ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 294, 2018-01-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ז בטבת התשע"ח, 3 בינואר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: סג השר ישיב על שתי שאילתות, הראשונה היא שאילתה דחופה מס' 433, מאת חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: רבים מתלמידי התיכון בפריפריה העמוקה רעבים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה הגישה נושא דומה, לכן תוכל לשאול שאלה נוספת אם תהיה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת שמולי מבקש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, אתה יכול לקרוא את נוסח השאילתה, ואז סגן השר ישיב.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: סגן השר, על פי מנכ"ל רשת אורט, צוותי חינוך נתקלים בתלמידים המגיעים רעבים ללימודים, תופעה מבישה כשלעצמה למדינת ישראל.

עמר בר-לב: הרעב משפיע על הישגיהם בלימודים וגם גורם לתופעות של אלימות בבתי הספר.

עמר בר-לב: ברצוני לשאול: 1.

עמר בר-לב: מדוע מפעל ההזנה אינו מופעל גם בחטיבות העליונות?

עמר בר-לב: 2.

עמר בר-לב: כמה מתקציב משרדך מופנה לבתי ספר בפריפריה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השואל חבר הכנסת עמר בר-לב, משרד החינוך מספק ארוחות חמות לילדי הפריפריה בהתאם לחוק ארוחה יומית לתלמיד, התשס"ה–2005, שקובע הסדר של מתן ארוחה חמה יומית לתלמידי גן חובה בבתי ספר יסודיים, במוסדות חינוך שבהם הונהג יום לימודים ארוך.

מאיר פרוש: המשרד מוסיף ומספק ארוחות חמות במסגרת תוכניות נוספות שבהן מוארך יום הלימודים, והן מיל"ת וניצנים.

מאיר פרוש: סך הנהנים מהתוכניות הללו הם למעלה מ-320,000 ילדים מדי יום במהלך שנת הלימודים, כ-95% מהם ילדי פריפריה.

מאיר פרוש: העלות השנתית למשרד היא למעלה מחצי מיליארד ש"ח בשנה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת עמר בר-לב, וגם לחבר הכנסת איציק שמולי.

עמר בר-לב: אדוני, סגן השר, נדמה לי שלא התייחסת לשאלה למה זה לא מיושם בחטיבות העליונות.

עמר בר-לב: אותו מנכ"ל רשת אורט התייחס בעיקר לחטיבות העליונות.

עמר בר-לב: שוב, ילד רעב זה ילד רעב, גם אם הוא בן 8 וגם אם הוא בן 17.

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, בהמשך לשאלתו של חברי חבר הכנסת עמר בר-לב, מה בעצם ההיגיון בלחייב את ההורים במסגרת פרויקט ההזנה בהשתתפות עצמית?

איציק שמולי: יש אזורים נרחבים בארץ – אם אני לא טועה, השיעור הוא עד שליש מההורים – ואתם, המדינה, הגדירה שמדובר בילדים רעבים באותם מוסדות, אבל בכל זאת, הדרישה להשתתפות עצמית היא בלתי עבירה עבור אותם ההורים, ולכן דה פקטו אותם הילדים לא נהנים מהמוסד הזה של ארוחה חמה באותם המוסדות.

איציק שמולי: מה ההיגיון בכך, והאם אתם מתכוונים לשנות את זה?

איציק שמולי: שאלה קצרה נוספת: מה לגבי אכיפת התקנות של מכירת מזון בריא בתוך מוסדות החינוך?

איציק שמולי: היה על זה לא מזמן דיון בוועדת החינוך, והמציאות בהקשר הזה בבתי הספר היא מאוד מאוד בעייתית.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר מאיר פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, כאשר חבר הכנסת עמר בר-לב התחיל להקריא את השאילתה, אמרתי לך שהנוהג הוא שצריכים להיות צמודים לטקסט.

מאיר פרוש: בטקסט שאושר לך לא מופיע הנושא של אורט, כך שאני לא יודע להתייחס בתשובה.

מאיר פרוש: המשרד לא – – –

עמר בר-לב: רק לומר שזה לא אני אומר.

מאיר פרוש: אף אחד לא חשד בך שאתה תביא לפה, חלילה, נתונים שהמצאת אותם, ודאי, אבל אני אומר שהנוהג הוא שמקריאים שאילתה לפי טקסט שאישרו.

עמר בר-לב: אתה צודק.

מאיר פרוש: אני לא מוכן כרגע לענות, אני לא ערוך לכך לענות לך תשובות על אורט, אבל הקראתי, ואני חושב שמהתשובה שהקראתי אפשר להבין מה הסיבה.

מאיר פרוש: אני מקריא: משרד החינוך מספק את אותן ארוחות חמות לילדי הפריפריה, בהתאם לחוק ארוחה יומית לתלמיד, התשס"ה–2005, הקובע – – –

עמר בר-לב: – – –

מאיר פרוש: כאן אני אומר, אם נניח אני מקריא עכשיו – איך אמרת קודם?

מאיר פרוש: שאתה לא המצאת כי הסתמכת; אני מסתמך על משרד החינוך, על מי שהכין את התשובה לשאילתה.

מאיר פרוש: הוא מסתמך על אותו חוק, ובחוק הזה כך כתוב:

מאיר פרוש: קובע הסדר של מתן ארוחה חמה יומית לתלמידי גן חובה ובתי ספר יסודיים ובמוסדות חינוך שבהם מונהג יום לימודים ארוך, that's it, כך שאם יש משהו שמחייב זה החוק, והחוק אומר בדיוק מה.

מאיר פרוש: יכול להיות שציטטו פה, חלילה, משהו לא נכון, אבל אני מתאר לעצמי שזה הציטוט הנכון, מה שכתוב בחוק, וממילא זו התשובה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת שמולי שואל מה ההיגיון בהשתתפות עצמית.

מאיר פרוש: אני אמרתי כך: התקציב לדבר הזה עולה למשרד חצי מיליארד ש"ח.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי שאם למשרד היה מיליארד וחצי ש"ח לצורך העניין הזה, אז יכול להיות שהוא היה יכול להרחיב את עצמו, אם כי אני לא בטוח שהיו מבטלים את כל המושג הזה של השתתפות עצמית.

מאיר פרוש: כל שירות שאני מכיר שהמדינה נותנת הולך עם איזושהי אגרה מסוימת.

מאיר פרוש: אתה יכול להגיד: עניים, עשירים; נכון שמדובר ברעבים, אבל לתת חינם – כנראה שיש מושג שגם ההורים צריכים להשתתף.

מאיר פרוש: אם כי יכול להיות שאם היה יותר כסף היו מבטלים את הדבר הזה, אני לא יודע אם לגמרי; כנראה משהו מההשתתפות העצמית היה.

מאיר פרוש: נכון שמדובר פה במשפחות שמוגדרות כעניים וכרעבים, אבל התקציב – כפי שאמרתי, למשרד יש תקציב של חצי מיליארד שקל.

מאיר פרוש: אלה שנהנים מהדבר הזה – יותר מ-320,000 ילדים.

איציק שמולי: כבוד השר, רק לציין שהילדים באותם המוסדות נשארים, כפי שאתה יודע, עד השעה 16:00 בבית הספר.

מאיר פרוש: הבנתי, אבל היכולות – אתה יכול לומר, אם אתה איציק שמולי, תהיה במשרד החינוך, אתה תעשה העברה מסעיף לסעיף, תביא יותר כסף.

עמר בר-לב: לא אם, כש- – כשאיציק שמוליק יהיה במשרד החינוך.

מאיר פרוש: תרשה לי לומר שאני עדיין לא במחנה הציוני, ואני אומר: אם.

מאיר פרוש: למה לקצר?

מאיר פרוש: ביקשו ממני להאריך.

אופיר אקוניס: – – –

מאיר פרוש: אה, אתה רוצה לתת גם מדבריך.

מאיר פרוש: לגבי האכיפה של מזון בריא אני יודע שהמשרד עוסק בזה.

מאיר פרוש: אני לא יודע כרגע להגיד לך מהי התשובה בכללותה.

מאיר פרוש: זה נדון פה, אני יודע שגם היה ניסיון להביא איזו הצעת חוק בדבר.

מאיר פרוש: אני יכול לבדוק אם אתה רוצה, או שיש לך את הכלים לבדוק לבד את הדבר הזה, אבל אין לי תשובה לענות כרגע יותר ממה שאני אומר – שאני יודע שהמשרד עוסק בזה, וזה מה שאני יכול לומר כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר נשאר על הדוכן על מנת להמשיך ולהשיב על שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הבאה – שאילתה דחופה מס' 435, של חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הפסקת המיגון מפני רעידות אדמה במערכת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, רשמתי את חבר הכנסת אלחרומי לשאלה נוספת.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: הנושא הוא הפסקת המיגון מפני רעידות אדמה במערכת החינוך.

איציק שמולי: פורסם, אדוני סגן השר, שמרבית מוסדות החינוך אינם ממוגנים או ערוכים לאסון אפשרי.

איציק שמולי: התוצאה עלולה להיות אובדן של חיי אדם, חלילה.

איציק שמולי: התקציב הקיים, גם הוא אינו ממומש.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: האם נכון הדבר?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אם כן – מדוע?

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: מה נעשה כדי לפתור זאת? 4.

איציק שמולי: מתי ימוגנו כל המבנים?

איציק שמולי: 5.

איציק שמולי: מהי העלות הכוללת?

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר מאיר פרוש.

מאיר פרוש: חבר הכנסת שמולי העלה נושא חשוב, ואני מבקש להתייחס ולומר כך: הפרסום אינו נכון.

מאיר פרוש: משרד החינוך לא הפסיק את שדרוג מוסדות החינוך מפני רעידות אדמה.

מאיר פרוש: משרד החינוך פועל בנושא בהתאם להחלטת ממשלה מס' 1623 מיום 29 באפריל 2010, ובהתאם להחלטה זו, נדרש שדרוגם של מוסדות חינוך שנבנו לפני 1980.

מאיר פרוש: סיום הפרויקט נקבע ל-2035.

מאיר פרוש: סך כל מוסדות החינוך, אשר דורגו על פי רשימה שנקבעה על ידי ועדת ההיגוי להיערכות לרעידות אדמה, עומד על כ-1,600 בתי ספר.

מאיר פרוש: ועדת ההיגוי לרעידות אדמה אישרה ב-15 בנובמבר 2017 רשימה מעודכנת של כ-300 בתי ספר ברמת סיכון גבוהה, שנועדו לטיפול מיידי בשנים הקרובות.

מאיר פרוש: הרשימה מתבססת על דירוג לפי כמה פרמטרים, ובהם: מיקום ברצועות הסיסמיות בסיכון סיסמי גבוה יותר – אני מקריא מה שכתוב פה – רצועות בדירוג 1–5 מתוך עשר רצועות הקיימות בתקן ישראלי 413, שמעודכן לתכנון מבנים נגד רעידות אדמה.

מאיר פרוש: פרמטר נוסף:

מאיר פרוש: דרגת עמידותו של המבנה לרעידות אדמה ומצבו המבני; פרמטר שלישי זה מספר התלמידים; פרמטר רביעי זה מספר הקומות; פרמטר חמישי זה סוג הבנייה, ועוד.

מאיר פרוש: אני יכול גם להקריא את סטטוס הטיפול במוסדות החינוך ברצועות 1–5.

מאיר פרוש: אתה רוצה שאני אקריא את הכול?

איציק שמולי: כן.

מאיר פרוש: הסתיימו, או בשלבים מתקדמים של שדרוג: 48 בתי ספר; אושרו להריסה ובינוי חדש: 16 בתי ספר; ב-178 בתי ספר הותנע התהליך לטיפול לפי נוהלי המשרד, בשלבי תכנון שונים.

מאיר פרוש: בסך הכול, מטופלים כיום 242 מוסדות חינוך, בשלבים שונים.

מאיר פרוש: התוכנית מבוצעת בשיתוף הרשויות המקומיות, ויש להן תפקיד מרכזי בביצוע ובקידום של השדרוג.

מאיר פרוש: מסגרת התקציב המוקצית בשנה לטובת העניין עומדת על 80 מיליון שקלים – אוצר וחינוך.

מאיר פרוש: התקציב הוא בבסיס התקציב בתקנה.

מאיר פרוש: משרד החינוך והאוצר מקיימים את התחייבותם ומקצים בכל שנה תקציבית את חלקם.

מאיר פרוש: התקציב מנוצל במלואו.

מאיר פרוש: במקביל, פועל המשרד להתקנת מערכות התרעה במוסדות החינוך.

מאיר פרוש: עד כה תוקצבו והותקנו 2,900 מערכות התרעה מקומיות בבתי הספר, לרבות 1,600 בתי הספר שנבנו לפני 1980, שעליהם נערכת העבודה.

מאיר פרוש: בכוונת המשרד להתקין מערכות בשאר בתי הספר בשלוש שנים הקרובות.

מאיר פרוש: בנוסף, בכל שנה מתקיים תרגיל היערכות לרעידות אדמה בכל מוסדות החינוך ומרועננים הנהלים בנושא.

מאיר פרוש: במסגרת זו מתרגלים הצוותים החינוכיים והתלמידים התנהגות נדרשת, נכונה ובטוחה.

מאיר פרוש: זאת ועוד, המשרד, בתיאום ובשיתוף של פקע"ר, מבצע הכשרה של כלל תלמידי כיתות י' לחילוץ קל.

מאיר פרוש: עד כה הוכשרו למעלה מ-25,000 תלמידי כיתות י'.

מאיר פרוש: המשרד יתקין במוסדות החינוך ערכות חילוץ קל לשימוש בחירום בתחילת 2018.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שאלה נוספת לחבר הכנסת איציק שמולי, לחבר הכנסת אלחרומי ולחבר הכנסת – –

איציק שמולי: גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: – – מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה – קורה, אתה מבין, פשוט בלק אאוט.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: קורה – – –

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: תודה לך, סגן השר, על התשובה המפורטת.

איציק שמולי: אני רוצה גם בהזדמנות הזאת לברך את גמלאי ירושלים ובוניה שנמצאים איתנו, ויש לכנסת היום זכות לארח אותם.

איציק שמולי: בהתייחס לתשובתך, אדוני סגן השר, אני קודם כול מאוד מכבד את זה שאתה הגעת לפה עם תשובה מפורטת וברורה.

איציק שמולי: אני רק רוצה לומר – ואני לא מפנה את זה, כמובן, פרסונלית אליך אלא כלפי כל הממשלה, ואפילו לכנסת – אם חס וחלילה יקרה אסון, לא יהיה לנו את מי להאשים.

איציק שמולי: יש 1,500 מוסדות, לפי מה שאתה ציינת – – –

מאיר פרוש: 1,600.

איציק שמולי: 1,600, שהם מועדים לפורענות בהינתן שיהיה פה אסון של רעידת אדמה, ומתוכם בטווח הקצר נמצאים בטיפול כ-240 בתי ספר.

איציק שמולי: זה מתכון לקטסטרופה, ואני מאוד מאוד מקווה שאף שהתקציב מנוצל בכל שנה במלואו, כפי שציינת, אנחנו נעשה מאמצים להגדיל את התקציב כי לפי התחזיות, ב-10–15 השנים הקרובות – אני לא רוצה להפחיד אף אחד בבית – צפוי להיות אירוע מהסוג הזה במדינת ישראל, ואני חס וחלילה לא רוצה לדמיין מה יקרה.

איציק שמולי: אנחנו במרוץ נגד הזמן ולכן צריך לפעול מהר יותר ובצורה נחושה יותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

סעיד אלחרומי: תודה, כבוד היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אדוני סגן השר, כידוע, ישנם מעל 5,000 ילדים בגיל גני ילדים ביישובי הנגב, בעיקר בכפרים הלא-מוכרים, שאינם נמצאים במסגרת חינוכית.

סעיד אלחרומי: בתחילת שנת הלימודים משרד החינוך הבטיח להציב מעל 90 מבנים יבילים שישמשו גני ילדים.

סעיד אלחרומי: שאלתי היא: ארבעה חודשים לאחר תחילת שנת הלימודים, כמה גני ילדים יבילים הוצבו בפועל בכפרים האלה במרכזי השירות וכמה מהם מאוישים בילדים בימים אלה?

סעיד אלחרומי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, שאלה נוספת, ואז סגן שר החינוך יתייחס.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, לפני אולי שבועיים או שלושה שבועות נחתם הסכם בין ארגון המורים לבין משרד החינוך על שכרם של המורים.

מסעוד גנאים: חלק מההסכם דיבר על זה שכל מורה יקבל מענק חד-פעמי של 1,000 שקלים, ונודע והתפרסם שעד היום, המענק הזה – המורים לא קיבלו אותו, ושהשלטון המקומי מעכב את יישום ההסכם הזה.

מסעוד גנאים: גם התפרסם שכל ההסכם בין הארגון לבין משרד החינוך עדיין לא אושר סופית.

מסעוד גנאים: האם זה נכון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר החינוך מאיר פרוש.

מאיר פרוש: לחבר הכנסת שמולי אני יכול רק לומר משפט: כל פעולה שהכנסת תעשה כדי להגדיל תקציב לנושא הזה תבורך; כל פעולה תבורך.

מאיר פרוש: אין ספק שככל שיש יותר כסף, יש יותר אפשרות להיערך ולעשות את כל מה שצריך.

מאיר פרוש: אבל לשאלות ששאלת – נתתי בדיוק את לוח הזמנים, גם אמרתי שהתקציב מנוצל במלואו.

מאיר פרוש: חבר הכנסת אלחרומי, אני לא יודע לענות לך תשובה מכיוון שהדברים האלה לא היו ממין העניין, ואני רק אומר כך: אתה מספר על 5,000 ילדים שנמצאים בעיקר ביישובים הלא-מוכרים, שהמשרד הבטיח להציב קרוואנים, מבנים יבילים – כ-90, או שאתה לא יודע להגיד כמה – אז אני יכול רק לומר לך שאני אבקש לבדוק, ואודיע לך במהלך הימים הקרובים, כשהתשובה תגיע אליי מהגורמים הרלוונטיים במשרד.

מאיר פרוש: ולחבר הכנסת גנאים, אני רוצה לומר שגם על ההסכם הזה – שהוא מתעכב, ואתה אומר שהוא מתעכב בגלל שהשלטון המקומי מעורב פה – גם על זה אני לא יודע להגיד לך כרגע תשובה, אבל אני אבדוק את זה ואני אשמח לענות לכם.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש על תשובותיו, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מזמינים את סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 439, מאת חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: גירוש מבקשי המקלט.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברי הכנסת דב חנין ותמר זנדברג מבקשים לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר, תעלה לדוכן.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: דב חנין ותמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, פורסם כי רשות האוכלוסין וההגירה תודיע למבקשי מקלט שעליהם לעזוב בתוך שלושה חודשים, אחרת ייכלאו ללא תאריך שחרור.

מוסי רז: ברצוני לשאול: 1.

מוסי רז: האם הדבר נכון?

מוסי רז: 2.

מוסי רז: אם כן – מתי בדיוק עתיד המבצע לצאת לפועל?

מוסי רז: 3.

מוסי רז: כיצד נערכים בשירות בתי הסוהר לכליאה ההמונית?

מוסי רז: 4.

מוסי רז: כמה אנשים יגורשו בגל הראשון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בחודש דצמבר 2017 אישרה הכנסת את הארכתו של תיקון לחוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאת מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה), התשע"ח–2017.

משולם נהרי: הפרק העוסק במרכז השהייה חולות הוארך בשלושה חודשים בלבד, וזאת לאחר שניתן פסק דינו העקרוני של בית המשפט העליון בערעור לעתירה של צגטה נגד משרד הפנים בשאלת ההרחקה למדינה שלישית.

משולם נהרי: בפסק דין זה נקבע כי אין מניעה עקרונית להרחיק מסתנן למדינה שלישית שנמצאה בטוחה וכל התנאים ההכרחיים מתקיימים באותה מדינה.

משולם נהרי: כמו כן קבע בית המשפט כי ההסכם הספציפי שעליו חתמה מדינת ישראל לא מאפשר הרחקת מסתננים בניגוד לרצונם.

משולם נהרי: בעקבות זאת תוקן ההסכם באופן העונה על הקושי שעלה בפסק הדין ומאפשר את מימוש המהלך.

משולם נהרי: ביום 1 בינואר 2018 פרסמה רשות האוכלוסין וההגירה קול קורא למסתננים מאריתריאה וסודאן שלפיו עליהם לצאת מישראל למדינתם או למדינה שלישית בטוחה, וזאת בתוך שלושה חודשים.

משולם נהרי: כלומר, מסתנן שיצא מישראל בשלושת החודשים הקרובים יזכה למלוא הסיוע מצד רשות האוכלוסין, יקבל מענק של 3,500 דולר ואת מלוא המידע על אודות המדינה שאליה יצא, לרבות המסמכים הדרושים לו לצורך כך.

משולם נהרי: שלושת החודשים האמורים החלו עם פרסום הקול הקורא ביום 1 בינואר 2018, ומטרת המבצע היא עידוד המסתננים לצאת מרצון.

משולם נהרי: בתום שלושת החודשים תהיה אכיפה כנגד מסתננים שטרם יצאו מישראל, למעט אוכלוסיות מוחרגות.

משולם נהרי: אנו מקווים כי הקול הקורא יביא ליציאה מרצון, תוך מתן מענק כספי משמעותי, המאפשר למסתנן להתחיל את חייו במדינה השלישית, והאכיפה תופעל כמוצא אחרון על מי שלא ישתף פעולה.

משולם נהרי: ההיערכות לקראת האכיפה תיעשה במהלך שלושת החודשים הקרובים ובהתאם למצב בשטח.

משולם נהרי: בנוסף, הממשלה צפויה לקיים דיון בתוספת תקנים ותקציב מיוחד – כנראה שזה היום – עבור הפרויקט לצורכי אכיפה, בדיקת בקשות המקלט של המסתננים וכיוצא בזה.

משולם נהרי: מלוא הפרטים על סדרי העבודה והתהליך מפורטים בנוהל הרחקה למדינה שלישית שפורסם ביום 1 בינואר 2018 באתר רשות האוכלוסין וההגירה.

משולם נהרי: באשר לשאלה כיצד נערכים בשירות בתי הסוהר לכליאה המונית – יש להפנותה למשרד לביטחון הפנים לצורך קבלת תשובתם.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מוסי רז, וכן לחברי הכנסת חנין וזנדברג.

מוסי רז: אדוני סגן השר, ברצוני לשאול: האם אתה מוכן לגלות לנו מיהי אותה מדינה שלישית, או מדינות שלישיות, ומה הן קיבלו בתמורה לכך שהן יקבלו מאיתנו מבקשי מקלט?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, אני תוהה: האם אתם קראתם את הפרסומים והמחקרים על מה קורה למבקשי מקלט שמגיעים לאותה מדינה שלישית?

דב חנין: האם קראתם את העדויות?

דב חנין: האם הגיעו אליכם החומרים שמעדכנים ומספרים לנו שהאנשים שמגורשים למדינה השלישית הזאת נמצאים שם בסכנת מוות אמיתית?

דב חנין: האם אתם מכירים – – –

אורן אסף חזן: דב, לא הסכמת שצריך לגרש – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, נא לא להפריע.

דב חנין: האם אתם מכירים את העדויות של – – –

אורן אסף חזן: יש פה בעיה, היושב-ראש.

אורן אסף חזן: הוא סותר את עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: אה, חנין לא פה ואתה כבר קורא אותי לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני סגן השר, האם אתם מכירים את הנתונים על כך שהמדינה השלישית שמקבלת מישראל כסף, מגרשת אחר כך את אותם מבקשי מקלט לארצות אחרות?

דב חנין: האם אתה זוכר, אדוני סגן השר, את העובדה שגם יעקב אבינו היה מסתנן למצרים בגלל רעב בארץ כנען?

דב חנין: האם אתה זוכר, אדוני סגן השר, את הציווי: ואהבת את הגר – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

דב חנין: – – אשר בשעריך, כי גרים הייתם בארץ מצרים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אדוני השר, בנושא אחר – פורסם השבוע שעיריית באר שבע מתכוונת לסגור מקלט עירוני שיש בו פעילות ציבורית של עמותה שמופעלת על ידי עמותת פורום דו-קיום בנגב – מקום המועדון הוא מולתקא-מפגש – בגלל התוכן של פעילות פוליטית שהתבצעה; בגלל התוכן הפוליטי, לטענת ראש העיר, של פעילות שהתבצעה במקום.

תמר זנדברג: מתוקף אחריות משרד הפנים על חוקיות פעילות הרשויות המקומיות, ברצוני לשאול: האם פעילות מסוג זה מקובלת עליכם?

תמר זנדברג: האם המשרד מאפשר או רואה בחיוב ובברכה פעילות עירונית שמטילה צנזורה פוליטית?

תמר זנדברג: האם הדבר חוקי בעיני המשרד?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: לשאלה הראשונה, של חבר הכנסת מוסי רז, אני מתאר לעצמי שכשהם יתחילו להגיע למדינה השלישית כולנו נדע באיזו מדינה, לאן הם הלכו, אז בוא נמתין בסבלנות.

