חסון: אל תגידי דברים לא נכונים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצטטת דברים שהיו בתקשורת.

יואל חסון: סליחה, מה את מצטטת מהתקשורת?

יואל חסון: אני לא ביקשתי מיוסי יונה להגיע, אז אל תגידי דברים לא מדויקים.

אורלי לוי אבקסיס: חברי יואל חסון, תקשיב לי טוב.

אורלי לוי אבקסיס: ההתנהלות שלך, לא רק שהיא לא אנושית – היא פוגענית.

יואל חסון: רק תחליטי איפה את נמצאת.

יואל חסון: האם את שם או פה?

יואל חסון: תחליטי, זה הכול.

יואל חסון: כשתחליטי, תרימי טלפון.

אורלי לוי אבקסיס: למה אני צריכה להחליט?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא עובדת אצלך ולא בא לי להחליט, ולא בחרתי להיות ח"כית עצמאית – –

יואל חסון: תחליטי אם את בקואליציה או באופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: – – כדי לעמוד – אני לא אחליט, אדוני, כי אני החלטתי להיות עניינית.

יואל חסון: אז תישארי איפשהו באוויר, ואל תבקשי מכסות.

אורלי לוי אבקסיס: אני חברת כנסת עניינית נטולת שיקולים ואתנן פוליטי כזה או אחר.

יואל חסון: תבקשי מכסות.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבקשת ממך מכסות.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי מכסות משלי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, לך תלמד את התקנון, כמו שהבטחת וביקשת מחבר הכנסת אמסלם ללמוד את התקנון, לפני שאתה מצטט אותו.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי מכסות משלי.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא זקוקה לך.

יואל חסון: אין לי בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך יותר מכך – אני לא מנהלת איתך דיון, אני רק אומרת לך: אני לא עובדת אצלך, לא מקבלת ממך הוראות, ובטח ובטח, מעכשיו ואילך אני אשלוט בזמן של האופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אלמד אתכם איך עושים אופוזיציה, כי בסופו של דבר אני לא רק עצמאית – אני באמת נטולת שיקולים שהם פסולים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני לא רוצה להגיד במה מדובר.

אורלי לוי אבקסיס: בהצעת החוק הזאת לא הייתה פה תמימות, לא של האופוזיציה ולא של הקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: לאחר שבאתי וביקרתי – ואתה יודע טוב מאוד גם על ההתנהלות הקלוקלת שלכם, כמי שאמור לאגד את האופוזיציה בקול אחד: אתם דורסניים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם אכזריים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מתנהגים בצורה לא פחות מבישה מהדורסנות הקואליציונית.

יואל חסון: תגידי, את לא מתביישת לדבר בצורה כזאת?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מתביישת, וזו זכות הדיבור שלי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה חוצפן.

יואל חסון: את מטיפה לנו?

יואל חסון: את מטיפה לנו?

אורלי לוי אבקסיס: אני מטיפה לך, כמי שמנהל את האופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מטיפה לך.

אורלי לוי אבקסיס: ההתנהגות שלך מבישה את כל הבית הזה.

יואל חסון: אני מציע שתיתני כבוד לחברים פה באופוזיציה, שהם היחידים שעמדו לימינך, חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני לא מנהלת איתו דיון.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא עמד לימיני.

יואל חסון: האנשים האלה פה עמדו לימינך ועזרו לך ברגעים הקשים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: מתי עמדו לימיני?

יואל חסון: במקום להודות, זה מה שאת עושה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אזכיר לך את השבוע והשבועיים שהבן שלי היה בהתקפת אסתמה, ותפסתם אותי פה שלושה-ארבעה ימים, כששחררתם את החברים האחרים.

יואל חסון: על מה את מדברת?

אורלי לוי אבקסיס: תתבייש לך.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חסון.

אורלי לוי אבקסיס: תתבייש לך.

אורלי לוי אבקסיס: איבדתם צלם אנוש.

ישראל אייכלר: תיתני לי רגע, אני אגן עלייך.

יואל חסון: את הולכת לאיבוד, כנראה.

יואל חסון: את מרגישה שאת הולכת לאיבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא עובדת אצלך, להזכירך, למרות שאתם מפזרים כאילו יש לי איזה דיל עם מפלגת העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני באה ואומרת כך: גם לאנשים וגם לתומכים שבאים ומקבלים מסרים מעוותים ושקריים מכם, אין לי ולא יהיה לי דיל עם אנשים חסרי מצפון וחסרי בסיס של אנושיות מינימלית.

שלי יחימוביץ': מה קרה אורלי?

שלי יחימוביץ': נסחפת קצת.

שלי יחימוביץ': מה קרה, אורלי?

שלי יחימוביץ': זה לא בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: זכותי לקחת את זמן הדיבור שלי, ואם צריך להביך אתכם, אני גם אביך אתכם, בדיוק כמו שאני עושה לקואליציה.

שלי יחימוביץ': מה שאת אומרת עכשיו זה לא הוגן ולא חברי.

שלי יחימוביץ': את מעליבה אותי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, או שתעצור את השעון או שתשתיק את המתפרצים, בבקשה.

שלי יחימוביץ': למה מתפרצים?

שלי יחימוביץ': את מעליבה אותי.

אורלי לוי אבקסיס: זאת זכות הדיבור שלי.

אורלי לוי אבקסיס: לא תשימו לי מילים בפה.

ישראל אייכלר: אני יכול לתת לה עוד דקה או שתיים לענות לכם, אבל הרבה אנשים מחכים, אז אנא מכם.

שלי יחימוביץ': זה פשוט לא הוגן, באמת.

אורלי לוי אבקסיס: כשתדעי את הפרטים, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אולי דעתך תשתנה.

שלי יחימוביץ': חברת הכנסת אורלי לוי, אני עמדתי לימינך כשרצו לסלק אותך מהמפלגה.

אורלי לוי אבקסיס: היחידה מהמפלגה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, מה זה לימיני?

אורלי לוי אבקסיס: לימין הבית הזה.

שלי יחימוביץ': נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אז בבקשה, אף אחד לא עושה לי פה טובה אישית, ואני לא עושה טובות אישיות.

אורלי לוי אבקסיס: אני עושה שיקולים ענייניים.

אורלי לוי אבקסיס: כשתדעי את הפרטים, דעתך תשתנה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני פונה לקואליציה.

שלי יחימוביץ': אורלי, זה לא הוגן.

אורלי לוי אבקסיס: מה ציפיתם, שאני אהיה חיילת שלכם?

אורלי לוי אבקסיס: שכשתקראו לי אני אצביע ככה וכשתקראו לי אני אצביע אחרת?

אורלי לוי אבקסיס: בחרתי להיות עצמאית, ואת העצמאות שלי – – –

מיכל בירן: תהיי מוסרית.

אורלי לוי אבקסיס: אתם, אל תלמדו אותי מוסר, יא חצופים.

יואל חסון: מה יש לך?

אורלי לוי אבקסיס: אתם מתנהגים – תראו, הרי ממילא אני מתנגדת לחוק.

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני באה ואני אומרת: צריך להוריד את המסכה מעל הפרצוף שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: הרי הציבור לא זוכר ולא יודע מה קורה, ועל כך נשענים גם באופוזיציה וגם בקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אתן לכם דוגמה פשוטה: באופוזיציה שכחו אפילו אג'נדות עתיקות יומין.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לצטט פה חברי כנסת, ובהם גם כאלה שהתרעמו, שדיברו על קדושת השבת כיום סוציאלי, מנוחה לאותם אנשים קשי יום.

אורלי לוי אבקסיס: המכון לדמוקרטיה ציין שיש כ-100,000 איש שנאלצים לעבוד בשבת, ורובם הגדול לא מתוך בחירה אלא מתוך אילוץ.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר על זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה מאבק פוליטי, ובמאבק הפוליטי הזה לא לוקחים שבויים, ואפילו לא נפטרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני באה ואני פונה עכשיו לקואליציה: למה הייתם צריכים את החוק הזה עכשיו?

אורלי לוי אבקסיס: בלי הידיינות, בלי דיבור.

אורלי לוי אבקסיס: בחלק גדול מדובר בראשי הערים שלכם שיצאו כנגד החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי מה עשיתם פה, אדוני יושב-ראש הקואליציה?

אורלי לוי אבקסיס: באתם, נתתם מתנה לאותם אנשים שלא בטוח שיכולים, או שהנשק שלהם טעון באיום בבחירות.

אורלי לוי אבקסיס: הרי ליברמן, ניסו להגיד שאולי יש לי איזשהו חשבון לא סגור איתו, ולכן אני אתמוך בחוק, כדי להפיל אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה להודיע לכם: ליברמן מזמן לא חלק מהשיקולים שלי.

אורלי לוי אבקסיס: בעיניי הוא לא רלוונטי, ויכול להיות שגם בעיני רבים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא שיקול בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הוא מצפה שיהיו מספיק אנשים בקואליציה או באופוזיציה שיצילו את הבית – את הקואליציה – מללכת לבחירות, ואתם באיום עם הנשק הלא-טעון הזה, נתתם לו אתנן, שתהיה לו איזושהי סחורה ללכת איתה לבחירות.

אורלי לוי אבקסיס: הרי מה האיום שלו?

אורלי לוי אבקסיס: ללכת לבחירות על אחוז החסימה?

אורלי לוי אבקסיס: זה – 1. 2.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת לא מבינה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, מה כל הטירוף והלחץ לעשות את זה עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: האם אריה דרעי נמצא במקום שבו הוא יכול לאיים על מישהו?

ישראל אייכלר: השעון שלך.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתי שתוסיף לי זמן.

ישראל אייכלר: אני מבקש לסיים בזמן, כי אנשים מחכים.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו אתן לכם כמה דוגמאות.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים לא זוכרים שפעם מפלגת העבודה הגנה על יום השבת כיום ערכי, כיום סוציאלי, כיום שבו יושבים ודנים בנושאים מסוימים – בנושאים של הזכויות של אותם אנשים מוחלשים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר הקואליציה באה ומגישה את החוק הזה, מי מגיש הסתייגויות?

אורלי לוי אבקסיס: מגישים הסתייגויות באופוזיציה, ומבקשים להחריג את חנויות הנוחות, קרי, תחנות הדלק.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת אורלי, אני מבקש – – –

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: הקואליציה מאמצת את זה, ואז האופוזיציה תוקפת אותה על כך שהיא מאמצת את ההחלטה שלה.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו זוכר שיאיר לפיד ביקש להחריג או לשנות את מעמדן של תחנות הדלק?

אורלי לוי אבקסיס: לא, כי הם לא זוכרים, כי זה כבר עבר.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני באה ואומרת: במשחקים הפוליטיים האלה יש מפסיד אחד, וזה הציבור.

אורלי לוי אבקסיס: אני בחוק הזה אצביע נגד, אבל שוב אני באה ואני אומרת: המשחקים הפוליטיים האלה הם משחקים של כוח שלא עומד מאחוריהם דבר וחצי דבר, וחבל מאוד שככה אתם מתנהלים.

יואל חסון: את מצביעה – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים עכשיו לחברת הכנסת רויטל סויד.

ישראל אייכלר: בבקשה, חמש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השרה, חבריי חברי הכנסת, ניהלתי בשעתיים האחרונות את הדיונים פה, במליאה, והתנגן לי כל הזמן בראש ניגון שאתה, אדוני היושב-ראש, ודאי מכיר אותו, והמילים שלו הולכות ככה – חבל שאני לא יכולה לשיר, אבל המילים שלו הולכות ככה: "אילו היה לי כוח הייתי יוצא לשוק, הייתי מכריז ואומר שבת היום לה'".

רויטל סויד: זה שיר שאנחנו גדלנו עליו, והרבה מאוד דורות שרו אותו, שיר של ערב שבת.

רויטל סויד: עוצמים את העיניים, ויש בו המון.

רויטל סויד: אצלנו בשולחן השבת הוא אחד השירים היותר אהובים, שאנחנו יותר מתחברים אליו.

רויטל סויד: הרב צבי יהודה ז"ל היה אומר: לא צריך לשיר את השיר הזה יותר; היום במדינת ישראל יש לנו כוח.

רויטל סויד: אבל יש כאלה שבאים ואומרים שהכוח שמתייחסים אליו הוא לא כוח פיזי – לצאת לשוק ולהכריז שהיום שבת – אלא היום הכוונה היא לכוח רוחני, כוח רוחני, שאתה בא ואומר: שבת היום, חבר'ה.

רויטל סויד: שימו לב מה קורה מסביב.

רויטל סויד: רב אריה לוין, אומרים עליו שכשהיה יוצא ואומר שבת שלום לאנשים, רק מאיך שהוא היה אומר שבת שלום אנשים היו מייד נרתמים לשמירת השבת, כי הוא היה אומר את זה בנועם, בלי כפייה; עצם האמירה "שבת שלום" הייתה עושה את המלאכה.

רויטל סויד: מה אנחנו עושים פה היום בחוק המרכולים, בחוק שבא כדי לסגור לכאורה מרכולים?

רויטל סויד: בעצם מאז שאנחנו רק מדברים עליו, הוא גורם ליותר חילול שבת.

רויטל סויד: איפה הנועם של רב אריה לוין?

רויטל סויד: איפה הרוחניות שיש ב"אילו היה לי כוח הייתי יוצא לשוק"?

רויטל סויד: הרי אם אנחנו רוצים, או אם הקואליציה רוצה, או אם השר דרעי רוצה, או אם ש"ס רוצה, לבוא ולגרום לכך שיותר אנשים ישמרו שבת, שתעשה את זה בנועם ולא בכפייה.

רויטל סויד: שבת היא ערך.

רויטל סויד: היא קודם כול ערך יהודי, והיא גם ערך סוציאלי.

רויטל סויד: שבת היא שבת המלכה, ובמקום לבוא ולדבר על השבת ולאפשר את שמירת השבת – כל אחד על פי דרכו, כל אחד על פי איך שהוא מבין אותה, כל אחד על פי מה שחשוב לו ולא חשוב לו – אנחנו מביאים היום, הקואליציה מביאה היום חוק שהוא חוק שכל מהותו הוא כפייה, אבל מעל הכול, זה חוק שכל מהותו הוא חילול שם שמיים ברבים.

רויטל סויד: כי מה קרה מאז שהחוק הזה – לא עבר אלא רק מדברים עליו?

רויטל סויד: יותר ויותר רשויות מקומיות הולכות ומתקינות תקנות כדי שאפשר יהיה לפתוח מרכולים בשבת, רשויות מקומיות שמעולם לא דיברו אצלן ובמקומם על פתיחת מרכולים.

רויטל סויד: במקום לתת את הכוח לראשי הערים, שעד היום איזנו כל כך יפה בין התושבים ובין האופי של העיר לבין המקומות המסוימים בכל עיר, מה עשינו?

רויטל סויד: מה עשה החוק הזה?

רויטל סויד: רצו ראשי הרשויות, רצו ראשי הערים להעביר תקנה שתאפשר פתיחת מרכולים, רשויות מקומיות שבכלל לא חשבו לחוקק או לתקן תקנות שכאלה.

רויטל סויד: אז כשאנחנו שרים: "אילו היה לי כוח הייתי יוצא לשוק, הייתי מכריז ואומר שבת היום לה'", אז זה כוח רוחני; זו אמירה רוחנית.

רויטל סויד: כי מי שרוצה שהשבת תישמר, צריך לשמור אותה בפן הסוציאלי, אבל לא פחות חשוב – בפן היהודי.

רויטל סויד: ואת הערך היהודי אפשר לשמור וצריך לשמור באמצעות נועם של חיים ביחד, חיים האחד לצד השני, לא בכפייה דתית.

רויטל סויד: כל אחד, שישמור את השבת שלו כמו שהוא רואה וכמו שהוא מוצא לנכון.

רויטל סויד: ועד היום, בלי חוק ובלי תקנה, בדיוק כמו יום הכיפורים, השבת נשמרה ברוב הערים בצורה מופתית.

רויטל סויד: חבל שהחוק הזה יגרום מהיום לחילול שם שמיים יותר ממה שהיה לפניו.

רויטל סויד: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, וכשאת מדברת על ראשי הערים, אל תשכחי את מאיר דיזנגוף, שהיה עומד עם הסוס ומונע מדיליז'נסים להיכנס לרחוב הרצל בתל אביב בגלל קדושת השבת.

רויטל סויד: אני גם יודעת שבראשון לציון ואני גם יודעת שבערים אחרות.

ישראל אייכלר: ובנס ציונה.

רויטל סויד: בערים אחרות אף אחד לא חשב לרוץ ולתקן תקנה – מה שקורה עכשיו בגלל החוק הזה.

ישראל אייכלר: לא, ראשי עיר חילונים עשו את זה.

רויטל סויד: הרב אייכלר, אתם יודעים מצוין – –

ישראל אייכלר: אנחנו סיימנו.

ישראל אייכלר: אני לא פתחתי את הדיון.

רויטל סויד: – – אתם יודעים שזה חוק פוליטי ופופוליסטי, וזה חוק שכל-כולו מכירת חיסול ערב בחירות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

רויטל סויד: אבל אני רוצה לומר משהו לסיום.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אני פשוט – – –

רויטל סויד: אין מה לעשות.

ישראל אייכלר: מה זה אין מה לעשות?

רויטל סויד: חברים, אנחנו נעבור כעת להצבעה.

רויטל סויד: אין יותר דוברים מצד האופוזיציה.

ישראל אייכלר: אה, יופי.

ישראל אייכלר: אוה, זאת הפתעה יפה.

רויטל סויד: יעלה, בבקשה, מי שאמור לסכם את הדיון הזה, מכיוון שנאמר פה מספיק, ואנחנו רוצים לעבור להצבעה על חוק המרכולים.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: לעבור להצבעה מיידית.

רויטל סויד: תודה.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: יש שרה, אל תהיו בלחץ.

ישראל אייכלר: יש שרה, היא יושבת פה, אל תהיו בלחץ.

ישראל אייכלר: יש פה בקשות דיבור.

ישראל אייכלר: יש פה בקשות דיבור.

ישראל אייכלר: איפה החברים שביקשו בקשות דיבור?

ישראל אייכלר: אני לא רואה.

ישראל אייכלר: אקרא בשמם.

ישראל אייכלר: יעקב אשר – אינו נמצא; בצלאל סמוטריץ – – –

יואל חסון: לא נמצא, אדוני.

ישראל אייכלר: לא שאלתי אותך, אז אל תגיד לי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אורי מקלב – גם לא נמצא.

ישראל אייכלר: אז מי עונה עכשיו?

ישראל אייכלר: היושב-ראש?

ישראל אייכלר: השרה?

ישראל אייכלר: השרה איילת שקד תשיב, בבקשה, בשם הממשלה.

ישראל אייכלר: השרה, שרת המשפטים איילת שקד, בבקשה, להשיב.

אורן אסף חזן: – – – אדוני, תברך אותם.

אורן אסף חזן: אחי, תראה, עם ישראל צופה בנו מהיציע.

אורן אסף חזן: בבקשה, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: אורחים שלנו – – – תן להם איזו ברכה, כבוד הרב.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו נמצאים כאן – – –

אורן אסף חזן: – – –

איילת שקד: מה?

איילת שקד: מה קורה?

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, הוא מפריע.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חזן, אני מבקש.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הוא מקנא.

אורן אסף חזן: אני עובר לידו – הפה שלו גם ככה מלוכלך.

ישראל אייכלר: רגע, הוא פגע בך?

אורן אסף חזן: כן.

ישראל אייכלר: אני מכיר את חבר הכנסת איימן עודה.

אורן אסף חזן: הסתובבתי ואמרתי לו – איך קראת לי?

ישראל אייכלר: אתה אמרת לו?

ישראל אייכלר: אבל אתה לא אמרת לו כלום.

ישראל אייכלר: לא.

אורן אסף חזן: ספר ליושב-ראש איך קראת לי.

ישראל אייכלר: הוא אומר שהוא לא אמר לך כלום, אורן.

אורן אסף חזן: הוא משקר.

ישראל אייכלר: לא, אני מאמין לו.

ישראל אייכלר: אז אורן – אני מאמין לו, אני מכיר את חבר הכנסת איימן עודה.

ישראל אייכלר: אני לא ארשה שיהיה פה מצב שחבר כנסת יפגע בחברו, בשום אופן.

אורן אסף חזן: אז למה הוא פוגע בי?

ישראל אייכלר: הוא אומר שהוא לא דיבר איתך בכלל.

אורן אסף חזן: הוא קרא לי – – –

ישראל אייכלר: אז אתה יודע מה?

ישראל אייכלר: תפנו לוועדת האתיקה, שתבדוק מי אמר מה, אבל אני מבקש לאפשר לשרת המשפטים – – –

אורן אסף חזן: – – –

ישראל אייכלר: שרת המשפטים, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השעה 01:30.

איילת שקד: אני מקווה מאוד שהקואליציה תגייס את אנשיה במהרה, ונוכל סוף-סוף ללכת הביתה לישון, למרות שיש לנו עוד חוק אחד מאוד חשוב, חוק של סגן שר.

איילת שקד: שני החוקים האלה, דרך אגב, הם בעצם תוצאה של פסיקות בג"ץ.

ישראל אייכלר: אני מבקש שקט באולם.

ישראל אייכלר: אפילו אני לא שומע את השרה.

ישראל אייכלר: בבקשה.

איילת שקד: טוב, חבר הכנסת בוז'י הרצוג הציע לי, שבזמן שאני צריכה פה לסכם את החוק – – –

יצחק הרצוג: – – – מגילת העצמאות.

איילת שקד: נכון.

איילת שקד: הציע לי לדבר על מגילת העצמאות, שזה ללא ספק מסמך מכונן וחשוב מאוד.

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: זה היה בציניות.

יצחק הרצוג: זה היה בציניות – – –

איילת שקד: והיו לנו בכנסת הקודמת, בכנסת התשע-עשרה, דיונים אם צריך להפוך את מגילת העצמאות לחוק-יסוד.

איילת שקד: חברת הכנסת היקרה רות קלדרון, אם איני טועה, הגישה את מגילת העצמאות כחוק-יסוד, ואין ספק שזה משהו שראוי שהכנסת תדבר עליו.

איילת שקד: אבל ההחלטה אם להפוך את מגילת העצמאות לחוק-יסוד ואם לאורה לפרש חוקים אחרים היא החלטה של הכנסת כרשות מכוננת, ואך ורק של הכנסת.

איילת שקד: אף אדם אחר לא יכול להחליט – לא אדם ולא שופט – שמגילת העצמאות תהפוך לחוקה.

איילת שקד: ההחלטה הזאת נתונה אך ורק בידי הכנסת.

איילת שקד: אז בוא נתחיל את הדיון עכשיו.

איילת שקד: השעה 01:30.

איילת שקד: בשבוע הבא כנראה נעביר את חוק הלאום, אז אני רוצה להזכיר לכם: "בארץ-ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית, בה חי חיי קוממיות ממלכתית, בה יצר נכסי תרבות לאומיים וכלל-אנושיים והוריש לעולם כולו את ספר הספרים הנצחי".

איילת שקד: דרך אגב, כמובן שהמילה דמוקרטית לא מוזכרת במגילת העצמאות – – –

ציפי לבני: שוויון – – –

איילת שקד: שוויון מוזכר, שוויון בהחלט מוזכר, אבל ברור שהכוונה הייתה להקים פה מדינה יהודית ודמוקרטית.

איילת שקד: "לאחר שהוגלה העם מארצו בכוח הזרוע, שמר לה אמונים בכל ארצות פזוריו, ולא חדל מתפילה ומתקווה לשוב לארצו ולחדש בתוכה את חירותו המדינית.

איילת שקד: "מתוך קשר היסטורי ומסורתי זה חתרו היהודים בכל דור לשוב ולהיאחז במולדתם העתיקה; ובדורות האחרונים שבו לארצם בהמונים, וחלוצים, מעפילים ומגינים הפריחו נשמות, החיו שפתם העברית, בנו כפרים וערים, והקימו יישוב גדל והולך השליט על משקו ותרבותו, שוחר שלום ומגן על עצמו, מביא ברכת הקדמה לכל תושבי הארץ ונושא נפשו לעצמאות ממלכתית.

איילת שקד: "בשנת תרנ"ז, 1897, נתכנס הקונגרס הציוני לקול קריאתו של הוגה חזון המדינה היהודית תיאודור הרצל, והכריז על זכות העם היהודי לתקומה לאומית בארצו.

איילת שקד: "זכות זו הוכרה בהצהרת בלפור" – שאנחנו השנה חוגגים לה 100 שנה; זו התוספת שלי כמובן – "מיום ב' בנובמבר 1917 ואושרה במנדט מטעם חבר הלאומים, אשר נתן במיוחד תוקף בין-לאומי לקשר ההיסטורי שבין העם היהודי לבין ארץ ישראל ולזכות העם היהודי להקים מחדש את ביתו הלאומי.

איילת שקד: "השואה שנתחוללה על עם ישראל בזמן האחרון, בה הוכרעו לטבח מיליונים יהודים באירופה, הוכיחה מחדש בעליל את ההכרח בפתרון בעיית העם היהודי מחוסר המולדת והעצמאות על ידי חידוש המדינה היהודית בארץ ישראל, אשר תפתח לרווחה את שערי המולדת לכל יהודי ותעניק לעם היהודי מעמד של אומה שוות זכויות בתוך משפחת העמים.

איילת שקד: "שארית הפליטה שניצלה מהטבח הנאצי האיום באירופה ויהודי ארצות אחרות לא חדלו להעפיל לארץ ישראל, על אף כל קושי, מניעה וסכנה, ולא פסקו לתבוע את זכותם לחיי כבוד, חירות ועמל ישרים במולדת עמם.

איילת שקד: "במלחמת העולם השנייה תרם היישוב העברי בארץ את מלוא חלקו למאבק האומות השוחרות חירות ושלום נגד כוחות הרשע הנאצי, ובדם חייליו ובמאמצו המלחמתי קנה לו את הזכות להימנות עם העמים מייסדי ברית האומות המאוחדות.

איילת שקד: "ב-29 בנובמבר 1947 קיבלה עצרת האומות המאוחדות החלטה המחייבת הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל; העצרת תבעה מאת תושבי ארץ ישראל לאחוז בעצמם בכל הצעדים הנדרשים מצידם הם לביצוע ההחלטה.

איילת שקד: הכרה זו של האומות המאוחדות בזכות העם היהודי להקים את מדינתו אינה ניתנת להפקעה.

איילת שקד: "זוהי זכותו הטבעית של העם היהודי להיות ככל עם ועם עומד ברשות עצמו במדינתו הריבונית.

איילת שקד: "לפיכך נתכנסנו, אנו חברי מועצת העם, נציגי היישוב העברי והתנועה הציונית, ביום סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל, ובתוקף זכותנו הטבעית וההיסטורית ועל יסוד החלטת עצרת האומות המאוחדות אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, היא מדינת ישראל.

איילת שקד: "אנו קובעים שהחל מרגע סיום המנדט, הלילה, אור ליום שבת ו' אייר תש"ח, 15 במאי 1948, ועד להקמת השלטונות הנבחרים והסדירים של המדינה בהתאם לחוקה" – שימו לב – "בהתאם לחוקה שתיקבע על ידי האספה המכוננת הנבחרת לא יאוחר מ-1 באוקטובר 1948 – תפעל מועצת העם כמועצת מדינה זמנית – – –"

ישראל אייכלר: חבר הכנסת שי, שרת המשפטים מקריאה מסמך, מגילת העצמאות, אז בחרדת קודש, אל תפריע לה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מכירים אותו.

נחמן שי: עמדתי ליד המורה.

ישראל אייכלר: אבל למה אתה מפריע לה באמצע מגילת העצמאות?

ישראל אייכלר: אצלנו, כשקוראים מסמך חשוב לנו, אנחנו שותקים.

נחמן שי: אני זוכר שבן גוריון קרא את זה.

נחמן שי: זה מעורר בי התרגשות.

איילת שקד: האמת היא שזה מאוד מרגש.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: אני זוכר את זה.

ישראל אייכלר: אבקש שקט.

אורן אסף חזן: הפסקה הבאה היא על שוויון.

אורן אסף חזן: שיקשיבו.

ישראל אייכלר: כן, תקשיבו לפחות עכשיו.

אורן אסף חזן: אגב, דמוקרטיה בהכרזה – אין המושג דמוקרטיה.

איילת שקד: "– – – ומוסד הביצוע שלה, מינהלת העם, יהווה את הממשלה הזמנית של המדינה היהודית, אשר תיקרא בשם ישראל.

איילת שקד: " זה מאוד מרגש, אני חייבת להודות.

איילת שקד: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות; ותהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות.

איילת שקד: "

מוסי רז: חופש דת?

ישראל אייכלר: סליחה, חבר הכנסת רז, תכף אני אלמד אותך מה זה חופש דת, אבל עכשיו אל תפריע לה.

מיכל רוזין: – – –

יצחק הרצוג: גם אגודת ישראל חתומה על האמנה.

אורן אסף חזן: – – –

איילת שקד: "מדינת ישראל תהא מוכנה לשתף פעולה עם המוסדות והנציגים של האומות המאוחדות בהגשמת החלטת העצרת מיום 29 בנובמבר 1947 ותפעל להקמת האחדות הכלכלית של ארץ ישראל בשלמותה.

איילת שקד: "אנו קוראים לאומות המאוחדות לתת יד לעם היהודי בבניין מדינתו ולקבל את מדינת ישראל לתוך משפחת העמים".

איילת שקד: זה פשוט masterpiece.

יצחק הרצוג: נכון.

יצחק הרצוג: יפה.

איילת שקד: "אנו קוראים – גם בתוך התקפת הדמים הנערכת עלינו זה חדשים – לבני העם הערבי תושבי מדינת ישראל, לשמור על שלום וליטול חלקם בבניין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה ועל יסוד נציגות מתאימה בכל מוסדותיה, הזמניים והקבועים.

איילת שקד: "אנו מושיטים יד שלום ושכנות טובה לכל המדינות השכנות ועמיהן, וקוראים – – –"

אחמד טיבי: הצבעה.

איילת שקד: אין ממשלה, אין ממשלה שפעלה למען שוויון למגזר הערבי יותר מהממשלה הזאת.

יצחק הרצוג: כולל חוק הלאום.

איילת שקד: "אנו מושיטים יד שלום ושכנות טובה לכל המדינות השכנות ועמיהן, וקוראים להם לשיתוף פעולה ועזרה הדדית עם העם העברי העצמאי בארצו.

איילת שקד: מדינת ישראל מוכנה לתרום חלקה במאמץ משותף לקדמת המזרח התיכון כולו.

איילת שקד: "אנו קוראים אל העם היהודי בכל התפוצות להתלכד סביב היישוב בעלייה ובבניין, ולעמוד לימינו במערכה הגדולה על הגשמת שאיפת הדורות לגאולת ישראל.

איילת שקד: "מתוך ביטחון בצור ישראל היננו חותמים בחתימת ידינו לעדות על הכרזה זו, במושב מועצת המדינה הזמנית, על אדמת המולדת, בעיר תל אביב, ביום הזה, ערב שבת, ה' אייר תש"ח, 14 במאי 1948.

איילת שקד: " אין ספק שזה מסמך מכונן; כמו שאמרתי קודם – masterpiece.

איילת שקד: אנחנו יכולים להודות לדור המייסדים שזוהי מגילת העצמאות שלנו.

איילת שקד: כן, אדוני?

איילת שקד: מי הביא את זה?

ישראל אייכלר: אם תצטרכי.

אחמד טיבי: הצבעה.

איילת שקד: אם אצטרך.

איילת שקד: רגע, עוד לא סיימתי.

איילת שקד: רק עכשיו סיימתי את הקראת מגילת העצמאות.

איילת שקד: עכשיו נתחיל את הדיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את מערערת על מגילת העצמאות?

איילת שקד: לא.

איילת שקד: עכשיו נתחיל את הדיון.

איילת שקד: יש לנו הרבה זמן.

איילת שקד: עד שיקראו לאופוזיציה, יש לנו זמן.

איילת שקד: אני אשמח אם גם חברי הקואליציה וגם חברי האופוזיציה ישתתפו בדיון הזה.

איילת שקד: מגילת העצמאות היא מסמך מכונן וחשוב מאין כמותו, וכמו שאמרתי, אנחנו צריכים להודות לאבות המייסדים שלנו, ובראשם כמובן לדוד בן-גוריון האגדי, שזוהי מגילת העצמאות שלנו; מגילה שאנחנו יכולים להתפאר בה.

איילת שקד: בשבוע האחרון, לפי פרסומים, השופט אהרן ברק אמר שיכול להיות שאת חוקי-היסוד צריך לפרש לאורה.

איילת שקד: אז אני רוצה להגיד כאן משהו שהוא די ברור מאליו, די מובן מאליו.

איילת שקד: כפי שכתוב במגילת העצמאות, האספה המכוננת, שהיא בעצם הכנסת, באותה תקופה הייתה צריכה לקבל על עצמה חוקה.

איילת שקד: לצערנו, כבר אז לא הצליחו חברי הכנסת להגיע לנוסח מוסכם של חוקה, ולכן התקבלה, כזכור, פשרת הררי.

איילת שקד: מאז אנחנו בעצם בונים את המשטר החוקתי שלנו על חוקי-יסוד.

איילת שקד: כל פעם מוסיפים עוד חוק-יסוד ועוד חוק-יסוד.

איילת שקד: שני חוקי היסוד האחרונים שבאמת צריך להוסיף – האחד זה חוק הלאום והשני זה חוק-יסוד: החקיקה.

איילת שקד: כזכור, באמצע שנות ה-90 התרחשה המהפכה החוקתית, ולמעשה בית המשפט לקח לעצמו סמכות – בלי שהכנסת נתנה לו את הסמכות המפורשת בחוק – לקח לעצמו את הסמכות לפסול חוקים שלפי פרשנותו, סותרים את חוקי-היסוד.

איילת שקד: אבל צריך להיות ברור מעל כל צל של ספק: מי שאחראי להגדיר את חוקי היסוד זו אך ורק הכנסת הזאת.

איילת שקד: אך ורק הכנסת הזאת יכולה להחליט מה יתקבל כחוק-יסוד ומה לא יתקבל כחוק-יסוד; אך ורק הכנסת הזאת, כאספה מכוננת.

איילת שקד: ואני, בתזכיר החוק שהפצתי בחוק-יסוד: החקיקה – שהשר בנט ואני הפצנו – בתזכיר החוק דיברנו על חוק-יסוד שצריך להתקבל ב-61 חברי כנסת.

איילת שקד: אני חושבת שזה מצב שהוא מאוד מאוד בעייתי שחלק מחוקי-היסוד, כמו כבוד אדם וחירותו לדוגמה, התקבלו – דרך אגב, באישון לילה, בשעה כזאת, עם 32 חברי כנסת שהצביעו בעד, אם אני לא טועה, ו-23 שהצביעו נגד, שחברי הכנסת עצמם, כפי שהם מעידים, והעדות האחרונה ששמענו הייתה דווקא של יושב-ראש האופוזיציה דאז, מי שהיה חבר הכנסת חיים רמון – כן, חבר הכנסת בני בגין, אתה רוצה להגיד משהו?

זאב בנימין בגין: אם אפשר, כן.

איילת שקד: בבקשה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שזו הצגה חלקית של הדרך שבה התקבל חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

זאב בנימין בגין: חברי מפלגת העבודה היו באירוע בתל אביב, ההסכמה הייתה רחבה, והתיקון לאותו חוק, כעבור שנה או משהו כזה, או שנתיים, התקבל ברוב של בערך 80 חברי כנסת, לכן אין יסוד לטענה שהוא היה בגדר מחטף.

יצחק הרצוג: לא רק זה – – –

איילת שקד: אמר יושב-ראש האופוזיציה דאז – – –

יצחק הרצוג: יו"ר סיעת העבודה.

איילת שקד: יו"ר סיעת העבודה, סליחה.

איילת שקד: הוא היה יו"ר סיעת העבודה, כן?

איילת שקד: מרכז האופוזיציה?

איילת שקד: הוא היה מה שיואל חסון היום, לא?

ישראל אייכלר: כבוד השרה, המחטף האמיתי היה בוועדת החוקה.

ישראל אייכלר: שם סיפרו לאנשים שזה הולך להיות רק עניין של שוויון, ושם היה המחטף.

יצחק הרצוג: נו, באמת, זאת המצאה.

איילת שקד: תראה, יש ציטוט של חבר הכנסת דאז אוריאל לין, שאומר במפורש שאין שום כוונה לאפשר לבית המשפט לפסול חוקים בעקבות החוק הזה; ציטוט מפורש של יושב-ראש ועדת חוקה, לא פחות ולא יותר.

איילת שקד: ושמעתי את מרכז האופוזיציה, מי שהיה יו"ר סיעת העבודה דאז, חיים רמון, אומר שהוא בעצמו שכנע גם את סיעת המפד"ל וגם את חבר הכנסת דאז אריה דרעי לתמוך בחוק, והוא בעצמו אמר להם – הם דאגו שמא באמת זה נותן סמכות לבית המשפט לפסול חוקים, אז הוא בעצמו שכנע אותם והסביר להם שלא כך הדבר.

איילת שקד: עד כאן העובדות.

איילת שקד: מאז חלפו כבר מעל 20 שנה, ואנחנו נמצאים ב-2017, ואני חייבת להגיד שברוב מדינות המערב – –

קריאות: – – –

איילת שקד: נכון, אנחנו כבר ב-2018.

איילת שקד: טוב, כבר מאוחר בלילה.

איילת שקד: – – ברוב מדינות המערב בתי המשפט פוסלים חוקים במשורה.

איילת שקד: יש שם דרך אחרת למנות שופטים – כל מדינה והשיטה שלה – אבל בכל המדינות האלה בית המשפט קיבל הסמכה מפורשת לפסול חוקים, ואין עוד מדינה בעולם שבה עומד ראש ועדת חוקה אז ואומר שלא הייתה שום כוונה לתת לבית המשפט את הסמכות הזאת.

איילת שקד: אז אני חושבת שבאמת בשנת השבעים למדינה הגיע הזמן להסדיר את היחסים בין הרשויות, והגיע הזמן לחוקק את חוק-יסוד: החקיקה, שמאפשר לבית המשפט לפסול חוקים בתנאים מסוימים, ובשום אופן לא חוקי-יסוד; חוקי-היסוד לא צריכים להיות נתונים לביקורת שיפוטית.

איילת שקד: אני חושבת שזה דבר שהיה ברור מאליו עד לפני שבוע או עד לפני כמה שבועות, וצריך להישאר ככה.

איילת שקד: אבל יש לנו פה בכנסת הזאת הזדמנות, וההערכה שלי היא שהכנסת הזאת תסיים את ימיה ונתפזר ב-2019, ויש לנו מספיק זמן לעשות את המהלך הזה, קואליציה ואופוזיציה ביחד, ולהסדיר סוף-סוף את מערכת היחסים.

איילת שקד: אני כתבתי על הנושא הזה – גם של הביקורת השיפוטית וגם על הנושא של מדינה יהודית ודמוקרטית – מאמר שנקרא "מסילות אל המשילות".

איילת שקד: אני לא יודעת אם כולכם קראתם אותו.

איילת שקד: רציתי לנצל את שעת הלילה המאוחרת הזאת – אני רואה שיש כאן הרבה קהל ביציע, בעיקר קהל חרדי, בחורים צעירים שמתעניינים במה שקורה פה.

איילת שקד: אני שמחה לראות את זה, שחבר'ה צעירים מתעניינים ב-01:50, בלילה, במה שקורה בכנסת ישראל.

איילת שקד: אז אני רוצה להקריא לכם חלקים מהמאמר.

עודד פורר: למה רק חלקים?

איילת שקד: אתם רוצים שאני אקריא את כל המאמר?

איילת שקד: כי אני רוצה לתת קצת זמן לדודי אמסלם, כיו"ר הקואליציה.

דוד אמסלם: לא, תמשיכי.

איילת שקד: תראו, הוא השיל כמה קילו מאז שהוא קיבל את התפקיד, אז כגודל האחריות, אני רוצה לתת לו גם לדבר קצת, ולספר.

איילת שקד: אולי הוא יספר גם קצת על חוק המרכולים, שסך הכול לא באמת משנה את המצב פה בארץ ישראל.

איילת שקד: הייתי אומרת שהשיח שהיה בשבועות האחרונים בתקשורת מוגזם.

איילת שקד: דודי, להמשיך?

איילת שקד: אתה לא בא להחליף אותי?

דוד אמסלם: איך שאת רוצה.

איילת שקד: השעה כבר מאוחרת.