משולם נהרי: ולשאלותיו – הערותיו, יותר נכון – –

מוסי רז: שאלתי גם מה היא קיבלה בתמורה.

משולם נהרי: – – הערותיו של חבר הכנסת דב חנין – אם אני כבר צריך לצטט מהתורה ומהתנ"ך, אז יש עוד הרבה פסוקים שעוסקים – – –

דב חנין: לא, אני מדבר על הפסוק הזה.

דב חנין: יש עוד פסוקים.

דב חנין: הפסוק הזה מוכר לך?

משולם נהרי: כן, יש עוד פסוקים של "ואהבת לרעך כמוך", "עזוב תעזוב עימו".

משולם נהרי: אם אתה רוצה, אני מוכן להביא לך הרבה הרבה פסוקים.

דב חנין: אני בעד גם הפסוק הזה.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: "כי יָמוּךְ אחיך" – כשאתה רואה את אח שלך בצרות צרורות, עניי עירך קודמים לעניי עיר אחרת וכו' וכו' וכו'.

משולם נהרי: אבל אתה לא יכול לקחת, בגלל "ואהבתם את הגר", לנופף בדגל הזה, ולעקור אנשים מביתם, ממקום הולדתם – –

דב חנין: לא, אני נגד לעקור אנשים מביתם.

משולם נהרי: – – להפוך את חייהם לגיהינום – –

דב חנין: חס וחלילה.

משולם נהרי: – – לא לאפשר להם בכלל לתפקד, לא הם ולא ילדיהם.

דב חנין: חס וחלילה.

משולם נהרי: אז בוא, אנחנו גם לא הולכים וזורקים אנשים סתם; נותנים להם את כל האפשרויות במדינות האלה שאתה מדבר.

משולם נהרי: קל להלך אימים, קל מאוד, אבל הם מקבלים – יש תיאום, ממשלת ישראל מתאמת, זה תיאום בין ממשלות, לקבל אותם, לתת להם את כל – –

דב חנין: יש לכם מעקב?

משולם נהרי: – – לתת להם את כל מה שאפשר כדי שיוכלו להתאקלם.

משולם נהרי: והם, לפני שהם הולכים, הם מקבלים את כל המידע, כפי שאמרתי, על המקום שהם הולכים אליו, והם הולכים מרצון.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים.

משולם נהרי: באשר לשאלה השלישית, תתכבד גברתי ותגיש שאילתה בנושא.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים, חבר הכנסת משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה דחופה מס' 436.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת אופיר אקוניס לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: השואלת היא חברת הכנסת מיכל בירן, והנושא הוא תוכנית להב"ה לצמצום הפער הדיגיטלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תקרא את נוסח השאילתה, ואז נשמע את התשובה.

מיכל בירן: שלום, אדוני השר.

מיכל בירן: בתוכנית לה"בה לצמצום הפער הדיגיטלי הופסקה קליטת כוח אדם למעלה מ-11 חודשים.

מיכל בירן: בנוסף, האחריות על התוכנית תועבר ממשרד המדע לחברה חיצונית.

מיכל בירן: ברצוני לשאול: 1.

מיכל בירן: מדוע הופסקה קליטת כוח אדם?

מיכל בירן: 2.

מיכל בירן: מדוע התוכנית אינה ממשיכה תחת אחריות המדינה אלא נפתחת למכרז?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת בירן, אני ער לביקורת שמושמעת כלפי משרד המדע בנושא מיזם להב"ה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך בצורה יסודית ביותר שאני מעריך ביקורת, אני לומד ממנה, ויחד עם זאת, חשוב גם להפריך שקרים ולעמוד על עובדות שטושטשו לאחרונה על ידי פתיחת דפי פייסבוק, הפצת שקרים, חצאי אמיתות.

אופיר אקוניס: בראש ובראשונה, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת בירן, גם אם יחזרו אלף פעם על השקר שלהב"ה מופרטת הוא לא יהפוך לנכון.

אופיר אקוניס: מדוע?

אופיר אקוניס: בשנת 2001 שר האוצר דאז סילבן שלום דחף להקמת מיזם להב"ה – לימודי אוריינות דיגיטלית ברחבי הארץ, ובעיקר בפריפריה; מיזם מבורך מאוד, שהחל ב-2001 ובשנת 2014 הוא עבר משר אחד של יש עתיד לשר אחר – ממשרד האוצר למשרד המדע.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת בירן, מאז הקמתו ב-2001, מיומו הראשון, מופעל מיזם להב"ה באמצעות קבלת שירותים במיקור חוץ, והדבר הזה לא השתנה בכל שנות הפעילות שלו ולא עומד להשתנות גם בעתיד.

אופיר אקוניס: כלומר, הטענה השקרית, אדוני היושב-ראש, שכביכול – ומשתמשים במילה "הפרטה" כמילת גנאי, ואני אינני מקבל את המילה "הפרטה" כמילת גנאי בהשקפת העולם הכלכלית-חברתית שלי, בניגוד אליך, וגם זה בסדר – זה פשוט לא נכון.

אופיר אקוניס: ולכן, גם כאשר הוצאנו את המכרז האחרון, שכל מטרתו, אדוני היושב-ראש – וזאת צריך לדעת – במקום 30 יישובים – אגב, בכל המגזרים ובעיקר בפרפריה, גם במגזר הערבי, גם במגזר החרדי, בירושלים כמובן ובכל רחבי הארץ – כל מטרתנו היא להגדיל, חברת הכנסת בירן, את ההיצע לשימוש על ידי הציבור של שירותי להב"ה.

אופיר אקוניס: אני גם רוצה לתת לך בהזדמנות הזאת כמה נתוני יסוד שחשוב שידעו אותם – גם העובדים של להב"ה, שחלקם מודאגים לעתידם, וגם חלק מהמשתמשים בשירותים של להב"ה שכתבו לדף הפייסבוק שלי וגם פגשו אותי בכמה הזדמנויות בעכו, במגדל העמק, או בנתיבות, או במקומות אחרים: תקציב הפעילות של המשרד בתחום האוריינות הדיגיטלית גדל ב-50% בשנים האחרונות, לא פחות ולא יותר; גידול של 50%.

אופיר אקוניס: אני לא מכיר הרבה תחומי פעילות שגדלים בשיעור כל כך ניכר.

אופיר אקוניס: זה בוודאי לא גידול טבעי.

אופיר אקוניס: ואני גם מבקש לדייק, בהזדמנות הזאת: למעלה מ-2.5 מיליון שקלים לשדרוג מחשבים, כלומר, להכנסת מחשבים חדשים לתוך מרכזי להב"ה; 2 מיליון לשדרוג תשתיות וציוד משרדי; למעלה מ-1.5 מיליון ללומדות להעשרת תוכני הלימוד; כמעט מיליון שקלים למסכים חדשים; עוד כרבע מיליון שקלים לריהוט חדש למרכזים.

אופיר אקוניס: עכשיו לשאלתך השנייה, כי היא שאלה שלא תאמיני, חברת הכנסת בירן, היא מטרידה אותי יותר מאשר היא מטרידה אותך, וזוהי השאלה של גיוס עובדים חדשים וגיוס כוח אדם.

אופיר אקוניס: לצערי, אדוני היושב-ראש, בעת ההעברה שבוצעה על ידי השרים לפיד ופרי – אוצר ומדע בהתאמה – בשנת 2014, בשלהי כהונתם במשרדיהם, הם העבירו את להב"ה, כפי שאמרתי קודם, מהאוצר למשרד המדע, אבל את כל מה שקשור בגיוס כוח האדם הם השאירו – איפה?

אופיר אקוניס: כמובן, אצל החשב הכללי, ובכן, במשרד האוצר עצמו.

אופיר אקוניס: מנכ"ל משרדי והצוות המשרדי, גם בלשכתי וגם במשרד, וגם אני, אחרי כמה שיחות ופגישה עם החשב הכללי החדש יחסית – שהוא איש נהדר, רוני חזקיהו – לא מצליחים, לצערי, להגיע להבנות על הרחבה או הגדלה של כוח האדם, וזה נובע – ומכיוון שאני נוהג, אדוני היושב-ראש, גם פה וגם מחוץ למקום הזה לומר את האמת ורק את האמת – מחשש מסוים של משרד האוצר מכך שהעובדים הנוספים שיתקבלו יצטרפו לתביעה קיימת של עובדים רבים בלהב"ה, שמבקשים להיקלט – הדיון, אגב, נערך עכשיו ממש בבית המשפט – להיקלט כעובדי מדינה.

אופיר אקוניס: לכן, לרגע זה – זאת האמת – לא הגענו, אין הבנה בין משרד המדע לחשב הכללי לגבי גיוס עובדים.

אופיר אקוניס: אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו בשלבים האחרונים של השיח איתם ושאני אוכל לבוא ולבשר לך ולמליאת הכנסת, ובאמצעות

אופיר אקוניס: כם לציבור, שגם מספר העובדות והעובדים, שיש להם דרישה – קיבלנו אור ירוק מהחשב הכללי להגדיל את המספר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת דב חנין ביקש להפנות לשר שאלה נוספת, ואז נשמע את תשובתו.

מיכל בירן: נדמה לי שמרוב פרנויות כבוד השר שומע קולות, כי דווקא לא השתמשתי במונח הפרטה.

אופיר אקוניס: לא, לא את השתמשת.

אופיר אקוניס: יש שימוש על ידי – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, תן לחברת הכנסת בירן לשאול, ואז תוכל להתייחס.

מיכל בירן: אני רוצה לדעת איך משרדך ימנע פגיעה במכרזי להב"ה הקיימים – בתוכן ובכוח אדם ותשתיות – לאחר שייבחר זוכה במכרז של האוריינות הדיגיטלית.

אופיר אקוניס: טוב מאוד, שאלה מצוינת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע, גם חבר הכנסת דב חנין, ואז נוכל לשמוע את תשובת השר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני בכל זאת רוצה לחזור למילה "הפרטה" – קודם כול כי יש פה ויכוח לגיטימי.

דב חנין: זכותך, אדוני השר, לתמוך בהפרטות.

דב חנין: אני שמח שבכנסת "הפרטה" נעשתה כבר מילה מגונה.

דב חנין: טוב שכך, כי ההפרטה היא דרך לפרק את המדינה מאחריותה, וגם במקרה הזה, אדוני השר, אני אשמח לשמוע את ההבהרה שלך.

דב חנין: וכאן אני באמת רוצה את ההבהרה במישור הכי ענייני.

דב חנין: אני מכיר את תוכנית להב"ה, ואני מצטרף לדבריך, אדוני השר, שזו תוכנית מצוינת, חשובה, ואני מברך על קיומה ועל מי שיזם אותה ומי שהוביל אותה, בהחלט, ואני בעד הרחבתה, לגמרי.

דב חנין: אני מאוד מאוד מודאג מהעובדה שהיום, בעצם, התוכנית בפועל מוקפאת מבחינת תקני כוח אדם.

דב חנין: אולי זה מהלך של משרד האוצר כדי לקדם את השינוי, אז הם תוקעים את התקציבים, ואז המערכת לא תעבור ויגידו: טוב, צריך להתקדם לשלב הבא.

דב חנין: עכשיו, מה מטריד אותי בשלב הבא?

דב חנין: אני יודע שהתוכנית היום היא תוכנית לאומית שמשרדך ממונה עליה ומופקד עליה, אבל כוח האדם בתוכנית ממוקר, מיקור חוץ.

דב חנין: אני מתנגד לזה, אבל זה עדיין בוודאי לא הפרטה מלאה.

דב חנין: לעומת זאת, כפי שאני מבין את המסמכים שקראתי, בשלב הבא, שלב ב' של המכרז, שיהיה בעצם במהלך השנה הזאת, כל התוכנית תצא החוצה לספק חיצוני; לא רק כוח האדם, אלא כל התוכנית תועבר לספק חיצוני.

דב חנין: החשש הגדול שלי ברמת התוכנית – מעבר לוויכוח על הפרטה, טוב או רע – זה שאנחנו נהפוך את זה למשהו שהוא בסופו של דבר עסקי, לפי השאלה מה מייצר רווח, מה מייצר הכנסות, במקום תוכנית שמאחוריה עומדת השקפת עולם חברתית, לאומית, באמת עם רצון לעשות שינוי, בטח בפריפריה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לחברת הכנסת בירן ולחבר הכנסת חנין על השאלות החשובות שלהם, אני מוכרח להגיד, ואני אשיב כך – תחילה לחברת הכנסת בירן: בישיבה הראשונה בראשותי כשר מדע, שבה הוצגה לי התוכנית, בעצם המכרז החדש, שמטריד מאוד חלק מהעובדים, אני אמרתי את הדבר הזה: כל דבר שיבוא, כל דבר, יהיה בתוספת לקיימים.

אופיר אקוניס: אנחנו היינו במצב, כאשר נכנסתי לתפקידי בספטמבר 2015, שהיו 30 מרכזים פועלים של להב"ה.

אופיר אקוניס: האמירה הזאת הייתה ברורה.

אופיר אקוניס: המנכ"ל היה אז עידו שריר, והוא איננו המנכ"ל היום, אבל הוא בוודאי יתמוך באמירה הזאת, והוא ודאי זוכר אותה: לא תהיה שום פגיעה.

אופיר אקוניס: אנחנו מדברים רק על הרחבה של מיזם להב"ה.

אופיר אקוניס: שום סגירה, שום צמצום.

אופיר אקוניס: לא רק שלא תהיה פגיעה – תהיה הרחבה, משום שאני מאמין שמיזם להב"ה, שהוא במידה רבה מאוד מזכיר את המיזם הקודם שעמדתי בראשותו, של מחשב לכל ילד, שבו חולקו בשנה וחצי 17,000 מחשבי PC ומחשבי לוח, טאבלטים בלעז – 17,000, שיא של כל הזמנים – למי?

אופיר אקוניס: למי, חבר הכנסת חנין?

אופיר אקוניס: למשפחות העניות ביותר ברחבי הארץ, בכל המדינה כולה.

אופיר אקוניס: זה כמעט מיזם דומה, רק שפה מדובר על מיזם אוריינות דיגיטלית של לימוד מקצועות המחשב, בעיקר לאוכלוסיות מבוגרות, אבל גם לצעירות מאוד.

אופיר אקוניס: אני בנצרת – אגב, בעיר נצרת, במרכז להב"ה, ראיתי תלמידים בכיתות א' וב' באים ומקבלים את השירות, וכך קורה בכל הארץ כולה.

אופיר אקוניס: לגבי הפרטה – קודם כול, בעניין זה, חבר הכנסת חנין, זה עניין של השקפת עולם.

אופיר אקוניס: השקפת העולם שלי תומכת בכלכלה חופשית, ביזמות פרטית, בכך שהממשלה תהיה מעורבת ככל שפחות בשוק הפרטי.

אופיר אקוניס: אין שום נוסחה שבה ממשלה, עם כל הריקבון הביורוקרטי – אגב, אני מדבר על כל הממשלות בכל העולם.

אופיר אקוניס: ממשלות מייצרות ריקבון ביורוקרטי; פקידים על פקידים על פקידים שמשמרים את הכוח של עצמם.

אופיר אקוניס: אתה אולי בעתיד תהיה שר בממשלה – אני לא מאחל את זה למדינה, חלילה, חס וחלילה, אני לא מאחל את זה למדינה – –

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: – – אבל תיאורטית, אולי – ואתה תראה שסגנים או סגני שרים ומנכ"לים פשוט לא מסוגלים לתפקד באווירה הזאת של ביורוקרטיה נוראית שהולכת וגדלה כמפלצת.

אופיר אקוניס: יושב-ראש הכנסת כן היה שר, לא אערב אותך בזה, אבל הוא בוודאי ראה את הדברים.

אופיר אקוניס: זה בלתי נסבל.

אופיר אקוניס: אז לכן הפרטה איננה מילה גסה.

אופיר אקוניס: אתה מאמין בכלכלה ריכוזית, בכלכלה שבה הממשלה מנהלת את – זה כבר לא שוק חופשי בעצם, אלא את הכלכלה, וראינו מה עלה בגורלן של כלכלות אשר עברו תהליכים של הפרטה ברבות השנים, ובעיקר מתחילת שנות ה-80 ועד הימים האלה, ומה עלה בגורלן של כלכלות ריכוזיות שנוהלו על ידי ממשלות במזרח אירופה.

אופיר אקוניס: וזכותך, אגב, להאמין בתפיסה הזאת.

אופיר אקוניס: אבל, וכאן האבל הגדול והתשובה הישירה על שאלתך, בניגוד לשקר שמופץ – ולכך, חברת הכנסת בירן, התכוונתי, לא שאת אמרת את הדברים, אלא שמופץ השקר הזה – כביכול, אני גם ראיתי את דפי הפייסבוק: "האסון של הפרטת להב"ה", או "הפרטת להב"ה – אסון".

אופיר אקוניס: מלכתחילה שר האוצר סילבן שלום ומשרד האוצר ב-2001 בעצם ייסדו את המיזם הזה, שבו המדינה תומכת.

אופיר אקוניס: אנחנו – כפי שקיבלת דיווח מאוד מדוקדק על השקעות הממשלה, כלומר משרד המדע בעניין זה – אבל בעצם הוא מופעל על ידי מה שמכונה מיקור חוץ.

מיכל בירן: המטרה להתנער מאחריות – – –

אופיר אקוניס: אתם מציעים את הדבר הבא: אתם מציעים – וזו הצעה לגיטימית, אבל אני, בהשקפת עולמי, אינני מסכים לה – הלאמה של המיזם הזה.

אופיר אקוניס: אתם בעד הלאמות; אני לא בעד הלאמות.

אופיר אקוניס: אגב, כאן אני לא עושה גם שום דבר חדש.

אופיר אקוניס: אני לא מקדם את התפיסה שלי להפרטה, אלא אני בעצם – משרד המדע – הממשלה משאירה מצב קיים, שבו על ידי מיקור חוץ, מה שנקרא – אגב, אדוני היושב-ראש, כדאי לדעת שזה לא הדבר היחיד שמופעל בעצם על ידי מפעיל חיצוני שנבחר במכרז.

אופיר אקוניס: אני מזמין אתכם, גם את חבר הכנסת חנין וגם את חברת הכנסת בירן וגם את סגנית יושב-ראש הכנסת – אם תרצה בכך, וכל מי שירצה – לבוא בחופשת הקיץ, להצטרף אליי לביקורים בבתי ספר, בקייטנות המדע שלנו, שמסובסדות כמעט לחלוטין.

אופיר אקוניס: קייטנות הקיץ של משרד המדע – 80 שקלים לשבוע בכל הארץ – אבל מי שמפעיל אותן, אדוני היושב-ראש, אינם עובדי מדינה או עובדי משרד המדע אלא זכיין שזוכה במכרז לגיטימי, חוקי, שעבר את כל התנאים שצריכים לעמוד בהם, ומפעיל אותם, דב חנין, בהצלחה כבירה, שבה הביקוש עולה על ההיצע כמעט פי שניים, ולכן אני גם מודיע למליאת הכנסת, אדוני היושב-ראש, בהזדמנות הזאת, שבקיץ הקרוב מספר הקייטנים המשתתפים בקייטנות הקיץ יגדל במידה ניכרת של עד עשרות אלפי ילדים.

אופיר אקוניס: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס על תשובותיו ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מזמינים את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן לעלות על הדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 438, מאת חברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה – הנגשת מיגוניות בשדרות והאזור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר הביטחון.

קארין אלהרר: מפנייה שקיבלתי ברדיו דרום, בשדרות והסביבה נמצאו מספר רב של מיגוניות בלתי נגישות לאנשים עם מוגבלויות פיזיות.

קארין אלהרר: המיגוניות מוגבהות ואינן מאפשרות כניסה של אנשים עם כיסאות גלגלים.

קארין אלהרר: ברצוני לשאול: 1.

קארין אלהרר: האם יש תוכניות להסדרת העניין?

קארין אלהרר: 2.

קארין אלהרר: אם כן – מה הן אותן תוכניות?

קארין אלהרר: 3.

קארין אלהרר: מהו לוח הזמנים לביצוען, במיוחד בהתחשב באיום הביטחוני באזור?

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אכן, כמענה מפני איום הרקטות סייע צה"ל בשנים האחרונות באמצעות פיקוד העורף והציב מאות מיגוניות בעיר שדרות עצמה, במרחב הציבורי ובאזור כולו.

אלי בן-דהן: לצערי הרב, אני מודה שהמיגוניות האלו תוכננו במבנה מסוים שאכן אינו מתאים למעבר של כיסא גלגלים בתוך המיגונית עצמה.

אלי בן-דהן: לאחרונה הועלתה בקשה מצד העירייה להנגיש כמה מיגוניות לאוכלוסיית הנכים.

אלי בן-דהן: מובן שאין אפשרות להחליף את כל המיגוניות כולן, כי המיגוניות יקרות, אבל בתיאום בין פיקוד העורף לבין קב"ט העירייה הוצבו שש מיגוניות נגישות, והן פזורות בעיר, ואפשר להיכנס אליהן גם בכיסא גלגלים.

אלי בן-דהן: כמובן שזה לא מספיק, ואני יכול לומר שלאחרונה פיקוד העורף החליט לייצר מיגונית חדשה, רחבה יותר, ומהיום ואילך הדגם החדש יהיה דגם כזה שיהיה מונגש, יהיה אפשר להיכנס אליו גם עם כיסא גלגלים, וכמובן שברגע שהמיגוניות האלה, הדגם החדש, תהיינה מוכנות, פיקוד העורף יפזר אותן במקומות הנצרכים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת קארין אלהרר, וגם לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

קארין אלהרר: אדוני סגן שר הביטחון, תודה על התשובה.

קארין אלהרר: אני רוצה לשאול, או להציע – הרי הדבר שמונע את כניסתם של אנשים הוא קיומה של מדרגה בכניסה למיגונית.

קארין אלהרר: האם אפשר יהיה – בגלל הנסיבות הקיימות, בגלל הצורך האקוטי במיגוניות והיעדר היכולת להסתפק בהבאתן של מיגוניות חדשות בהמשך – האם אפשר פשוט להציב רמפה קטנה – מדובר במדרגה לא מאוד גבוהה – בכניסה למיגונית?

קארין אלהרר: אני חושבת שזה יפתור את הבעיה.

קארין אלהרר: זאת עלות נמוכה, וזה יכול להביא פתרון מהיר ונגיש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, חברי סגן השר, לאחרונה אנחנו עדים למציאות שבה חנזירי החמאס מרימים את הראש שלהם יותר.

אורן אסף חזן: היה לנו שקט מאז צוק איתן – שקט במירכאות – התחיל טפטוף קל, ועכשיו, בחודש האחרון, אנחנו כבר זוכים לממטרים.

אורן אסף חזן: צה"ל מגיב בחזרה, בהנחיית מערכת הביטחון, אך באופן מפתיע פעם אחר פעם התקיפה מכוונת לתצפיות אסטרטגיות, מקומות שהם מסתור, אך אין נפגעים.

אורן אסף חזן: כך גם במנהרות שאנחנו הרסנו.

אורן אסף חזן: במנהרה הראשונה מחצנו את המחבלים, השנייה כבר הייתה ריקה, ויש לי הרושם שגם השלישית, שבדרך להריסה, גם היא תהיה ריקה.

אורן אסף חזן: השאלה שלי אליך, סגן השר: האם זה נכון, או האם ייתכן מצב שמערכת הביטחון הישראלית – בעצם מדינת ישראל – שלא מכירה בארגון חמאס, אבל מכירה אותו, מעדכנת את מחבלי החמאס רגע לפני שאנחנו תוקפים כדי שלא יהיו נפגעים מהצד השני?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: תשובה לחברת הכנסת קארין: כפי שנאמר לי, הבעיה היא לא רק הרמפה בכניסה אלא גם ההתניידות בכניסה פנימה, בתוך המיגונית עצמה, ושם, בוודאי, במיגוניות הקיימות אין יכולת להיכנס ולהתנייד בתוכן עם כיסא גלגלים.

אלי בן-דהן: לכן, רמפה זה פתרון קטן מאוד, אבל הוא לא יפתור את הבעיה, כי – – –

קארין אלהרר: זה יכול לתת מענה לחלק גדול.

אלי בן-דהן: אני אמרתי שהוא לא ייתן פתרון, כי אי-אפשר יהיה להיכנס פנימה לתוך המיגונית ולהתנייד לתוכה.

אלי בן-דהן: אף על פי כן, בעקבות הערתך, אני אפנה שוב לפיקוד העורף ואבקש מהם לבדוק אם אכן זה כך.

אלי בן-דהן: אני רוצה להדגיש: שש המיגוניות שהוצבו הן נגישות לגמרי – לא רק ברמפה, אלא גם אפשרות להתנייד בתוכה, בתוך המיגוניות.

אלי בן-דהן: אני אבדוק אם הצבת רמפה פותרת משהו.

אלי בן-דהן: גם אם זה פותר משהו, זה תמיד יותר טוב מכלום.