איילת שקד: אנחנו די עייפים, אז אני מתחילה.

איילת שקד: דודי, כשאתה רוצה להחליף אותי, אתה מוזמן.

איילת שקד: אני רואה שהקואליציה מתכנסת אט-אט.

איילת שקד: "אחד המושגים שלאחרונה קנו שביתה בשיח הפוליטי בישראל הוא ה'משילות'.

איילת שקד: משילות טובה מתוארת לא פעם כקטר חזק המוביל את הרכבת הממשלתית; כמנוע פוליטי רב-עוצמה המצליח לגרור אחריו שורה ארוכה של קרונות עד להגעתם אל היעד, במהירות וביעילות.

איילת שקד: בהתאמה, מושלים טובים נתפסים תדיר כבעלי יכולת לבצע החלטות בהצלחה ובאופן אפקטיבי; ככאלה המכירים דרכים יעילות לנוע על פסי המסילה הציבורית מנקודה א' לנקודה ב', בדרך קצרה ובטוחה.

איילת שקד: "אלא שהדימוי הזה שגוי מן היסוד.

איילת שקד: משילות טובה אינה עוצמת פעולה עיוורת, ובוודאי אינה רק מנוע חזק ואילם.

איילת שקד: היכולת להוציא אל הפועל יעדים, כפי שאלה הוגדרו, היא תנאי הכרחי למשילות טובה, אך בשום אופן איננה תנאי מספיק: משילות טובה נמדדת קודם כול במידת האפשרות שבידי שרי הממשלה לקבוע את היעדים עצמם.

איילת שקד: גורם פוליטי היודע כיצד להביא את הרכבת אל היעד, אבל אינו מסוגל לקבוע את היעד בעצמו, בכיר ככל שיהיה – אינו מושל, אלא קבלן ביצוע; הוא אולי מונה לשר, ואולי הוא גוזר סרטים בסוף הדרך, אבל הוא לא יותר מקבלן.

איילת שקד: "כדי לנוע על מסילה שמישהו אחר הניח אין צורך במנהיגים; נהגים יצליחו לעשות את העבודה לא פחות טוב.

איילת שקד: מהות המשילות אחת: קביעת כיוון התקדמות והצבת יעדים.

איילת שקד: היא דורשת מנבחרי הציבור להניח פסי מסילה חדשים רק אחרי שקבעו בעצמם לאן הם מבקשים להוביל את הרכבת.

איילת שקד: "רכבת המשפט הישראלי נעה לאורך שנים בכיוון מסוים.

איילת שקד: נהגי הקטר, ואולי גם כמה מנוסעי המחלקה הראשונה, התרגלו למסילות הישנות, לתחנות שהרכבת עברה בהן ולנופים שנשקפו מהחלונות שבקרונות.

איילת שקד: לצד המסילות הישנות האלו אני מניחה מאז כניסתי לתפקיד מסילות חדשות; מסילות המושתתות על עקרונות המביאים לידי ביטוי את התפיסה שבשמה נבחרתי לשמש שרת משפטים.

איילת שקד: "בפרקים הבאים אבקש לפרוס בתמצית את עקרונות התפיסה הזו ביחס לאתגרים הגדולים הרובצים לפתחם של אלה שעול המשילות מונח על כתפיהם.

איילת שקד: נתחיל במסעה של הרכבת במקום שבו מתחיל המשפט: בבית המחוקקים הישראלי.

איילת שקד: " אני עושה כאן pause רגע, לפני שאני מגיעה לבית המחוקקים הישראלי, ואני רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, על דו-שיח שהיה לנו – מה?

איילת שקד: לרדת?

דוד אמסלם: איך שאת רוצה.

דוד אמסלם: מבחינתי, תמשיכי.

איילת שקד: אז אני רוצה לדבר על דו-שיח שהיה לנו – – לא דו-שיח; דיברנו כמה אנשים ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: שיחה.

איילת שקד: שיחה, כן.

איילת שקד: – – על התפקיד של הכנסת כמחוקקת וכמפקחת על עבודת הממשלה.

איילת שקד: והסכמנו כולנו שחברי הכנסת מחוקקים יותר מדי ומפקחים פחות מדי; שיכול להיות שאין מספיק כלים לחברי הכנסת לבצע עבודת פיקוח כמו שצריך, וכתוצאה מכך כולנו מחוקקים את עצמנו לדעת.

איילת שקד: צריך לדעת שכשאני אומרת את זה, אני מתכוונת במאות אחוזים ביחס לכל פרלמנט אחר בעולם.

איילת שקד: כנסת ישראל היא שיאנית החקיקה ביחס לכל פרלמנט אחר בעולם.

איילת שקד: ואני חושבת – – –

חיים ילין: אם את חושבת שהחוק הזה לא עושה כלום, למה את מחוקקת אותו?

איילת שקד: אני חייבת להודות, חבר הכנסת חיים ילין, שהרבה מאוד מהחוקים שאנחנו מעבירים, בלשון המעטה, אינם נחוצים, ויש חלק שאף מזיקים.

איילת שקד: כן.

יעל כהן-פארן: כולל החוק הזה.

איילת שקד: אנחנו מחוקקים הרבה יותר מדי, ואני רוצה לציין פה לשבח את חברת הכנסת סתיו שפיר, שאינה מחוקקת הרבה, אבל עוסקת בעבודת פיקוח על הממשלה – שזה די ייחודי בכנסת הזאת – ואני חושבת שטוב יעשו חברי הכנסת אם ילמדו ממנה קצת, כי למרות שהיא עושה לנו, לממשלה, לפעמים חיים קשים, היא עושה את תפקיד הכנסת, תפקיד שהרבה חברי כנסת פה שכחו לעשות.

איילת שקד: יושב-ראש הכנסת לקח על עצמו משימה לתת בידי חברי הכנסת עוד כלים לפיקוח על הממשלה.

איילת שקד: אני רוצה להגיד לכם שכשהשר יריב לוין ואני הצגנו תוכנית לחלק מהשרים על צמצום החקיקה והגברת הפיקוח על הממשלה.

איילת שקד: חלק מהשרים התנגדו זה, כי הם לא רוצים שיחטטו להם במשרד ויפקחו עליהם.

איילת שקד: זה ברור.

איילת שקד: יותר קל להם ככה.

איילת שקד: יותר קל לכולנו כשרים בממשלה להעביר חוקים מיותרים, ושלא יידחפו לנו לענייני המשרד.

איילת שקד: אבל צריך לזכור שהחיים הם גלגל – יום אנחנו נהיה בקואליציה ויום אחד נהיה באופוזיציה, וצריך לתת לחברי הכנסת את היכולת לפקח על עבודת הממשלה.

איילת שקד: אז התחלנו כאן תהליך, ואני קוראת ליו"ר ועדת הכנסת הנכנס, חבר הכנסת מיקי זוהר – אני רואה שהוא לא כאן – חבר הכנסת מיקי זוהר, שייקח את המושכות, ויוביל יחד, אופוזיציה וקואליציה, איזשהו מתווה שיגאל אותנו מהייסורים של החקיקה המיותרת וייתן לחברי הכנסת את היכולת לפקח על עבודת הממשלה.

איילת שקד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם להשיב למסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאיכנס לסוגיה של החוק, ברשותכם, אני רוצה להתייחס לשני דברים שקרו היום.

דוד אמסלם: קודם יואל חסון התווכח: כן התקשרנו, לא התקשרנו ליוסי יונה.

דוד אמסלם: הסיפור הוא מאוד פשוט.

דוד אמסלם: בבוקר ישבנו בלשכת היושב-ראש, ואני סברתי שהיות שחברנו יוסי יונה יושב שבעה על אח שלו, ומוטי יוגב יושב שבעה על אימא שלו, סברתי מכבודנו, אני חושב, לכבד אותם ולסכם שהם בכלל לא במשחק, שאף אחד לא יפנה אליהם בכלל.

דוד אמסלם: יואל חסון אמר לי שהוא יבדוק את זה והוא יחזור אליי, והוא אחרי זה אמר לי שהוא לא תפס את יוסי יונה בערך עד השעה 16:00, משהו כזה, כשדיברנו.

דוד אמסלם: אני חושב שיכולנו לסכם את זה בצורה מכובדת.

דוד אמסלם: יש דברים שהם מבחינתי מעבר לפוליטיקה, צריך להבין.

דוד אמסלם: כבוד של אנשים, בוודאי אנשים שיושבים שבעה – לא הכול אצלי זה עסקים קטנים של פוליטיקה.

דוד אמסלם: אני, דרך אגב, רוצה לספר לך, יואל, שתפסתי את יוסי יונה.

דוד אמסלם: התקשרתי לנחם אותו, בגלל שלא יצא לי לנסוע אליו.

דוד אמסלם: יכול להיות, אמרתי, שמחר בעזרת השם יהיה לי זמן, אני אקפוץ, בגלל שבלי קשר לזה שהוא קולגה הוא גם איש מדהים, איש טוב.

דוד אמסלם: למרות שמדי פעם יש לי מחלוקות איתו, הוא איש עם לב נקי.

דוד אמסלם: אז אני תפסתי אותו.

דוד אמסלם: אבל אני חשבתי, גם אם אתה לא רוצה להגיד לי, אתה רוצה שיהיה משחק פוליטי רגיל – אתה אומר: שמע, דודי, אני לא רוצה להגיד לך.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אני חשבתי, ועדיין חושב, שבשבוע האחרון נחצו פה ונחצים פה קווים אדומים.

דוד אמסלם: אני חושב שקודם כול אנחנו בני אדם, לפני שאנחנו חברי כנסת.

דוד אמסלם: דרך אגב, האיש בציבור – הוא רואה אותנו; הוא לא אוהב את ההתנהגות הזאת.

דוד אמסלם: הוא כמעט חושב שאנחנו סוג של ברברים.

דוד אמסלם: אני מניח שזה כמעט לא קיים בשום מקום.

דוד אמסלם: בן אדם שיושב שבעה, לא עלינו, בוודאי שאנחנו צריכים לתת לו כתף.

דוד אמסלם: זה לא משנה, דרך אגב, על איזו הצבעה בכלל.

דוד אמסלם: אז לכן, כאן בעניין הזה אני שם את הדברים לאשורם, ואני חושב שזה לא יפה.

דוד אמסלם: אני חושב שכאן בכלל צריך להגיע – אני מקווה שלא יקרו לנו עוד דברים מהסוג הזה, בוודאי בתקופות הקרובות, אבל אם חס ושלום יהיה איזשהו אסון למישהו כאן ויקרה לו משהו דומה למה שקורה, אני חושב שבאופן ג'נטלמני, לפחות את זה בואו נשים מחוץ למשחק.

דוד אמסלם: כרגע לא חשוב מאיזה צד, אבל לפחות נכבד את החברים.

דוד אמסלם: דרך אגב, כפי שאמרתי, זה קורה, אני מניח, בכל מקום עבודה – או לא רק מקום עבודה; בכל מקום שיש בו אנשים ובני אדם נורמטיביים, אני מניח שקורים אסונות, אז מצופה שאחד יסייע לשני, בוודאי ובוודאי אנשי ציבור.

דוד אמסלם: וכאן באמת, צר לי, יואל, על ההתנהלות שלך, גם במקרה הזה.

דוד אמסלם: תראו, יש לי איזה משהו פתוח דווקא עם שלח.

דוד אמסלם: אתה יודע, לפני שבוע – איפה הוא?

דוד אמסלם: אני לא רואה אותו.

דוד אמסלם: יש מצב שהוא הבריז?

דוד אמסלם: עפר, תשמע, יש לי משהו אליך.

דוד אמסלם: בשבוע שעבר אני התייחסתי כאן לסוגיית השכר בעקבות מה שאמר פעם אלעזר שטרן, וסיפרתי לחברים של יש עתיד בזמנו את הסיפור שביטן, בוועדה, כשהוא היה יושב-ראש ועדת הכנסת, היה שם דיון אם להצמיד את שכר חברי הכנסת למדד הרגיל או לשכר הממוצע במשק, ודוד באמת רצה להצמיד את זה למדד הרגיל, כמו עובדי המדינה, רק הוא התנה את זה שגם השופטים יהיו שם.

דוד אמסלם: היות שהם לא הסכימו, אז הוא אמר: לא.

דוד אמסלם: ואז הוא אמר לי: תשמע, דודי, בוא נוותר על זה.

דוד אמסלם: אמרתי לו: בכיף, לא אכפת לי, בשמחה.

דוד אמסלם: ובאמת ויתרנו על השכר, ואז התפרסמו בעיתון כל מוותרי השכר.

דוד אמסלם: תתפלאו, עשרה מהם היו – כל מפלגת יש עתיד ויתרו על השכר.

דוד אמסלם: עברה שנה, והפלא ופלא, אני מקריא לך – דרך אגב, כשאתם צעקתם כאן, אתה אמרת לי: תשמע, דודי, זה לא נכון.

דוד אמסלם: מישהו אמר לי כאן:

דוד אמסלם: מה שאתה קורא בעיתון זה נכון?

דוד אמסלם: אמרתי: אתה יודע מה, הטלת ספק בליבי.

דוד אמסלם: קודם כול, אמרתי, עפר, אני ממש מתנצל אם אלה לא הנתונים, אבל אני אבדוק, ובדקתי.

דוד אמסלם: הינה הנתונים של הכנסת בידי – בדיוק מה שאמרתי.

דוד אמסלם: אני אמרתי: חלפה לה שנה, ומדובר ב-2017, ואתם בעצם – אין עיתונים, אין כלום, הרכבת יצאה מהתחנה, והפלא ופלא, היחיד שוויתר מיש עתיד זה בן אדם אחד.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להגיד לך משהו.

יעל גרמן: אדוני, כולם תורמים.

יעל גרמן: תקשיב, אל תיתן לדעות שלך לבלבל את העובדות.

יולי יואל אדלשטיין: גרמן, נו.

דוד אמסלם: עכשיו, בוא תראה.

דוד אמסלם: אני אתייחס גם לטענה של גרמן.

דוד אמסלם: אני אגיד לך מה הפריע לי.

דוד אמסלם: יש בסוף התפלגות נורמלית בכנסת.

דוד אמסלם: נניח שוויתרו 30% – בדרך כלל זה התפזר 30% בכל מפלגה.

דוד אמסלם: אצלכם זה היה 100% בגלל שמישהו נתן הנחיה, אחרת זה לא יכול לעבוד – –

עפר שלח: – – –

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: תן לי עד הסוף.

דוד אמסלם: – – ומ-100% זה ירד ל-10%.

דוד אמסלם: אז משהו פה – הבנתי שעברה חלפה לה התהילה, אולי את הכותרת בעיתון קיבלתם, לא חשבתם שמישהו יעשה על זה איזשהו follow up, אז למה לוותר על הכסף?

דוד אמסלם: ולכן, אני חושב שזה הדבר שאני אז טענתי שאצלכם – לא אתה אישית – אני באופן בסיסי לא אוהב, ואני חושב שהתכונה הכי גרועה כמעט היא שיש צביעות שמהולה בהתחסדות.

דוד אמסלם: אני תמיד אומר: איפה שיש את ההתחסדות הכי גדולה – שם יש את השחיתות הכי גדולה בדרך כלל.

דוד אמסלם: ולכן, זה מה שאני רואה כאן.

דוד אמסלם: זאת אומרת, מהנתונים שאני רואה – וכשהתחלתי לדבר אתם צעקתם: מה פתאום, אתה מדבר לא לעניין, זה לא נכון – והינה הנתונים.

דוד אמסלם: אני אעביר לך אותם – הינה הם בפניי – –

עפר שלח: תאמין לי שאני מוותר – – –

דוד אמסלם: – – של הכנסת.

דוד אמסלם: של הכנסת.

דוד אמסלם: אני אעביר לך אותם.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי מה שאמרה חברת הכנסת גרמן.

דוד אמסלם: תראה, אנחנו, בחיינו, כל אחד יש לו את התרומות שהוא תורם לעצמו, לא משנה מאיפה הוא בא.

דוד אמסלם: אני לא מספר לך מה התרומות שלי, זה לא חשוב.

דוד אמסלם: ולכן זה רק מראה, דרך אגב, את כיוון ההתנהלות.

דוד אמסלם: זה כיוון ההתנהלות שאני חושב שהוא לא נכון.

דוד אמסלם: אני חושב, כפי שאמרתי קודם, שזה סוג של צביעות מהולה בהתחסדות.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, כשלא רואים אתכם, אתם באמת לא צדיקים, אבל אתם עושים כל הזמן קולות ורעשים של צדיקים.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי הנושא של חוק המרכולים, מה שנקרא "חוק המרכולים".

דוד אמסלם: תראו, גם כאן אתם בעצם מטעים את עם ישראל, בדיוק כמו שעשיתם בחוק ההמלצות.

דוד אמסלם: רבותיי, החוק הזה לא משנה שום סטטוס במדינת ישראל.

דוד אמסלם: עניין אותי דבר אחד – רק שתבינו מה המצב היום; חבר הכנסת עמיר פרץ, מה המצב היום.

דוד אמסלם: היום – דרך אגב, יש ערים, ואלה הערים המדוברות, שיש בהן חוק עזר עירוני שאסור לפתוח בשבת כל מיני דברים; חוק, דרך אגב, חוק מדינה.

רויטל סויד: מה עם כל הערים שעכשיו עושים בהן את התקנות?

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אני מסביר לך מה שאתה יודע, אבל אין לי ברירה, אני חייב להסביר לך.

עמיר פרץ: עכשיו הוא מסביר.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: עכשיו, מישהו החליט שיש חוקים סלקטיביים.

דוד אמסלם: את זה אנחנו לא אוכפים – למה?

דוד אמסלם: לא בא לנו – ואת זה אנחנו אוכפים.

דוד אמסלם: ועכשיו, אתה יודע, זה מזכיר לי את הטענה של הקוזק הנגזל.

דוד אמסלם: עכשיו פתאום שואלים: חבר'ה, בואו אולי נפקח גם על העניין הזה של החוק.

דוד אמסלם: אומרים: מה פתאום?

דוד אמסלם: זה חוק שלא נועד לפיקוח.

דוד אמסלם: באופן מעשי אני רוצה לומר, חוק שעות עבודה ומנוחה זה חוק סוציאלי שמי שחוקק אותו זה לא הליכוד.

דוד אמסלם: זה חוק שחוקקו אותו אנשים שבהגדרה לא היו דתיים.

דוד אמסלם: בכלל, האידיאולוגיה שלהם הייתה לא דתית, מפא"יניקים שבאו לארץ.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו המתנה שעם ישראל נתן לעולם.

דוד אמסלם: בוועדה הגיע איזה מישהו – אתם שמעתם אותו, מי שחבר בוועדה – בן אדם לא דתי, בא וטען שיום השבת זה היום שבעצם הוא הולך עם ילדיו, בגלל שהוא גם גרוש, ועבודה בשבת – דרך אגב, קחו את הנתון – היא מוסיפה 40% לפדיון, כולל ראשון ושני.

דוד אמסלם: אז תבינו שיש פה באמת גם חוסר הגינות ושוויוניות.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה גם שומר על החוק וגם מתקיפים אותך וגם ההכנסות שלך נופלות, ובסופו של דבר אתם מתרעמים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, החוק הזה לא בא לשנות שום סטטוס.

דוד אמסלם: תאמינו לי, זה המצב, וזה יישאר כמו שהיום בדיוק.

דוד אמסלם: ולכן, תושבי מדינת ישראל, אל חשש: אף קיוסק לא ייסגר, אף פיצוצייה, ותבדקו אותי אם בחודשים הקרובים יקרה משהו.

דוד אמסלם: אבל האופוזיציה תעשה מזה הון, כרגיל.

דוד אמסלם: היא תנסה גם להפיץ לכם אינפורמציה שקרית.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי המגזר הדרוזי, וגם הערבי.

דוד אמסלם: זה בכלל לא קשור.

דוד אמסלם: שר הפנים לעולם לא יחתום.

דוד אמסלם: הרי זה בוודאי ובוודאי יום שאתם יכולים לעסוק בו במסחר.

דוד אמסלם: אין שום סיבה שלא.

דוד אמסלם: זה לא קשור לעניין בכלל, לכן, אני אומר, אתם לא צריכים לחשוש, לא במגזר הערבי ולא במגזר הדרוזי, מהנושא הזה.

דוד אמסלם: רבותיי, לפני שאני יורד, אני מבקש לתת הנחיות להצבעה.

דוד אמסלם: קודם כול, אנחנו נמצאים פה – רק שנייה, קואליציה – אנחנו נמצאים פה ברוב דחוק.

דוד אמסלם: אני מבקש, באמת, כולם להתרכז.

דוד אמסלם: לא טלפונים, לא לקרוא איזו עבודה.

חיים ילין: אתה נותן מהדוכן?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: יש לי זכות דיבור, אתה יודע.

ג'מאל זחאלקה: את זה אף פעם לא שמעתי – – –

דוד אמסלם: אני פעם אמרתי לך מה – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה מנצל את ההזדמנות – – – דבר כזה לא קרה.

דוד אמסלם: זחאלקה, אתה מנצל את הבמה הזאת כל יום לא לדבר על מה שצריך.

דוד אמסלם: אני רוצה שתי דקות, פעם אחת.

דוד אמסלם: אתה יודע, אמרתי לך, בצד הזה כולם עושים מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: כשאנחנו פעם אחת רוצים לדבר כמה דקות, אסור לנו.

דוד אמסלם: זה הסיפור.

ג'מאל זחאלקה: אבל אין לזה תקדים.

דוד אמסלם: לכן אני אצמצם.

אחמד טיבי: מי שבעד – מצביע בעד.

אחמד טיבי: מי שנגד – נגד.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, רבותיי, אני מבקש, נא להקפיד על ההצבעות, לשים לב ובאמת לשמוע, להיות מרוכזים ולא לטעות.

דוד אמסלם: אם אנחנו טועים ברוב הזה, אז אנחנו צריכים לעשות הפסקה ושוב פעם לרדת לוועדה, ואנחנו לא רוצים.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים למנוע את זה.

דוד אמסלם: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: לי אין הנחיות הצבעה, אבל יש לי הנחיה אחת: להיות בשקט במהלך ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם דאגנו לכך שבתאים יהיו רק אנשים שצריכים להיות שם, אבל גם הם מתבקשים שלא לעשות רעש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שמתחילים להצביע, וכדי למנוע מחלוקות ואי-הבנות אחר כך, מכשיר ההצבעה של חבר הכנסת אייכלר לא עובד, כך הודיעו לי אנשי המחשבים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן כל עוד חבר הכנסת אייכלר ישב במקומו ולא יקום, ולא יבקש ממני אחרת, אני אספור את קולו כאילו הצביע עם הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הודעתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מתכוון כל פעם להתייחס לזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: יש סיכום בין הקואליציה לאופוזיציה לגבי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אני כולי תקווה, ואפילו בטוח, שיכבדו את כל הסיכומים האלה לגבי הצבעות שמיות ואופי ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: גם נמסרה לי רשימת ההסתייגויות שכבר הוסרו על ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: להצעת חוק – – –

יואב קיש: היושב-ראש, אני מסיר גם את ההסתייגויות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נגיע לזה.

יולי יואל אדלשטיין: מסומן לי שגם חברי הקואליציה שהיו להם הסתייגויות הסירו איפה שצריך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2017, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק קיימת הסתייגות של חברי הכנסת סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, עודד פורר ויוליה מלינובסקי – להלן: קבוצת סיעת ישראל ביתנו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לשם החוק לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 56, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מה ההתרגשות?

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו לא קיבלנו את ההסתייגות לשם החוק, לכן מצביעים על שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 58 נגד – 57 נמנעים – אין שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, 57 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק התקבל כנוסח הוועדה.

יצחק הרצוג: כתוב 57.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו סדרת הצבעות ארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, 57 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר אחת ולתמיד: חבר הכנסת אייכלר לא יכול להצביע אלקטרונית, כך הודיעו לי אנשי מחשבים.

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד הוא יושב במקומו, אני סופר את הקול שלו יחד עם קולות הקואליציה, כל עוד הוא לא הודיע לי לספור את הקול שלו אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מאוד מבקש, אפשר להתרכז לחמש דקות, לא לשלוש שעות.

יולי יואל אדלשטיין: הודעתי את זה לא מכיוון שאני נהנה למסור פה הודעות ב-02:00.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לפני סעיף 1, הסתייגות מס' 2, של חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חברי הכנסת איתן כבל ויחיאל חיליק בר לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ועמיר פרץ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 3, בעדה – 57, נגדה – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של חברות הכנסת מרב מיכאלי ורויטל סויד לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 5, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של חברי הכנסת איתן כבל ויואל חסון לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של חברי הכנסת מיקי רוזנטל וזוהיר בהלול לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של חברי הכנסת רויטל סויד ואיתן ברושי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של חברת הכנסת תמר זנדברג לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8, בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א' להסתייגות 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (א) של חברת הכנסת תמר זנדברג לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם הסתייגות לחלופין ב'.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ב) של חברת הכנסת תמר זנדברג לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 9, עדיין לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של חבר הכנסת יאיר לפיד לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של חבר הכנסת יאיר לפיד לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של חברת הכנסת יעל גרמן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12, לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של חברת הכנסת יעל גרמן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של חבר הכנסת מאיר כהן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 – 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של חבר הכנסת מאיר כהן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 15.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של חבר הכנסת יעקב פרי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של חבר הכנסת יעקב פרי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 17.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של חבר הכנסת עפר שלח לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יואל חסון: יש פה תיקו, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: להפך, יש פער של שני קולות.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של חבר הכנסת עפר שלח לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יצחק הרצוג: אדוני, יש בעיה טכנית.

יולי יואל אדלשטיין: אז מי לא מצביע?

יולי יואל אדלשטיין: תראו מי לא מצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (19) של חבר הכנסת חיים ילין לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו שימו לב, חבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב ללוח, אולי תראו מי לא נקלט או מי לא מצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 20.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (20) של חבר הכנסת חיים ילין לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, כולל חברת הכנסת ציפי לבני, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: תנסי עוד פעם עכשיו, בהצבעה הבאה, חברת הכנסת לבני, ונראה מה יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (21) של חברת הכנסת קארין אלהרר לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 22.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של חברת הכנסת קארין אלהרר לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 23.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של חבר הכנסת יואל רזבוזוב לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 24.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (24) של חבר הכנסת יואל רזבוזוב לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 25.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת עליזה לביא לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 26.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אלעזר שטרן לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, המליאה הסירה את כל ההסתייגויות לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת יואב קיש ודוד אמסלם הסירו את הסתייגות מס' 28, הסירו את הסתייגות מס' 29, אבל מבקשים להצביע על הסתייגות לחלופין ל-29.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגות של חבר הכנסת דוד אמסלם לחלופין ל-29.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 71 נגד – 41 נמנעים – 1 ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת דוד אמסלם לסעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 71 בעד, 41 נגד, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין 29 התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 30, של חברי הכנסת יצחק הרצוג וציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (30) של חברי הכנסת יצחק הרצוג וציפי לבני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 31 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 32.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (32) של חברות הכנסת ציפי לבני, שלי יחימוביץ וסתיו שפיר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 32 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגות – חברי ש"ס ויהדות התורה, אתם לא רוצים להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 33.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (33) של חברות הכנסת ציפי לבני ושלי יחימוביץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 33 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 35.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסתייגות 35?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (35) של חברי הכנסת סתיו שפיר ואיציק שמולי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 36 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-37.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (37) של חברי הכנסת איציק שמולי ועמר בר-לב לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 38.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (38) של חברי הכנסת עמר בר-לב ויחיאל חיליק בר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 39 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (39) של חברי הכנסת יחיאל חיליק בר ועמיר פרץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (40) של חברי הכנסת עמיר פרץ ומרב מיכאלי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 41.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (41) של חברי הכנסת מרב מיכאלי ואיתן כבל לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 42, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 42.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (42) של חברי הכנסת איתן כבל ומיקי רוזנטל לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 43.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (43) של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ורויטל סויד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 44.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (44) של חברי הכנסת רויטל סויד ויואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 45.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (45) של חברי הכנסת יואל חסון וזוהיר בהלול לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 46 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (46) של חברי הכנסת זוהיר בהלול ואיתן ברושי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 56, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (47) של חברי הכנסת איתן ברושי ומיכל בירן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 48 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 49.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (49) של חברי הכנסת נחמן שי וקסניה סבטלובה לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 50.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (50) של חברות הכנסת קסניה סבטלובה ואיילת נחמיאס ורבין לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51, 52 ו-53 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 54.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (54) של חברי הכנסת יעל כהן-פארן וסאלח סעד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 55.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (55) של חברי הכנסת סאלח סעד ולאה פדידה לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (56) של חברי הכנסת לאה פדידה ויצחק הרצוג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (57) של חברי הכנסת יצחק הרצוג וציפי לבני לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 54 בעד, 57 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יואל חסון: מה קרה פה?

יואל חסון: היו תקלות, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 58.

יולי יואל אדלשטיין: כמה שיהיה יותר שקט כך תוכלו להתרכז.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים – הסתייגות 58.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (58) של חברות הכנסת ציפי לבני ושלי יחימוביץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-59.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (59) של חברות הכנסת שלי יחימוביץ וסתיו שפיר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 60.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (60) של חברי הכנסת סתיו שפיר ואיציק שמולי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 61.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (61) של חברי הכנסת איציק שמולי ועמר בר-לב לסעיף 1 לא נתקבלה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מצביעה ולא נלחץ לי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, דווקא רשום.

יולי יואל אדלשטיין: בהסתייגות מס' 61 – 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 62.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (62) של חברי הכנסת עמר בר-לב ויחיאל חיליק בר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 63.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 62 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (63) של חברי הכנסת עמיר פרץ ואיתן כבל לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 64 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 63 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (64) של חברי הכנסת מרב מיכאלי ומיקי רוזנטל לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 65 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 66.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 64 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (66) של חברות הכנסת קסניה סבטלובה ואיילת נחמיאס ורבין לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 67.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 65 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (67) של חברי הכנסת זוהיר בהלול ואיתן ברושי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 68.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 66 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (68) של חברי הכנסת איתן ברושי ומיכל בירן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 69.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (69) של חברי הכנסת מיכל בירן ונחמן שי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 70.

יואל חסון: אני מבקש על זאת שמית.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 70 הוגשו חתימות של האופוזיציה להצבעה שמית?

יולי יואל אדלשטיין: הגישו חתימות, והמזכירות תיערך לקיום הצבעה שמית להסתייגות מס' 70.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 70, לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, ברגע שתהיו ערוכים אתם יכולים להתחיל בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – בעד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד אילן גילאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד יוסף עטאונה – בעד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח נורית קורן – אינה נוכחת יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

ישראל אייכלר: המזכירה תקרא עכשיו לאנשים שלא נכחו בפעם הקודמת.

ישראל אייכלר: היא תקרא עוד פעם את הרשימה, ומי שרוצה יוכל להצטרף.

יואל חסון: אני לא הצבעתי.

ישראל אייכלר: חכה, חכה, היא תקרא לך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) שרן השכל – אינה נוכחת חנין זועבי – אינה נוכחת יואל חסון – בעד מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת סופה לנדבר – אינה נוכחת מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד איילת נחמיאס ורבין – בעד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד איוב קרא – נגד

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להצביע ומזכירת הכנסת לא קראה בשמו או בשמה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לספור את הקולות ולהגיש לי את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנמשיך בהצבעות אני מודיע שבהסתייגות מס' 70 היו 55 קולות בעד ההסתייגות ו-58 קולות נגד ההסתייגות, לכן הסתייגות 70 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 71.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 68 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (71) של חברות הכנסת קסניה סבטלובה ואיילת נחמיאס ורבין לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 50 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 72.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 69 בעד ההסתייגות – 53 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (72) של חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין ויוסי יונה לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 53, 58 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 73 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 74.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: 73 הוסרה, ו-74 – אנחנו כרגע מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 70 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (74) של חברי הכנסת יוסי יונה ואיל בן ראובן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 75.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 71 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (75) של חברי הכנסת איל בן ראובן ויעל כהן-פארן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 75 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 76 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 72 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (76) של חברי הכנסת יעל כהן-פארן וסאלח סעד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 77–83 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 84.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 73 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (84) של חברי הכנסת עמר בר-לב ויחיאל חיליק בר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 85.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 74 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (85) של חברי הכנסת יחיאל חיליק בר ועמיר פרץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 86 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 75 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (86) של חברי הכנסת עמיר פרץ ומרב מיכאלי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 87 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 76 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (87) של חברי הכנסת מרב מיכאלי ועמיר פרץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 88–107 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על ההסתייגות מס' 108.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 77 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (108) של חבר הכנסת נחמן שי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 109.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 78 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (109) של חבר הכנסת נחמן שי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, 110–114 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 115.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 79 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (115) של חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ותמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 116.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 80 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (116) של חברי הכנסת יוסי יונה ואיל בן ראובן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 117–121 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 122.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 81 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות (122) של חבר הכנסת איציק שמולי לסעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: עברה ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: ישבת במקומך, אדוני?

ז'קי לוי: הוא לא זז – – – זה לא עובד.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר בן-דהן, אתה הצבעת?

יולי יואל אדלשטיין: אתה לחצת על הכפתור?

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר לפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר בן-דהן, יש לנו גם ערוץ הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבין את המשמעות?

אלי בן-דהן: מה?

יולי יואל אדלשטיין: אתה לחצת על הכפתור בזמן ההצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: גם השר גלנט לחץ על הכפתור בזמן ההצבעה?

יואב גלנט: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע אותך.

קריאה: הוא פה.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא מספיק שהוא פה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להבין אם לחצת.

יולי יואל אדלשטיין: השר גלנט לא משיב לי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה אומר, סגן השר בן-דהן, שלחצת על הכפתור?

אלי בן-דהן: אני חושב שכן.

קריאות: – – –

יואל חסון: מה זה "אתה חושב"?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה "חושב שכן"?

יואל חסון: אין דבר כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לחצת על הכפתור בזמן ההצבעה או לא?

יולי יואל אדלשטיין: אם לא – אז לא.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 122 התקבלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: תירגעו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בהצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בהצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: 123 הוסרה; 124 הוסרה; 125 הוסרה; 126 הוסרה; 127 הוסרה; 128 הוסרה.

יואב גלנט: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהתקדים אומר שזה על גבול העבירה הפלילית, אני לא רוצה לסבך אותך בשום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה לא בטוח, אתה לא הצבעת, מבחינתי.

יולי יואל אדלשטיין: 129 הוסרה; 130 הוסרה; 131 הוסרה; 132 הוסרה, 133–138 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בהצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 139.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 82 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (139) של חבר הכנסת סאלח סעד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 139 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני לא יכול לנהל הצבעות ברעש הזה.

יואל חסון: אני מציע לפטר את חברי הממשלה שטעו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 141–158 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגות 159.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 83 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (159) של חבר הכנסת יצחק הרצוג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 160 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: 161 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 84 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (161) של חברת הכנסת שלי יחימוביץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 162–172 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות 173.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 85 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (173) של חברת הכנסת תמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 174 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 86 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (174) של חברת הכנסת תמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 56, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 175 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 87 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (175) של חברת הכנסת תמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגויות 176, 177 ו-178 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 179.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 88 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (179) של חברת הכנסת תמר זנדברג לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 181, 182 ו-83 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע מצביעים על הסתייגות 184.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 89 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (184) של חבר הכנסת אילן גילאון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 185 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 90 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (185) של חבר הכנסת אילן גילאון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 186–189 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע כרגע על הסתייגות 190.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 91 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (190) של חבר הכנסת אילן גילאון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 195–203 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות 204.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 92 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (204) של חבר הכנסת עיסאווי פריג' לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 205.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 93 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (205) של חבר הכנסת עיסאווי פריג' לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, מ-206 ועד 228, כולל – הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע על הסתייגות 229.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 94 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (229) של חבר הכנסת מוסי רז לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 230 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 95 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (230) של חבר הכנסת מוסי רז לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 231 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 96 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (231) של חבר הכנסת מוסי רז לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 עד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 232 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 233.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 97 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (233) של חבר הכנסת מוסי רז לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 233 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, 234 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים ל-235.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 98 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (235) של חבר הכנסת מיקי לוי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 236 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 99 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (236) של חברי הכנסת יואל חסון ואלעזר שטרן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 237 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 100 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (237) של חבר הכנסת יאיר לפיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 238 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 101 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (238) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 239–243 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הסתייגות 244.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 102 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (244) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 245 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 246.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 103 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (246) של חברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 246 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 247 ו-248 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 249.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 104 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (249) של חבר הכנסת מאיר כהן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 250.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 105 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (250) של חבר הכנסת מאיר כהן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 251 ו-252 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 253.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 106 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (253) של חבר הכנסת מאיר כהן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 254 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 107 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (254) של חבר הכנסת מאיר כהן לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 255 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 256.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 108 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (256) של חבר הכנסת יעקב פרי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 256 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 257 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 258.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 109 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (258) של חבר הכנסת יעקב פרי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 259 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 110 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (259) של חבר הכנסת יעקב פרי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 260, 261 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 262.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 111 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (262) של חבר הכנסת יעקב פרי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 263–266 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 267.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 112 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (267) של חבר הכנסת עפר שלח לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מ-268 עד 277, כולל, הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 278.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 113 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (278) של חבר הכנסת חיים ילין לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 279–281 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 282.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 114 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (282) של חברת הכנסת קארין אלהרר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 283 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 115 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (283) של חברת הכנסת קארין אלהרר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 284 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 285.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 116 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (285) של חברת הכנסת קארין אלהרר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 286 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 117 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (286) של חברת הכנסת קארין אלהרר לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, מ-287 ועד ל-341 הוסרו ההסתייגות, ולכן נצביע על 342.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 118 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (342) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 342 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 343–347 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על 348.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 119 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (348) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: 348 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 349 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 120 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (349) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יש הסתייגויות – – –

יולי יואל אדלשטיין: 349 – התוצאה: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

יואל חסון: יש הסתייגויות של ישראל ביתנו שיכול להיות שהיו במכלול והוסרו בטעות.

יואל חסון: להבא, אם יש הסתייגויות של ישראל ביתנו, תשאל את יוליה.

יוליה מלינובסקי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלתי בינתיים הודעה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שמבקשת להסיר את ההסתייגויות 360, 361 ו-362.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהסתייגות 350, ויש בקשה מהקואליציה להצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: 350 – הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי המזכירה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – בעד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד

ישראל אייכלר: אני מבקש שקט קצת, בבקשה.

ישראל אייכלר: לא שומעים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד אילן גילאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – בעד מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד יוסף עטאונה – בעד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

ישראל אייכלר: המזכירה בבקשה תכריז עוד פעם את כל השמות של האנשים שלא היו פה.

ישראל אייכלר: מבקשים שקט, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) שרן השכל – אינה נוכחת מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת סופה לנדבר – אינה נוכחת מרב מיכאלי – אינה נוכחת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת טלי פלוסקוב – אינה נוכחת עיסאווי פריג' – בעד

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מישהו שלא הצביע ומעוניין לעשות זאת?

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה את חברת הכנסת יעל כהן-פארן, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) יעל כהן-פארן – בעד

יולי יואל אדלשטיין: גם חברת הכנסת סבטלובה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) קסניה סבטלובה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: עוד מישהו, חברים, חברי הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אין.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, יש תוצאות ההצבעה, ואנחנו נמשיך מייד עם ההצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מזכיר לכם, הצבענו על הסתייגות 350.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני לא שומע את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בהסתייגות 350 – 56 קולות בעד, 58 קולות נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 350 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 351.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 121 בעד ההסתייגות – 55 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (351) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 55 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 352 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 122 בעד ההסתייגות – 55 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (352) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 55 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 353 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 123 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (353) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 354, של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי ויוסף עטאונה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: .

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 124 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (354) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 355 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 125 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (355) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 356 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 126 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (356) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 357 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 127 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (357) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 357 – התוצאה היא 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 358 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 128 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (358) של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב – – –

מכלוף מיקי זוהר: רגע.

מכלוף מיקי זוהר: רגע.

מכלוף מיקי זוהר: רק שנייה.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הסתייגויות 359–362 הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: זה משאיר אותנו ללא הסתייגויות לסעיף 1 יותר.

יולי יואל אדלשטיין: התקבלו שתי הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה מבקש להודיע לנו משהו.