אלי בן-דהן: אני מסכים שהצבת רמפה זה דבר לא בעייתי ולא מסובך.

אלי בן-דהן: אם זה אפשרי וזה פותר, אנחנו נעשה את זה, בעזרת השם.

קארין אלהרר: תודה.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת חזן, מטבע הדברים, כמובן, לא איכנס לפרטי שאלתך.

אלי בן-דהן: אני כן אומר לך שבהחלט עמדות רבות ומוצבים ומחנות אימונים של החמאס נפגעים בעקבות פעולות.

אורן אסף חזן: אבל מעדכנים אותם?

אלי בן-דהן: אמרתי שהם נפגעים בעקבות הפעולות של חיל האוויר וצבא ההגנה לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מזמין את שר העבודה והרווחה לעלות לדוכן – אני מזמין את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת חיים כץ – חבל שלא ביקשנו את המשיח, חבר הכנסת ליצמן, הא? – להשיב על שאילתה דחופה של חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: מספר השאילתה הוא 437.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: עבודות שבת בקרן הקיימת לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, אנחנו מזמינים אותך לעלות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניתן לך 20 שניות להתארגנות, אין שום בעיה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, תן לשר 20 שניות של חסד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, בשנה האחרונה הועסקו עובדים רבים בקרן קיימת לישראל בימי השבת שלא לצורך עבודות חיוניות.

יעקב ליצמן: רצוני לשאול: 1.

יעקב ליצמן: האם נכון הדבר?

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: אם כן – האם שר הרווחה הנפיק אישורי עבודה כנדרש?

יעקב ליצמן: 3.

יעקב ליצמן: מדוע מפלים את כל מי שאינו יכול או אינו מעוניין לעבוד בשבת קודש מאחרים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יכול לשבת בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני מתנצל שהייתם צריכים לחכות לי, כי היינו במסיבת עיתונאים לסכם את מתווה הנכים.

חיים כץ: הלכנו צעד גדול קדימה עם הנכים, ואני מקווה שהצעד הזה הוא הצעד הראשון להביא אותם בסוף לשכר המינימום, כמו שהציעה הצעת החוק.

חיים כץ: אז לא ביליתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא חשדתי בך.

יולי יואל אדלשטיין: לא חשדתי.

חיים כץ: איתכם הסליחה.

חיים כץ: למשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים שבראשותי לא הוגשה בקשה לקבלת היתרים מיוחדים לביצוע עבודות בשנה האחרונה בקרן הקיימת לישראל, אז בטח לא אישרתי.

חיים כץ: משכך, גם לא ניתנו היתרים מיוחדים בשנה האחרונה כאמור.

חיים כץ: עם זאת, ייתכן שחלק מהפעילויות שמבוצעות על ידי קק"ל נכללות מלכתחילה בהיתרים הכלליים שניתנו בשנות ה-50 על ידי ועדות השרים, כדוגמת ההיתרים להעסקת שמשים וסדרנים במקומות ציבוריים, היתרים לשמירה או אחרים.

חיים כץ: כמו כן, ייתכן כי הפעילות שבה מדובר היא פעילות בתחום הפנאי והתרבות.

חיים כץ: המשרד בוחן מתן היתרים להעסקת עובדים ביום המנוחה שלהם – כאשר יום המנוחה השבועי לעובד יהודי הוא שבת ויום המנוחה השבועי לעובד שאינו יהודי הוא שישי, שבת או ראשון, לפי בחירת העובד.

חיים כץ: לפיכך, ככל שקק"ל העסיקה ביום שבת עובדים שאינם יהודים ושזהו אינו יום המנוחה השבועי שלהם, אין צורך בהיתר מיוחד לפעילות זו.

חיים כץ: בעניין אפליה של מי שאינו יכול או אינו מעוניין לעבוד ביום שבת, חוק שעות עבודה ומנוחה וחוק שוויון הזדמנויות בעבודה אוסרים על אפליית עובדים מטעמי סירוב דת לעבודה בשבת.

חיים כץ: אני מקווה שעניתי לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יעקב ליצמן, וגם לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יעקב ליצמן: אדוני השר, א.

יעקב ליצמן: הם לא ביקשו היתרי עבודה והם עובדים; מאות עובדים, אפילו.

יעקב ליצמן: שכחתי לשאול אותך על המספר – אם יש לך את המספר, כמה עובדים.

יעקב ליצמן: אבל אם הם עובדים בשבת, האם הם לא עוברים על החוק כשהם לא מבקשים היתרי עבודה בכלל?

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אין מצב כזה שהם יכולים לבקש ממישהו אחר היתרי עבודה.

יעקב ליצמן: רק למשרד העבודה והרווחה יש סמכות לתת – – –

חיים כץ: אתה שואל ועונה, אני מבין.

יעקב ליצמן: אני אומר לפי התשובה שלך.

יעקב ליצמן: ג.

יעקב ליצמן: השאלה שלי הייתה ככה: מה זה אפליה?

יעקב ליצמן: אם מחייבים בן אדם לעבוד שבעה ימים, זאת אומרת שמי שלא יכול, בגלל שבת או סיבה אחרת, לא יוכל לגשת למכרז הזה.

יעקב ליצמן: האם זה לא אפליה?

יעקב ליצמן: על זה לא ענית לי, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: נציין לשבח את המאבק העיקש של חבר הכנסת גנאים למען קדושת השבת.

מסעוד גנאים: זה תלוי.

מסעוד גנאים: אני אשאל גם על שירות האנשים הזקוקים.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, לפני כחצי שנה – – –

חיים כץ: שאלה קלה או שאלה קשה?

מסעוד גנאים: קלה מאוד.

חיים כץ: קלה מאוד.

חיים כץ: אז למה אתה שואל אותי?

חיים כץ: ואללה, אותי תשאל שאלות קשות.

חיים כץ: אתה צוחק עליי, שאלות קלות אתה שואל אותי.

מסעוד גנאים: הן שאלות קלות וגם חשובות.

מסעוד גנאים: גם חשובות.

מסעוד גנאים: העיקר החשיבות.

מסעוד גנאים: זה תלוי בהבטחה שלך ובהחלטה שלך.

חיים כץ: טוב, תשאל.

מסעוד גנאים: לפני כחצי שנה בישרת לנו והתבשרנו שבכמה ערים ערביות אושרה הקמת סניפים לביטוח לאומי, כמו בכפר קאסם, בבאקה אל-גרבייה ובטירה.

מסעוד גנאים: איפה עומדת ההחלטה הזאת והיישום של ההחלטה?

מסעוד גנאים: כי עדיין לא רואים דברים בשטח.

מסעוד גנאים: אשמח אם תענה על השאלה הקלה, ותהיה תשובה חיובית.

מסעוד גנאים: תודה.

חיים כץ: אני אענה קודם למאזן גנאים – – –

יולי יואל אדלשטיין: מסעוד גנאים.

חיים כץ: למסעוד גנאים, חברי, ואחר כך לרב ליצמן.

חיים כץ: קודם כול, אני מבטיח לך שאם יאושרו – קודם כול, אושרו.

חיים כץ: כשאמרתי לך אושרו – אושרו.

חיים כץ: בוא נתחיל, עמדתי פה, אמרתי אושרו – אושרו.

חיים כץ: עכשיו אמרנו, הדבר השני, אני מבטיח לך שהם לא יעבדו בשבת.

חיים כץ: זה הדבר השני.

חיים כץ: הדבר השלישי – – –

מסעוד גנאים: את זה תבטיח לכבוד השר.

חיים כץ: אני מבטיח גם לך.

חיים כץ: הדבר השלישי, הכול היה מותנה בכך שהרשויות המקומיות יקצו קרקעות ומקומות שנוכל לבנות.

חיים כץ: לצערי הרב – לא לצערי, אני קובע עובדה – אנחנו עכשיו בסוף שנה, גמרנו שנה, ואני עמדתי פה על הדוכן ואמרתי שאתם תבנו מעונות כי נתתי לכם מעונות.

חיים כץ: אתה יודע מה?

חיים כץ: בלב כבד החזרתי לאוצר 110 מיליון שקל של אי-ניצול מ-2014–2016, שבחלקו הגדול זה באוכלוסיות הערביות – – –

מסעוד גנאים: בגלל – – –

חיים כץ: בגלל – לא יודע.

חיים כץ: אימא שלי, עליה השלום, אמרה: יש שני סוגי אנשים – –

מסעוד גנאים: – – –

חיים כץ: – – יש מסבירים ויש מצליחים.

חיים כץ: אני נתתי לך כסף לבנות – אתה לא בנית.

חיים כץ: עכשיו אתה מסביר לי: בגלל זה, בגלל זה.

חיים כץ: אני הבאתי אישור להקים מוסדות של הביטוח לאומי בכפרים שאמרתי.

חיים כץ: שיבוא ראש העיר ויגיד: הקציתי, נתתי, השר עמד, וזה לא מבוצע.

חיים כץ: ואז אני אעמוד פה ואעשה את מה שצריך כדי שזה יהיה מבוצע, כי אני מכבד את מילותיי.

חיים כץ: בסדר?

חיים כץ: חברי כבוד הרב ליצמן – ולא כמו עורכי הדין שבאים עם חברי המלומד.

חיים כץ: על אמת, אני מרגיש, בעשרות שנות עבודתנו פה ביחד – חבר קרוב ומעריך ומוקיר.

חיים כץ: לא נתנו היתרים כי לא ביקשו.

חיים כץ: אני אבדוק את מה שאתה אומר.

חיים כץ: אני אבדוק את המספרים, אני אבדוק את הדת, אני אבדוק אם אנשים עבדו כשהם לא רצו לעבוד, אם הכריחו אותם, ואני אעשה סדר.

חיים כץ: אני אעמוד מולך ואני אגיד את מה שיש.

חיים כץ: אני מקווה שתאהב.

חיים כץ: גם אם לא תאהב – אני אגיד את מה שיש, ואז אתה תוכל להתמודד עם מה שיש, כי כששאלת אם עובדים בשבת, ואללה, אני לא יודע.

חיים כץ: ממני לא ביקשו.

חיים כץ: אני מקווה שעניתי לך, ואני מתכונן לבדוק, למרות שאין לך שאלה נוספת.

חיים כץ: אם אתה רוצה להגיד משהו, תגיד.

יעקב ליצמן: יש לי.

יעקב ליצמן: הוא עובר על החוק.

יעקב ליצמן: האם זה לא התפקיד של המשרד – – –

חיים כץ: אני אבדוק.

חיים כץ: אם הוא עובר על החוק – אתן בראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים – –

חיים כץ: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: – – השר חיים כץ, ולשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1800/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, של חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לנמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, אני שמחה לעלות כאן על הדוכן את הצעת חוק לפיקוח על מעונות היום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר דיברנו על זה לא אחת, שהמציאות במדינת ישראל היא בלתי נסבלת בכל מה שקשור לילדים בגילי לידה על שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כך שרק 23% מכלל הילדים בגילים האלה נמצאים תחת פיקוח, וגם הוא לא הפיקוח והסטנדרטים שאנחנו רוצים עבור הגיל הזה, משום שהוא נשען על תפיסות קדומות, תפיסות תעסוקתיות, כדי לאפשר ליותר אימהות לצאת לעבודה.

יפעת שאשא ביטון: אין כאן בעצם התפיסה החינוכית שנדרשת בגיל הזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל לצד זה, מעל 70% מהילדים נמצאים בשטח הפקר לחלוטין, ללא שום פיקוח, ללא שום סטנדרטים, ובסופו של דבר אנחנו מוצאים את עצמנו כשאנחנו לא באמת יודעים מה קורה עם אותם ילדים במהלך שעות היום.

יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח על המעונות מבקש בעצם להביא את תנאי הרישוי עבור כל מי שיבקש לפתוח מוסד חינוכי לגיל לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על סטנדרטים של תקינת כוח אדם – כמה מטפלות עבור כמה ילדים; אנחנו מדברים על הכשרה של הצוותים – היום אנחנו יודעים שרוב מי שנמצא עם הילדים שלנו לא עבר שום הכשרה, בטח לא הכשרה מותאמת עבור הגילים האלה; אנחנו מדברים על היבטים בטיחותיים של הסביבה שבה נמצאים הילדים.

יפעת שאשא ביטון: היום, במציאות הנוכחית, כל אחד יכול לפתוח מעון בכל מקום שהוא רק ירצה, גם אם הוא עבריין מורשע לשעבר, גם אם הוא מחליט שהוא פותח את זה באיזה מחסן בבית או באיזה מקום אחר, רק כי זה נוח לו, ולא באמת מביאים בחשבון את טובתם של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו – או כשאנחנו נצליח להביא את החוק הזה לישורת האחרונה, נעשה כאן מהלך היסטורי, כי סוף-סוף, אחרי כל כך הרבה שנים, מדינת ישראל תיקח באופן אמיתי אחריות על כל הילדים שנמצאים כאן, החל מגיל לידה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה שהחלום שלי הוא שבאיזשהו שלב – יסלח לי השר כץ – כל התחום הזה בכלל יהפוך להיות חלק ממערכת חינוך אחת גדולה.

יפעת שאשא ביטון: אבל היום, כשזה נמצא במשרד הרווחה, אני בטוחה שגם אתם – לפחות מהשיח שהיה לנו ביחד – תיקחו ותכניסו את כל ההיבטים והאלמנטים החינוכיים, כי אין מנוס מלהתייחס למסגרות האלה כאל מסגרות חינוכיות לכל דבר ועניין.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, חברים, אני מבקשת את התמיכה שלכם, לא רק לשם החוק, אלא באמת למען ילדי ישראל, שכל כך זקוקים לנו שנגן עליהם, גם בגיל הקריטי, הכל-כך משמעותי, מלידה עד גיל שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אומר – למרות שזאת לא אמירת אגב בכלל – גם אנשי מקצוע מדברים על כך שהשלב ההתפתחותי הקריטי של המוח, ובכלל ההתפתחות הקוגניטיבית, חל בשלוש השנים הראשונות של הילד, ולכן חשוב מאוד שאנחנו נהיה שם, ונהיה שם הכי מקצועיים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להוסיף נקודה נוספת, ולא מההיבט של הילדים בהכרח – אם כי גם הם ייתרמו מהמהלך הזה – וזה דווקא מההיבט של הצוותים שמטפלים היום בילדים.

יפעת שאשא ביטון: היום המעמד של המטפלות במעונות הוא לא גבוה; הוא לא גבוה בלשון המעטה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים את זה – זה מתבטא בשכר וזה מתבטא בתחלופה הרבה שיש במסגרות הללו.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שהחוק הזה – אשר ידרוש הכשרה, ויתרום להתפתחות המקצועית של מי שנמצא במערכת, ויכניס למערכת אנשים חדשים שיעברו את ההכשרה המתאימה – יאפשר גם לצוותים שנמצאים שם להסתכל בגאון ולדעת שהם נמצאים באחד המקומות החשובים במדינת ישראל, וזה בטיפול בילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, גם הם ייתרמו מהאופק ההתפתחותי והמקצועי שיהיה להם וגם הילדים ירוויחו מזה שיש מישהו מקצועי שמטפל בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לחברי הלשכה שלי, לצוות המסור שלי, לאביטל, שהיא יועצת החקיקה, לליאור, אדיר ואריאל, ואני רוצה להודות לך, השר כץ, ולמשרד שלך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנהלים שיח כבר הרבה מאוד זמן על ההירתמות ועל הרצון לצאת לדרך הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש לא מעט אתגרים.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר שומעת את ההתנגדויות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר ביושר שהחוק הזה היה בשלבים מאוד מאוד מתקדמים בכנסות קודמות ולא הצליח להגיע לישורת האחרונה.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים למה?

יפעת שאשא ביטון: כי בעלי האינטרס ניצחו אותנו.

יפעת שאשא ביטון: בעלי האינטרס ניצחו את הבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה – אני גם מאמינה, אחרי השיחות שהיו לי עם צוות המשרד שלך – שהפעם אנחנו ננצח, למען ילדי ישראל, ואנחנו לא ניתן לאף בעל אינטרס לטרפד את החוק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

טלי פלוסקוב: ישיב שר העבודה הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת שאשא ביטון, מאוד אהבתי, באמת מאוד אהבתי את מה שאמרת, להוציא דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור שיהיה "אבל".

חיים כץ: את יודעת מה זה הדבר.

חיים כץ: כשאני קיבלתי את מעונות היום – – –

דוד אמסלם: זה העגול הזה, שכתוב עליו שקל אחד, נכון?

חיים כץ: כשקיבלתי את מעונות היום – אני לא רוצה להגיד לך כלום, אבל במשך שנה נוספו מעל 12,000 מקומות.

חיים כץ: ואני יודע שהכול זה פרסונלי – מי שעומד בראש המשרד, אם הוא מזיז או לא מזיז, הוא עושה או לא עושה.

חיים כץ: בשנה האחרונה לא שמעתי בספטמבר תלונות שאין מקומות, כי נוספו 12,000 מקומות.

חיים כץ: מה התאריך היום?

טלי פלוסקוב: 3 בינואר.

חיים כץ: 3 בינואר.

חיים כץ: פעם ראשונה בתולדות מדינת ישראל – בשבילך, שמולי – שההקצאות לבניית המעונות לעיריות – פעם ראשונה שב-4 בינואר, מחר, כל ההקצאות של 2018 יצאו לדרך.

חיים כץ: בדרך כלל זה היה בא באוקטובר–נובמבר.

חיים כץ: ב-4-3 בינואר כל ראש רשות יקבל את האישור במרכב"ה עם הכסף: תתחיל לבנות.

חיים ילין: מה שנכון נכון.

שולי מועלם-רפאלי: השלב הבא, אדוני, זה ליצור מצב שרישום למעונות לא מצריך תואר שלישי, כי תואר שני זה לא מספיק.

חיים כץ: בשביל לסבר את האוזן, הרישום למעונות מתחיל השנה ב-1 בפברואר.

חיים כץ: ב-1 בפברואר מתחיל הרישום למעונות.

חיים כץ: לא ייתקעו לי ביוני, מרס.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: ב-1 בפברואר הוא מתחיל.

חיים כץ: במשרד שלנו, לפחות בתקופה הזאת, אני חושב שנעשית עבודה גדולה – רואים תזוזה של אנשים, רואים הרבה לב, הרבה נשמה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו נשאר הביצוע.

חיים כץ: ועכשיו נשאר הביצוע, ואנחנו עובדים על חוק ממשלתי, ואת גם הסכמת – –

יפעת שאשא ביטון: נכון.

חיים כץ: – – את גם הסכמת שתחכי להצעת החוק הממשלתית.

חיים כץ: אבל ממה שאני לומד בכנסת, ממה שאני לומד בכנסת – – –

יפעת שאשא ביטון: חברים, אתם מסתירים לי את השר.

שולי מועלם-רפאלי: הוא עונה לה.

חיים כץ: אני עונה לה והולך לדבר איתך, אלי.

אלי אלאלוף: שמעתי אותך בטלוויזיה.

חיים כץ: לא, אני הולך לדבר איתך על משהו אחר.

חיים כץ: מאחר שהתחייבת לחכות לממשלתית, נוצר מצב שאני שואל אותך: האם את מוכנה לחכות לממשלתית?

חיים כץ: ואת אומרת לי: כן, מוכנה אני.

חיים כץ: אבל למען האמת אני לא צריך לשאול אותך, אני צריך לשאול את חבר הכנסת שהוא יו"ר ועדה: האם אתה מוכן שהיא תחכה לממשלתית?

יפעת שאשא ביטון: זה היה מעליב, השר כץ.

חיים כץ: אני אגיד לך למה.

יפעת שאשא ביטון: אם אני נותנת לך את המילה שלי, אם אני נותנת את המילה שלי, שם זה – – –

חיים כץ: ואללה, תלמדי מ-20 שנות ניסיון.

חיים כץ: אני לא בא חלילה להטיל פסול בדברייך, אני מאוד מכבד אותם.

חיים כץ: אני מאמין ביושרך באמונה שלמה, אבל לא בידייך הדבר, ולכן צריך לשנות אולי את הנוהל, ולשאול בכל ועדה את השאלה הזאת את החבר שהוא יו"ר הוועדה: האם אתה תכבד את ההחלטה של החברה, של מגישת החוק, ולא תקיים ישיבות עד הממשלתית?

טלי פלוסקוב: אגב, אדוני – תיקון קטן.

טלי פלוסקוב: אצלי רשום שהוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק הינה הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

חיים כץ: זה לא משנה.

חיים כץ: זה לא משנה.

טלי פלוסקוב: יפעת שאשא ביטון היא גם היושבת-ראש של הוועדה.

טלי פלוסקוב: היא גם היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: היית צריך לשאול אותי.

יפעת שאשא ביטון: השר כץ, איך שלא תסתכל על זה, זה תלוי בי.

טלי פלוסקוב: היא גם היושבת-ראש.

חיים כץ: זה לא משנה.

חיים כץ: אני מדבר על העיקרון.

חיים כץ: מה קרה?

יפעת שאשא ביטון: איך שלא יהיה זה עבר אליי.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: במקרה שלך, בסעיף 1 הרווחנו שניים שהם אחד.

טלי פלוסקוב: נכון.

חיים כץ: זאת אומרת, את כיו"ר הוועדה – לא כחברת כנסת, כיו"ר הוועדה – מתחייבת שלא לקדם את הצעת החוק אלא כשהממשלתית תהיה?

יפעת שאשא ביטון: – – –

חיים כץ: אני מודה לך, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: יופי.

מיקי לוי: איזו ועדה?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

חיים כץ: הוועדה לשלום הילד והתפתחות הילד.

טלי פלוסקוב: הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

טלי פלוסקוב: זה השם של הוועדה.

מיקי לוי: – – –

חיים כץ: בדרך כלל, כשאתה צועק, שומעים אותך.

חיים כץ: למה עכשיו אתה צועק בלחש?

מיקי לוי: – – –

חיים כץ: אני לא ממלא פה את תפקידה של ממלאת מקום יו"ר הכנסת או סגנית יו"ר הכנסת ברגע הזה, למרות שבטח היא יודעת שכשיש חילוקי דעות לאיזו ועדה, זה ילך לוועדת הכנסת, והיא תחליט, אז הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: יופי.

חיים כץ: אני מודה לכם, ואני מקווה שהמליאה תאשר את הצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כאמור, אנחנו נצביע עכשיו על הצעת החוק – – –

קריאה: לחינוך?

קריאה: לאן זה עובר?

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: כרגע אצלי רשום זכויות הילד.

טלי פלוסקוב: אם תחליטו – – –

חיים כץ: – – –

טלי פלוסקוב: אני שומעת כבר – אוקיי, בואו נצביע קודם כול על הצעת החוק.

חיים כץ: ועדת הכנסת – – –

מירב בן ארי: ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בתיאום עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: אלי אלאלוף נתן פה את הסכמתו.

יפעת שאשא ביטון: אין בעיה שזו תהיה ועדה משותפת.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אתם רבים פה על הטפל.

יפעת שאשא ביטון: החוק זה מה שחשוב.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, מה הייתה ההצעה שלך?

מרב מיכאלי: חינוך.

מאיר כהן: רווחה.

טלי פלוסקוב: חינוך, אוקיי.

טלי פלוסקוב: טוב, רבותיי, שמעתי פה חינוך, רווחה, זכויות הילד.

טלי פלוסקוב: יש פה הרבה הצעות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 50 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך לדון בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותיי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2787/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016 – –

קריאה: טלי, זה עובר לוועדת הכנסת?

טלי פלוסקוב: כן, לכנסת.

טלי פלוסקוב: – – של חברת הכנסת נאוה בוקר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת נאוה בוקר להציג את הצעת החוק שלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: ויש לנו הצעה שהוצמדה, של חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמחה שלאחר מאבק שנמשך כמעט שנתיים אנחנו מגיעים ליום הזה.

נאוה בוקר: אם אפשר להרים קצת את – – –

טלי פלוסקוב: את מה?

טלי פלוסקוב: הכפתור.

טלי פלוסקוב: יש לך כפתור.

טלי פלוסקוב: תעזרו, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הינה, כבר מגיעים אליך לעזור.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבריי חברי הכנסת, מדינת ישראל הצליחה להשיג בתקופה כל כך קצרה – באמת אפשר רק להתפעל ולהתפעם ממה שהצלחנו להשיג – מדינה עם כלכלה חזקה, תשתיות, תנופת פיתוח, שם דבר בעולם בתחומי הייטק וחדשנות.

נאוה בוקר: אבל, לצערי, עם כל הקדמה הזאת שכחנו ציבור שמונה למעלה מ-200,000 איש.

נאוה בוקר: בחברה שלנו, האוכלוסייה החלשה ביותר היא אוכלוסיית הנכים, ואנחנו חייבים לעשות את כל שביכולתנו כדי לאפשר לנכים להתקיים בכבוד.

נאוה בוקר: ולכן, בשנתיים האחרונות אנחנו נאבקים את אחד המאבקים החשובים ביותר: המאבק להעלאת קצבאות הנכות לשכר המינימום.