יולי יואל אדלשטיין: תיגש למיקרופון באולם ותודיע מה שיש לך להודיע.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 91 לתקנון הכנסת, אני מבקש מהכנסת להחזיר לוועדה – בעניין החרגת בתי ממכר למוצרים למטבח מהגדרת "עסקים" שבסעיף 258א המוצע – –

קריאה: – – –

דוד אמסלם: למה לכם להפריע.

דוד אמסלם: – – לפקודת העיריות, ובעניין זה בלבד.

דוד אמסלם: אני מודיע בזה כי אם תתקבל בקשתי, תתכנס הוועדה בראשותי בעוד חצי שעה באולם הוועדה.

דוד אמסלם: תודה.

קריאה: למה חצי שעה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו שמענו את – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אם אתם רוצים לקצר את הזמן, תגידו לי עכשיו.

דוד אמסלם: אם אתם רוצים בעוד עשר דקות, תגידו "עשר דקות".

דוד אמסלם: יש הסכמה, יואל?

יואל חסון: רבע שעה.

דוד אמסלם: רבע שעה?

אחמד טיבי: התשובה היא כן.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: בעוד רבע שעה באולם הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שמעתם את ההודעה של יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, ואנחנו צריכים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע בעד, מצטרף לבקשתו של חבר הכנסת דוד אמסלם להחזיר את הסעיף לוועדה; מי שמצביע נגד, מתנגד לבקשת היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 129 בעד ההצעה להחזיר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – 57 נמנעים – אין ההצעה להחזיר את הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, 57 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את בקשת יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מכריזים על הפסקה בדיוני המליאה עד שוועדת הפנים תחזיר את הסעיף למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: הפסקה.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, המליאה אישרה את בקשת יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, ואנחנו מכריזים על הפסקה עד שהוועדה תחזיר את הסעיף למליאה.

בשעה 03: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: דיני מנוחה זה מתאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): יושב-ראש הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול בקרנות פנסיה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מיכל בירן, פ/2442, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1175; דברי הכנסת, חוברת זו, עמ' 26103; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הפנים, אתה מעוניין להציג את החוק?

יולי יואל אדלשטיין: לא מעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נזכיר את הסיטואציה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר מצביע כרגיל.

יולי יואל אדלשטיין: אם תהיה תקלה, מייד להרים יד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו אישרנו את בקשתו של יושב-ראש ועדת הפנים למשוך את סעיף 1 לחוק לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שהסתיימו שם הדיונים, והוגשו גם הסתייגויות חדשות לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו עכשיו נצביע על ההסתייגויות לסעיף 1, אני אלך לפי המספור החדש שקיבלו ההסתייגויות בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 1, לסעיף 1 לחוק, של חברי הכנסת יואל חסון, לאה פדידה, סתיו שפיר, יחיאל חיליק בר, מיכל בירן, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, יעל גרמן, חיים ילין, אלעזר שטרן, קארין אלהרר, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי, יוסף עטאונה ומיכל רוזין – להלן: קבוצת חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 130 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 131 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 132 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 133 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 134 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 135 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת חבר הכנסת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 136 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 137 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 138 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 139 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 140 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 141 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 59 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 142 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 57, נגד 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 143 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד 57, נגד 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 15.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 144 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 145 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 17.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 146 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 18.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 147 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (18) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 19.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 148 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (19) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 20.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 149 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (20) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 21.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 150 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (21) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 22.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 151 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 23.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 152 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (23) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 24.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 153 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (24) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 25.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 154 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (25) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 26.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 155 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אי ההסתייגות (26) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 27.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 156 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (27) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 28.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 157 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (28) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 29.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 158 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (29) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 30.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 159 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (30) של קבוצת חבר הכנסת יואל חסון לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 57 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב – טוב, אפשר להירגע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב: המליאה הסירה את כל ההסתייגויות שהוגשו לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 160 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 58 נגד – 57 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, 57 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את סעיף 1, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 יש הסתייגות של חבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 161 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יעקב פרי לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 31, לסעיף 2: בעד ההסתייגות – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו כרגע נצביע על סעיף 2, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו לו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 162 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 58 נגד – 57 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, 57 נגד, אפס נמנעים, גם סעיף 2 אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש עוד סדרה של הסתייגויות אחרי סעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 32 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 163 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (32) של חברי הכנסת מרב מיכאלי ועמר בר-לב אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות – 57, נגד – 58.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 33.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 164 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 34.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 165 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת לאה פדידה ועמיר פרץ אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, חברי הכנסת, הסתייגות מס' 35 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 166 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת יוסי יונה ויחיאל חיליק בר אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 36, 37 ו-38 הוסרו על ידי המגישים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 39.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 167 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מוסי רז אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 39 – 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לחלופין ל-39.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 168 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת מוסי רז אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 40.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 169 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים ילין אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 41 ו-42 הוסרו על ידי המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים כרגע על הסתייגות מס' 43 אחרי סעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 170 בעד ההסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת עליזה לביא אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 44.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 171 בעד הסתייגות – 57 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות (44) של חבר הכנסת אלעזר שטרן אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

דוד אמסלם: הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו אישרנו את שם החוק, את סעיף 1 ואת סעיף 2, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

דוד אמסלם: עכשיו זה הקריאה השלישית?

דוד אמסלם: שמית.

יולי יואל אדלשטיין: הקואליציה מבקשת קריאה שמית, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי המזכירה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – נגד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – נגד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד יעל כהן-פארן – נגד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – נגד ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – נגד מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד סאלח סעד – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד יוסף עטאונה – נגד חמד עמאר – נגד לאה פדידה – נגד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) שרן השכל – אינה נוכחת מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת טלי פלוסקוב – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שלא הצביע?

יולי יואל אדלשטיין: מישהי שלא הצביעה?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה, ההצבעה הסתיימה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, נא לספור את הקולות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תוצאה מפתיעה בהצבעה בקריאה שלישית – הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, בקריאה שלישית בעד החוק, 58, נגד החוק 57.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1185); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6) (אצילת סמכות לסגן שר), לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6) (אצילת סמכות לסגן שר), אשר גובשה במשרד המשפטים, מבקשת לתקן את סעיף 33 לחוק-יסוד הממשלה, אשר עניינו אצילת סמכויות, ולקבוע כי כאשר ראש הממשלה מכהן כשר הממונה על המשרד, יהיה הוא רשאי לאצול את סמכותו גם לסגן שר באותו משרד.

איילת שקד: ההצעה משנה את המצב המשפטי הקיים, אשר לפיו שר אינו רשאי לאצול מסמכויותיו הסטטוטוריות לסגן שר.

איילת שקד: על פי התיקון, סגן שר שמונה במשרד שראש הממשלה מכהן בו כשר, יוכל מעתה להפעיל סמכויות סטטוטוריות שיואצלו אליו על ידי השר.

איילת שקד: בכך התיקון ירחיב את מסגרת העניינים, שראש הממשלה המכהן כשר יהיה רשאי למסור לסגן שר שמונה באותו משרד, בהתאם לאמור בסעיף 25(ב) לחוק-היסוד.

איילת שקד: סגן השר, על פי התיקון, יהיה רשאי לקדם ולהפיץ תזכירי חוק ממשלתיים בענייני משרדו.

איילת שקד: סגן השר מהסוג החדש יהיה רשאי, בנוסף, לחתום על מינויים שהסמכות למנותם הועברה אליו מכוח חוקים שהואצלו לו.

איילת שקד: יחד עם זאת, התיקון אינו משנה את המבנה המשטרי הבסיסי, אשר מבחין בין תפקידו של שר כחבר הממשלה וכממונה על משרד לבין תפקידו של סגן שר כמסייע בידי השר.

איילת שקד: התיקון המוצע אינו גורע ממעמדו ומאחריותו של שר כממונה על משרד ועל ביצועם של חוקים, כפי שהטילה עליו הכנסת.

איילת שקד: וכמובן, אצילת סמכות לידי סגן שר אינה הופכת אותו לשר או לחבר ממשלה.

איילת שקד: סמכויות הנתונות לשר כחבר הממשלה ושטבועות בתפקידו כשר לא יהיו ניתנות מכוחו לאצילה לסגן שר.

איילת שקד: בכלל זאת, לא ניתן לאצול לסגן שר את הסמכות ליטול את הסמכות ליטול חלק בהצבעות ובהחלטות של הממשלה, להיות חבר בוועדת שרים, להגיש הצעות החלטה לממשלה או לוועדות שרים וכיוצא באלו.

איילת שקד: בנוסף, לא ניתן יהיה לאצול לסגן שר את הסמכות להתקין תקנות, כפי שהחוק היום אינו מאפשר לשר לאצול סמכות זו לשום עובד ציבור.

איילת שקד: לאור האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים איילת שקד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

מיקי רוזנטל: חקיקה מיותרת.

יואל חסון: יש סיכום על מסגרת הדיון פה – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אתה מוזמן למזכירות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, בוקר טוב.

תמר זנדברג: על אירוע כזה נאמר: ויהי ערב, ויהי בוקר, חוקי השחיתות.

תמר זנדברג: אנחנו עכשיו דנים על החלק השני של הקומבינה, על החלק השני של השוחד הפוליטי, שהביא לזה שאנחנו בשעות האחרונות אישרנו חוק שהביא כאן כמעט להתפרקות הקואליציה ולהתפוררות הממשלה, ועכשיו אנחנו מצביעים על החלק השני של הדיל.

תמר זנדברג: אז דעו לכם, חברות וחברים, שאנחנו כאן חלק ממשחק, חלק מהישכבות על הגדר ומשכפוץ שלך, אדוני ראש הממשלה, שהשלטת כאן טרור ואימה, במטרה לשמר את הכיסא שאתה יושב עליו.

אורן אסף חזן: נו באמת – – –

תמר זנדברג: וכל שאר חברי הקואליציה – –

אורן אסף חזן: עד כדי כך את – – – זה ראש הממשלה.

תמר זנדברג: – – המקסימום שהאמיצות והאמיצים כאן יכלו לעשות זה להיעדר.

תמר זנדברג: בוקר טוב, חברת הכנסת שרן השכל, מקווה שישנת טוב הלילה.

תמר זנדברג: האומץ שלך, שהופגן מול בית הדין של הליכוד, בהחלט חסר כאן, בספסלי הקואליציה – –

אורן אסף חזן: קחי אותה אלייך – – – אם את כל כך מהללת אותה.

תמר זנדברג: – – שזרמו כאן, כמו בשתיקת הכבשים, אחד אחרי השני, ועכשיו משלימים את הדיל להגנת שלמות הקואליציה.

תמר זנדברג: זה מה שאנחנו רואים כאן שעות ארוכות.

תמר זנדברג: זה מה שאנחנו רואים כאן שבועות ארוכים.

תמר זנדברג: זה מה שאנחנו רואים כאן חודשים ארוכים.

תמר זנדברג: רק מחוץ לבניין הזה, רק מחוץ לבניין הזה יש ציבור, יש אזרחיות ואזרחים שמסתכלים לכאן, לתוך הבית הזה, מהשידורים החיים שמתרחשים כאן בשעות האחרונות, ושואלים את עצמם: לעזאזל, מה אתם עושים?

תמר זנדברג: לאן אתם מובילים?

תמר זנדברג: על מה אתם מצביעים?

תמר זנדברג: אתם השתגעתם?

תמר זנדברג: כמה אפשר?

תמר זנדברג: הקואליציה הזאת כל כך שווה לשמר אותה?

תמר זנדברג: מה היא עושה?

תמר זנדברג: כל הדברים הטובים שאתם מדברים – מה זה?

תמר זנדברג: חוק המלצות?

אלי אלאלוף: הקנאביס שלך.

תמר זנדברג: חוק המרכולים?

תמר זנדברג: חוקים שאתם יודעים שהם בזויים והזויים.

תמר זנדברג: בשביל זה שווה הדבר הזה?

תמר זנדברג: קחו אחד את השני, קחו את אומץ הלב שלכם, תעמדו, תצאו מהחדר הזה, תצאו מהאולם הזה ותגידו: עד כאן.

תמר זנדברג: נמאס.

תמר זנדברג: נמאסתם.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח, עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עפר שלח: חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג, נדמה לי שהחמצת בדברייך את הפואנטה האמיתית של הצעת החוק שאנחנו הולכים להצביע עליה עכשיו, מפני שזה לא טריוויאלי; מפני שבניגוד להצעה הראשונה, שעליה אמר המציע שלה, חבר הכנסת אמסלם, שהציג אותה פה כיו"ר ועדת הפנים, שהיא לא תשנה דבר, מה שיש לנו פה הוא משהו הרבה יותר עמוק מזה.

עפר שלח: מפני שסגן השר עוד מעט, יעקב ליצמן, חוגג עכשיו את ניצחונו על הממלכתיות הישראלית, ותאמינו לי, עבורו ועבור שולחיו, אין דבר עמוק מזה.

עפר שלח: הרי לאורך כל השנים המפלגות החרדיות, או יותר נכון מפלגת יהדות התורה, מעולם לא רצתה שיהיה לה שר.

עפר שלח: רבניה – אולי השר לשעבר ליצמן רצה להיות שר, אבל רבניה לא רצו, מפני שהם מזלזלים בממלכתיות הישראלית, מפני שהם לא מכירים בה ומפני שמבחינתם המדינה הזאת היא לא יותר מאשר איזה פריץ שצריך לדון איתו, או איזה חמור שרוכבים עליו, אלה היעדים של הקהילה שלהם.

עפר שלח: ולאחר שבג"ץ – בעקבות בג"ץ שלנו – הכריח את השר ליצמן להיות שר, הוא אולי נהנה מזה באופן אישי, אבל שולחיו לא יכלו לשאת את הדבר הזה.

עפר שלח: וכל התהליך שראינו פה, כולל התהליך המבזה של חוק המרכולים, כולל התמונה – יש ביטוי, השר הנגבי, המוכר לך ולי היטב: תמונת ניצחון.

עפר שלח: הלילה הזה נרשמה פה תמונת ניצחון מדהימה, שראש הממשלה מתחנן לפני חברי הכנסת ליצמן וגפני שירשו לו להשאיר איזה שלוש מילים שהתגנבו בטעות, בגלל ששני חברי כנסת מהקואליציה לא שמו לב, לתוך חוק המרכולים, והם – לא, הם יחגגו את הניצחון הזה עד עפר.

עפר שלח: הם יחגגו את הניצחון הזה עד שהממלכתיות והממשלה שמייצגת אותה ישכבו לרגליהם עד למטה.

עפר שלח: ועכשיו זה הסיבוב של המגף, עם המינוי של סגן שר שלא צריך להישבע אמונים; של סגן שר שאומר: אני אקבל את הסמכות, אבל אני לא אקבל את הסמכות שלכם, ואני לא אקבל את הממלכתיות שאתם מדברים עליה, ואני לא אקבל שום דבר ממה שאתם מאמינים בו.

עפר שלח: אני פה, אני הריבון, אתם עבדים לרגליי.

עפר שלח: זה מה שאתם הולכים לעשות בדקות הקרובות.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יאיר לפיד, עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, היה רגע אחד בלילה הזה, של הסתייגות שולית שבשוליות, קם ראש הממשלה, קמו השרים, ניגשו לחבר הכנסת ליצמן והתחננו על נפשם שאולי הוא יוותר להם.

אורן אסף חזן: – – –

יאיר לפיד: ואז הוא הרים את היד ועשה ככה, תנועה כזאת – –

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, מי זה – – –

יאיר לפיד: – – נוסו מפה זבובים, אל תפריעו את מנוחתי, כי אני השליט פה.

יאיר לפיד: יש ריבון אחד, וזה חבר הכנסת ליצמן, שעכשיו מייצר עוד סמל לריבונותו החדשה בזה שהוא מייצר לנו את הקומבינה הקרויה סגן שר על תקן של שר, שמתיימר להיות שר, אבל בעצם הוא לא שר, הוא רק הסגן של עצמו.

יאיר לפיד: וזה היה מצחיק אילולא הייתה תלויה בזה מערכת הבריאות, כי למערכת הבריאות דווקא, להבדיל ממה שמתרחש פה היום, יש בעיות רציניות: יש מתמחים שעובדים 26 שעות ביממה, חסר בית חולים בצפון, חסרות מאות מיטות, מאות רופאים, מאות אחיות, מערכת מורעבת.

יאיר לפיד: וכשהמערכת הזאת תעלה בדיון התקציב – בשולחן הממשלה לא יהיה שר, כי אין לה שר, כי לא צריך שר, צריך קומבינה; צריך איזה אירוע שיסדר את כבודו של ליצמן, כי זה מה שחשוב היום במדינת ישראל במערכת הבריאות.

יאיר לפיד: וכל החבורה היושבת פה ממול זוחלת – –

אורן אסף חזן: ואתה לאן רץ?

אורן אסף חזן: ואתה לאן רץ?

יאיר לפיד: – – זוחלת מתוך תקווה שאולי יאפשרו לה להיות עוד שתי דקות ממשלה וקואליציה.

אורן אסף חזן: – – – האיש עם השיער הכסוף.

יאיר לפיד: זוחלת, מגיעה לליצמן, והוא עושה ככה: נוסו ועופו מפה, הזבובים.

אורן אסף חזן: ככה עשית – – –

יאיר לפיד: וזה היה מצחיק יותר אילולא אזרחי ישראל היו עבדיה של הקומבינה הזאת שראש ממשלת ישראל מוביל, מפני שהקואליציה איבדה כל שמץ של ניהול תקין – –

אורן אסף חזן: סליחה, לעדי קול גם עשית ככה, או שפשוט טרקת לה את הדלת בפנים?

יאיר לפיד: – – ובמקרה הזה גם כל שמץ של כבוד עצמי מינימלי.

יאיר לפיד: תודה רבה.

אורן אסף חזן: לעדי קול גם עשית: זוזי, זוזי, או שרק טרקת לה את הדלת?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, גברתי.

אורי מקלב: את כל הקולות שגרפת החזרת לנו בנאום הטינה הזה.

אורן אסף חזן: איי, כמה תבוסתנות, כמה.

אורן אסף חזן: כמה תבוסתנות.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: – – – הבוקר, בוקר חדש.

אורן אסף חזן: תעזוב אותך, ראיתי אנשים לוזרים בחיי.

אורן אסף חזן: כזה עוד לא ראיתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, נא להירגע.

אורן אסף חזן: לא, היושבת-ראש, פשוט ראיתי לוזרים בחיי.

אורן אסף חזן: כזה עוד לא ראיתי.

טלי פלוסקוב: הבנו, שמענו.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: שלוש נקודות חשובות: קודם כול, הלוביסטים הלילה חוגגים, גפני.

מיכל רוזין: הלוביסטים חוגגים, אתם יודעים מה?

מיכל רוזין: על חנויות הנוחות, כי זה מה שעניין אותם.

מיכל רוזין: לא עניין אותם הציבור, לא עניינו אותם האזרחים והאזרחיות, לא עניין אותם באמת שתהיה שבת שוויונית לכולם; עניין אותם חנויות הנוחות בתחנות הדלק, והם חוגגים.

מיכל רוזין: אתם עזרתם להם לחגוג.

מיכל רוזין: נקודה שנייה – אתם עוזרים לנו מאוד, לאופוזיציה, אני חייבת לומר.

מיכל רוזין: למרות הטענות שנשמעו פה כל הלילה, הבכיינות, "איזה אופוזיציה אתם", "תראו איך אתם מעייפים אותנו, נותנים לנו לעבוד כל הלילה".

מיכל רוזין: כן, אנחנו נותנים לכם לעבוד, שיהיה לכם ברור שלא הכול כל כך קל.

מיכל רוזין: לא עובדים על הציבור בכזאת קלות.

מיכל רוזין: לא מביאים פה סחר-מכר בין מפלגות הקואליציה, כל שבוע חוק אחר – חוק ההמלצות, חוק ירושלים, עכשיו חוק המרכולים, כל שבוע חוק אחר.

מיכל רוזין: ככה, מה חשבתם – שתבואו, תוך שעתיים תרימו יד ונלך הביתה?

מיכל רוזין: יש פה עבודה, וחלק מהעבודה הזאת היא להוכיח לציבור מה אתם עושים, ואנחנו, האופוזיציה, עושים את העבודה שלנו כדי להוכיח לציבור שאתם עובדים עליהם בעיניים ושאתם לא פועלים לטובת הציבור; שכל קבוצה פה דואגת לאינטרסים של עצמה, של הקבוצה שלה, במקרה הטוב, ואם לא – האינטרסים הפרסונליים, ובעיקר של ראש הממשלה.