נאוה בוקר: אתם יודעים, כל אחד מאותם נכים נלחם יום-יום ונאבק לא רק עם הנכות שלו והמגבלות הפיזיות אלא גם נגד האטימות – אטימות של הממשל, ביורוקרטיה.

נאוה בוקר: לא פעם עמדתי איתם, עם הנכים, ברחובות, בהפגנות שהם קיימו ברחבי הארץ, בכל מיני מקומות; הם צעקו לעזרה, אבל לא תמיד שמעו אותם.

נאוה בוקר: היום, קצבת נכות מקסימלית שמשולמת לאנשים עם מוגבלויות נעה בין ל-2,342 שקלים ל-2,614 שקלים לחודש.

נאוה בוקר: זה סכום שלא מאפשר לבעל המוגבלות לחיות בכבוד, לא מאפשר לו לעמוד בהוצאות – בצרכים הבסיסיים שכרוכים בחיים בארץ; לא מאפשר לו להתמודד עם ההוצאות הרבות שמלוות את הנכות שלו.

נאוה בוקר: בדיוק מהסיבה הזאת הגשתי את הצעת החוק להעלאת קצבאות הנכות, כך שהקצבה שמשולמת להם היום תוכפל ותשתווה לשכר המינימום – כמובן, בהתבסס על מבחן הכנסה.

נאוה בוקר: חשוב לי להדגיש שבניגוד להצעות חוק אחרות, שהעלו חברי כנסת אחרים, ההצעה שלי היא הצעה שניתן ליישם, מסיבה פשוטה: היא עולה למדינה פחות, מחצית מהסכומים שדיברו עליהם.

נאוה בוקר: אגב, בנוסף אליי חתמו על הצעת החוק הזאת 82 חברי כנסת – כמעט כולכם – מימין ומשמאל, כי זהו נושא שחוצה מפלגות.

נאוה בוקר: אין כאן ימין ואין כאן שמאל.

נאוה בוקר: זה מאבק חברתי שיש עליו קונסנזוס.

נאוה בוקר: הצעת החוק שלי נשענת על מה שכתוב באמנה בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות, אשר אושררה לא מזמן על ידי הממשלה, ולפיה יש לנקוט את כל האמצעים ההולמים, לרבות חקיקה, כדי לשנות או לבטל חוקים, תקנות, מנהגים ונהגים קיימים שהם אפליה נגד אנשים עם מוגבלויות.

נאוה בוקר: אני מבקשת בהצעה הזאת לתקן עיוות נוסף, שקיים בסעיף 200 לחוק הביטוח הלאומי, שלפיו אדם עם מוגבלויות יזכה לקצבת תלויים בעבור שניים מילדיו בלבד.

נאוה בוקר: מה אומרת כאן המדינה, בעצם?

נאוה בוקר: שאם אתה נכה, לא תוכל להביא לעולם יותר משני ילדים, או לחלופין, לא תוכל לפרנס בכבוד יותר משני ילדים.

נאוה בוקר: הצעת החוק שלי, חברים, מבטלת את ההגבלה האבסורדית הזאת ומחליפה את הביטוי "משני ילדיו הראשונים" ל"ילדיו", כך שגם להורים עם מוגבלות יתאפשר לכלכל את כל ילדיהם בכבוד בסיסי וראוי, בלי להגביל את מספר הילדים שלגביהם יקבלו תוספת תלויים.

נאוה בוקר: חברים, מחובתנו, כל סיעות הבית, מימין ומשמאל, להביא לפתרון מיידי כבר בימים הקרובים בסוגיה הזאת, שהיא מהכואבות שידעה המדינה.

נאוה בוקר: אני מבקשת ממקבלי ההחלטות בוועדות הכנסת, במשרדי הממשלה ובסיעות להקדיש את הימים הבאים כדי להביא לניסוח הצעת חוק ממשלתית אחת שתשים סוף לעוול המתמשך הזה.

נאוה בוקר: להצעת החוק הזאת יוצמדו כמובן ההצעות שלנו.

נאוה בוקר: אין כאן מקום למאבקים בין משרדים; אין כאן מקום למלחמה על קרדיט.

נאוה בוקר: המאבק הזה למען רווחת הנכים משותף לכולנו.

נאוה בוקר: וכאן אני רוצה להודות לשר העבודה והרווחה, חיים כץ, שתמך, וקידם, ומסייע ומקדם את הצעת החוק הממשלתית, ולשר התיירות יריב לין ולחבר הכנסת דוד ביטן, שסייעו בקידום הצעת החוק שלי ואפשרו את אישורה בוועדת השרים לענייני חקיקה.

נאוה בוקר: אני מקווה שכמה שיותר מרכיבים מהצעת החוק הזאת יכללו בהצעת החוק הממשלתית, כך שבסופו של דבר נכה בישראל יוכל לחיות בכבוד.

נאוה בוקר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3438/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעה שהוצמדה, והיא של חבר הכנסת דב חנין – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ז–2016.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: למה היא צמודה אם היא שונה?

טלי פלוסקוב: את זה צריך לבדוק במזכירות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיש פה – – –

חיים כץ: היא הצעה שונה.

טלי פלוסקוב: כפי שהבנתי, הלשכה המשפטית קבעה שכן.

טלי פלוסקוב: אדוני, לרשותך עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, שתי הצעות שנמצאות עכשיו בפנינו, עמיתיי חברי הכנסת, צריך לקרוא להן הצעות שמבקשות את המינימום של המינימום, בגובה של שכר מינימום – זו בעצם הנוסחה.

דב חנין: הנוסחה הזאת אומרת, אדוני שר הרווחה והשירותים החברתיים, שאנחנו לא נאפשר מצב שבו לאדם שסובל ממוגבלות, לאדם שסובל מנכות, תהיה הכנסה בגובה של פחות משכר המינימום.

דב חנין: זה מאבק, אדוני השר, זה מאבק שמתנהל אצלנו כבר יותר מדי זמן.

דב חנין: מתנהל אצלנו כבר יותר מדי זמן.

דב חנין: מזמן היה צריך לקדם את המהלך הזה ולהביא אותו להשלמה.

דב חנין: הכנסת חייבת להיות פעילה כדי לייצר את המצב שבו קצבת הנכות סוף-סוף תעלה.

דב חנין: אחרי כל כך הרבה דיבורים, אחרי כל כך הרבה מסיבות עיתונאים, אחרי כל כך הרבה הבטחות, צריך לשנות את המצב, וצריך לשנות אותו בחקיקה.

דב חנין: אני, אדוני השר, רוצה לברך אותך על ההתעקשות שלך בשתי נקודות: הנקודה של העיוורים, הנכים העיוורים, בעלי המוגבלות העיוורים, שאי-אפשר להשאיר אותם מאחור; והסוגיה של הקשישים, הנכים הקשישים, שהיא סוגיה בעלת חשיבות חברתית ראשונה במעלה.

דב חנין: אנחנו עושים תיקון גדול, וצריך לעשות אותו, אבל דווקא כאשר עושים תיקון גדול כזה אסור להשאיר בצד, אסור להשאיר מאחור אנשים שאולי לא נמצאים בשורה הראשונה שאותה אנחנו רואים.

דב חנין: אני מברך על המהלך הזה, ואני מקווה שבנושא הזה, גם של העיוורים וגם של הקשישים הנכים, הם יוכלו לקבל פתרון ויוכלו להיות חלק מהשינוי שאותו אנחנו עושים.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני חושב שכולנו עומדים במבחן.

דב חנין: כל כך הרבה חודשים אחרי שהצעת החוק של חבר הכנסת אילן גילאון, יחד עם חברת הכנסת קארין אלהרר, יחד איתי, חברי כנסת נוספים – –

חיים כץ: יואב קיש.

חיים כץ: שמור גם על כבודו.

דב חנין: – – ויואב קיש, שהגיש הצעה נוספת, וגם היא עברה – כל כך הרבה חודשים אחרי שהדבר הזה אושר כאן בכנסת, הוא עדיין לא מתבצע.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, הכנסת חייבת לפעול כדי לממש את ההחלטות שלה.

דב חנין: מה שהחלטנו בנושא של הנכים חייב להתממש; מה שהחלטנו בנושא של הביטוח הסיעודי חייב להתממש.

דב חנין: אם הכנסת לא תפעל כדי לקדם חקיקה גם כאשר הממשלה גוררת רגליים, אנחנו נישאר עם אותה מציאות בלתי אפשרית שחייבים לשנות אותה.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: ישיב במשולב על שתי ההצעות שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: רבותיי, קצת שקט באולם, בבקשה.

טלי פלוסקוב: הצוותים.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי דב חנין, ואללה, אתה חבר כנסת חרוץ, עם לב חברתי לעילא ולעילא.

חיים כץ: יחד עם זה, אתה לפעמים, מתוך רצון ואהבה, חונק.

חיים כץ: כי אנחנו בתקופה האחרונה – זאת אומרת, בימים האחרונים, בלילות האחרונים, גם ראש הממשלה, גם שר האוצר – וכשאני אומר ראש הממשלה – חלק ממשרדו; גם שר האוצר וחלקים ממשרדו – וגם משרד הרווחה והביטוח הלאומי, עומלים שעות על שעות על שעות, כולל אתמול בלילה, על מנת להביא מקסימום ביכולות התקציביות שלנו לציבור הנכים.

חיים כץ: לעמוד פה על הבמה ולהגיד "לתת", כשאין אחריות ואין כלום – חוץ מדיבורים אין כלום.

חיים כץ: כשאתה אומר "אני אעשה ואעשה", לא מעניין אותך כמה זה עולה, יש, אין.

חיים כץ: גם אני הייתי רוצה לקנות לכל ילד דירה; גם אתה, לכל ילד שלך.

חיים כץ: למה אתה לא קונה?

חיים כץ: למה אתה לא קונה לכל הילדים שלך דירות?

חיים כץ: כי אין.

חיים כץ: כי – – –

דב חנין: – – –

אילן גילאון: במכונות המיץ – – – לתת לילדים שלך – – –

חיים כץ: אילן, אילן, אילן, אני מדבר אליו, לא אליך.

חיים כץ: עוד מעט איתך.

אילן גילאון: אתם נטו חרטא.

אילן גילאון: זה מה שאתם – נטו חרטא.

חיים כץ: עכשיו, אתה באת בהצעת חוק, שאנחנו התחלנו מהלך – התחלנו מהלך להביא ליישום, או להגיע, בשורה התחתונה, לשכר מינימום לנכים.

חיים כץ: גם אתה לא חלמת ואף אחד לא חלם שזה יהיה במתווה הראשון, בהצבעה הראשונה.

חיים כץ: עשית סדק בקיר.

חיים כץ: אתה הולך.

חיים כץ: אני כבר יכול להגיד לך שבעוד עשרה ימים יאשרו 2 מיליארד,141 מיליון ו-500,000 למקצה הראשון, שפרוס לשני חלקים – 1 בינואר, 1 ביולי – בחוק שיעבור בוועדת העבודה והרווחה בקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: הלכנו פה למהלך, הרבה מעבר למה שחשבו – משפר, מקדים, עם דברי הסבר.

חיים כץ: ותכף תשאל: אז למה לא כתובים המהלכים הבאים בתוך המתווה?

חיים כץ: ואני אגיד לך שאם הם יהיו כתובים, אז צריך להקצות אותם בתקציב; ואם נקצה אותם בתקציב, אז יהיה לנו פחות לעשות לדברים אחרים.

חיים כץ: ואללה, כל דבר בעיתו.

חיים כץ: צריך סבלנות.

חיים כץ: לכן, הצעת החוק שלך, למרות שהיא ראויה, היא לא במקומה.

חיים כץ: היא ראויה, אני לא אומר שהיא לא ראויה, שלא תתבלבל.

חיים כץ: צריך סבלנות, כי במסע הגדול הזה – להגיע לשכר מינימום לנכים זה מסע מפרך, וצריך להגיע אליו בשורה האחרונה.

חיים כץ: הוא לא יהיה ביום אחד.

אילן גילאון: השר, זה המתווה – – – כרגע, או – – – באיזה שעה ובאיזה יום – – –

חיים כץ: עכשיו – – –

אילן גילאון: יש שם מתווים כמו זבל, אבל הקצבה היא עדיין 2,342 שקלים, זה מה שיש.

אילן גילאון: עם כל ההבטחות, עם כל הברכות, עם כל מה שאמרתם – שם אתם נמצאים.

אילן גילאון: אתם אנשים שיש לכם אמינות שאני לא קונה מכם קלנועית משומשת; לא מכונית – קלנועית משומשת.

אילן גילאון: חבורה של שקרנים שכל פעם מכנסת מסיבת עיתונאים – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני, שמענו.

אילן גילאון: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, כרגע זה הזמן של השר.

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים כץ: מאחר שאני אוהב אותך, מאחר שאני אוהב אותך על אמת, אז אני מרשה לך להתרגז.

חיים כץ: אני מרשה לך להתרגז שלא לצורך – באמת במקרה הזה שלא לצורך.

חיים כץ: התחלת להוביל מהלך שהולך ומתגשם, ואני לא מבין למה אתה צועק.

חיים כץ: אני לא מבין למה אתה צועק, כי אין סיבה שתצעק עכשיו, ואין סיבה שתתבטא כמו שהתבטאת.

חיים כץ: וברור לי, ברור לי שכשתדע את השאר, ותדע אותם עוד חמש דקות כשאני אשב לידך, אתה תגיד לי: חיים, טעיתי.

חיים כץ: בסדר?

חיים כץ: יכול להיות כזה דבר?

חיים כץ: יכול להיות כזה דבר.

אילן גילאון: איזו ברירה יש לי?

חיים כץ: לא, לא, אם אתה חושב שלא טעית, אל תגיד.

חיים כץ: תגיד שאני לא בסדר – אני אקבל גם את זה.

חיים כץ: אני אקבל גם את זה.

חיים כץ: אבל אם אתה חושב שטעית אז תגיד "טעיתי".

חיים כץ: כי נעשָה ויבוצע.

חיים כץ: אנחנו שמענו פה את הצעת החוק של נאוה בוקר שדי דומה לחוק של אילן גילאון ושל קארין אלהרר ושל יואב קיש ושל – דב חנין, היה לך גם שם – דב חנין, וגם את מתקבלת באהבה להתחברות להצעת החוק הממשלתית, שאני מקווה שתאושר בכנסת ב-12 בחודש הזה ותעלה לוועדת העבודה והרווחה ביום רביעי בשבוע הבא, שבוע מהיום, ושם אנחנו נראה מה אנחנו עושים.

חיים כץ: לכן, הייתי מבקש מדב חנין למשוך את הצעת החוק שלו – – –

דב חנין: למה?

חיים כץ: כי זה לא העיתוי.

דב חנין: זו אותה הצעה.

חיים כץ: זו לא אותה הצעה.

דב חנין: זו אותה הצעה.

חיים כץ: דב, לא.

חיים כץ: דב, לא, קראתי.

דב חנין: זו אותה הצעה.

חיים כץ: דב, תקשיב.

חיים כץ: דב חנין, אני מבקש ממך להגיד לי "תשובה והצבעה במועד אחר" על החלק שלך, בסדר?

דב חנין: אבל – – –

חיים כץ: אני מבקש ממך, תכבד אותי, תגיד לי תשובה והצבעה במועד אחר על החלק שלך.

חיים כץ: אני מסתכל על הדף הלבן שעולה לי.

חיים כץ: תביא לי את הדף הלבן של הצעת החוק.

קריאה: – – –

חיים כץ: בוא, אני אגיד לך, בהצעת החוק – –

טלי פלוסקוב: מה שמסומן בירוק.

חיים כץ: – – נאווה בוקר – – –

דב חנין: אדוני השר, כיוון שמדובר בהצעה זהה, מקובל בכנסת שזאת אותה עמדה ואותה הצבעה על אותה הצעה.

דב חנין: אני מראה לך את זה מהנייר של הכנסת.

דב חנין: תודה.

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: מאחר שאני חבר קואליציה, ואני נאמן למה שיושב-ראש הקואליציה – – –

טלי פלוסקוב: הוא לא שומע אותך כרגע.

חיים כץ: מאחר שאני חבר קואליציה, מר דודי אמסלם, ואני נאמן להחלטות הקואליציה, אז אני מבקש לאשר את הצעת החוק של נאווה בוקר ולא לאשר את הצעת החוק של דב חנין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו נעבור להצבעות, וכעת יהיו שתי הצבעות רצופות.

טלי פלוסקוב: כרגע נצביע על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, כפי שהיא הוצגה על ידי חברת הכנסת נאווה בוקר בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 86 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 86 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: היות שהשר הציע להתנגד להצעת חוק של דב חנין, יש לו שלוש דקות לחזור לכאן ולשכנע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה.

דב חנין: אני חושב, אדוני יושב-ראש הקואליציה, שאתם עושים שגיאה, כי אנחנו בכנסת משתדלים להתנהל בצורה עניינית.

דב חנין: ישנם דברים שהממשלה מביאה ואנחנו תומכים בהם; ישנם דברים שמגיעים מהאופוזיציה והקואליציה יכולה לתמוך בהם.

דב חנין: כאשר מגיעות שתי הצעות שהן זהות מבחינת הנוסח שלהן, אין שום סיבה שהקואליציה תעביר רק את ההצעה של חברת קואליציה ותתנגד להצעה של חבר אופוזיציה.

דב חנין: הגישה הזאת היא גישה לא עניינית, היא גישה לא נכונה, היא גישה שפוגעת בעבודת הכנסת.

דב חנין: ולכן, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני פונה אליך באופן חברי.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דודי אמסלם.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני פונה אליך – – –

קריאות: – – –

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני פונה אליך באופן חברי.

דב חנין: אבל אי-אפשר ככה.

טלי פלוסקוב: תאמין לי, חבר הכנסת דוד אמסלם שומע אותך.

דב חנין: כן, תודה לך.

קריאה: דב – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני מבקשת לחזור למקום.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני פונה אליך באופן חברי.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני פונה אליך באופן חברי.

שולי מועלם-רפאלי: למה כשפנינו באופן חברי לגיבוי של – – –

מכלוף מיקי זוהר: אתם לא נותנים כלום.

מכלוף מיקי זוהר: אתם – – – בשום פנים ואופן.

מכלוף מיקי זוהר: זהו, נגמרה החברות עם האופוזיציה – – – אתם קואליציה, אנחנו אופוזיציה – – – אנחנו נקדם – – – זהו.

מכלוף מיקי זוהר: נגמר.

מכלוף מיקי זוהר: לא רוצים.

מכלוף מיקי זוהר: כלום.

קריאות: – – –

דב חנין: חבר הכנסת זוהר, יש דברים בכנסת – – –

מיכל רוזין: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – זה לא שיח חברי.

שולי מועלם-רפאלי: אם – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נא להירגע, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואת, חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: דו-שיח אני מציעה לכם לנהל בפרסה.

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברים, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: זהו, ידענו, אמרנו כל מה שחשבנו.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מדב חנין לסיים.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני אהיה מאוד קצר וברור.

דב חנין: בכנסת יש דברים שהם מוסכמים ועליהם אנחנו יכולים להצביע ביחד; יש דברים שהם במחלוקת ועליהם אנחנו נתווכח.

דב חנין: שלא תהיה לכם טעות – –

קריאות: – – –

דב חנין: – – אנחנו לא ניכנע לסחטנות, אנחנו לא ניכנע לתכתיבים.

דב חנין: אתם רוצים להצביע נגד הנכים – תיתנו דין וחשבון לנכים.

דב חנין: תיתנו דין וחשבון לנכים.

דב חנין: תיתנו דין וחשבון לנכים.

קריאות: – – –

דב חנין: תיתנו דין וחשבון לנכים.

דב חנין: ההתנהגות שלכם היא ביזיון.

דב חנין: אנחנו לא ניכנע לתכתיבים שלכם.

דב חנין: לא ניכנע.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש הקואליציה רוצה הודעה – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אתם שוברים את הכלים, ואל תתפלאו – – – הדבר הזה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

טלי פלוסקוב: זהו.

טלי פלוסקוב: מיקי זוהר, בבקשה.

דוד אמסלם: דב חנין, קודם כול זאת הצעה שנאווה בוקר הגישה, ולכן אנחנו נקדם אותה.

דוד אמסלם: זו אותה הצעה; אתה לקחת את ההצעה שלה אולי ואחרי זה הנחת אותה.

דוד אמסלם: אבל זה לא הרעיון.

דוד אמסלם: לפני שלושה ימים, בוועדת הפנים, רציתי להחריג את אילת.

דוד אמסלם: מי שהצביע נגד על אותם בסיסים זה אתם ואתם, אז אל תטיפו לנו מוסר.

יואל חסון: – – – נבטל את החוק הזה, אתם תשלמו על זה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כרגע נצביע על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, כפי שהוצגה על ידי חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 52 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 37 חברי כנסת בעד, 52 מתנגדים, אין נמנעים.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, מה קרה?

טלי פלוסקוב: למי לא היה מסך?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, אנחנו בודקים, זה לא משנה את התוצאה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מוסיפים את חברי הכנסת יצחק הרצוג וציפי לבני, וגם את שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: נא לבדוק, בבקשה, את המסכים שם.

טלי פלוסקוב: כעיקרון זה לא משנה את התוצאה, ולכן אני קובעת כי הצעת חוק הביטוח הלאומי – – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית ומבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4402/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה בטלפון על מועד סיום עסקה או התחייבות), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי ורועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני רואה פה שההנמקה מהמקום, חבר הכנסת מיכאל מלכיאליף אז נא לגשת למיקרופון, ויש לך רק דקה.

טלי פלוסקוב: אני מתקנת את עצמי.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני קורא לכם לתמוך בהצעה שתתקן עוול.

מיכאל מלכיאלי: במשך שנים בעלי הטלפונים הכשרים, שאינם תומכים במסרונים, היו צריכים לשלם פי כמה ממה שקבוע להם, בגלל שכשחברות הסלולר היו שולחות להם את ההודעות, הן לא היו מגיעות אליהם, ובחודש אחד היה מגיע אליהם – קופץ מ-30-20 שקל ל-300 שקל.

מיכאל מלכיאלי: הצעת החוק הזאת תחייב את חברות הסלולר להתקשר לאותם אנשים על מנת ליידע אותם שנגמרה החבילה שלהם, ושידעו להסדיר את התשלום הזה.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר, בהתחלה לא היו הבנות מצד משרדי הממשלה והחברות על הדבר הזה, אבל כשהוכחנו להם שהדבר הזה פוגע בעשרות ובמאות אנשים, קיבלנו את תמיכתה של הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות לשר הפנים הרב אריה דרעי, שלקח את זה, לקדם את החוק הזה; גם לאלי כהן, שר הכלכלה; לשר התקשורת, שתמך בזה מהרגע הראשון, איוב קרא; לעוזרים עקיבא חופי, נילי ברוש ויוני משריקי ולנעמה ויסבורג ממשרד הכלכלה, שלקחו את זה מהרגע הראשון וקידמו את זה עד שאנחנו מביאים את זה היום להצבעה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: היו"ר טלי פלוסקוב תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: בשם שר הכלכלה והתעשייה ישיב השר אקוניס.

מיכאל מלכיאלי: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, כפי שנאמר – בשם משרד הכלכלה והתעשייה ושר הכלכלה והתעשייה – הצעת החוק שהציג חבר הכנסת מלכיאלי מבקשת לקבוע שהודעה על סיום עסקה או התחייבות בעסקה קצובה תימסר לצרכן גם בעל פה, באמצעות שיחת טלפון.

אופיר אקוניס: על פי המוצע, נוסף על דרכי ההודעה הקיימות כיום, העוסק יחויב להודיע לצרכן בשיחת טלפון, לא יאוחר מ-21 ימים לפני מועד סיום העסקה או ההתחייבות, על מועד סיום העִסקה, ואם חל מועד מסירת ההודעה בשבת או בחג, כמובן, גברתי היושבת-ראש, אז ביום שלאחר מכן.

אופיר אקוניס: ההצעה במתכונתה הנוכחית חלה על כללי העסקאות הקצובות, שבהן קיימת הרשאה לחיוב חשבון או כרטיס אשראי, והינה רחבה מדי.

אופיר אקוניס: האמצעים הקבועים כיום בחוק ליידוע צרכן מספקים וגם עדיפים, שכן מעבר לעובדה שישנן עלויות בקיום שיחות טלפון אל כלל הצרכנים, שיחות טלפוניות אלה הן פתח לשיחות שיווק והפעלת יכולות שכנוע, לעיתים באופן מטעה ואגרסיבי.

אופיר אקוניס: יחד עם זאת, ישנם צרכנים שחסומים להודעות סמ"ס, ומכיוון שהצרכנים לרוב אינם בודקים חשבוניות, וגם לא תמיד הן נשלחות, והיום גם בדואר הן פחות מגיעות, כידוע לכולם, יוצא לצערנו מצב שצרכנים המחזיקים בטלפונים כשרים, שאינם מקבלים מסרונים, עלולים שלא לקבל הודעה על מועד סיום העִסקה.

אופיר אקוניס: לאור זאת, החלטת ועדת השרים לחקיקה היא לתמוך – חבר הכנסת מלכיאלי, אתה מתבקש להקשיב בקשב רב, כי הדברים שאני אומר כאן הם על דעתה של הממשלה, דעתה של ועדת השרים לחקיקה – לתמוך בהצעת החוק בקריאה הטרומית בלבד, במתכונת מצומצמת, ולהחילה על החברות הסלולריות בלבד, ולגבי טלפונים כשרים בלבד, בכפוף להמשך הליכי חקיקה, בהסכמת המשרדים: כלכלה, תקשורת אוצר ומשפטים, ואז תחזור ההצעה – – –

מיכאל מלכיאלי: משרד המדע?

אופיר אקוניס: המדע?

אופיר אקוניס: לא, במקרה הזה לא.

אופיר אקוניס: תאמין לי, לא כדאי להוסיף משרדים וביורוקרטיה ופקידות ויועצים.

אופיר אקוניס: זה חבל.

אופיר אקוניס: כמה שפחות, תאמין לי, אתן לך עצה קטנה.

אופיר אקוניס: ארבעה משרדים גדולים פה מעורבים – כלכלה, תקשורת, אוצר ומשפטים, וההצעה תחזור לוועדת שרים להצבעה נוספת, ככל שתקודם.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, אם אפשר, ברשותך להעיר, הערה, חברת הכנסת גרמן נמצאת כאן.

אופיר אקוניס: לא נמצא כאן – כן נמצא כאן חבר הכנסת גילאון.

אופיר אקוניס: אי-אפשר להפוך את המקום הזה למקום של נהמות.

אופיר אקוניס: במקרה את יושבת מאחוריי.

אופיר אקוניס: נהמות, קריאות בוז.

אופיר אקוניס: מה זה?

אופיר אקוניס: מה הולך כאן?

אופיר אקוניס: מה אתם עושים פה?

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: אז יכול להיות שיש מחלוקת.

אופיר אקוניס: יש מחלוקת, זה בסדר.

אופיר אקוניס: מה את נוהמת?

אופיר אקוניס: מה זה הדברים האלה?

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: לאן אתם מדרדרים את המקום הזה?

אופיר אקוניס: מה זה הצווחות האלה והנהמות האלה?

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אמסלם, זה פשוט לא דבר ייאמן, מה שקורה פה.

אופיר אקוניס: אני צריך – – –

דוד אמסלם: גרמן – – – היא הביאה לפני שלושה ימים לוועדת הפנים את הסיפור של אילת.

דוד אמסלם: היא – – – אמרתי שאתם צבועים ומתחסדים – – –

אופיר אקוניס: טוב מאוד.

אופיר אקוניס: חשוב שהציבור ידע זאת, חברת הכנסת גרמן.

אופיר אקוניס: גם כראש עיריית הרצליה לשעבר, אבל גם כחברה בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: מה זה משנה?

דוד אמסלם: עכשיו היא תצעק עליך.

מאיר כהן: – – –

אופיר אקוניס: אמרתי חבר הכנסת גילאון וחברת הכנסת גרמן.

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת כהן, אמרתי – חבר הכנסת גילאון וחברת הכנסת גרמן, וזה לא משום שהם יושבים מאחוריי ואני צריך לספוג את הצווחות.

אופיר אקוניס: שמע, זה לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: יש ויכוחים – זה בסדר גמור.

אופיר אקוניס: עם חבר הכנסת חנין ניהלתי לפני שעה וחצי – את היית כאן, הסגנית – ויכוח ענייני, ויכוח נוקב, על תפיסות עולם שונות לחלוטין.

יעל גרמן: זה לא ענייני.

יעל גרמן: זה לא תפיסת עולם.

אופיר אקוניס: אבל גם לצווח – זה לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: וחבר הכנסת גילאון, עם הנהמות האלה מאחור.

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: מה זה?

אופיר אקוניס: מה זה?

גלעד ארדן: – – – תרחמו עלינו – – –

אופיר אקוניס: לרחם עליכם.

אופיר אקוניס: אפשר לעבור להצבעה?

אופיר אקוניס: אני מקווה שהאופוזיציה בעניין זה מצטרפת – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: קודם כול, אתה תמיד יכול לקבל.

אופיר אקוניס: שמת לב שגם ב-02:30, לפנות בוקר, התקיים דיון מאוד מאוד מעניין.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אתה רואה?

אופיר אקוניס: קיבלת.

אופיר אקוניס: You got it, כמו שאומרים בלעז.

אופיר אקוניס: רצית – קיבלת.

אופיר אקוניס: ביקשת – קיבלת.

אופיר אקוניס: ראית שבכל שעה משעות היום יכול להתקיים הוויכוח.

אופיר אקוניס: והוא ויכוח חשוב – שהיה, כן.

אופיר אקוניס: הוויכוח שהתקיים על חוק ירושלים הוא ויכוח חשוב.

אופיר אקוניס: אני, גברתי היושבת-ראש, אפרופו הדיון שהתקיים פה ביום שני – ובסופו של דבר כן עלו בו נושאים ענייניים, כן עלו בו תפיסות עולם.

אופיר אקוניס: זה בדיוק המקום לנהל כאן את הוויכוח על תפיסות עולם – כלכליות, חברתיות, גם בנושאי הצעות החוק, חברת הכנסת גרמן, בעניין הנכים.

אופיר אקוניס: הרי אין ויכוח בבית הזה פה, מפה, מהקצה, מיקי רוזנטל, עד הקצה, חבריי, חבר הכנסת מזוז, כולל התווך – – –

יעל גרמן: למה הצבעת נגד?

אופיר אקוניס: כי היה פה, פה היה – – –

יעל גרמן: למה הצבעת נגד?

אופיר אקוניס: מה זה משנה?

אופיר אקוניס: בלאו הכי חבר הכנסת חנין ודאי שמח שהצעה דומה לשלו התקבלה, ואנחנו אמרנו שנעשה את זה.

יעל גרמן: – – – למה?

אופיר אקוניס: היה שיקול מסוים שלא היינו ערים לו.

אופיר אקוניס: קיבלנו את העמדה ואת הדברים.

אופיר אקוניס: אז למה את – – –

יעל גרמן: תסביר לי למה.

יעל גרמן: תסביר לי.

אופיר אקוניס: אז אני אשאל אותך: למה משכת את ההסתייגות, למשל, על אילת, כפי שציין חבר הכנסת אמסלם?

אופיר אקוניס: אני שואל אותך.

יעל גרמן: יש לי סיבה – – –

אופיר אקוניס: אה, הינה, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: לה יש סיבה.

אופיר אקוניס: כלומר הסיבה של חברת הכנסת גרמן היא לא פוליטית, היא סיבה עניינית.

יעל גרמן: יש לי סיבה – – – אל – – –

אופיר אקוניס: אני אספר לך למה משכת את ההסתייגות.

יעל גרמן: איפה יש פה אידיאולוגיה?

אופיר אקוניס: לא, לא, גברתי.

אופיר אקוניס: תני לי, ברשותך.

אופיר אקוניס: אני מעריך – – –

יעל גרמן: איפה יש פה תפיסת עולם?

יעל גרמן: איפה?

אופיר אקוניס: יורשה לי?

אופיר אקוניס: אז למה, אם זה לא עניין כזה, מדוע משכת את ההסתייגות על אילת?

יעל גרמן: למה – – – אל תתחמק – – –

אופיר אקוניס: אני אגיד לך למה – משום שאת רוצה – – –

יעל גרמן: – – – תענה לעניין.

יעל גרמן: למה הצבעתם נגד?

אופיר אקוניס: משום שאת רוצה – חבר הכנסת חסון, מרכז האופוזיציה – חברת הכנסת גרמן רוצה להראות שיש התנגדות לפתיחת מרכולים בשבת באילת.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא, אני אזכיר, משום שהיא – זה עניין, שתעלה, זה בסדר גמור.

אופיר אקוניס: דיון מתקיים, השרה גמליאל.

אופיר אקוניס: אפשר לקיים פה דיונים.

אופיר אקוניס: ובכן, את משכת, חברת הכנסת גרמן, את ההסתייגות, כי את רוצה להראות שממשלת הליכוד סוגרת עסקים באילת.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך – הם לא ייסגרו.

יעל גרמן: נהדר.

יעל גרמן: אשמח מאוד שלא.

אופיר אקוניס: לא חוק המרכולים ולא כל מיני חוקים הזויים אחרים.

אופיר אקוניס: הינה, שמעת מה שאמרתי?

אופיר אקוניס: שמעת?

אופיר אקוניס: הינה, באתי אלייך באומץ ואני אומר לך: שום חוק הזוי לא יסגור את אילת ולא יסגור את תל אביב ולא יסגור את הרצליה.

איציק שמולי: זה מה שאתם מקדמים.

איציק שמולי: זה מה שאתה מקדם.

אופיר אקוניס: תקשיב טוב למה שאני אומר לך.

איציק שמולי: זה מה שאתה מקדם.

איציק שמולי: על מי אתה עובד?

אופיר אקוניס: שמע טוב, שמע טוב.

איציק שמולי: על מי אתה עובד?

אופיר אקוניס: אני אומר לך, לא עובדים על אף אחד.

אופיר אקוניס: גם אתה אל תעבוד על אף אחד.

איציק שמולי: אתה תצביע בעד, נכון?

איציק שמולי: על מי אתה עובד?

אופיר אקוניס: אתה יודע שזה לא ייסגר.

איציק שמולי: זה חוק שאתם מקדמים.

אופיר אקוניס: הינה הסיבות הפוליטיות שלכם.

איציק שמולי: תפסיק לשקר לציבור.

אופיר אקוניס: אתה יודע שזה לא ייסגר.

איציק שמולי: אתה מקדם את החוק הזה.

אופיר אקוניס: אתה יודע שזה לא ייסגר.

איציק שמולי: אתה, תושב תל אביב, מקדם את החוק הזה.

אופיר אקוניס: קודם כול, אני ממש לא, ידידי היקר, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: אתה תצביע בעדו, הרי.

אופיר אקוניס: אני עוד לא הודעתי איך אני אצביע.

איציק שמולי: אתה הרי תצביע בעדו, נכון?

אופיר אקוניס: קודם כול, עוד לא הודעתי איך אני אצביע.

אופיר אקוניס: אתה לא יכול להאשים אותי בהצבעה אוטומטית בעד, משום שלא הודעתי איך אני אצביע.

אופיר אקוניס: אני אשקול את שיקוליי איך אני אצביע.

איציק שמולי: נותנים אתנן למפלגות החרדיות ומוכרים את הציבור, זה מה שאתם עושים – אתה וכל הח"כים הליברליים של הליכוד; שרן.

איציק שמולי: איפה הליברליזם?

איציק שמולי: איפה הוא?

אופיר אקוניס: אני מציע לך להמתין, חבר הכנסת שמולי.

אופיר אקוניס: קודם כול, חלק מהדברים שאתה אמרת, אף שצעקת אותם, הם לא מופרכים – כי אני אוהב את החוק הזה בערך כמוך.

אופיר אקוניס: בערך כמוך.

רויטל סויד: אז מה אתה עושה עם זה?

אופיר אקוניס: אז בוא, זאת האמת.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד לכם שיש רוב גדול מאוד בקרב מצביעי הליכוד, בוחרי הליכוד, מתפקדי הליכוד ונבחרי הליכוד שמתעבים את החוק הזה.

אופיר אקוניס: אוקיי, זאת האמת.

אופיר אקוניס: קודם כול נתחיל מזה.

רויטל סויד: אז מה אתם עושים?

יעל גרמן: גם אנחנו.

אופיר אקוניס: לגבי החוק – למה?

אופיר אקוניס: למה אנחנו לא אוהבים – אפילו השתמשתי במילה יותר גרועה – את החוק הזה?

אופיר אקוניס: משום שאנחנו מאמינים שכל אחד צריך לחיות על פי דרכו, ולא לכפות את אורחות חייו על האחר.

אופיר אקוניס: אני לא בא ומבקש לפתוח חנויות בבני ברק, ולא בא ומבקש לפתוח חנויות בירושלים, ולא בבית"ר עילית.

קארין אלהרר: אז למה אתה מקדם את זה?

אופיר אקוניס: נכון, אני מנסה.

אופיר אקוניס: אז אני מנסה לשכנע.

אופיר אקוניס: אז אני מנסה.

אופיר אקוניס: יכול להיות שאני לא אצליח.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא, אני אומר, אני מנסה לשכנע.

אופיר אקוניס: אני גם אומר לחבר הכנסת שמולי וגם לך, חבר הכנסת כהן, וגם לחברת הכנסת, שיכול להיות שאני לא אצליח לשכנע, אבל אני מנסה.

יעל גרמן: תצביע נגד.

יעל גרמן: תצביע נגד.

אופיר אקוניס: אני מעלה את זה לראש הממשלה, אני מעלה את זה בפורום שרינו, אני מעלה את זה בשיחות אחרות – וחלק מן המעורבים בדבר יודעים.

אופיר אקוניס: מנסה.

אופיר אקוניס: ואני גם מקווה מאוד, אגב, מאוד מקווה, שבשבוע הבא, בצורה כזאת או אחרת, חברת הכנסת גרמן, הסתייגויות שלכם, חבר הכנסת כהן, גם על תחנות הנוחות וגם על אילת, כן יתקבלו בסופו של דבר.

אופיר אקוניס: אני מאוד מצטער שמשכתם אותן, באמת מצטער שמשכתם את ההסתייגויות הללו, כי הן הסתייגויות נכונות.

אופיר אקוניס: למה אם ההסתייגות שלך היא נכונה משכת אותה?

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: אה, זה משיקול פוליטי.

יעל גרמן: כי כל החוק הזה לא ראוי.

אופיר אקוניס: שמעת, חבר הכנסת שמולי?

אופיר אקוניס: זאת הסיבה.

יעל גרמן: כל החוק לא ראוי.

אופיר אקוניס: בסוף אולי היינו מגייסים את הרוב לתמוך בהסתייגויות שלך – לא למענֵך או למענךָ או למענו, אלא למען הציבור שרוצה את השירות הזה בשבת.

יעל גרמן: החוק לא ראוי.

אופיר אקוניס: ואני לא אומר למישהו לא לעשות או כן לעשות משהו בשבת.

יעל גרמן: ואם בגלל שמשכנו את ההסתייגויות החוק לא יעבור – – –

אופיר אקוניס: זוהי התפיסה הלאומית-ליברלית, ואני מאוד מקווה שנצליח לשכנע, אבל לא לצרוח, לא לצעוק ולא – חבר הכנסת גילאון, הוא נוהם מאחורי אוזניי.

אופיר אקוניס: אני מקווה שזה לא יימשך יותר.

טלי פלוסקוב: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מבקש להצביע בעד.

אופיר אקוניס: זו הצעה טובה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אקוניס.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה, וכרגע נצביע על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה בטלפון על מועד סיום עסקה או התחייבות), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 81 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה בטלפון על מועד סיום עסקה או התחייבות), התשע"ז–2017, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 81 חברי כנסת בעד, שמונה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה בטלפון על מועד סיום עסקה או התחייבות), התשע"ז–2017, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל מבקש להוסיף אותו כתומך – לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4744/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – תחולה על תושבי מזרח ירושלים ושיקול דעת שר הפנים), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת אמיר אוחנה וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת אמיר אוחנה לנמק ולהציג לנו את ההצעה.

טלי פלוסקוב: מבקש להתנגד?

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: גם עיסאווי.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

אמיר אוחנה: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

אמיר אוחנה: רבותיי וגבירותיי השרים, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, ב-13 בספטמבר 2017, לפני כמה חודשים, החליט בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ לקבל את עתירתם של אנשי חמאס מורשעים, חלקם חברים בפרלמנט של הרשות הפלסטינית מטעם חמאס, ובהם המחבל המורשע הנבל מוחמד אבו טיר, כתום הזקן הידוע – אדם שמשך 25 שנה ישב בכלא על עבירות טרור שביצע נגד מדינת ישראל – שעתרו נגד החלטותיהם של חמישה שרי פנים, החל מרוני בר־און ב-2006, עבור במאיר שטרית, אלי ישי, גדעון סער, גלעד ארדן, סילבן שלום – כולם נבחרו על ידי הציבור והחליטו במסגרת סמכותם כשרי פנים, על פי חוק, לשלול את תושבות הקבע של המנוולים הללו, הפועלים על פי אמנת חמאס הפלסטי-נאצית.

אמיר אוחנה: ואם הביטוי הזה חריף מדי עבור חלק מהאנשים, אני ממליץ להם לקרוא את אמנת החמאס ולשאול את עצמם לאחר מכן: האם, לו היה בידם הכוח, היה גורלו של העם היהודי – ואני מדגיש: העם היהודי, לא אזרחי ישראל – האם לו בידם היו מייעדים לנו גורל שונה מזה של יהודי אירופה במאה הקודמת?

אמיר אוחנה: אז החליט בית המשפט העליון לפסול את החלטותיהם של חמישה שרי פנים לשלול את תושבות הקבע של אנשי החמאס הללו.

אמיר אוחנה: אנשי החמאס הללו, תושבי מזרח ירושלים, נהנים מכספי הביטוח הלאומי של מדינת ישראל: מדמי האבטלה, מקצבאות הנכות שעכשיו בכותרות, מקצבאות הילודה ומכל הטוב שיש למדינת ישראל להציע על חשבונם של משלמי המיסים, וקוראים ופועלים להשמדתה.

אמיר אוחנה: היש החלטה סבירה אחרת זולת ההחלטה לשלול את תושבות הקבע שלהם?

אמיר אוחנה: הניתן לומר ששרי הפנים כולם, ממגוון של מפלגות, כולם החליטו החלטה שהיא כל כך לא סבירה, שהיא תיסוג מפני החלטתם על ידי מי שמעולם לא נבחרו על ידי הציבור?

אמיר אוחנה: החוק הזה לא בא לטפל, חברים, באיזון שהופר בין המערכת המשפטית לבין המערכות הדמוקרטיות הנבחרות; הובאו ועוד יובאו על ידינו חוקים גם לעניין זה.

אמיר אוחנה: החוק הזה בא לפתור בעיה נקודתית שבית המשפט הזמין את המחוקק לפתור, גם אם לשיטתי שלא לצורך.

אמיר אוחנה: אבל לא רק לשיטתי, גם לשיטתם של חלק משופטי העליון, שלצערנו היו במיעוט.

אמיר אוחנה: והינה מה שהם אומרים – ואני מצטט.

אמיר אוחנה: השופט רובינשטיין: נכון – הוא אומר על השופט פוגלמן – הדיבור "לפי שיקול דעתו" – שנקוב בחוק – אינו כולל בחובו כל טעם שיעלה על הדעת לשלילת רישיון ישיבה.

אמיר אוחנה: אבל בור ששתית ממנו – אל תזרוק בו אבן.

אמיר אוחנה: לדעתי לא ייתכן הדבר.

אמיר אוחנה: "הדבר נוגד כל היגיון והגינות – שיוכל תושב קבע לחתור תחת המדינה, על ידי השתייכות לאויביה המרים ביותר – וליהנות מברכת התושבות תוך בעיטה בוטה בתוכנה המינימלי.

אמיר אוחנה: החתרת תחת מדינת ישראל וגם קיבלת הטבות ממנה?

אמיר אוחנה: " שואל השופט רובינשטיין, לא אני.

אמיר אוחנה: "על כן", הוא מוסיף, "בשונה מחברי השופט פוגלמן, איני סבור כי יש לשמוט מידי שר הפנים מכול וכול את הסמכות כמות שהיא.

אמיר אוחנה: הפעלת הסמכות, כפי שציין המשיב, ראוי לה שתיעשה – כאמור – באופן זהיר ומושכל ובמקרים יוצאי דופן – – – איני סבור כי בנדון דנן עסקינן בהיעדר הסדרה בחקיקה מעיקרא ובהיעדר סמכות; עדיף היה כי החקיקה תיתן יתר פירוט, ובמבט לעתיד אם ייעשה כן הינה מה טוב" – הינה, זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

אמיר אוחנה: "אך את ההסמכה הקיימת אין לדעתי לרוקן מתוכן, וניתן להפעילה לאחר שהשתכנע שר הפנים, על פי ראיות מינהליות טובות, בהפרה של חובת הנאמנות".

אמיר אוחנה: ומוסיף השופט מלצר: לשיטתי, בנסיבות המיוחדות שלפנינו, אין מקום להתערב בהחלטתו של שר הפנים לבטל את רישיון הקבע של העותרים.

אמיר אוחנה: שר הפנים מוסמך עקרונית, מכוח סעיף 11(א)(2) לחוק הכניסה לישראל, לבטל את רישיון הישיבה שניתן לעותרים מכוח החוק ולפי שיקול דעתו.

אמיר אוחנה: תראו, חברים, כשאנחנו מדברים על סמכותו של שר הפנים, מקובל על כולנו שהיא לא בלתי מוגבלת; מקובל עלינו שהביטוי "רשאי על פי שיקול דעתו לשלול את האזרחות" לא כולל כל תרחיש.

אמיר אוחנה: למשל, אם יחליט שר הפנים לשלול את האזרחות או תושבות הקבע של מי שחס וחלילה נכנס למרכול בשבת כי חשקה נפשו במשקה קר, או רחמנא ליצלן בחטיף, או אם יחליט לשלול את תושבות הקבע של מי שנתבקש ומיאן להגיע להצביע בכנסת על חוק שעות לאחר שקבר את האדם היקר לו מכול, ברור שסמכות כזאת איננה מקובלת ולא תופעל על פי שיקול דעתו.

אמיר אוחנה: אבל לא בכך עסקינן, גברתי.

אמיר אוחנה: אנחנו דנים בהחלטה סבירה, החלטה שחייבת להתקבל גם אליבא דשופטי בית המשפט העליון, ובוודאי אליבא דכל הגורמים הציוניים בכנסת.

אמיר אוחנה: על כן אני קורא לכם, חבריי, גם באופוזיציה, גם בקואליציה, להצביע היום בעד השכל הישר, בעד הדמוקרטיה המתגוננת, בעד אזרחי ישראל, ונגד יכולתם של אנשי החמאס להמשיך ולהסית נגד מדינת ישראל ואזרחיה, לפעול במסגרת ארגוני הטרור כדי להביא צער, עצב, שפיכות דמים ודמעות לאזרחי ישראל, ולהמשיך ליהנות מפירותיה של תושבות במדינה.

אמיר אוחנה: וגברתי, אני מבקש לסיום לצטט את דבריו של השופט זוסמן ב-1965, במסגרת פסק דין ירדור, והוא דיבר על הדמוקרטיה המתגוננת: "כדרך שאדם אינו חייב להסכים לכך שיהרגוהו, כך גם מדינה אינה חייבת להסכים שיחסלוה וימחקוה מן המפה.

אמיר אוחנה: שופטיה אינם רשאים" – אני אומר את זה לבית המשפט, אומר את זה השופט זוסמן לבית המשפט – "שופטיה אינם רשאים לשבת בחיבוק ידיים ולהתייאש מהיעדר דין פוזיטיבי, כשבעל דין מבקש מהם שיושיטו לו יד עזר כדי להביא את הקץ על המדינה.

אמיר אוחנה: כיוצא בזה גם רשות אחרת מרשויות המדינה אינה צריכה לשמש מכשיר בידי מי ששם לעצמו את חיסול המדינה כמטרה ואין לו אולי מטרה אחרת זולתה".

אמיר אוחנה: הצביעו היום בעד השכל הישר – הצביעו בעד החוק הזה ונגד החמאס.

אמיר אוחנה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת להוסיף על הסמכות הכללית הקיימת של שר הפנים לבטל רישיון ישיבה בכל הנוגע לתושבי מזרח ירושלים ורמת הגולן, וכן ביטול בשל הפרת אמונים למדינת ישראל.

משולם נהרי: הסמכות הכללית של שר הפנים לבטל רישיון ישיבה בישראל קבועה בסעיף 11 לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952.

משולם נהרי: בהתאם לסמכות זו בוטלו רישיונות לישיבת קבע בגין הפרת אמונים לארבעה חברי הפרלמנט הפלסטיני מטעם ארגון החמאס – אבו ערפה ואחרים – בשנת 2006, לחברי חוליית סילוואן בשנת 2005, למסיע המחבל מהדולפינריום בשנת 2016 ולארבעה מחבלים מגל הפיגועים באוקטובר 2015.

משולם נהרי: נגד החלטות אלה הוגשו עתירות לבית המשפט.

משולם נהרי: ביום 13 בספטמבר 2017 קבע בית המשפט העליון בעניינם של ארבעת חברי הפרלמנט הפלסטיני – אבו ערפה – בדעת רוב, כי אף שהסמכות הכללית של שר הפנים לביטול רישיון ישיבה בישראל קבועה בסעיף 11 לחוק הכניסה, יש להסדיר בחקיקה מפורשת ומפורטת את הסמכות לביטול רישיון לישיבת קבע, ככל שמדובר בביטול רישיון לישיבת קבע של תושב מזרח ירושלים, בגין הפרת אמונים, ולא להסתפק בסעיף החוק הכללי אשר קובע את סמכות השר לבטל רישיון שניתן לפי חוק הכניסה לישראל.