מיכל רוזין: ואנחנו, האופוזיציה, מרימים את הראש בגאווה ואומרים לציבור: אנחנו נמצאים פה שבוע-שבוע, כן, גם בלילות, כדי לעבוד בשביל הציבור.

מיכל רוזין: אנחנו לא מקבלים מזה שום טובת הנאה, אנחנו עייפים בדיוק כמוכם, אם לא יותר מכם, אבל אנחנו נמצאים פה כדי לדאוג לציבור ולאינטרסים של הציבור שבחר בנו ושנקעה נפשו.

מיכל רוזין: נמאס לציבור לראות את השחיתות.

מיכל רוזין: והשחיתות לא מתבטאת רק בלקבל כסף – השחיתות מתבטאת בסחר-מכר שרואים בין מפלגות הקואליציה, עם חברי כנסת בודדים, שזה מצביע וזה לא מצביע, וזה מקבל הצעת חוק, וההוא מקבל הבטחות כאלה, וההוא מקבל ועדה, וכל אחד מקבל משהו אחר.

מיכל רוזין: נמאס להם לראות את הקומבינות האלה.

מיכל רוזין: נמאס להם לראות את הנהנתנות של משפחת נתניהו, את השחיתות, את הגועל נפש שנחשפנו אליו אתמול בערב.

מיכל רוזין: נמאס להם מכם, והגיע הזמן שתבינו שנקעה נפשו של הציבור, ואנחנו פה להזכיר לכם את זה יום-יום ושבוע-שבוע, ועוד נכונו לכם הרבה מאוד לילות כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שרן השכל – מוותרת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת מרב בן ארי – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: נחמן, לך אני לא אפריע, בגבולות הטעם הטוב.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: חבריי וחברותיי, יש סימני שאלה למה צריכה כנסת ישראל לעבוד 24 שעות רצוף.

נחמן שי: אנשים שעשו את הלילה במקומות שהם עושים וקמו בבוקר, אמרו: מה המטורפים האלה מבזבזים את זמננו, את כספנו?

נחמן שי: הלוא יש אתגרים יותר גדולים למדינת ישראל.

נחמן שי: ואני משום מה חושב שלמאבקים פרלמנטריים יש ערך, יש מקום ויש דרך חשובה מאוד שאנחנו הולכים בה.

נחמן שי: ואולי היא לא נושאת פירות ביום הראשון או בשבוע הראשון או בחודש הראשון, אבל לאורך זמן אני מאוד מאמין שהציבור בארץ הזאת יבין שאנחנו נאבקים על העקרונות, על הערכים היסודיים של החברה הישראלית ושל מדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו לא עושים את זה סתם.

נחמן שי: אנחנו ממש לא נהנים; גם לנו יש מיטה יותר נוחה וכרית יותר נוחה להניח עליה את הראש.

נחמן שי: אבל אנחנו חושבים שצריך להעביר פה מסר אחד גדול וחזק: אנחנו לא מתכוונים להיכנע ולא מתכוונים להישבר ולא מתכוונים להניח את האמצעים האלה בצד וליפול לתוך איזושהי נוחות זמנית ומיידית.

נחמן שי: אנחנו רוצים שהציבור יבין שכאן נופלות כל יום הכרעות שמעצבות וקובעות את עתידו.

נחמן שי: חוק המרכולים בפני עצמו הוא אולי אפס או כלום – אני באמת חושב שהוא כזה – אבל הוא העביר מסר שמדינת ישראל נכנעת למיעוט דורסני שרוצה להכתיב לו איך הוא יחיה.

אורן אסף חזן: היה פה רוב בהצבעות.

נחמן שי: היה רוב – בסדר.

נחמן שי: אגב, הרוב הוא רוב, הרוב הוא רוב, אבל גם כשיש רוב יש מיעוט, ואם אתה תקרא מה שמלמדים בבתי ספר יסודיים, גם במקום שיש רוב ומיעוט, עדיין המיעוט הוא בעל ערך ובעל משקל, וכל החוכמה שבדמוקרטיה זה לשמור על זכויות המיעוט.

נחמן שי: אני לא אתווכח איתך יותר.

נחמן שי: וככה גם החוק הזה שאנחנו הולכים להעביר עכשיו, לצערנו.

נחמן שי: שר הוא שר וסגן שר הוא סגן שר, ושר נושא באחריות, וכשהוא מתחיל להאציל סמכויות, הוא פוגע בסמכויות שלו כשר.

נחמן שי: זה עוד פעם לקחת משהו מהליבה של הדמוקרטיה הישראלית ולהשתעשע בה ולעוות אותה ולקלקל אותה, וזה לא במקרה חוזר אלינו, כי הגבעה ממול כבר אמרה שהמצב הזה הוא לא חוקתי לכנסת והיא החזירה את זה לכנסת; אז עכשיו אנחנו מתחכמים, כדי שעוד פעם נעלה לגבעה ואחר כך נגיד שהגבעה החזירה אותו אלינו.

נחמן שי: גבעה 24, במקרה הזה, עונה, ועוד איך עונה.

נחמן שי: אז אני אומר לכם, חבריי וחברותיי, זה לא ייגמר הלילה וזה לא ייגמר בלילות הבאים.

נחמן שי: אנחנו נמשיך להיות פה ולצעוק, כי את זכות הצעקה אי-אפשר לקחת מאיתנו.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, בוקר טוב.

לאה פדידה: יום ולילה ועוד שעה ועוד שעה, ואם היינו יכולים עכשיו לסכם שעשינו את מלאכתנו, ואם היינו יכולים להגיד עכשיו שהצלחנו לפעול למען האזרח והאזרחית, הייתי מאושרת ואומרת שהשעות הן לא לחינם.

לאה פדידה: אבל זה עצוב, כי ביום הזה אנחנו צריכים לבקש סליחה – סליחה מהשבת, שברוב של אדם אחד פגענו בך, כי מגיע לך שבת המלכה, שזה יהיה 61 לפחות, אבל ברוב זעום, עם פיתולים ממש – זה היה קשה לראות אתכם, חברי הקואליציה, מתפתלים, מביעים נגד וצריכים להצביע בעד; ואנחנו צריכים להגיד סליחה על זה שיש מכירת חיסול, מכירת חיסול, שכולם מבינים שראש הממשלה לחיץ, ויאללה, בואו נלחץ – אנחנו נקבל חוק, אנחנו נקבל סגן שר, אנחנו נקבל הגדלת סכומים וכספים.

לאה פדידה: לאיפה נגיע?

לאה פדידה: ואני חוזרת ואני שואלת את השאלה: אז יש לכם רוב ואתם יכולים.

לאה פדידה: מה החוק הבא?

לאה פדידה: שריון נתניהו לנצח?

לאה פדידה: מה?

לאה פדידה: אי-אפשר להשתמש ברוב הזה ולהתעלם מהצרכים של האזרח והאזרחית.

לאה פדידה: אתם היום הטבעתם את החותם שהשבת היא לא של כולנו.

לאה פדידה: אתם הגברתם את הקרע.

לאה פדידה: אתם אלה שלקחתם ורמסתם את הזכות של ראש רשות, של השלטון המקומי, רמסתם את הזכות שלי, של מי שיושב בבית, כתושב וכתושבת, שבחר באדם שהוביל אותו ויודע מה הוא צריך בעיר שלו ואיזה צביון חברתי הוא רוצה.

לאה פדידה: לא, זה לא מתאים; אנחנו, אזרח קטן, אנחנו יודעים מה טוב בשבילך.

לאה פדידה: אבל לא, אתם לא יודעים מה טוב בשבילו.

לאה פדידה: ועלינו וירדנו לוועדה וחזרנו, ולהסתכל לכם בעיניים, חברי הקואליציה, זה כאב, כי ראינו שאתם עושים נגד מצפונכם, אבל יש משהו קדוש יותר מאשר לשרת את האזרח, וזה שימור הקואליציה ושימור הכיסא ושימור המקום שלכם.

לאה פדידה: שבת יקרה, אתם צריכים להתנצל בפניה.

לאה פדידה: זה היה רוב זעום.

לאה פדידה: זה היה פשוט לבוא וברגל גסה לדרוך ולהגיד: אתם, התושבים, לא חשובים, פחות חשוב הסטטוס קוו, פחות חשוב לשמור על האחידות ועל המגוון היפה בארץ הזאת, אבל הרבה יותר חשוב לשמור – – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת פדידה, את קראת את החוק?

לאה פדידה: צר לי, לא היית בשום ישיבה של ועדה.

לאה פדידה: אני לא החסרתי שום ישיבה, וההתחכמויות שלך, לי לא מתאימות.

לאה פדידה: ואני ממליצה לכולם שלא יתייחסו למה שאתה אומר, אז להתראות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

מיכל בירן: אני פה – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני שוב מחפשת אותך במקום שהתרגלתי אליו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד רבות ידובר במה שעולל חבר הכנסת ליצמן לחברה הישראלית הערב הזה, על הנזק העצום שהוא גרם לשבת – השבת, שהיא המתנה הכי גדולה שנתנה היהדות למין האנושי – במקום לנסות למצוא פתרונות מוסכמים.

מיכל בירן: אני הרי לא בעד עבודה בשבת.

מיכל בירן: אני בעד לצמצם את זה.

מיכל בירן: אני בעד לצמצם את המסחר.

מיכל בירן: אני לא מתחברת בכלל לכל האנשים שאומרים שכל אחד יבחר לו יום חופש.

מיכל בירן: אני רואה על עצמי שכשיש יום רגיל ואומרים: לא, אני עכשיו אקח שעתיים למשפחה – אי-אפשר, זה קשה; הסמ"סים, הוואטספים – אי-אפשר באמת לנוח.

מיכל בירן: אפשר באמת לנוח כשיש יום שכולם מורידים בו הילוך, כשהמשפחה מתכנסת.

מיכל בירן: במקום לנסות למצוא את המשותף – כמו ההצעה של מנואל טרכטנברג, חבר הכנסת לשעבר, ואחרים, שאמרה לצמצם את המסחר אבל להוסיף תחבורה ציבורית בשבת, להוסיף תרבות ופנאי – במקום לנסות להגיע להסכמות כאלה, לנסות לחזק את הדיאלוג המשותף שמחבר בינינו בחברה הישראלית, במקום זה, בשביל לגזור קופון פוליטי בתוך החברה החרדית, ליצמן עשה סיבוב על כולנו.

מיכל בירן: גם ההתפטרות שלו ממשרד הבריאות – זה היה הרי מגוחך.

מיכל בירן: היה ברור שזה רק דרך לכופף את ידה של הממשלה בשביל ממש לעשות כפייה דתית מהסוג הכי בזוי, הכי מרחיק מהיהדות.

מיכל בירן: לצערי הרב, את המחיר של מה שעשה ליצמן בחוק המרכולים והעבודות ברכבת ומה שיגיע פה בעסקת חבילה, מי שישלמו יהיו אזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: בוקר טוב, חברתי היושבת בראש.

אורן אסף חזן: כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה להתנצל שאני לא עולה עם חליפה.

אורן אסף חזן: פשוט הלילה הארוך הזה גרם לנו להתאים את עצמנו בתלבושת.

אורן אסף חזן: תראו, עלה פה לפני כמה דקות חבר כנסת נעדר, בעי"ן.

אורן אסף חזן: הוא אף פעם לא פה; הוא תמיד נעדר – כסוף שיער, חמוד שכזה, שעולה לכאן פעם אחר פעם ומטיח האשמות כבדות.

אורן אסף חזן: הוא אומר: רבותיי, ליצמן פוגע בבריאות, הממשלה הזאת רומסת את הדמוקרטיה, אבל אנחנו, כשאנחנו החזקנו את השלטון, הייתה לנו שרת בריאות ששנה ותשע לא עשתה שום דבר.

אורן אסף חזן: כלום.

אורן אסף חזן: אני הרי החזקתי את תיק האוצר, וחוץ מלהפיל גזרות על האזרחים לא עשיתי שום דבר.

אורן אסף חזן: אני הרי בקושי מוצא את הדרך מהפרסה לכיסא שלי.

אורן אסף חזן: אז אדוני כסוף השיער, שיושב פה פעם אחר פעם ומנסה להחליט שאולי חוק המרכולים, נקרא לו החוק שיביא עוד מנדטים למפלגת אין עתיד, כן?

אורן אסף חזן: אתה חי בסרט, ואני מציע שמישהו מהסביבה שלך ייקח סיכה קטנה וינפץ את הבלון, כי בצורת הדיבור הזאת – המתנשאת, הפוגעת בחרדים, כן, זאת שמנסה לחקות את הדמות שלו בארץ נהדרת – אתה לא פוגע באף אחד.

אורן אסף חזן: אתה צריך להבין: הרי אין עתיד, אנחנו כבר אמרנו.

אורן אסף חזן: אנחנו ממליצים לציבור: אין עתיד.

אורן אסף חזן: אתה חושב, כסוף השיער, שאם אתה תעמוד פה ותפיץ שנאת חינם פעם אחר פעם נגד חברי הכנסת החרדים – שהם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל – אתה תקושש כמה קולות?

אורן אסף חזן: אתה אולי יכול לקושש כמה גולות.

אורן אסף חזן: פה זה לא אולפן שישי; פה לא מגישים תוכנית טלוויזיה ומקבלים מאות אלפי שקלים בחודש.

אורן אסף חזן: פה צריך לשבת על הכיסא, כסוף השיער – לשבת על הכיסא כדי לעבוד למען אזרחי מדינת ישראל; לא להגיע לפה עם איזו מפה שאחד העוזרים שלך סרטט לך, איך מגיעים מהחניה לאולם המליאה.

אורן אסף חזן: הרי אולם המליאה הוא קודש הקודשים של הדמוקרטיה, אותה דמוקרטיה שאתה לא מכבד.

אורן אסף חזן: הרי מה יקרה, חבר הכנסת גפני?

אורן אסף חזן: הרי מה יקרה?

אורן אסף חזן: אנחנו נלך מפה לבג"ץ.

אורן אסף חזן: אנחנו לוזרים.

אורן אסף חזן: אין לנו עתיד.

אורן אסף חזן: אנחנו נפנה לבג"ץ, ואנחנו נגיש עוד ערעור ועוד בג"ץ ועוד בג"ץ.

אורן אסף חזן: אני מציע לך, תגיש מועמדות לעליון.

אורן אסף חזן: מה יש לך לחפש בכנסת?

אורן אסף חזן: כל היום אתה בבג"ץ.

אורן אסף חזן: אצלך הכול נהיה בגיץ.

אורן אסף חזן: בוא, קח קפיץ וקפוץ לעליון.

אורן אסף חזן: זה פה קרוב.

אורן אסף חזן: תפסיק לאכול לנו את הראש.

אורן אסף חזן: אנחנו עסוקים בלשרת את מדינת ישראל, בלשרת את האזרחים.

אורן אסף חזן: אני פונה אליכם, אני אומר לכם: רבותיי, אנחנו פה בשביל שיחלוף הזמן.

אורן אסף חזן: אז תקשיבו, חברים, אני אומר לכם בצורה שלא משתמעת לשתי פנים – –

מיקי לוי: אורן, תודה רבה לך.

מיקי לוי: הוספת לנו עכשיו כמה מנדטים.

מיקי לוי: אתה עובד אצלנו.

מיקי לוי: אתה לא שווה – – –

אורן אסף חזן: – – הציבור בישראל לא מטומטם.

אורן אסף חזן: הציבור בישראל רואה אתכם – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיקי לוי: – – –

אורן אסף חזן: – – אני מסיים.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, הוא כבר מדבר אחרי שלוש דקות שלך.

אורן אסף חזן: הציבור בישראל לא מטומטם, והוא לא מאמין לבלופים, והוא כבר לא קונה את כסוף השיער שאומר: רבותיי – – –

טלי פלוסקוב: משפט אחרון, חבר הכנסת.

אורן אסף חזן: משפט אחרון.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לספר לכם איך זה קרה בכנסת הקודמת: הוא לא.

אורן אסף חזן: הוא לא.

אורן אסף חזן: הוא אמר לעדי קול: עדי, אני לא אגיד לך ככה ככה, אני לא אלטף אותך – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

אורן אסף חזן: – – אני פה בשביל לטרוק לך את הדלת בפנים, כי אתה יותר קרוב לצפון קוריאה מאשר לדמוקרטיה המדהימה שנקראת מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

מיקי לוי: אורן, תודה רבה – – –

אורן אסף חזן: תפסיק.

אורן אסף חזן: אתם לא יודעים להיות לוזרים – – –

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: חבר'ה, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

איתן ברושי: בוקר טוב, היושבת-ראש.

איתן ברושי: חברי הכנסת, צריך לומר שבשבועות האחרונים – אורן, הפרעת לי – בשבועות האחרונים הכנסת מקדישה ימים ולילות לדיונים שאחר כך אומרים שאין להם חשיבות רבה.

איתן ברושי: אומרים מי שעמדו מאחורי חוק המרכולים: חבר'ה, אל תדאגו, לא יקרה שום דבר.

איתן ברושי: אומר ראש הממשלה ואחרים על החוק של גזר דין מוות: לא לדאוג, זה לא יקרה.

איתן ברושי: אז למה השקענו פה לפי דעתכם אין-סוף שעות, וכמה זה עולה לעם ישראל, לדון יום ולילה ויום ולילה בחוקים שאומרים שאין להם שום חשיבות?

איתן ברושי: מפתיע שדווקא חברי הכנסת ודווקא שרים יכולים להגיד שאין ערך למילים.

איתן ברושי: גם למילים יש משקל וערך, גם אם מישהו אומר שלא יקרה מהן שום דבר.

איתן ברושי: ולכן, גם במקרה הזה אני חושב שהדיון, עם כל החשיבות האישית שלו, הוא דיון שלא ישנה שום דבר.

איתן ברושי: השר ליצמן היה שר בריאות טוב, והוא יחזור להיות שר בריאות טוב; יקראו לזה סגן שר.

איתן ברושי: אז תראו במה הכנסת עוסקת, במה הממשלה עוסקת, במה אנחנו עוסקים ומה התרומה של זה בסופו של דבר לחיזוקה וקיומה של מדינת ישראל.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר פה משהו, מילה אחת קדימה, ודאי לשרים שיושבים כאן ולמי ששומע אותנו: ביום חמישי אתם הולכים לקבל החלטה מאוד חשובה, שרי הממשלה, על תקציב המדינה וחוק ההסדרים 2019.

איתן ברושי: אם הדיון ביום חמישי, בממשלה, ייראה כמו שהתנהלה פה הקואליציה – שכל אחד דואג לעצמו וכל אחד לוקח משהו שהוא יכול להגיד שהוא השיג אותו כאילו למישהו מתומכיו – הפרצוף של התקציב ייראה כמו הפרצוף של הדיון הזה.

איתן ברושי: את התקציב לא מעבירים על חודו של קול; את התקציב מעבירים למדינת ישראל.

איתן ברושי: התקציב זה, בניגוד לחוק השבת או חוק גזר דין מוות או חוקים הזויים אחרים, התקציב יקרה.

איתן ברושי: ואני פונה לשרים ואני פונה לראש הממשלה: תגלו אחריות בדיון על התקציב יותר מאשר גיליתם כאן.

איתן ברושי: תקציב 2019 – ולפני זה בהשלמות ל-2018 – זה דבר מאוד חשוב, מהנכים ועד – אני אגיד לכם עד איפה:

איתן ברושי: עד מצפה שלם ועין גדי.

איתן ברושי: בתקציב שידונו בו ביום חמישי ידונו בהצלת שני יישובים, ואני עונה פה לשר לוין, שמכיר, לשר אורי אריאל ולשרים הנוספים ולראש הממשלה: אין שם מצביעי ליכוד והבית היהודי אבל יש שם חלוצים וציונים.

איתן ברושי: אני פונה אליכם: בתקציב שיידון ביום חמישי צריך לתת תקציב ולהציל את מצפה שלם ועין גדי.

איתן ברושי: הם לא גרמו לבולענים.

איתן ברושי: הממשלה אחראית לטפל בעתיד האזור הזה ובעתיד היישובים.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, רבותיי השרים – כי כרגע יש פה רק רבותיי; אני רואה פה גם שרה אחת – אני רוצה להגיד לכם שמה שקורה לכם מאחורי הפרסה בדרך כלל נשאר מאחורי הפרסה.