משולם נהרי: בהתאם לפסק הדין של בית המשפט העליון, מכינים בימים אלה תזכיר חוק ממשלתי מקיף אשר ייתן מענה למכלול הסוגיות הנוגעות לביטול רישיון לישיבת קבע, וכן למכלול העילות לביטול, ולא רק לעילות המוצעות בהצעת חוק זו.

משולם נהרי: תזכיר זה מצוי בשלבי סיום, והוא יופץ בקרוב.

משולם נהרי: מה המצב שם?

לאה פדידה: אתה יכול לספר לי מה פרשת השבוע.

משולם נהרי: אני יכול, כן.

משולם נהרי: אני יכול לספר על פרשת ויחי – פרשה מאוד מעניינת ומרתקת, מלאה במסרים חינוכיים.

משולם נהרי: ברשותכם, הייתי רוצה רק לציין שלושה מפגשים מתוקשרים היטב ומיוחדים במינם, של יעקב אבינו ויוסף, יעקב אבינו ופרעה, יעקב אבינו ושני הנכדים עם יוסף, הנכדים האהובים עליו, מנשה ואפרים.

משולם נהרי: המפגש הראשון היה עם יוסף.

משולם נהרי: אב שאיבד את בנו, לא ידע עליו, כל כך הרבה שנים ישב ובכה, כמו שכתוב: וימאן יעקב להתנחם – "ויקֻמו כל בניו וכל בנותיו לנחמו וימאן להתנחם".

משולם נהרי: יוסף האהוב, יוסף שקיבל את כותונת הפסים ואת ההעדפה – – –

קריאה: – – –

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: את כותונת הפסים ואת ההעדפה, שנעלם, ושנאמר לו: "טרֹף טֹרף יוסף".

משולם נהרי: אומרים ששנים הוא לא היה ישן על מיטה, הוא היה אבל.

משולם נהרי: והינה בשורה, פתאום מספרים לו: "עוד יוסף חי, וכי הוא מֹשל בכל ארץ מצרים" – "ויפָג לבו כי לא האמין להם".

משולם נהרי: איזו בשורה יכולה להיות לאבא, שהוא יושב, בוכה ושפוף ושבור, ופתאום הבן שלו – לא רק שהוא מוצא אותו, אלא הוא מושל בכל ארץ מצרים, והינה הוא בא לקראתו.

משולם נהרי: מפגש כזה זה מפגש – אין ספק, מושל מצרים, האימפריה שהייתה בתקופה ההיא, שהזינה את כל העולם, ושכולם עלו למצרים לשבור אוכל, אחרת היו מתים מרעב, פתאום אותו מושל כל-יכול, שפרעה הפקיד בידיו כל אשר לו, "על פיך יִשק כל עמי רק הכסא אגדל ממך" – לפחות אתה מקשיב לי, זוהיר.

לאה פדידה: אנחנו מקשיבים.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: "רק הכסא יגדל ממך" – היה הכי חשוב במצרים אחרי פרעה, והינה הוא בא לפגוש את אבא שלו.

משולם נהרי: אז יש סיפור מאוד מעניין.

משולם נהרי: הוא פוגש אותו – כתוב: וייפול יוסף על צווארי אביו ויבך.

משולם נהרי: אבל יעקב לא בכה – לא נפל על צוואריו וגם לא בכה.

משולם נהרי: איך יכול להיות?

משולם נהרי: אדם שכל הזמן בכה וחיכה לבן האהוב, ורואה אותו עכשיו בתפארתו.

משולם נהרי: אלא שיעקב אבינו, כאיש חינוך, ניצל את המעמד הזה, את המפגש הזה, המתוקשר – שאין ספק שכל רשת טלוויזיה ותקשורת שלחה את הנציגים שלה לתקשר את המאורע הגדול הזה, את הסיפור הזה, הדרמטי, איך שהוא, את הסיום היפה שלו – ואמר: זו ההזדמנות שלי להעביר מסר לעולם.

משולם נהרי: למרות שאני אוהב אותו אהבה יתרה, למרות שאני חיכיתי לו, עדיין אהבת השם יותר טובה.

משולם נהרי: כתוב שהוא אמר קריאת שמע.

משולם נהרי: קריאת שמע זה קבלת עול מלכות שמיים.

משולם נהרי: הוא היה מוכן באותו רגע למסור את נפשו.

משולם נהרי: אם היה עושה את זה לפני כן, היו אומרים: הוא קיבל דיכאון.

משולם נהרי: עם כל הצרות שבאו לו, האדם לא החזיק מעמד.

משולם נהרי: אבל פה, בשיא האושר, זו ההזדמנות להראות להם מה זו אהבת השם.

משולם נהרי: היה לו עוד מפגש – ואני מדלג על השני, אני הולך לאחרון – זה היה המפגש של אפרים ומנשה.

משולם נהרי: הוא שיכל את ידיו.

משולם נהרי: הוא אמר לו, אבא שלו: לא כן אבי, "כי מנשה הבכור" – למה אתה שם יד שמאל על ראש הגדול?

משולם נהרי: אז הוא אמר לו: "ידעתי בני ידעתי גם הוא יהיה לעם וגם הוא יגדל".

משולם נהרי: אבל גם המפגש הזה, לפני שהוא נפרד מן העולם, היה מפגש מתוקשר, ופה יעקב רצה לתת מסר, להעביר מסר לכל העולם ולהגיד מה זו אהבת ארץ ישראל.

משולם נהרי: הוא אמר לו: הרי למה קראת לו מנשה?

משולם נהרי: "כי נשׁני ה' את כל עמלי ואת כל בית אבי".

משולם נהרי: "נשׁני" – בערבית אומרים "נשׂני" – השכיח ממני את כל עמלי ואת בית אבי.

משולם נהרי: אבל אפרים, כשהוא קרא לו אפרים – "הפרני אלהים בארץ עניי" – אסור להפסיק באמצע דברי תורה.

משולם נהרי: הפרני בארץ עוניי, כן.

משולם נהרי: אמר לו: תדע לך, יהודי, כל זמן שהוא נמצא בנכר ובגלות, כל זמן שהוא זוכר שזה לא הבית שלו, שזו ארץ עוניו, יש לו סיכויים לבוא לארץ ישראל.

משולם נהרי: הסכנה של יהודי – כשהוא מתחיל לשכוח את כל עמלו ואת בית אביו, מאיפה הוא בא.

משולם נהרי: לכן רצה להראות להם מה זו אהבת ישראל.

משולם נהרי: ומאהבת ישראל אנחנו עוברים לוועדת שרים לענייני חקיקה, שהחליטה לתמוך בקריאה הטרומית בלבד בהצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – תחולה על תושבי מזרח ירושלים ושיקול דעת שר הפנים), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת אמיר אוחנה ואחרים, ולאחר הקריאה הטרומית – אני מבקש שחבר הכנסת יקשיב – תמתין הצעת החוק שלושה חודשים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה, חבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

משולם נהרי: ולאחר הקריאה הטרומית תמתין הצעת החוק שלושה חודשים עד להכנת הצעת חוק ממשלתית מטעם שר הפנים בנושא ותוצמד אליה.

משולם נהרי: אם לאחר שלושה חודשים לא תוגש הצעת חוק ממשלתית, הצעת החוק הזאת תקודם, בהסכמת משרד המשפטים, משרד הפנים והמשרד לירושלים ומורשת.

משולם נהרי: תודה.

משולם נהרי: ואני שואל את חבר הכנסת אם הוא מקבל – – –

טלי פלוסקוב: מקבל.

משולם נהרי: מקובל?

משולם נהרי: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: יש לי שתי בקשות להתנגד.

טלי פלוסקוב: אני נותנת למי שביקש ראשון, וזה חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: אני לא נותנת ציונים לאף אחד.

טלי פלוסקוב: מי שביקש ראשון וזהו.

טלי פלוסקוב: כעיקרון, השיקול הוא – קשה לי לבחור ביניכם, אבל אני צריכה לתת לאחד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: תגיש תלונה למבקר המדינה, מה הבעיה?

עיסאווי פריג': אני – – –

אחמד טיבי: גם טוב.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, ירושלים המזרחית היא שטח שנכבש ב-67'.

עודד פורר: ממי?

עודד פורר: ממי נכבש?

אחמד טיבי: התושבות, התעודה הכחולה, נכפתה על האנשים שהיו שם, ואנשים שם משתמשים בה כדי לחזק את ההיצמדות שלהם לאדמה, לבית שלהם.

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: כאשר רוצים לגרש מישהו, שוללים ממנו את התושבות, הורסים בתים.

אחמד טיבי: עכשיו, איך מתייחסים אל קבוצה – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – כאילו שהם היגרו, כאילו שאין להם תושבות קבע.

אחמד טיבי: והמצב הוא לא כזה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: המצב הוא של תושבים מלאים, כפי שקבע אפילו בית המשפט העליון – אמר שיש להם זיקה חזקה למקום והם תושבים ילידים.

אחמד טיבי: אני אומר שהם פלסטינים; פלסטינים באל-קודס, בירושלים המזרחית, שהיא שטח כבוש.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני לא – אפרופו מוות ורצח, כאשר רוצח ראש הממשלה יצחק רבין רצח אותו, לא רק שלא שקלו לשלול לו את האזרחות, לא העלו את זה על דל שפתם.

אחמד טיבי: לא חשבו לשלול לו את האזרחות.

קריאה: למה?

אחמד טיבי: אמרו: יש בית משפט – יהיה בבית משפט, וחלאס.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי הוא יהודי.

אחמד טיבי: יש מוסר כפול.

אחמד טיבי: יש מוסר כפול.

ענת ברקו: כי שם – – –

אחמד טיבי: לא העלו את האפשרות.

אחמד טיבי: פה, מישהו שנוקט עמדה פוליטית או פעילות שהיא אסורה על פי חוק, גם מענישים אותו על פי החלטת בית משפט, בית דין, וגם מענישים אותו בזה ששוללים ממנו תושבות, ולמעשה מכריחים אותו בכפייה לעבור לאזור אחר.

אחמד טיבי: על פי אמנת רומא, מדובר בפשע מלחמה.

אחמד טיבי: זו העברה בכפייה, כי אוטומטית הוא מאבד את הזכות שלו להישאר בביתו, אותו בית שהיה קיים לפני הכיבוש, לפני הסיפוח.

אחמד טיבי: אגב, לא רק באמצעות החוק הזה.

אחמד טיבי: מאז 67' נשללו תעודות זהות של כ-15,000 פלסטינים, והם הועברו בכפייה לאזור אחר כי אין להם תעודה כחולה.

אחמד טיבי: לכן, הרצון להישאר עם תעודה כחולה הוא הרצון להיצמד לבית, למקום שהוא תחת כיבוש.

אחמד טיבי: הוא עולה בדיוק כפי שאומר החוק הבין-לאומי, והמעשה הזה הוא הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי, לצד הריסות בתים, אבל בעיקר הוא מראה את המוסר הכפול, שאפילו רוצח ראש הממשלה, שזה האירוע הטראומטי ביותר שהיה בשנים ההן – אף חבר כנסת לא העלה על דל שפתו אפשרות לשלול ממנו, לא תושבות, לא גירוש ולא הריסת בית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו – הוא יכול להשיב?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אמיר אוחנה: חבר הכנסת טיבי, המחלוקת היא לא לגבי תושבי מזרח ירושלים באופן כללי, ואף אחד לא מבקש לשלול את תושבות הקבע שלהם.

אמיר אוחנה: המחלוקת דנה באנשים שהורשעו על ידי בית משפט בחברותם בחמאס, שקוראים לפגוע, להשמיד, לחסל את מדינת ישראל ואת אזרחיה, שהם חברים בפרלמנט של הרשות הפלסטינית מטעם חמאס.

אמיר אוחנה: ולשאלתך – אז מה, נעניש אותם גם וגם וגם?

אמיר אוחנה: התשובה היא: כן, ועוד, ועוד.

אמיר אוחנה: זה מה שהכנסת היום תעשה, ותמשיך לעשות גם בעתיד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לחזור למקומם.

טלי פלוסקוב: אנחנו כעת נצביע על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – תחולה על תושבי מזרח ירושלים ושיקול דעת שר הפנים), התשע"ח–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 63 נגד – 17 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – תחולה על תושבי מזרח ירושלים ושיקול דעת שר הפנים), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 63 חברי כנסת בעד, 17 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי חוק הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – תחולה על תושבי מזרח ירושלים ושיקול דעת שר הפנים), התשע"ח–2017, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: כן, חבר הכנסת חיליק בר, מה רצית?

יחיאל חיליק בר: – – – בעד.

טלי פלוסקוב: אז חיליק בר, נא לרשום בפרוטוקול – כתומך, כן?

טלי פלוסקוב: בעד.

טלי פלוסקוב: [מס' פ/4341/20; דברי הכנסת, חוב' ט', עמ' 25177.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – הפחתת שיעור המס שחל על תגמולים למשרתי מילואים), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: ההצעה נומקה ב-20 בדצמבר 2017.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מזמינים את סגן שר הביטחון אלי בן-דהן להשיב, ומייד לאחר מכן תהיה הצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אלי, בלי פוליטיקה עכשיו.

אלי בן-דהן: אני לא יודע מה זה פוליטיקה בכלל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמח לעמוד כאן ולבקש ממליאת הכנסת לתמוך בהצעת החוק הפרטית של חבר הכנסת עודד פורר וחברי כנסת נוספים.

אלי בן-דהן: חברי הכנסת מציעים להפחית את שיעור המס המנוכה במקור מתגמול מילואים ותגמול נוסף, המשולם על ידי צה"ל ועל ידי רשות המיסים בנוסף לתגמולי המילואים המשולמים לפי חוק הביטוח הלאומי.

אלי בן-דהן: בעבר, עת שנחקק חוק שירות מילואים, בשנת 2008, נקבע שיעור מס מופחת על תגמולים אלו בשיעור 25%.

אלי בן-דהן: כעת מציעים חברי הכנסת שיעור מס של 10%.

אלי בן-דהן: הממשלה תגיש אף היא בקרוב הצעת חוק בעניין זה, אחרי שיגובש הנוסח בין משרדי הביטחון והאוצר.

אלי בן-דהן: על כן, התנאי לתמיכה בקריאה טרומית הוא שחברי הכנסת ימתינו להצעת החוק הממשלתית והצעתם תתמזג עם ההצעה הממשלתית.

אלי בן-דהן: מסכים.

אלי בן-דהן: אשר על כן, אני מציע ומבקש כי המליאה כולה תאשר את הצעת החוק בקריאה טרומית, וכאמור, תעביר את המשך הדיונים לוועדת החוץ והביטחון, שעיסוקה בחוק שירות המילואים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הביטחון.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – הפחתת שיעור המס שחל על תגמולים למשרתי מילואים), התשע"ז–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 71 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – הפחתת שיעור המס שחל על תגמולים למשרתי מילואים), התשע"ז–2017, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 71 חברי כנסת בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – הפחתת שיעור המס שחל על תגמולים למשרתי מילואים), התשע"ז–2017, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת חוץ וביטחון להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2362/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק התרבות והאומנות (תיקון – תקציב תיאטראות בשפה הערבית), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות להציג את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, מצב התרבות הערבית בארץ, אם זה בתיאטראות, אם זה מה שנקרא תרבות לעם, אם זה בקולנוע, אם זה בעבודות יד, תמיכה באומנים, תמיכה בסופרים – המצב קשה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אין כאן ולו שמץ של שוויון או ניסיון להגיע לשוויון.

ג'מאל זחאלקה: האפליה מאוד עמוקה, המצב, נקודת המוצא היא א-סימטרית, כלומר, מוסדות התרבות היהודיים בארץ, יש להם כוח, יש להם מעמד, יש להם קהל גדול, יש להם תמיכה של גורמים שונים, לא רק של הממשלה או תקציב המדינה – מהתעשייה, מכל מיני גורמים.

ג'מאל זחאלקה: לעומתם, מצבה של התרבות הערבית הוא שאין אפילו בניין אחד של תרבות ערבית בארץ.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים, בשביל להגיע למידה מסוימת של שוויון, לקבל תקציב פי שניים מאחוזנו באוכלוסייה, כי אנחנו צריכים לבנות תיאטראות.

ג'מאל זחאלקה: כמה תיאטראות יש ביישובים היהודיים בארץ, בנייני תיאטרון, וכמה יש ביישובים הערביים?

ג'מאל זחאלקה: כמה קרנות ומוסדות שתומכים בקולנוע יש, וכמה יש ביישובים הערביים?

ג'מאל זחאלקה: כמה התמיכה בסופרים ובספרות וכמה יש ביישובים הערביים?

ג'מאל זחאלקה: האפליה זועקת לשמיים.

ג'מאל זחאלקה: זכויות האדם כוללות זכויות תרבותיות.

ג'מאל זחאלקה: יש זכויות פוליטיות, יש זכויות אזרח – יש הרבה זכויות לאדם; יש זכויות סוציאליות, כלכליות.

ג'מאל זחאלקה: והזכויות התרבותיות הן לא משהו עודף שמקבל האדם, הן לא פריבילגיה, אלא צורך ממשי לקיומו של אדם, במיוחד בחברה מודרנית, כאשר אחת מזכויות האדם הבסיסיות ביותר היא הזכות להשתייך לתרבות.

ג'מאל זחאלקה: בשביל לקיים את הזכות הזאת, שהיא זכות אינדיווידואלית – של הילד שלי, של הבת שלי, של המשפחה, של תושבי כפר קרע, שממנו אני בא, תושבי סח'נין, תושבי רהט – צריך לקיים את אותם מוסדות שיאפשרו לאדם לממש את הזכויות התרבותיות שלו.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לחיות עם התקציבים הקיימים; הם זעומים ופוליטיים.

ג'מאל זחאלקה: השליטה הפוליטית של הקומיסר העליון, שרת התרבות ומי מטעמה, מעוותת את התרבות, מנסה להכניס את התרבות לבית כלא או למסדר צבאי.

ג'מאל זחאלקה: זה כמובן לא עובד ככה.

ג'מאל זחאלקה: הצנזורה חוגגת – הצנזורה חוגגת על ידי מניעת מימון, על ידי מניעת מימון מפרויקטים תרבותיים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לשנות כיוון, ולהקצות לתרבות הערבית את אותם סכומים.

ג'מאל זחאלקה: הדרישה היא צנועה, כמו אחוזנו באוכלוסייה, אבל לאמיתו של דבר הצרכים הם הרבה יותר גדולים, כי כפי שאמרתי, כשמדובר בעניין של בניית מוסדות תרבות, אז הצרכים של הציבור הערבי מתחילים מאפס, אין כלום כמעט, לעומת היישובים היהודיים, שיש בהם בניינים גדולים, מספיקים.

ג'מאל זחאלקה: אולי צריך פה תוספת קטנה, שם תוספת קטנה, אבל אצלנו צריך לבנות הכול מהתחלה, ואנחנו לא מקבלים את זה.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך – אני יודע שעניין הבנייה הוא לא רק בסמכותו של משרד התרבות אלא גם בסמכות משרד השיכון, על כן, צריך תוכנית כוללת לפיתוח התרבות הערבית.

ג'מאל זחאלקה: זה מבוסס על החוק הבין-לאומי, שאומר שמחובתה של המדינה, כל מדינה, לאפשר למיעוטים בתוכה לבטא את תרבותם, והיא צריכה להמציא ולבנות את הכלים שיאפשרו להם זאת, לא לנסות לחנוק את התרבות.

ג'מאל זחאלקה: מה שמנסים לעשות כאן זה לחנוק את התרבות הערבית, ניסיון מכוון על ידי פוליטיזציה כפולה – פוליטיזציה של התכנים ופוליטיזציה במימון, כאשר יש שני צבעים, יש שני מנגנוני מימון, אחד לערבים ואחד ליהודים, עם אפליה – לא אפליה מתקנת, אלא אפליה מעוותת, אפליה שמגבירה את האפליה הקיימת.

ג'מאל זחאלקה: כאשר רואים שהתרבות בישראל, התרבות היהודית, מקבלת תמיכה כל כך גדולה, והתרבות הערבית היא עם התקציבים הזעומים ועם התשתיות העלובות שאי-אפשר לקיים בהן תרבות, אנחנו רואים שיש כאן מצב של אפליה גזענית כלפי האזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להתהדר בדמוקרטיה, אי-אפשר להתהדר בכך שאתה בעד שוויון, ואפילו אתה לא יכול לטעון שאתה בן תרבות, כאשר אתה מנסה להרוס את התרבות הערבית, מנסה לשים אותה בצד – –

אבי דיכטר: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – מנסה לדחוק אותה הצידה.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שמי שעושה זאת, גם – ותרשה לי להגיד לכם משהו שאולי לא חשבתם עליו – בגלל העיוותים של הציונות בהיסטוריה היהודית.

אבי דיכטר: גם לדגל – – – בן תרבות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא סוגד לדגלים, אתה תסגוד.

ג'מאל זחאלקה: אני לא פאשיסט, אני הומניסט גדול.

נאוה בוקר: אתה צריך להיות – – –

ג'מאל זחאלקה: אני לא סוגד לאף דגל.

ג'מאל זחאלקה: אני דוגל במרכזיות האדם, ולא במרכזיות הסמלים הפאשיסטיים.

נאוה בוקר: – – – כל מה שאתה אומר בכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: זה פטישיזם, זה סוג של פטישיזם.

ג'מאל זחאלקה: גם פאשיזם וגם פטישיזם; שניהם נכונים.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני אומר הוא שיש אינטרס, יש אינטרס לכלל הציבור, גם ליהודים, שהתרבות בארץ תשגשג.

ג'מאל זחאלקה: יש אינטרס גם ליהודים, לא רק לערבים, שתהיה אינטראקציה תרבותית, כי ההיסטוריה מלמדת – ואני מבקש מחברי הכנסת להקשיב טוב למה שאני הולך להגיד עכשיו – שהתרבות היהודית נחלשה ואפילו נעלמה עם הפתיחות כלפי תרבות מערבית נוצרית, והיא שגשגה והתחזקה עם הפתיחות כלפי תרבות ערבית מוסלמית מזרחית.

ג'מאל זחאלקה: זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: אתם המפסידים הגדולים, לא רק האזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דורשים, אבל אתם יוצרים עיוות גדול גם בתרבות היהודית בארץ כאשר אתם חונקים את התרבות הערבית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו באנו מתרבות עשירה.

ג'מאל זחאלקה: יש לנו הרבה מה לתרום, יש לנו הרבה מה לקיים.

ג'מאל זחאלקה: התרבות הישראלית לא ממלאת את החסר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא הולכים לתיאטראות ישראליים; התרבות היהודית או התרבות הישראלית לא כל כך קרובה לליבנו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו קשורים בשורשים שלנו ובמאוויים שלנו – לא בתפיסת העולם, אבל בתרבות שלנו – לתרבות הערבית, ולכן אנחנו זקוקים לזה כמו אוויר.

ג'מאל זחאלקה: הצרכים התרבותיים של אדם מודרני הם צרכים מהותיים.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להיות, בסופו של דבר, בן או בת תרבות כאשר אתה חונק תרבות של אדם או של קבוצה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשיב שרת התרבות והספורט מירי רגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

קריאה: – – –

מירי רגב: מה זה חיובית, ברור.

ג'מאל זחאלקה: השרה מסכימה, כמובן.

מירי רגב: ברור.

מירי רגב: אני ישר אומרת שאני בעד זה ואנחנו מצביעים בעד.

אחמד טיבי: – – –

מירי רגב: אתה מכיר, בעדין בעדין בעדין, אתה יודע מי אמר את זה?

מירי רגב: נסראללה, אתה יודע, הוא אמר: בעד, בעד, בעד.

מירי רגב: חבריי, כבוד יושבת-ראש הכנסת, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, יוזם החוק חבר הכנסת זחאלקה מבקש מאיתנו לקבוע בחוק שתקציב התרבות יחולק למיעוט ערבי בהתאם לחלקו המספרי באוכלוסייה הכללית.

אחמד טיבי: להעביר את זה לדיון בוועדה.

מירי רגב: טיבי, גם אליך אני מתכוונת להתייחס בדבריי.

מירי רגב: אל תציע הצעות, חבל לך על הזמן.

מירי רגב: אתה רוצה להציע הצעות – תציע.

מירי רגב: זה לא ילך.

מירי רגב: לא בוועדה זה ילך ולא במליאה זה ילך.

מירי רגב: אנחנו נצביע נגד, ואני אסביר תכף למה.

אחמד טיבי: דיון.

מירי רגב: דיון – זה תמיד טוב לקיים דיון, אבל דיון אמיתי.

מירי רגב: דיון אמיתי, לא לכאורה.

ז'קי לוי: גם לנו יש הצעה: תחלקי לפי המרוקאים.

מירי רגב: אני רוצה קודם כול לענות לו.

ז'קי לוי: תחלקי גם למרוקאים לפי המספר.

מירי רגב: הבנתי.

מירי רגב: לפי המספר של המרוקאים באוכלוסייה, אתה אומר.

זוהיר בהלול: ז'קי, אל תהיה שלילי.

ז'קי לוי: אני לא שלילי, אבל – – –

יצחק כהן: הפוך, הוא בעד.

קריאה: – – –

מירי רגב: טוב, כל אחד ידבר – הפולני, הרומני, הטוניסאי – והעיקר שאנחנו ביחד פה בחברה הישראלית ובעם היהודי.

מירי רגב: לכאורה, ההצעה שלך, זחאלקה, היא תמימה, כמה תמימה היא ושוויונית, אז אני מבקשת להסביר לכם ולציבור מה עומד מאחורי ההצעה הזאת, הכל-כך תמימה, של חבר הכנסת זחאלקה.

מירי רגב: אז ראשית, כפי שאתה יודע, המדיניות שאני מובילה היא פתיחת שוק התרבות לכל האזרחים ולמגוון הקולות.

מירי רגב: התקנות החדשות והתקציב שהגדלתי מאפשרים לקבוצות אוכלוסייה רבות, ובכללן בפרט לציבור הערבי, ליצור תרבות, לצרוך תרבות מתחת לבית ולבטא את הקול הייחודי שלהן ואת העושר של התרבות הערבית – שתכף נדבר עליה, ואתה כאן הזכרת אותה.

מירי רגב: יתרה מכך, הציבור הערבי נהנה מהעדפה מתקנת על הציבור הכללי בכך שיש לו תקנה ייחודית, כך שבנוסף לתקנות המקצועיות שפתוחות לכל מוסד תרבות ערבי, ללא הבדל של מוצא או דת – וכפי שאתה יודע, מוסדות התרבות הערביים נעזרים, פועלים ועובדים בשיתוף פעולה עם המשרד; תשאל את אחמד טיבי, כי הוא העביר כסף בשנה שעברה לאותם מוסדות תרבות בתחום הספריות, אז הוא יודע שאפשר גם להעביר תקציב ייעודי, ויש להם גם תקנות מקצועיות.

מירי רגב: זאת אומרת, מעבר לתקנות המקצועיות, יש לכם גם תקנה – – –

אחמד טיבי: זה מעט מאוד.

מירי רגב: לא, לא, זה הרבה מאוד.

מירי רגב: זה הרבה מאוד, כי אתה יודע שהם לא ניצלו את זה.

מירי רגב: תכף נדבר על זה.

מירי רגב: זאת אומרת, מעבר לתקנות המקצועיות, יש לכם תקנה ייחודית, תקנה לתרבות ערבית, במסגרת תרבות בקהילה, שגדלה רק בשנה האחרונה במיליונים – תקציב שאני הוספתי לה.

מירי רגב: מעבר לכך, יש לכם עוד העדפה, שזה המיקום הפריפריאלי שלכם.

מירי רגב: מכיוון שרוב היישובים הערביים הם בגליל, וחלקם גם בנגב הבדואי, אנחנו מעניקים להם יתרון תקציבי בכך שהם מקבלים את התוספת התקציבית של תקנת הפריפריה; כך שאתה יודע את האמת, וכדאי שתגיד אותה – שאתם מקבלים תקציב תרבות דרך תקנות מקצועיות, דרך התקנה הערבית ודרך תקנת הפריפריה.

מירי רגב: אבל מה אתה לא אומר?

מירי רגב: מה אתה לא אומר?

מירי רגב: שאין בעיה של כסף.

מירי רגב: יש בעיה שאתם במגזר הערבי לא מנצלים את התקציב הזה, ואז – לאן הוא חוזר?

מירי רגב: לאוצר.

מירי רגב: במקום שהוא יחזור אליכם, הוא חוזר לאוצר.

מירי רגב: ויש הרבה מאוד כסף במוסדות התרבות הערביים, לא חסר להם כסף.

מירי רגב: אם היה מדובר בכסף, אני הייתי הראשונה ששמה על זה כסף.

מירי רגב: אין בעיה של כסף, יש בעיה של ניצול, ומוסדות התרבות הערביים לא מצליחים לנצל את התקציב הגדול שהם קיבלו, שנשפך עליהם בשנתיים האחרונות, ממשרד התרבות והספורט.

מירי רגב: כן, נשפך עליהם.

מירי רגב: אבל מה אתה רוצה?

מירי רגב: אתה רוצה עוד תיאטרון אל-מידאן – זה מה שאתה רוצה.

מירי רגב: אתה לא רוצה באמת תרבות ערבית; אתה לא רוצה באמת גלריות ומחול ומוזיקה וספריות, כפי שדאג להן אחמד טיבי – במקרה הוא עושה גם דברים טובים, בדרך כלל הוא לא.

מירי רגב: אתה קשור לחברה שלך זועבי ולרשימה המשותפת, בל"ד.

עיסאווי פריג': – – –

מירי רגב: אבל לפעמים טיבי עושה גם דברים טובים לחברה הערבית.

מירי רגב: לפעמים גם זה קורה לו – לטפל בספריות.

עיסאווי פריג': – – –

מירי רגב: אז מה אני אומרת לך, חברי זחאלקה?

מירי רגב: שלצערי, הלוואי שהיית משוחח עם מוסדות התרבות הערביים; הלוואי שהיית משוחח עם ראשי הרשויות הערביות; הלוואי שהיית משוחח עם טלאל מרהט, שלצערי הוא לא חבר המפלגה שלנו, כמו שאתה יודע.

מירי רגב: הוא חבר מפלגות אחרות, אבל הוא יודע להעריך את העשייה של משרד התרבות והספור, בהנגשת תרבות וספורט לכלל האוכלוסייה, כולל הערבית וכולל החרדית.

מירי רגב: אבל, חברותיי וחבריי, למה בכל זאת זחאלקה, שיודע את זה, מגיש את הצעת החוק הזאת?

מירי רגב: אז אני אסביר לכם למה.

מירי רגב: כיוון שזחאלקה וחברו עזמי בשארה, עוד לפני שבשארה טיווח את הטילים מלבנון לצפון, הצהירו לבג"ץ כמה פעמים שהם לא רואים במדינת ישראל את מדינת הלאום של העם היהודי.

מירי רגב: איך הם אמרו לבג"ץ?

מירי רגב: ישראל היא לא מדינה יהודית, ישראל היא מדינת כלל אזרחיה.

מירי רגב: ולכן זחאלקה רוצה חלוקה לפי מספר אזרחים.

מירי רגב: ולהגדרה הזאת התשובה שלי, זחאלקה, היא "לא".

מירי רגב: ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, וככזאת היא גם הבית של התרבות היהודית.

מירי רגב: לכן, זה גם עיקרון במדיניות שלי.

מירי רגב: אנחנו משקיעים בצורה משמעותית תקציבים, כן במגזר הערבי, כן בספריות ערביות, אבל אנחנו זוכרים שאנחנו מדינה יהודית, שצריכה להשקיע בתרבות יהודית.

מירי רגב: רק השבוע נחשף בירושלים חותם מלפני 2,700 שנה.

מירי רגב: חברי בנט, חותם מלפני 2,700 שנה, עוד מתקופת בית המקדש הראשון.

מירי רגב: בואו תגידו לי אם בחפירות בירושלים או באיו"ש מצאתם פעם מטבע עם כתב פלסטיני עליו.

מירי רגב: בוא תגיד לי.

מירי רגב: כל המטבעות עם כתב עברי, כתב קדום – – –

אחמד טיבי: את יודעת על מה הצעת החוק?

אחמד טיבי: על מה הצעת החוק?

מירי רגב: בוודאי.

מירי רגב: תכף אני מדברת על הצעת החוק.

מירי רגב: ועל המטבע הזה היה כתוב: לשר העיר.

מירי רגב: שר העיר זה ביטוי מהתנ"ך.

מירי רגב: ואני אומר לך עוד משהו, זחאלקה: אני מציעה – תקשיב טוב, כיוון שאני מקפידה על זה מאוד בתקציב המדינה והמשרד – ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי מכבדת את כלל המיעוטים ומעניקה להם שוויון הזדמנויות, אבל זה לא אומר שבתקציב התרבות הם יכולים לחתור תחת מדינת ישראל; זה לא אומר שבתקציב התרבות לחברה הערבית הם צריכים לעשות דה-לגיטימציה לחיילי צה"ל; זה לא אומר שבתקציב של התרבות הערבית הם צריכים להראות לנו למה צריך לשרוף את הדגל.

מירי רגב: להפך.

מירי רגב: התרבות הערבית צריכה להביא לידי ביטוי במשוררים – לא דרוויש, חבר הכנסת אחמד טיבי, לא דרוויש – דווקא במשוררים ודווקא בכאלה שיודעים שנכון שנחיה יחד בארץ הזאת, שנכון שנחיה בשלום בארץ הזאת, מתוך כוונה שרק חיים ביחד של מיעוט ערבי במדינה הזאת יצליחו להביא לידי ביטוי את התרבות הערבית כפי שהיא; לא תרבות מסיתה, לא תרבות שחותרת תחת מדינת ישראל ואזרחיה.

מירי רגב: לכן, אני גאה שאנחנו מתקצבים ובונים מרכזי מורשת דרוזיים, כי הם אחים שלנו, לא רק בדם ולא רק במוות, אלא גם בחיים.

מירי רגב: ולכן אני אומרת לך, חבר הכנסת זחאלקה, שאתה צריך לעשות הכול שהשירים של דארין טאטור לא יושמעו באף מוסד – לא ביפו, ולא בעכו, ולא בנצרת.

מירי רגב: דרך אגב, זה אינטרס שלך, לא רק שלי, כדי שהילדים שלך יצמחו בחברה שאוהבת חיים, לא אוהבת מוות, כי לא רוצים לשמוע את השיר: לך בעקבות השהיד.

מירי רגב: אנחנו לא רוצים שהידים פה.

מירי רגב: ואם זו התרבות שאתה מתכוון אליה, אז לתרבות הזאת אתה לא תקבל כסף.

מירי רגב: אתה תקבל כסף לעושר של התרבות הערבית, אבל לא לתרבות המסיתה; לא לך בעקבות השהיד – זה לא יהיה.

מירי רגב: ואני שמחה שלראשונה כינסנו את הוועדה שתדון בתקציב תיאטרון יפו, כי אם זה לא ילך על פי סמכות שר האוצר כחלון, שכל כך דואג לתקציב הציבורי, ואם הוא לא יבטל את התקציבים לאותם מוסדות תרבות, אנחנו נביא את זה בחקיקה על הראש של כולם, כי תקציב ציבורי לא יכול ללכת לחתירה ולא יכול ללכת כנגד חיילי צה"ל.

מירי רגב: ולכן, זחאלקה, תקציבי תרבות – כן, מוסדות תרבות ערביים – כן, שילוב ותיאום בין התרבויות – כן, אבל לא ניגוח; לא ניגוח מדינת ישראל ולא חתירה תחת מדינת ישראל.

מירי רגב: זה לא תרבות אסלאמיסטית כאן.

מירי רגב: זה לא תרבות אסלאמיסטית.

מירי רגב: זה לא טרור.

מירי רגב: זה לא חתירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – בעל כורחך – – –

טלב אבו עראר: – – –

מירי רגב: ואתה יודע, אתם יודעים, אמר הבוקר, צייץ הנשיא טראמפ בעניין אונר"א.

מירי רגב: אז אני רוצה להגיד לכם משהו: הנשיא טראמפ אמר היום – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: אני רוצה להגיד לכם משהו, חבריי: הנשיא טראמפ אמר הבוקר שאם הפלסטינים לא ישבו למשא ומתן – –

קריאות: – – –

מירי רגב: – – הוא יקנוס אותם.

קריאה: מה הקשר?

מירי רגב: מה הקשר?

מירי רגב: תכף אני אגיד לכם מה הקשר.

מירי רגב: זה בדיוק על הקשר – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.

מירי רגב: טלב, זה בדיוק הקשר כשעולה כאן חברת הכנסת זועבי ומדברת על חיילי צה"ל בחוק ההמלצות.

מירי רגב: זה הקשר.

מירי רגב: כשאני אעלה על הדוכן אני אגיד את מה שאני רוצה, לא מה שאתה רוצה.

מירי רגב: ולכן, אני אגיד לך פה משהו.

מירי רגב: אונר"א היה ארגון שמזמן היה צריך להיעלם, כי אתה יודע, זחאלקה, שהיו 700,000 פליטים יהודים מארצות ערב, והם שוקמו בארץ והם שוקמו בכל מיני מדינות ערב, אבל אתם, 700,000 פליטים שהיו כאן – לא שיקמתם אותם אלא הגדלתם אותם ל-5 מיליון פליטים.

מירי רגב: תראו איזו בושה.

מירי רגב: ארגון אונר"א משמר את הפליטים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מירי רגב: תגיד לי, איך גדלתם מ-700,000 פליטים ל-5 מיליון פליטים?

מירי רגב: איך גדלתם?

מירי רגב: תסבירו לי.

מירי רגב: איך יכול להיות שגדלתם?

מירי רגב: גדלתם כי אתם חלק מאותו שקר פלסטיני, מאותה הסתה פלסטינית, מאותה תעמולה פלסטינית.

מירי רגב: טוב אמר הנשיא טראמפ שהוא יבטל את התמיכה שלו באונר"א, כי אונר"א רק מנציחה את התעמולה והשקר הפלסטיניים.

מירי רגב: וחבל שחבריי באופוזיציה, שחלקם לפחות הם ציונים, לא שותפים לעמדה שלנו, המאוד-ברורה, שפליטים פלסטינים הם 700,000 ולא 5 מיליון, ולכן הארגון הזה מזמן היה צריך להיעלם.

מירי רגב: ולכן, אני קוראת לכנסת ישראל להצביע נגד הצעת החוק ההזויה הזאת, נגד הצעת חוק שאין לה שום קשר עם המציאות.

מירי רגב: תרבות ערבית – כן; תרבות שחותרת תחת המדינה – לא; מדינה יהודית, חד וחלק, שפועלת בשיתוף פעולה ומתוך כבוד, זכויות וחובות למיעוטים שחיים בה.

טלי פלוסקוב: כעיקרון, גברתי, זמנך הסתיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה מירי רגב.

טלי פלוסקוב: רבותיי, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מבקש עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: מייד לאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, האמת היא שכואב הלב לראות אישה יהודייה ממוצא ערבי, מארץ ערבית, שמדברת ככה על התרבות הערבית.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לעשות פסיכואנליזה של העניין הזה, אבל במרוקו, המקום שממנו המשפחה שלך באה, יחס הכבוד שנותן הממשל, המשטר והמלך ליהודים ולתרבות היהודית הוא הרבה יותר נאור ומתקדם ממה ששמענו כאן.

ג'מאל זחאלקה: לאחר ששמעתי את דברייך, אני הולך לתרגם מאמר – תשמעו את השם הזה – של ארווא עותמאן, שרת התרבות של תימן, על יהודי תימן, ותראי שהמרחק בינך לבינה הוא שנות אור, שאת מייצגת את החושך והיא מייצגת את הנאורות.

ג'מאל זחאלקה: אני ניסיתי להגיד משהו עמוק.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה, את אפילו לא הקשבת.

ג'מאל זחאלקה: אני אמרתי שהיסטוריה, מי שמכיר את ההיסטוריה היהודית וקורא אותה כהיסטוריה יהודית, ולא רק בפריזמה הצרה, הציונית, שקולט את ההיסטוריה היהודית – ולפעמים היא אנטי-יהודית – אתם צריכים להבין שלאורך ההיסטוריה – ובבקשה, תתווכחו על זה – לאורך ההיסטוריה כולה, כאשר התרבות היהודית נפתחה כלפי תרבות מערבית נוצרית, היא נחלשה, היא טושטשה, היא אפילו נעלמה.

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, כאשר הייתה פתיחות כלפי תרבות ערבית, מוסלמית, מזרחית, התרבות היהודית שגשגה והתחזקה.

ג'מאל זחאלקה: יש לזה סיבות עמוקות מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אם יש מישהו שהמחשבה שלו היא טובת התרבות היהודית ולא רואה הכול בבחינת מדינה יהודית – כל זמן אנחנו אומרים "מרחבא".

ג'מאל זחאלקה: יש מדינה יהודית, למה אתה אומר "מרחבא"?

ג'מאל זחאלקה: זה יותר מדי.

ג'מאל זחאלקה: אל תגיד "מרחבא" לבד, תגיד גם "שלום".

ג'מאל זחאלקה: עם האוכל מכניסים לנו מדינה יהודית.

ג'מאל זחאלקה: מספיק כבר.

מירי רגב: – – –

ג'מאל זחאלקה: יש כאן ציבור ששייך לתרבות – – –

מירי רגב: זו מדינה יהודית.

מירי רגב: זו מדינה יהודית.

ג'מאל זחאלקה: את לא תצליחי להשפיע על התרבות הערבית.

ג'מאל זחאלקה: התרבות שלנו חזקה, מושרשת בארץ הזאת.

ג'מאל זחאלקה: המשוררים שלנו – איך אומרים?

מירי רגב: לך בעקבות – – – זה המשוררים שלכם – – –

ג'מאל זחאלקה: המשוררים שלנו – גדול המשוררים בארץ, יהודה עמיחי, מה הוא אמר על דרוויש?

מירי רגב: – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר שזה המשורר הגדול ביותר זה מאות שנים, בכל הארץ.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: ככה דיברו עליהם.

ג'מאל זחאלקה: את מעיזה לדבר על מחמוד דרוויש?

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: את מונעת את השירים של מחמוד דרוויש?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: איזה בן תרבות יכול לאסור את מחמוד דרוויש?

ג'מאל זחאלקה: תתביישו לכם.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, תודה.

טלי פלוסקוב: זמנך תם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: תני כבוד למוצא שלך.

ג'מאל זחאלקה: תני כבוד לערביות שלך.

ג'מאל זחאלקה: אל תתכחשי לה.

ג'מאל זחאלקה: אל תתכחשי לה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסגור את המיקרופון.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים, רבותיי, להצבעה.

מירי רגב: – – – אני חיה פה במדינת ישראל, ולא במדינה ערבית – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור למקומכם, חברי הכנסת.

מירי רגב: שוכרן, שוכרן – – –

טלי פלוסקוב: וכעת נצביע על הצעת חוק – אני לא יכולה, גברתי, לא יכולה – הצעת חוק התרבות והאומנות (תיקון – תקציב תיאטראות בשפה הערבית), התשע"ו–2015, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 62 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – תקציב תיאטראות בשפה הערבית), התשע"ו–2015, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 20 חברי כנסת בעד, 62 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – תקציב תיאטראות בשפה הערבית), התשע"ו–2015, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק הכנסת (תיקון – הרחבת תקופת הצינון במעבר לשדלנות בכנסת) – – –

מירי רגב: הוא דיבר עליי אישית, אני רוצה לענות.

טלי פלוסקוב: אז הודעה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: למזכירות, אם זה אישית – בסדר?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, חמש דקות.

טלי פלוסקוב: השרה מירי רגב מבקשת הודעה אישית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

מירי רגב: משום שזחאלקה התייחס למוצאי, אז אני רוצה להגיד לך שאני יהודייה גאה – אני לא מתביישת בזה – שאני מרוקאית גאה – גם בזה אני לא מתביישת – שהוריי חיו עם מוסלמים במרוקו ובספרד – גם בזה אני לא מתביישת – –

ג'מאל זחאלקה: – – – תלמדי משהו – – –

טלב אבו עראר: – – –

מירי רגב: – – והלוואי שאתם הייתם מיעוט כמו שהיהודים היו במרוקו.

קריאות: – – –

מירי רגב: הלוואי שאתם, הערבים, חלקכם, הייתם מיעוט כמו היהודים שהיו במרוקו – שכיבדו את השלטון, שלא חתרו נגד המרוקאים, שלא חתרו נגד השלטון.

מירי רגב: אתם רוצים גם וגם: ביד אחת לקבל כסף וביד אחת לשרוף את הדגל.

מירי רגב: זה לא הולך.

מירי רגב: זה לא הולך.

מירי רגב: זה או–או.

ג'מאל זחאלקה: – – – זה זכויות שלי – – –

מירי רגב: תחיו כאן, בארץ הזאת, תהיו נאמנים לארץ הזאת.

מירי רגב: יש הרבה מאוד ערבים שרוצים לחיות פה בשלום.

מירי רגב: אתם, חברי הכנסת הערבים, כולכם – בל"ד – לא באמת מייצגים את ערביי ישראל, ואתה צריך כל בוקר להגיד: שוכרן, ברכֶּה – –

טלב אבו עראר: – – –

מירי רגב: – – שאני חי פה במדינת ישראל ולא במדינה אחרת.

מירי רגב: שוכרן, ברכה, תודה לכם – –

ג'מעה אזברגה: – – –

מירי רגב: – – שזה היחס שאנחנו מקבלים פה, המיעוטים, בארץ הזאת.

מירי רגב: ואתה יודע טוב מאוד שאני צודקת.

טלב אבו עראר: תלמדי משהו – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה מירי רגב.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4726/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, והיא הצעת חוק הכנסת (תיקון – הרחבת תקופת הצינון במעבר לשדלנות בכנסת), התשע"ח–2017, של חברי הכנסת מוסי רז, סתיו שפיר ויהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד עשר דקות.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני חושב שאני אנצל פחות מעשר דקות, כי ההצעה הזו נראית לי כמעט ברורה מאליה.

מוסי רז: אני יכול להעיד, כמי שהיה חבר בכנסת החמש-עשרה וחזר לפה אחרי 15 שנה, שיש הבדלים בין הכנסת הזאת לכנסת ההיא – לא כולם, אגב, לרעה.

מוסי רז: אחד ההבדלים המאוד-בולטים זה הנוכחות המאוד-מאוד מוגברת של השדלנים, באמצעות הון של בעלי הון – שהייתה גם בכנסת החמש-עשרה, זו הרי לא המצאה חדשה, אבל בטח לא בממדים הללו.

מוסי רז: ועוד תופעה מאוד מוגברת – ג'מאל, אתה מפריע, ג'מאל – עוד תופעה מאוד מוגברת, שהייתה גם אז אבל הרבה הרבה פחות, זה תופעת הדלת המסתובבת.

מוסי רז: במסגרת הדבר הזה, קודם כול אני רוצה להפריד בין שלושה סוגי תפקידים, נקרא לזה: האחד זה נבחרי ציבור – שרים וחברי כנסת – שעליהם צריכה להיות תקופת הצינון המשמעותית ביותר, שהיום היא שנה בלבד.

מוסי רז: זה ממש לעג לרש; זה הרי ברור שזה לא מתאים שמישהו ממי שיושב פה עכשיו יבוא בעוד שנה, שנה ויום, לייצג איזושהי חברה עסקית במשא ומתן שלה, בניסיון שלה לחוקק פה חוקים, בניסיון שלה להשפיע כאן על החלטות.

מוסי רז: במדינות העולם כבר מבינים את זה, וקבעו תקופות צינון הרבה יותר ארוכות, לדוגמה חמש שנים בקנדה, שלוש שנים בצרפת, שלוש בפורטוגל, ועוד הרשימה ארוכה.

מוסי רז: סוג שני של בעלי תפקידים זה יועצי השרים, שלמרבה ההפתעה, אף שכבר היום היועצים הפרלמנטריים, מוטלת עליהם תקופת צינון, ליועצי שרים אין תקופת צינון, אפילו לא של דקה, וכך ראינו גם בתקופה האחרונה יועצי שרים ויועצות שרים שבצורה חוקית לחלוטין עוברים מתפקידם בממשלה לתפקידם בחברות הלובי הללו, בלי שום אפשרות אפילו לעצור אותם לדקה אחת.

מוסי רז: וכמובן, הטענה שלי איננה כלפיהם אלא כלפינו, המחוקקים, שאנחנו לא עוצרים את הדבר הזה.

מוסי רז: הרי לא יעלה על הדעת שבזמן שאפילו יועצי חברי הכנסת מוגבלים, את יועצי השרים אנחנו פוטרים מתקופת הצינון הזאת.

מוסי רז: ושלישית, היועצים הפרלמנטריים, שמוסכם – ואני גם בא בדברים ואבוא בדברים יותר עם ועד היועצים והיועצות הפרלמנטריים, שאני חושב שהוא ועד מאוד חשוב, שעושה עבודה מאוד טובה, ששדרגה מאוד את המעמד של היועצים הפרלמנטריים, ובזה היא גם שדרגה את הדמוקרטיה הישראלית; הם מסכימים בעצם לרעיון שצריכה להיות תקופת צינון, וכבר היום יש תקופת צינון, ויכול להיות שהם לא מסכימים להצעה שלי להרחיב דווקא לשנתיים, ואפשר לדון על הדבר הזה, אני כבר אומר – – –

חיים כץ: – – – זה לא בסדר – – –

מוסי רז: מה אתה אומר?