איילת נחמיאס ורבין: אין לי שום כוונה לחשוף פה איזשהם סודות גדולים לציבור, תהיו רגועים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה רגע לדבר על הצביעות הזאת שבה אתם באים לחברי האופוזיציה, באים אלינו בטענות על זה שאנחנו מבלים כאן לילה אחר לילה, כל שבוע, משום שאנחנו חושבים שצריך לעצור את החוקים שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: התשובה לכל המקטרגים ולכל המתלוננים היא נורא נורא פשוטה: כן, עבודת הבית השתבשה לחלוטין בחודש האחרון, אבל עבודת הבית השתבשה לחלוטין בגלל הקואליציה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: עבודת הבית לא השתבשה לחלוטין בגלל האופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: האופוזיציה עושה את מה שמוטל עליה, ואנחנו, את חוק המרכולים היינו צריכים לעצור.

איילת נחמיאס ורבין: לא הצלחנו לעצור אותו.

איילת נחמיאס ורבין: הצלחתם להעביר אותו ברוב של אחד.

איילת נחמיאס ורבין: כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: בראבו.

איילת נחמיאס ורבין: באמת אני מוחאת לכם כפיים בהתרגשות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שהיום שלכם יהיה נהדר.

איילת נחמיאס ורבין: חבל, חבל.

איילת נחמיאס ורבין: המחירים שאנחנו משלמים על החוקים ההזויים האלה שאתם מעבירים והצורה שבהם אתם מעבירים אותם – כי צריך לזכור, זה לא רק מה אתם מעבירים, אלא איך אתם עושים את זה, על הגב של מי אתם עושים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אז בסוף אתם באים וגם יש לכם את החוצפה להעמיד פנים כאילו אנחנו לא בסדר, כשאנחנו יושבים כאן בדיוק כמוכם כל הלילה ומצביעים על הצעות החוק האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אז עם כל הכבוד, אנחנו לא ניקח ולא נסבול ולא נישא על גבנו את המגן דוד הזה – רחמנא ליצלן, כי בטח צלב אסור להגיד במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: לא נישא על גבנו את המגן דוד הזה על זה שאתם מעבירים חוקים הזויים, בין שמדובר בחוק ההמלצות, בין שמדובר בחוק המרכולים ובין שמדובר – מה עבר בשבוע שעבר?

איילת נחמיאס ורבין: אה, חוק עונש מוות למחבלים, אז כמו שהתבדח פה מישהו אתמול: חוק עונש מוות למרכולים – זה אולי הפתרון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: אני חושב שהחוק הזה הוא המשך ישיר של מכירת החיסול גם של הממלכתיות, גם של טובת הציבור – הרבה מאוד דברים רעים שעוברים על הכנסת הזאת בשבועות האחרונים.

איציק שמולי: עמדו פה חבר הכנסת שלח וחבר הכנסת לפיד ודיברו, בצדק רב, על מכירת החיסול של הממלכתיות, על מה שנותר ממנה.

איציק שמולי: רק לפני שלוש-ארבע שנים נאם הנשיא ריבלין – – –

עפר שלח: כמה שילמת בשביל ההסתייגות שעברה, איציק?

איציק שמולי: סליחה?

עפר שלח: כמה שילמת בשביל ההסתייגות שעברה?

איציק שמולי: רק לפני שלוש שנים נשא הנשיא ריבלין את נאום השבטים שלו ודיבר על ההתרחקות ועל ההתבדלות ועל ההשתבללות של כל אחד מהסקטורים בתוך העולם שלו.

איציק שמולי: הוא דיבר על מלחמת השבטים.

איציק שמולי: ובמקום שאנחנו בכנסת ננסה לחפש את המאחד, ננסה להגיע למצב חדש של הסכמות, של חיים משותפים, מה שאנחנו רואים כאן בשבועות האחרונים זה פעם אחר פעם, שבוע אחר שבוע, מכירת חיסול של טובתו של הציבור, פעם עבור שותפה כזאת ופעם עבור שותפה אחרת.

איציק שמולי: נקודת המוצא היא לא רק הממלכתיות.

איציק שמולי: יש פה פעם נוספת רמיסה של בית המשפט העליון, שקבע שמה שעושה פה הממשלה זו תועבה.

איציק שמולי: זו תועבה, כי בסופו של דבר לנוכח כל הבעיות האדירות של מערכת הבריאות – שאנחנו רואים אותן בשבועות האחרונים: ממשיכים להתעלל ולהרביץ מכות רצח לקשישים סיעודיים בבתי האבות; יש פערים אדירים בין מרכז לפריפריה בשירותי הבריאות; הפרמטר היחיד שהפריפריה מובילה בו על המרכז זה תמותת תינוקות; אנחנו רואים באמת בעיות קשות מאוד; חדרי מיון עמוסים.

איציק שמולי: וכל מה שחשוב כרגע לקואליציה, לטובת הישרדותה שלה, זה לאשר את ההצעה הזאת, שהיא לא יותר משוחד פוליטי – שוחד פוליטי כדי שהיא תוכל לשרוד שבוע נוסף.

איציק שמולי: וכמה זה עומד בסתירה וכמה זה רחוק ממה שמעניין את הציבור.

איציק שמולי: אני בעד שנחזור לשרת את הציבור.

איציק שמולי: אני בעד שנעשה את מה שנבחרנו לו, גם קואליציה וגם אופוזיציה: להסתכל על הבעיות האמיתיות האלו של הציבור ונתחיל לטפל בהן – בחדרי המיון, בבתי האבות, בפערים הללו בין מרכז לפריפריה – ולא נתעסק בשטויות האלה, בהצעות המגונות האלה של לאשר סגן שר במעמד שר, שבסופו של דבר לא ישב ליד שולחן הממשלה ולא ייצג, לא בתקציב הקרוב ולא באף ישיבת ממשלה, את האינטרסים ואת הצרכים של מערכת הבריאות שלנו, שממילא עומדת בפני קריסה.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: הבוקר הזה, גבירותיי ורבותיי, חברות וחברי הכנסת, רחמי נכמרים על החלק הזה של האולם, אולם המליאה של כנסת ישראל.

זוהיר בהלול: ישנם כאן – שלא נתבל

זוהיר בהלול: בל – אנשים קוגניטיביים, אינטלקטואלים, אנשים משכמם ומעלה, בחלק הזה של האולם, אבל שומו שמיים, איך יכול להיות שהם בוגדים בערכים האישיים שלהם וגם בערכים האוניברסליים שבקרבם?

זוהיר בהלול: הם מולכים שולל על ידי מנהיגים בראשותו של ראש הממשלה, שלוקח 30 אנשים בעלי יכולות מדהימות מכל הבחינות אל החושך.

זוהיר בהלול: מזדקרת לה רק ח"כית זעירה, טרייה, ירוקה, שבאומץ לב נדיר מעמידה את עצמה כסכר קטנטן מול שיטפון גזעני, דורסני מאין כמותו בראשותו של ראש הממשלה שנאבק עם השחיתות האישית שלו רק כדי לשרוד פוליטית, וגורם, על אפם ועל חמתם של 30 חברי כנסת, בניגוד לערכים שלהם, לשינוי דרמטי באופייה ובצביונה של החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: גבירותיי ורבותיי, הם מתנהלים כאן כאחוזי אמוק; הם רצים כאילו כפאם שד; הם יודעים שהם משנים, בהתנהלות שיש בה בגידה בייעוד האישי שלהם, את החברה שבה גדלנו.

זוהיר בהלול: מדוע לעזאזל הכפייה הדתית?

זוהיר בהלול: מדוע אתם לוקחים לאנשים את מה שהם כמהים להגיע אליו?

זוהיר בהלול: הרי הרוב במדינת ישראל הוא רוב חילוני.

זוהיר בהלול: אתה יכול ללעוג, אדוני ראש הממשלה, ולזלזל, אבל דבריי חקוקים בסלע: אתה משנה בכהונתך את המדינה בצורה בלתי טבעית, לא נורמלית, על אפם וחמתם של אנשים שמחפשים את חירותם.

זוהיר בהלול: אתה נוטל בדורסנות אכזרית את רצונו של הרוב במדינת ישראל להתנהל באופן חילוני.

זוהיר בהלול: אפילו השרים שמסביבך הם אנשים חילונים בדנ"א שלהם.

זוהיר בהלול: אתה כופה עליהם, כדי לשרוד פוליטית, כדי לקבל את הקולות ואת התמיכה של המפלגות החרדיות.

זוהיר בהלול: אוי למדינה שבכהונתך הולכת לאבדון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה, אדוני.

יואב קיש: אני מוותר.

יואב קיש: השרה אמורה – – –

טלי פלוסקוב: אתה מוותר.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נבקש משרת המשפטים איילת שקד לסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אפשר ששטייניץ יעלה במקומי?

איילת שקד: שטייניץ יכול לסכם במקומי?

טלי פלוסקוב: מי?

איילת שקד: שטייניץ.

טלי פלוסקוב: תבדקו את זה מולכם.

טלי פלוסקוב: לצערי, אני מבינה את העייפות, אבל את צריכה לסכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לאחר לילה ללא שינה, ולאחר שחלקכם שמעו אותי מקריאה את מגילת העצמאות, חזרנו לחוק אחר, תיקון לחוק-יסוד: הממשלה, שמאפשר להאציל סמכויות מראש הממשלה לסגן שר.

איילת שקד: ראשית, צריך להבהיר שהחוק הזה רלוונטי רק לראש הממשלה, ולא לשרים אחרים.

איילת שקד: הרעיון היה ששרים אחרים – כל שר שאמון על משרד בוודאי שצריך שיהיו בידיו כל הסמכויות לניהול המשרד, אבל ראש הממשלה, שיש לו גם ככה אחריות מאוד גדולה, יש היגיון שאם בידיו נמצאים משרדים נוספים הוא יוכל להאציל חלק מהסמכויות לסגן השר.

איילת שקד: צריך לומר שעד – אם אני לא טועה – שסיעת יש עתיד לא הגישה בג"ץ, הממשלות – – –

קארין אלהרר: לא רק אנחנו.

איילת שקד: זה לא רק אתם?

איילת שקד: מי הגיש את הבג"ץ?

מיקי לוי: – – –

איילת שקד: הבג"ץ של סגן שר – זה לא יש עתיד הגישו?

איילת שקד: זה אתם.

קארין אלהרר: – – –

מיקי לוי: לטובת מי פסק בג"ץ?

יעל גרמן: – – – הוא הפך להיות שר – – –

איילת שקד: נכון, נכון, זה אתם.

איילת שקד: למעשה, בית המשפט כפה על סגן השר ליצמן להיהפך לשר.

איילת שקד: אני זוכרת את אותו רגע בממשלה שכולנו מאוד שמחנו ומחאנו כפיים.

איילת שקד: כל חברי הממשלה כולם שמחו שסגן השר ליצמן חזר לממשלה בתור שר, אבל אני חושבת שמה שעבד במשך הרבה מאוד ממשלות ולא היה שבור, לא בהכרח היה צריך לתקן.

איילת שקד: אני חושבת שההתערבות של בג"ץ בניהול הממשלה הייתה התערבות מיותרת, והראיה לכך היא שעכשיו אנחנו עושים עוד תיקון חקיקה שלא היה בו הכרח.

איילת שקד: במשך הרבה מאוד זמן, עם הרבה ממשלות – ימין שמאל, בכלל לא משנה – המבנה הזה של סגן שר עבד, עד שפעם אחת החליטו שדי, לא עובד; רוצים לאלץ את סגן השר ליצמן להיהפך לשר.

איילת שקד: ראינו שבמבחן המציאות זה לא עובד.

איילת שקד: החוק הזה, שהוא תיקון לחוק-יסוד, ולכן בעצם לא חלה עליו ביקורת שיפוטית, יפתור את הבעיה.

איילת שקד: צריך לומר, כפי שאמרתי קודם, שלא מדובר בסגן שר עם סמכויות של שר; זה סגן שר עם סמכויות של סגן שר, וראש הממשלה יחליט איזה סמכויות להאציל עליו.

איילת שקד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה איילת שקד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נא לשבת, בבקשה, ואנחנו נצביע על , בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 173 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 65 נגד – 39 נמנעים – אין ההצעה להעביר את , לוועדת חוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 65 חברי כנסת בעד, 39 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי , עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת חוקה חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4143/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: אני כבר אומרת לכם: מלבד ההצעה הזאת, כל ההצעות הוסרו מסדר-היום.

טלי פלוסקוב: כעת נדון על הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שרן השכל הסמיכה את חבר הכנסת יואב קיש להציג את הצעת החוק שלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יואב קיש, לרשותך עד עשר דקות.

יואב קיש: תודה, כבוד היושבת-ראש.

יואב קיש: שרים, שרות, חברות וחברי הכנסת, אני לא אאריך, אנחנו אחרי לילה ארוך.

יואב קיש: אני רוצה להגיד בקצרה שמדובר בעבודה של ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת הכנסת שבראשותי על הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת שרן השכל שמטרתה להביא תיקונים בחוק התקשורת, וגם בחוק הרשות השנייה, להסדיר את נושא הערוצים הייעודיים ולהקל את הרגולציה בכל הקשור לחוק הרשות השנייה, ויש הרבה מאוד דברים שצריך לעשות.

יואב קיש: התכנסנו כולם, באמת, באחדות מלאה בוועדה כדי להגיע לקריאה ראשונה בהקדם בשביל לעזור לאותם ערוצים שנמצאים בקשיים.

יואב קיש: אני רוצה להודות לכל מי שעזר: כמובן, לידידי איתן כבל, שהוא שותף מלא בוועדה, לחברת הכנסת שרן השכל ולכל החברים בוועדה, שהגענו לפחות בקריאה ראשונה להצבעה פה אחד.

יואב קיש: יש לנו מהלך חשוב, וזה להציל את הערוצים הייעודיים כדי שאף אחד מהם לא ייסגר, ומהלך נוסף – להקל את הרגולציה על חוק הרשות השנייה.

יואב קיש: את זה נעשה בקריאה הבאה.

יואב קיש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ברשימת הדוברים חברת הכנסת שרן השכל, היוזמת.

טלי פלוסקוב: ברגע זה אני מודיעה על סגירת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: בתחילת דבריי אני רוצה להודות לשר איוב קרא, שבאמת נרתם למהלך ומביא את הצעת החוק הזאת בצורה אישית, ולמעשה מוביל למהפכה בשוק התקשורת.

שרן השכל: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת יואב קיש, שמכהן כיושב-ראש הוועדה, ליועצת המשפטית אתי בנדלר וללאה ורון.

שרן השכל: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת איתן כבל, שנרתם למהלך ומוביל יחד איתנו את המהפכה הזאת בשוק התקשורת, וכן להודות לעוזרים הילה יצחקי, שירלי ואבי, היועצים המשפטיים, שעמלו בימים האחרונים מאוד קשה כדי שהצעת החוק הזאת תעבור.

שרן השכל: אנחנו ניצבים היום בפני צעד משמעותי בתחום התקשורת המשודרת בישראל, צעד שאפשר להגדירו, בלי להגזים, כתחילתה של מהפכה.

שרן השכל: שוק התקשורת בישראל במצבו הנוכחי הוא מסובך, מוגבל ומפוקח ברמה שאינה מתאימה למדינה דמוקרטית.

שרן השכל: לא פחות משלוש מועצות שונות מפקחות על שידורי הטלוויזיה בישראל.

שרן השכל: שלוש המועצות האלה מפקחות על התכנים המשודרים, גובות היטלים, מודדות זמן פרסומות, ובקיצור – קובעות עבור הציבור מה מותר לראות, כמה מותר לראות, איך לממן ואיך להתנהל.

שרן השכל: יש היגיון בהסדרה של השוק, כמו גם בקביעה של קריטריונים עבור שידור של תכנים הולמים.

שרן השכל: כך, למשל, הגיוני שאסור לשדר תכנים שיש בהם פורנוגרפיה, להגביל שעות שידור לתכנים הכוללים עירום או אלימות מפורשת ולקבוע קריטריונים להתנהגות הערוצים המסחריים.

שרן השכל: חברי הכנסת, תקשורת חופשית היא אחד התנאים הבסיסיים לקיומם של תרבות דמוקרטית ושלטון דמוקרטי.

שרן השכל: תקשורת חופשית אינה רק זכותם של האזרחים כצרכני תקשורת ואינה רק כלי לבידור ולשעשוע; היא כלי מידע, ובמסגרתה באות לידי ביטוי זכויות יסוד דמוקרטיות אחרות, כמו חופש ביטוי, חופש יצירה, חופש עיסוק ועוד.

שרן השכל: הצעת החוק הזאת היא צעד חשוב ומשמעותי בדרך לשכלול התחרות בתחום התקשורת המשודרת ולהפיכתה לחופשית באמת.

שרן השכל: אני מאמינה שבזכות המהפכה שאנו נמצאים בתחילתה תתאפשר גם בעתיד פתיחת ערוצי טלוויזיה נוספים, שייהנו מזכות קיום בהתאם ליכולתם לספק לציבור תוכן טלוויזיוני ובהתאם לכדאיותם הכלכלית.

שרן השכל: אני רוצה רק לומר מילה על זכותם של היוצרים שבאו וטענו כל מיני טענות כאלה ואחרות בזמן הדיונים ולהרגיע אותם.

שרן השכל: הציבור הישראלי אוהב את היצירה הישראלית, וככל שאנחנו נחזק את הערוצים הייעודיים ואת הערוצים המסחריים, ככה יצמחו גם היצירה הישראלית והיוצרים הישראלים.

שרן השכל: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שרן השכל.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, השרים, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק חשוב.

נורית קורן: אני רוצה לברך את חברת הכנסת שרן השכל על החוק החשוב הזה ואת כל העושים במלאכה.

נורית קורן: אני הסכמתי לוותר על מקומי בוועדת הכלכלה על מנת שהחוק הזה ירוץ.

נורית קורן: אני רוצה לומר שהחוק הזה הוא חוק חשוב.

נורית קורן: הוא בא להוריד את הרגולציה, לאפשר למי שרוצה לשדר, לאפשר ריבוי דעות נוספות וחופשיות מכל גוני הקשת בחברה שלנו ולאפשר ביטוי לכולם.

נורית קורן: אני רוצה לציין את איש התקשורת אמיר איבגי, שמביא חדשות בצורה שונה ממה שאנחנו רגילים, בצורה שמדברת לכל אחד מאיתנו.

נורית קורן: אני מקווה שהחוק הזה יגיע לקריאה שנייה ושלישית ואנחנו נאשר אותו במהרה.

נורית קורן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת אורלי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: מזמן לא שמענו אותך – – –

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: בוקר טוב, עמיתיי חברי הכנסת.

דב חנין: החוק הזה, שמוצע לנו עכשיו בחסות העייפות של חברי הכנסת, הוא חוק מאוד מאוד בעייתי.

דב חנין: נתחיל מזה שרגולציה בתקשורת לדעתי היא דבר טוב, דבר נכון.

דב חנין: רגולציה בתקשורת, למשל, מאפשרת לנו לעודד יצירה מקורית, יצירה ישראלית.

דב חנין: רגולציה בתקשורת מאפשרת לנו להימנע ממצב שאנחנו נמצאים בתחרות אל התחתית – מי מייצר תוכניות יותר ירודות, יותר נמוכות.

דב חנין: אנחנו לא רוצים, גברתי היושבת-ראש, להעתיק את המודל האיטלקי, שבו עשו בדיוק את מה שמציעים לנו כאן, ויצרו תחרות בין עשרות ערוצי טלוויזיה שכולם משדרים את אותו זבל.

דב חנין: אנחנו לא רוצים את זה בישראל.

דב חנין: אנחנו רוצים הגנה על היצירה הקולנועית הישראלית.

דב חנין: אנחנו רוצים השקעה בסוגה עילית.

דב חנין: אלה דברים שערוצי התקשורת היום מחויבים להם, וטוב שהם מחויבים להם, אם אנחנו רוצים שתהיה כאן יצירה מקורית ישראלית.

דב חנין: אני חייב לומר שהחוק הזה מערבב שני דברים.

דב חנין: יש עניין שצריך לטפל בו: ערוץ שמשדר בשפה הרוסית, אדוני יושב-ראש הוועדה, או ערוץ שמשדר בשפה הערבית, הם ערוצים שמתמודדים עם תחרות מאוד מאוד קשה שמגיעה מחוץ לארץ.

דב חנין: ערוצים ברוסית מתמודדים מול ערוצים ברוסית שמשדרים מהעולם.

דב חנין: ערוץ בערבית משדר לציבור מיעוט, וגם הוא מתמודד בתחרות מול ערוצי תקשורת חזקים מאוד שמשדרים מהעולם הערבי.

דב חנין: את הערוצים האלה צריך לעודד.

דב חנין: יש לנו בהחלט סיבה ליצור מנגנון שיאפשר גם לערוץ בערבית וגם לערוץ ברוסית להתמודד עם התחרות הזאת, לשדר לקהל האזרחים דוברי הערבית ודוברי הרוסית בישראל ולעשות את זה בהצלחה, לכן אני בעד, בהחלט בעד, לייצר מנגנון שיקל על הערוצים האלה – גם ערוץ 9 וגם הלָא TV – להתמודד בשוק התקשורת, ולהתמודד בהצלחה.

דב חנין: אבל איך מכניסים לסיפור הזה את ערוץ 20 ואיך פוטרים את ערוץ 20 מכל החובות שיש היום לערוץ 10, לרשת ולקשת?

דב חנין: האם הדבר הזה נראה לכם הגיוני?

דב חנין: הדבר הזה נעשה רק מכיוון שערוץ 20 הוא היום ערוץ הבית של ראש הממשלה, המקום שבו ראש הממשלה זוכה לחנופה וליחס מאוד מאוד אוהד.

דב חנין: אגב, אני מתנגד לסגירת ערוץ 20.

דב חנין: אני מתנגד לפיטורי עובדים מערוץ 20.

דב חנין: אם הממשלה רוצה לקדם ערוץ אידיאולוגי בטלוויזיה לטובת אידיאולוגיה ימנית, לפיאור, לרוממות ולחנופה לראש הממשלה – שתעשה את זה, אבל שתעשה את זה בגלוי.

דב חנין: למה לקרוא לערוץ שמקדם את ראש הממשלה נתניהו ערוץ מורשת?

דב חנין: איפה המורשת בדבר הזה?

דב חנין: למה לקרוא לדבר הזה מורשת?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק בעייתי מאוד.

דב חנין: אני חושב שבדיוני הוועדה נצטרך עוד לעשות הרבה עבודה כדי לנסות ולהציל ממנו את מה שניתן.

דב חנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – שוב לא נמצאת באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אורן אסף חזן: אני חייב לנצל את הבמה לפני שכסוף השיער בורח מהמליאה.

טלי פלוסקוב: מספיק, מספיק.

טלי פלוסקוב: אתה כבר – – –

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, בוקר טוב, בוקר אור.

אורן אסף חזן: תראו, אני עשיתי טעות בנאום הקודם שלי לפני כמה דקות.

אורן אסף חזן: אני ייעדתי את כסוף השיער, שרץ, ככה, פעם אחר פעם, טק טק טק טק, כמו איזה קטקט, לבג"ץ.

אורן אסף חזן: אמרתי לו: בוא תקפץ לעליון.

אורן אסף חזן: רק יש בעיה אחת:

אורן אסף חזן: הבן אדם – אין לו אפילו תואר, אז עזבו ילמד משפטים – בקושי מילים הוא יודע להרכיב.

אורן אסף חזן: אז איך יגיע לעליון?

אורן אסף חזן: איך יגיע לעליון, רבותיי?

אורן אסף חזן: אתם יודעים, זה נכון לומר שהחוק שעבר פה רק לפני חצי שעה, מה שאנחנו קוראים לו "חוק המרכולים" – בצד הזה קוראים לו: החוק שיביא יותר מנדטים ליאיר לפיד.

אורן אסף חזן: רק מה, למזל כולנו ולשמחתנו, כמו שאמרנו, הציבור לא מטומטם.

אורן אסף חזן: הבחירות הן לא מחר בבוקר.

אורן אסף חזן: כולם יבינו שהחוק הזה, מלבד לשמור על הסטטוס קוו במדינת ישראל – אותו סטטוס קוו שהאופוזיציה לדורותיה, חברי השמאל, שעד לא מזמן ראו את בן-גוריון כאב המוסרי שלהם, כאב הרוחני שלהם, אבל היום הם אפילו לא רואים אותו בתור שרת; שיתביישו להם, שיתביישו – אותו סטטוס קוו שהם רמסו, אנחנו מנסים לשמור עליו.

אורן אסף חזן: צר לי שחוק שחוצה, באמת, ימין ושמאל, דתיים וחילונים, חרדים וכופרים מוחלטים, עבר על חודו של קול.

אורן אסף חזן: הרי בסופו של יום, אם יחסי הציבור של החוק הזה היו נוחים יותר ונורמליים יותר, אני בטוח שגם בצד זה, שכל כך מרוחק מהיהדות, מהשבת, מתורתנו הקדושה – ואני אפילו לא חובש כיפה – היה תומך בחוק הזה.

אורן אסף חזן: אבל מה שכן אני יכול לספר לכם, שלשמחתי יש מי שנותן לנו תיקון.

אורן אסף חזן: כשאנחנו עושים טעויות ומציגים משהו לא טוב – זכינו לתיקון.

אורן אסף חזן: ולתיקון הזה קוראים יהיר, האיש שכל חלומו להגיע לכיסא ראש הממשלה; האיש שפונה אל העולם ואומר – אייכלר, אני רוצה שתזרום איתי, בסדר?

אורן אסף חזן: אני פונה אליך, אייכלר.

אורן אסף חזן: אני אומר לך, חבר הכנסת אייכלר: תעצום את העיניים, תדמיין, תנסה לדמיין יחד איתנו.

אורן אסף חזן: אנחנו עומדים, אנחנו חולמים.

אורן אסף חזן: החלומות שלנו מתרסקים לנו בפנים פעם אחר פעם, לכן אנחנו מתגוששים ורצים לבג"ץ.

אורן אסף חזן: לכן אנחנו תבוסתנים.

אורן אסף חזן: אבל אייכלר, אנחנו אחים.

אורן אסף חזן: אפילו שאתה הרבה יותר יפה ממני, אתה יודע?

אורן אסף חזן: בסך הכול הייתי מתאגרף קצת.

אורן אסף חזן: הייתי עומד מול המראה ואומר: רבותיי, כן, השיער.

אורן אסף חזן: אבל בסוף, אייכלר, אני פונה אליך – אני ולא החיקוי; לא הבחור שעומד כאן וחולם להגיע למרכז השולחן פה באמצע.

אורן אסף חזן: הרי אין לי כלום להציע חוץ משנאת חינם.

אורן אסף חזן: אני פונה אליך ואומר לך: ידידי, אנחנו לא ניפול בפח ועלינו לא יעבדו, ובעזרת השם – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אורן אסף חזן: בזה אני מסיים.

אורן אסף חזן: – – בעזרת השם, יתברך שמו, שעומד איתי, עומד איתכם, עומד עם כולנו, האמת תמיד תצא לאור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

אורן אסף חזן: ובמשפט אחד אחרון: רבותיי, החוק הזה של ערוץ 20 – אני קורא לכם להצביע בשבילו מסיבה מאוד פשוטה – שהגיע הזמן להילחם בפייק-ניוז, ושיהיה ערוץ תקשורת שיוכל לשדר את החדשות כמו שהן, בלי חשש ומורא משקר ומפייק.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: יהיר, אתה חייב להודות שזה מצחיק.

אורן אסף חזן: אתה לא מרגיש שאתה מסתכל במראה כשאני אומר לך?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ההצגה הסתיימה, תודה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, חברי הכנסת, לא הייתי עולה עכשיו לשידור – לנאום – אחרי לילה שלם שהיינו ערים ואחרי תפילת שחרית אילולא רציתי לחזק את שר התקשורת איוב קרא, שיפתח את ערוצי התקשורת רק ב-24 השעות האחרונות.

ישראל אייכלר: ב-12 השעות האחרונות כל עם ישראל ראה איזו סכנה גדולה – ואני לא מדבר על מה שהיה פה בכנסת אלא אני מדבר על מה שהיה בתקשורת – ששופכים את דמו של ראש ממשלה, בצורה שאין מדינה בעולם שתעשה את זה, בצורה הכי נבזית שבעולם.

ישראל אייכלר: לוקחים את הילד שלו ומבזים אותו.

ישראל אייכלר: מביאים מלפני שנתיים וחצי איזה סרטון.

ישראל אייכלר: אין בושה כזאת בעולם כולו.

ישראל אייכלר: ומה הסכנה?

ישראל אייכלר: שכל העם מסתכל על מדורת השבט.

ישראל אייכלר: התקשורת, אם היא לא תהיה מבוזרת, אם היא לא תהיה רבת גוונים, אם היא לא תינתן לכולם – היא הופכת לסכנה גדולה לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: מי הסית את העם כולו נגד חוק המרכולים, שזה האסון הגדול ביותר?

ישראל אייכלר: כמה עיתונים, שעשו קמפיין גדול, וכל העם חשב שממש כפייה דתית עליך, ישראל.

ישראל אייכלר: לכן, אני עליתי לומר שחייבים להוסיף המון המון.

ישראל אייכלר: מי שרוצה לשדר – ישדר, כמו בטלפון.

ישראל אייכלר: לא יעלה על הדעת שתהיה פה מדינה סובייטית, שהכוח הסובייטי, התקשורתי שלו, עוד ישכנע את העם שזו דמוקרטיה.

ישראל אייכלר: ולמה אני עליתי?

ישראל אייכלר: העובדה שישנו ערוץ שנקרא הידברות – ערוץ שהמוני בית ישראל, רובם לא דתיים, לומדים שם אהבת ישראל, תורת ישראל והכול, והם נקנסו ב-100,000 שקל כי הם סיפרו שהם עושים שבת, סמינר, במלון.

ישראל אייכלר: אז אם עשיתם מלון – זו פרסומת למלון; אין לך רשות פרסומת – 100,000 שקל.

ישראל אייכלר: זה ערוץ שעובד בהתנדבות, ערוץ שלא לוקח כסף, ערוץ שלא עושה פרסומת, ערוץ שמשלם מאות אלפי שקלים להוט וליס.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי אין ליהדות ולתורה דרך להגיע דרך הערוצים הנשלטים על ידי המאפיה הקטנה, ששולטת בכל הערוצים.

ישראל אייכלר: אין שום גיוון בתוך הערוצים עצמם.

ישראל אייכלר: אתה יכול לעבור: 1, 2, 3 ו-4, וזה אותו דבר.

ישראל אייכלר: לכן, תבורך, השר איוב קרא, אבל תזכור שאם אתה עושה חסד או צדקה או צדק עם ערוץ 20, חייב להיות גם לערוצים האחרים, ולא משנה מאיזו דעה ומאיזו השקפה, תהיה אפשרות לקבל רישיון – לא זיכיונות, לא מיסים ולא כל מיני דברים שמגבילים, רגולציות; לאפשר לכל אחד לספר את מרכולתו, והצופה יראה וישפוט, ואז גם לא יוכלו לעשות עליהום ולינצ'ים תקשורתיים על אנשים, ויוכלו לבשר תורה, אמונה, יהדות, אהבת ישראל ואחדות בכל כלי התקשורת.

טלי פלוסקוב: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: חבריי וחברותיי, אנחנו יצאנו לדרך עם שידורים מסחריים במדינת ישראל לפני 24 שנה, בנובמבר 1993.

נחמן שי: אני חושב שכל אחד בבית הזה ומחוצה לו מודע למהפכה הגדולה שחוללנו אז, והיה לי הכבוד לעמוד אז בראש הרשות השנייה, שהובילה אותה.

נחמן שי: עכשיו, כנראה, עם הזמן, ובאופן אמיתי ונכון, וכתוצאה מהתפתחויות טכנולוגיות בלתי רגילות שהתחוללו בשלושה עשורים, משתנה המערכת ומשתנה התפיסה לגבי שידורים מסחריים במדינת ישראל.

נחמן שי: לכן, לדעתי, יש מקום שגם ערוצים מסוג 20, 24 וטלוויזיה יהודית כזאת או אחרת צריכים עכשיו ויכולים עכשיו להתאים את עצמם לעידן חדש שבו, למעשה, ההסדרה או הרגולציה של התקשורת איבדה את תפקידה, איבדה את מקומה ואיבדה את יכולתה לבנות את השוק.

נחמן שי: השוק נבנה לבד.

נחמן שי: זה שוק משוכלל – שוק שיש בו שחקנים רבים, גדולים וקטנים, בעברית ובשפות אחרות, מישראל וממדינות אחרות.

נחמן שי: כל המערכת שונה לחלוטין.

נחמן שי: למערכת השונה הזאת צריך עכשיו להתייחס, וצריך באמת לעשות את שינויי החקיקה.

נחמן שי: אבל אני רק רוצה להזהיר את כולנו:

נחמן שי: הדברים שעמדו לפנינו אז עומדים גם עכשיו לפנינו – שלא יהיה זיהום של האוויר במדינת ישראל, שלא ייכנסו לתוך האוויר הזה תכנים שאנחנו לא יודעים עליהם ולא יכולים לשלוט עליהם, ואנחנו לא יכולים, לאמיתו של דבר, ואנחנו נצטער אחר כך על המהלך הזה.

נחמן שי: יש בו גם סכנות גדולות, וצריך להביא אותן בחשבון, כי ברגע שהשוק נפתח – והוא נפתח – הוא יכול להתנהל לכל כיוון, ולא תהיה לנו שליטה על כך.

נחמן שי: אני מקווה שהוועדה המיוחדת שעוסקת בכך תיתן את דעתה על ההיבט הזה.

נחמן שי: יש עוד נושא אחד מרכזי, בעיניי: כתוצאה מעלייתם של אותם ערוצים מסחריים, בשעתו, נבנתה פה תעשיית טלוויזיה וקולנוע בלתי רגילה, עם הישגים שבאמת הגיעו למקומות הכי יפים בתעשיית הקולנוע בעולם, והם מוציאים את שמה של מדינת ישראל באמת בצורה יפה ומכובדת.

נחמן שי: צריך להמשיך ולהשקיע בהפקות המקומיות, כי זה הייחוד שלנו בהשוואה לכל מה שאנחנו קונים בלי גבול, או רואים ללא גבול, ממדינות אחרות.

נחמן שי: זה אחד מסימני הזהות של מדינת ישראל.

נחמן שי: זו התרבות שלנו.

נחמן שי: לכן, כל מה שהתרחש חייב לחייב את המשדרים להשקיע בתעשייה המקומית, להשקיע באלפי אנשים שמוצאים שם את פרנסתם ושבאמת מביאים להפקות בלתי רגילות, גם בטלוויזיה וגם בקולנוע.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, ואחריו – אחרון הדוברים, השר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אמיר אוחנה: תודה, גברתי.

אמיר אוחנה: בוקר טוב לכל אלה שלא היה להם לילה.

אמיר אוחנה: מדאיג, גברתי, לראות לפעמים את דרך הייסורים שנאלצים כלי תקשורת שאינם מזוהים עם השמאל או עם רדיפת הימין לעבור בדרך שלהם להגיע אל הציבור.

אמיר אוחנה: ראינו את זה עם ערוץ 7, ראינו את זה עם החוק לניסיון סגירת העיתון ישראל היום, ואנחנו רואים את זה עם ערוץ 20.

אמיר אוחנה: אלה המתקראים פלורליסטים, אלה המתקראים דמוקרטים, אלה המתיימרים לתמוך בחופש הביטוי, עושים הכול כדי שהשיטה הבולשביקית שלהם, הסובייטית שלהם, לשלוח את ידיה של המדינה ולשלוט במה ידע הציבור ובמה לא ידע הציבור, מה יגיע לציבור ומה לא יגיע אליו.

אמיר אוחנה: ואנחנו היום, בחוק הזה – ואני משבח את כל מי שהיה חלק מהחוק הזה: שרן, שהיא בטלפון כרגע, והשר איוב קרא, שבא לשנות ומשנה – בדרך הזאת של הפחתת הרגולציה – לא לאפס, אבל הפחתתה – אנחנו מגבירים את החופש, אנחנו מגבירים את הזכות של הציבור לדעת, את הזכות של הציבור לשמוע.

אמיר אוחנה: אנחנו היום אומרים: כן לחופש, לא לביורוקרטיה.

אמיר אוחנה: תודה, רבותיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את השר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן חבר הכנסת יואב קיש יסכם את הדיון, ונצביע.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את הוועדה המשותפת שהכינה את החוק יחד עם גורמי מקצוע שונים, ובראשה יואב קיש ואיתן כבל, שעושים עבודה גדולה בתחום הזה של המהפכה, שיצאנו אליה אחרי הרבה מאוד שנים.

איוב קרא: במגירות היו דוחות, ולא התייחסו אליהם, הם היו בתקן של הקפאה, ואנחנו, בעצם, עם פיצול ערוץ 2 – שזו הייתה הסנונית הראשונה, שאיש לא האמין שנפצל, ואני מקווה שבקרוב גם חברת החדשות תתפצל – יצאנו בעצם למהפכה אמיתית בתקשורת, כולל אימוץ דוחות שבעצם היו הרבה מאוד שנים לא ישימים.

איוב קרא: אנחנו בפועל מתאימים את הרגולציה לטכנולוגיה, למציאות.

נחמן שי: אבל מה אתה מבטל?

איוב קרא: אנחנו במצב הזה של פיצול ערוץ 2 – –

מיקי לוי: אבל, השר, לא הבנו מה אתם מבטלים – – –

איוב קרא: – – במצב הזה של הענקת רישיונות לערוצים הייעודיים, ובעצם הורדת הרגולציה לגמרי משוק התקשורת.

איוב קרא: לצערי, כשזה מתחיל להיות בצד פוליטי אחד, מישהו מבקר; כאילו מישהו לא היה יכול לעשות את זה לפני 10–15 שנים ולהתאים את ישראל לתקשורת העולמית, לפתיחות, לנאורות.

איוב קרא: בעצם, פה הדבר נעשה הלכה למעשה.

איוב קרא: כאשר הייתה בעיה, לצערי, בערוצים אחרים, והיו, כולם התייצבו כדי לסייע.

איוב קרא: יש כאלה אנשים שחושבים שאם זה ערוץ 20, אז לא צריך לעזור.

איוב קרא: אני רק רוצה לומר לכם, אנחנו נמשיך את המהפכה הזאת בקרוב.

איוב קרא: אנחנו מביאים להורדת הרגולציה, ואני מבקש מכולם לתמוך בקונסנזוס בחוק הזה, שהוא בעצם המשך של אותה מהפכה שאני מדבר עליה.

איוב קרא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש יסכם את הדיון, ואנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: כבוד היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רק רוצה להגיד תודה למנהלת הוועדה לאה ורון, ליועצת המשפטית אתי בנדלר, ליועצת המשפטית נעמה דניאל ולשר איוב קרא, שנתנו גב מלא לכל אורך החקיקה, בחקיקה מאומצת ומהירה.

יואב קיש: אני אסיים בשתי נקודות: 1.

יואב קיש: אנחנו נציל את הערוצים הייעודיים.

יואב קיש: אף ערוץ ייעודי לא ייסגר – אני אומר לכם את זה מעל הבמה הזאת.

יואב קיש: זו המטרה שלנו.

קריאה: – – –

יואב קיש: 2.

יואב קיש: יש משבר קשה מאוד בשוק הערוצים המסחריים.

יואב קיש: אחרי הפיצול אנחנו מדממים, ובעניין הזה, גם להם מגיע הקלה ברגולציה.

יואב קיש: השר קרא מוביל את הרפורמה הזאת.

יואב קיש: מה שנוכל לעשות בוועדה הזאת, נעשה.

יואב קיש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו כרגע נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין להצביע, נא לשבת.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 174 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, לוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת לדיון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), התשע"ח–2017, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 58 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 44) (אסדרת רישיונות לשידורי טלוויזיה), התשע"ח–2018, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת לדיון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – אסדרת ערוצים ייעודיים), התשע"ח–2017, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בני בגין, אני ראיתי, ולכן אפילו עצרתי לשנייה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זאב בנימין בגין מבקש להודיע כי בטעות נמנע, והוא התכוון להצביע בעד.

טלי פלוסקוב: נכון, אדוני?

טלי פלוסקוב: נא לרשום בפרוטוקול.

זאב בנימין בגין: תודה רבה ובוקר טוב.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב.

טלי פלוסקוב: רבותיי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, כ"ב בטבת התשע"ח, 9 בינואר 2018, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.