חיים כץ: לא בסדר.

חיים כץ: אתה כשכן משוהם – – –

מוסי רז: אני בטוח, כבוד השר, שאתה תכף תעלה ותנמק מדוע אתה תומך בהצעה שלי.

חיים כץ: – – –

מוסי רז: בכלל, אני גם קורא לקואליציה – אני רוצה לציין שעל הצעת החוק הזו, שבעצם נכתבה בסיועה של העמותה לדמוקרטיה מתקדמת ושל חברנו שבי גטניו, חתומים גם חברת הכנסת סתיו שפיר וחבר הכנסת יהודה גליק – שמה אני יודע, אולי הקואליציה תסכים עכשיו לקזז אותו, כי הם הטיפו לנו מוסר השבוע ללא הפסקה.

מוסי רז: יכול להיות שהם עכשיו יסכימו שמישהו מהקואליציה יתקזז איתו.

מוסי רז: אני חושב שמדובר כאן באמת על הצעה מינימלית, כדי להגביל ולו במעט את החדירה של השפעת ההון לבית הזה – השפעה שאנחנו מוחים עליה בכל מקום, בכל מוצאי שבת, וצריך שגם נשתמש בכלים הפרלמנטריים שעומדים לרשותנו כדי להגביל אותה, גם באמצעות החקיקה שלנו בבית הזה.

מוסי רז: תודה, ואני אשמח להפתעה מהממשלה.

חמד עמאר: משיבה שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הכנסת (תיקון – הרחבת תקופת הצינון במעבר לשדלנות בכנסת), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מוסי רז ואחרים מבקשת להאריך לשנתיים את תקופת הצינון הנדרשת משרים, חברי כנסת, יועצים פרלמנטריים, עוזרי שרים וסגני שרים במשרת אמון, וכן עובדי סיעות המקבלים את משכורתם מן הכנסת, בטרם יוכלו לעבוד כלוביסטים בכנסת.

איילת שקד: המהלך – תקראו לאנשים.

איילת שקד: המהלך של העמדתה על שנתיים של תקופת הצינון, בהתייחס לכלל בעלי התפקידים המנויים בסעיף בנוסחו כיום, ועליהם יתווספו לפי ההצעה גם עוזרי שרים וסגני שרים במשרת אמון, הוא מהלך שיש בו כדי לעורר קושי.

איילת שקד: זאת, בין היתר, משום שמדובר בקביעת תקופת צינון אחידה וארוכה לכלל בעלי התפקידים שאליהם מתייחסת ההצעה, תוך הארכה משמעותית ובלתי אחידה של תקופת הצינון הקבועה כיום, על הפגיעה בחופש העיסוק העולה ממנה.

איילת שקד: כיום, על חברי הכנסת, השרים וסגני השרים חלה תקופת צינון בת שנה, אך על יתר בעלי התפקידים הכפופים כיום לתקופת צינון מכוח סעיף 67 חלה תקופת צינון של שישה חודשים בלבד, כך שבעניינם מדובר בהארכה של התקופה פי ארבעה.

איילת שקד: חופש העיסוק הוא עיקרון מקודש, שאף עוגן במעמד חוקתי על ידי הכנסת.

איילת שקד: בשל ההשלכה על חופש העיסוק יש צורך בתשתית עובדתית, כמו גם בהצדקה טובה, להטלת הגבלה כמתואר.

איילת שקד: ועדת השרים לענייני חקיקה לא שוכנעה שהורם נטל ההוכחה.

איילת שקד: לאור כל האמור הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

שולי מועלם-רפאלי: איילת, לא לרדת.

איילת שקד: תראו, יש מין – – –

שולי מועלם-רפאלי: אולי נמשיך בדיון – – –

קריאה: – – –

איילת שקד: אתם מתנגדים.

איילת שקד: נו, ברור.

מיקי לוי: זה נחמד, את יודעת, זה עלא כיפאק, אבל כשאנחנו מבקשים על הגופים – הרמטכ"ל, ראש מוסד, ניצבים – להוריד משלוש שנים לשנתיים, אנחנו נתקלים בבעיות.

איילת שקד: תקשיבו רגע, במדינת ישראל כל הטהרנות הזאת כבר מזמן עברה את גבול הטעם הטוב.

איילת שקד: הרי כולנו יודעים, יש איתנו עוזרים ויועצים שעובדים פה, הם עובדים איתנו שנים רבות, זה המקצוע שלהם, ואין שום סיבה שעכשיו ארבע שנים הם לא יוכלו להתפרנס.

איילת שקד: באמת, יש גבול.

איילת שקד: אני לא אומרת שצריך להגיע למה שקורה בארצות-הברית – שם זה הקצה השני – אבל גם אצלנו יש כבר גבול למה שאמורים לעשות.

מיקי לוי: לא – – –

איילת שקד: הבנתי שגם סיעת יש עתיד מתנגדת, אז השאלה, אמסלם – – –

מיקי לוי: ממה את חותכת את זה?

איילת שקד: מה, מה זאת אומרת?

מיקי לוי: הערתי לך הערה – – –

איילת שקד: אין, תשמעו, זה חוק שאין בו שום היגיון – –

מיקי לוי: אני מסכים איתך.

איילת שקד: – – זו פגיעה – – –

מיקי לוי: בואי תעזרי לנו להוריד משלוש שנים לשנתיים את כל אותם בעלי תפקידים שייכנסו לכנסת.

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: תקשיבו רגע, אנחנו מדברים כאן – –

מרב מיכאלי: נגמר הזמן.

איילת שקד: – – על עוזרי שרים ועל עוזרים פרלמנטריים.

איילת שקד: אני יכולה להגיד לכם – – –

קריאה: – – –

איילת שקד: מה, אתם רוצים ללכת לאכול?

איילת שקד: אז תתנגדו.

מוסי רז: – – –

מרב מיכאלי: סליחה, נגמר הזמן לגברתי.

מרב מיכאלי: עשר דקות.

איילת שקד: אין דבר כזה.

איילת שקד: חברת הכנסת מיכאלי – – –

מרב מיכאלי: סליחה, גברתי.

מרב מיכאלי: בהצעות חוק פרטיות יש לך עד עשר דקות.

איילת שקד: אני בוודאי לא עמדתי כאן ודיברתי עשר דקות.

מרב מיכאלי: למה השעון לא מופעל?

חמד עמאר: אני לא הפעלתי את השעון.

חמד עמאר: אני מפעיל אותו עכשיו.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

איילת שקד: וככל שידוע לי – – –

מרב מיכאלי: אין לה עשר דקות מעכשיו, עם כל הכבוד.

מרב מיכאלי: סליחה, אין לה עשר דקות מעכשיו.

חמד עמאר: אני נכנסתי, לא הופעל השעון, עכשיו הערתם – – –

איילת שקד: אולי תעתרו לבג"ץ על זה שאני מדברת יותר מעשר דקות.

חמד עמאר: הערתם את תשומת ליבי, לכן הפעלתי את השעון.

קריאה: – – –

איילת שקד: רעיון טוב.

איילת שקד: רעיון טוב.

איילת שקד: אני בטוחה שאפשר לרוץ לבג"ץ, נכון?

איילת שקד: יאללה.

איילת שקד: יאללה, עוד עתירה, עוד עומס על בג"ץ.

יואב קיש: היה לי דיון בוועדה.

יואב קיש: אמרתי שאני מוכן לקבל הערות שזה לא חוקי, זה לא חוקתי, אבל מי שמאיים עליי שהוא הולך לבג"ץ – אני מוציא אותו מהדיון.

יואב קיש: מי איים עליי בבג"ץ?

איילת שקד: מי?

יואב קיש: משרד האוצר.

איילת שקד: אז תוציא אותם מהדיון.

יואב קיש: מאז הפסקתי.

יואב קיש: גמרנו.

יואב קיש: לא דיברו יותר.

איילת שקד: תחזיר אותם לדיון.

איילת שקד: תשמעו, אם העלינו את הנושא הזה, הנוהג שעורכים פה קרבות פרלמנטריים – דרך אגב, ראויים להערכה, כמו שניהלתם על חוק ההמלצות – ואחר כך לרוץ לבג"ץ, באמת זה דבר שהוא בלתי נתפס, מה גם שכל סטודנט למשפטים שנה א' יודע שאין בכלל עילה בחוק הזה.

איילת שקד: אבל אם אפשר לטרטר את בג"ץ ואם אפשר לגרור את בג"ץ לזירה הפוליטית, ויש הזדמנות, אז באמת, למה לא?

איילת שקד: מהנוהל הנפסד הזה צריך כבר להיגמל.

איילת שקד: לא בוחרים אותנו לכנסת בשביל לרוץ לבג"ץ.

איילת שקד: יש אנשים אחרים שיכולים לעשות את זה.

איילת שקד: אני חושבת שלפחות על זה כולנו יכולים להסכים.

איילת שקד: לעניין הצעת החוק, אני לא חושבת שיש כאן מישהו – היום יש שלושה עוזרים פרלמנטריים לחברי הכנסת ובערך שישה לשרים – שחושב שיש בעיה שאחר כך העוזרים של השרים ושל חברי הכנסת יוכלו לעבוד פה.

איילת שקד: אני חושבת שהחוק הזה כפי שהוא מוצע הוא מרחיק לכת ופוגע בחופש העיסוק.

איילת שקד: אני יכולה להגיד לכם ששוחחתי עם היועץ המשפטי לממשלה הקודם, עם יהודה וינשטיין, אפילו לקצר את תקופת הצינון שיש למנכ"לים, שלא לומר לבטל אותה, מכיוון שראינו שקשה למשוך אנשים מאוד טובים לתפקידים האלה, בגלל תקופת הצינון, ורצינו, כדי שנוכל למשוך את האנשים הכי טובים שיש, לבטל את תקופת הצינון למנכ"לים של משרדים ממשלתיים.

איציק שמולי: זה הכי מסוכן שיש.

איילת שקד: רגע, אני מספרת לכם.

איציק שמולי: זה הכי מסוכן שיש.

איציק שמולי: את יודעת שהמפקח על הביטוח יכול לעבור לנהל את הביטוח אחרי פחות משנה?

איציק שמולי: זה הזוי.

איילת שקד: אתה צודק.

איילת שקד: אתה צודק.

איילת שקד: זה דבר בעייתי, ולכן לא עשינו את זה, אבל אני חייבת להגיד לכם שאנחנו צריכים למשוך אנשים טובים למגזר הציבורי.

איילת שקד: אני שמה רגע בצד את נבחרי הציבור, זה סיפור אחר.

איילת שקד: אני מדברת על הדרג הפקידותי הבכיר.

איילת שקד: אנחנו צריכים לשאוף שכמה שיותר אנשים טובים ייכנסו למגזר הציבורי.

איילת שקד: חבר הכנסת אמסלם, אני יכולה לרדת?

איילת שקד: מיצינו?

מיקי לוי: גברתי – – –

קריאה: דברי על – – –

איילת שקד: יש לי עוד שלוש דקות, אז אני אדבר על הדיון שעשינו אצל חבר הכנסת יואב קיש היום בוועדת הכנסת.

מיקי לוי: גברתי שרת המשפטים – – –

איילת שקד: דיברנו על השוואת החקיקה – – –

מיקי לוי: גברתי שרת המשפטים, על הבסיס הזה – – –

איילת שקד: אני יודעת מה אתה רוצה להגיד, אבל אני אומרת שנבחרי ציבור זה לא אותו דבר כמו פקידות בכירה או כמו לוביסטים.

איילת שקד: יש הבדל.

איילת שקד: יש הבדל גדול.

מיקי לוי: – – – למה את לא רוצה למשוך – – –

איילת שקד: עכשיו, אני אומרת, אני רוצה לספר על מה שהיה בוועדת הכנסת אצל חבר הכנסת יואב קיש.

איילת שקד: היועץ המשפטי לממשלה פרסם השבוע הנחיה – דרך אגב, היא די בסיסית, וכבר פצ"רים ומייק בלאס בעבר – כולם עסקו בנושא הזה של השוואת החקיקה, והכנסת צריכה לתת את דעתה שמה שהיא מחוקקת כאן צריך להיות מתורגם בצו אלוף או בדרכים אחרות ולחול גם ביהודה ושומרון.

איילת שקד: וסוף-סוף גם היועץ המשפטי של הכנסת, הבנתי שהוא עומד לפרסם הנחיה כזאת, כך שגם משרדי הממשלה, כשהם מגישים הצעות חוק פרטיות, הם יצטרכו להידרש לעניין הזה ולהסביר אם הצעת החוק הזאת רלוונטית ביהודה ושומרון, ואם כן, איך מתכוונים ליישם אותה, וגם הוועדות בכנסת שעובדות על הצעות חוק יצטרכו לתת את דעתן אם הצעת חוק כזאת או אחרת אמורה או לחול ביהודה ושומרון או להיות מתורגמת על פי תחיקת הביטחון לצו אלוף.

איילת שקד: אני חושבת באמת שצריך לשים לב לזה.

איילת שקד: גם יושבי-ראש הוועדות צריכים לשים לב כשהם מקדמים חקיקה.

איילת שקד: זהו.

איילת שקד: אז על סמך הדיון הזה – – –

דוד אמסלם: – – –

איילת שקד: לא צריך.

איילת שקד: גם הם מתנגדים.

איילת שקד: זו הצעת חוק שהיא פוגענית ביותר.

מיקי לוי: תעזרי לנו להוביל – משלוש שנים לשנתיים.

איילת שקד: אני מבקשת להתנגד להצעת החוק הפוגענית הזאת, שפוגעת בעוזרים של כולכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: אתה רוצה?

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: האמת, אדוני – – –

אורן אסף חזן: מוסי, אתה רוצה לקרוא לעוד מישהו טרוריסט?

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני חשבתי שלממשלה יש נימוקים מדוע היא מתנגדת להצעת החוק הזאת, ומה שמעתי כאן?

מוסי רז: שמעתי שרוצים למשוך אנשים טובים למגזר הציבורי.

מוסי רז: אז אפשר אולי גם להעביר איזה חוק שבמגזר הציבורי – – –

מאיר כהן: עוזרים פרלמנטריים – – –

מוסי רז: אני אמרתי, אני מוכן על הנושא הזה להתפשר.

מוסי רז: אני מוכן להתפשר על הנושא הזה.

מוסי רז: אפשר להעביר אולי חוק שבמגזר הציבורי לא יחולו החוקים, שיהיה מותר לעשות במגזר הציבורי כל דבר שרוצים.

מוסי רז: עד לאן מגיע ההיגיון הזה?

מוסי רז: זה לא מקרה שבמדינות רבות בעולם הולכים לכיוון הזה, וזה גם לא מקרה שבבית הזה הולכים לכיוון הזה.

מוסי רז: האבסורד הוא עד כדי כך גדול – ואני מוכן ללכת עם מה שאומר חבר הכנסת מאיר כהן; היום, יועצים, יועצי שרים, אין עליהם שום תקופת צינון.

מוסי רז: זה נשמע למישהו הגיוני?

מוסי רז: ברור לכל בר-דעת שזה לא הגיוני.

מוסי רז: אני לא אתייחס למה שנאמר פה על הביזיון שהיה היום, המחטף הזה בוועדת הכנסת – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת רז, שיעזרו לנו להוריד את הצינון על הרמטכ"ל, ראש מוסד, ראש שב"כ, אלופים, משלוש שנים לשנתיים.

מיקי לוי: נראה אותם.

מוסי רז: נראה אותם עושים את הדבר הזה.

מוסי רז: אני לא אתייחס לביזיון הזה שהיה שם, ניסיון המחטף, לבצע אפרטהייד בכזה מחטף, למרות שהשרה דיברה על זה – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת רז, אתה יכול לנצל את הבמה – – –

מוסי רז: לא, שיתנצל יושב-ראש ועדה שנתן לי את רשות הדיבור ובלי שהוצאתי משפט הוציא אותי בשלוש קריאות.

מוסי רז: שהוא יתנצל – – –

אורן אסף חזן: אתה תתנצל שקראת לו טרוריסט.

חמד עמאר: חבר הכנסת – – –

מוסי רז: אני בוודאי ובוודאי לא מתנצל.

חמד עמאר: סליחה, חבר הכנסת מוסי רז.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אני הסכמתי להכניס אותך בתנאי; ברגע שתפריע אני אוציא אותך.

חמד עמאר: תודה.

אורן אסף חזן: אני יכול לצאת, אל תאיים עליי.

חמד עמאר: תודה.

אורן אסף חזן: קורא לחבר כנסת טרוריסט.

מוסי רז: בוודאי ובוודאי אני לא מתנצל.

מוסי רז: ואני חושב שאם אתם תצביעו נגד חוק כזה, שהוא בסיס פשוט ביותר של מינהל תקין, זה רק מראה מי אתם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 54 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הכנסת (תיקון – הרחבת תקופת הצינון במעבר לשדלנות בכנסת), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 31, נגד – 54.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3169/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (יתום להורה שנרצח בפעולת איבה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

קסניה סבטלובה: תודה רבה לך.

קסניה סבטלובה: שאלה לי אליכם: האם אפשר לאמוד בכסף את האובדן העצום שחווים אנשים שמאבדים את היקרים שלהם בפיגועי טרור?

קסניה סבטלובה: כמובן, לאותו אובדן, לאותו כאב, שאותו לא ניתן לתאר במילים, תמיד מצטרפת מצוקה כלכלית; אז לאמוד אי-אפשר, אבל לעזור, לעזור לאותם אלה שמאבדים את היקר להם מכול, ואם מדובר בילדים אז מדובר גם מפרנסים שמפרנסים את אותם הילדים.

קסניה סבטלובה: אז מדובר בחובה, חובה מוסרית של מדינה, שכידוע נאבקת כל הזמן בפיגועי טרור, מאז שהוקמה ועד עכשיו.

קסניה סבטלובה: לפני כשנתיים, ב-2016, תוקן אותו החוק, והוא מעניק מענק חד-פעמי לאותם יתומים שההורים שלהם נרצחו בפיגועי טרור עד לשנת 2000, עד לתחילתה של האינתיפאדה השנייה.

קסניה סבטלובה: אותן משפחות יקבלו מענק חד-פעמי של 200,000 שקלים וכ-40 משפחות ישפרו את מצבן בקצת, כי מדובר במשפחות הרוסות, מדובר במשפחות שאיבדו את האבות, את האימהות, ונהרסו באופן מוחלט במהלך אותם פיגועי הטרור.

קסניה סבטלובה: אז, כשעבר החוק, לפני כשנה וחצי, פניתי לשר חיים כץ וסיפרתי לו על כך שיש אוכלוסייה לא גדולה, אוכלוסייה קטנה, אבל בכל זאת אוכלוסייה חשובה מאוד, של יתומים שהחוק לא מכיר בהם, ואלה הם יתומים למשפחות חד-הוריות, שהיה להם רק אב או אם כאשר עלו ארצה, ואותו ואותה הם איבדו בפיגוע טרור נפשע.

קסניה סבטלובה: מדובר במשפחות חד-הוריות שבהן אחד מההורים של אותו ילד, שנשאר יתום, אותו הורה הוא מנותק קשר, נשאר בחוץ-לארץ, כלל לא נמצא בישראל.

קסניה סבטלובה: אני מכירה באופן אישי מקרים כאלה, מקרים מהעלייה שלי, מקרים של ילדים וילדות שעלו ארצה רק עם אבא או רק עם אימא, וההורה השני מעולם לא היה מעורב בחיים שלהם, לא עזר להם כלכלית, לא נרתם לעזרה שלהם לאחר שהיה אותו פיגוע טרור ובעצם הוא לא בתמונה, כמו שאומרים.

קסניה סבטלובה: פניתי אז במליאה לשר כץ וסיפרתי לו על כך שיש כמה מקרים, מקרים כואבים ביותר, מקרים של ילדים וילדות – שעכשיו התבגרו, כי אנחנו מדברים על התקופה של שנות ה-90, אותם פיגועי אוטובוסים, אותו פיגוע בשוק; וכן, באותו פיגוע חברה שלי, שקוראים לה אנה, איבדה את אימא שלה בהיותה בת 18 בלבד.

קסניה סבטלובה: פניתי אליו ואמרתי לו: תשמע, מה אנחנו עושים עם אלה?

קסניה סבטלובה: מדובר באנשים ספורים, אבל עדיין מדובר בילדים, מתבגרים, נערים צעירים, נערות, שנותרו ללא כל אמצעי, ללא כל אפשרות לתמוך בעצמם ולהתפרנס אחרי שאיבדו את ההורה, את האימא או את האבא, במהלך פיגוע טרור.

קסניה סבטלובה: ענה לי אז כבוד השר כץ ואמר לי כך: את מחוקקת – תחוקקי את החוק; אני את שלי עשיתי.

קסניה סבטלובה: אז הינה אני פה, מציעה את הצעת החוק הזאת.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו רוצים לדאוג לאלה שקרה להם הדבר הנורא ביותר, שאיבדו את האדם האחד והיחיד שהיה קרוב אליהם, שהיה אחראי להם, שפרנס אותם, איך אנחנו יכולים לאפשר הפקרות כזאת?

קסניה סבטלובה: איך אנחנו יכולים להפקיר את אותם ישראלים וישראליות שזמן קצר לאחר שעלו ארצה איבדו את האדם האחד והיחיד שהיה חשוב להם, הבן אדם המשמעותי בחיים שלהם, שאיתו הם באו, איתו הם עלו, איתו הם בנו את החיים שלהם פה, ונותרו ללא כול, כאשר בעצם אומרים להם: אשמתכם היחידה היא שלא איבדתם שני הורים?

קסניה סבטלובה: הם לא איבדו שני הורים, אבל ההורה האחד והיחיד הוא מה שהיה, זה כל מה שהיה להם, זה כל מה שהיה להם בחיים.

קסניה סבטלובה: עכשיו, להותיר אותם מאחור בטענה: טוב, חבר'ה, תקשיבו, הייתם צריכים לבוא עם שני הורים ושניהם היו צריכים להיהרג שם בפיגוע – זה לא מוסרי, זה לא יהודי וזה לא ישראלי.

קסניה סבטלובה: אני פניתי ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שמכיר היטב את המקרים האלה, וביקשתי את עזרתו.

קסניה סבטלובה: הוא אמר לי: תגישי את הצעת החוק הזאת ויהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: אז הינה אני פה, מציעה את הצעת החוק הזאת ומקווה שיהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: כדי לסבר את האוזן, עלותה של אותה הצעת החוק שהוגשה ועברה ביוני 2016 היא בסך הכול, בסך הכול מדובר פה ב-8 מיליון שקלים בלבד.

קסניה סבטלובה: 8 מיליון שקלים בלבד.

קסניה סבטלובה: הצעת החוק שלי, שבה אני מבקשת להתייחס לאותם מקרים של יתומים שבאו ארצה עם הורה אחד בלבד ואיבדו אותו או אותה, עולה עוד פחות, אבל אנחנו יכולים לשנות פה גורלות, אנחנו יכולים להציל פה משפחות.

קסניה סבטלובה: הצעת החוק הזאת בעצם מבקשת לתקן עוול היסטורי רב-שנים שלפיו תוגמלו יתומים לשני הורים בלבד, תוך התעלמות ממספר גדול של יתומים שאיבדו הורה אחד שאיתו הם עלו או איתו הם גדלו.

קסניה סבטלובה: הם נשכחו בתיקונים הקודמים.

קסניה סבטלובה: ועוד דבר: ועדת שרים לחקיקה העדיפה שלא לדון בחוק החשוב הזה השבוע, כעונש לאופוזיציה.

קסניה סבטלובה: עונש על מה?

קסניה סבטלובה: על כך שהיא עושה את עבודתה?

קסניה סבטלובה: על כך שהיא מתנגדת בצדק לחוקים שהם עוול – עוול לכלל הציבור בישראל?

קסניה סבטלובה: ואני פונה אליכם, חברי הכנסת: תגידו לי, האם מגיע עונש גם לאותם יתומים, לאותם קורבנות של פיגועי טרור?

קסניה סבטלובה: תחשבו על מה אנחנו מדברים כאן.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על ילדים וילדות שנותרו יתומים כתוצאה מפיגוע הטרור – והממשלה מסרבת לדון בהצעת החוק הזאת?

קסניה סבטלובה: אני אזכיר לכם כמה ציוויים מהתנ"ך, ופה אוהבים מאוד לצטט מהספר הזה, שהוא חשוב לכולנו.

קסניה סבטלובה: אז למי ששכח: "כל אלמנה ויתום לא תענון".

קסניה סבטלובה: זה ציווי מהתורה שמופיע בפרשת משפטים, בספר שמות.

קסניה סבטלובה: רבי עקיבא מסביר את הפסוק הזה וכותב כך: יתומים איבדו את הדבר היקר להם מכול, את העוגן הכלכלי והמורלי שלהם.

קסניה סבטלובה: מצבם החברתי קשה יותר משל אחרים.

קסניה סבטלובה: התפקיד שלנו כחברה, התפקיד שלנו כמדינה, לעשות כל דבר ומעבר לכך, כדי להקל את צערם וכאבם.

קסניה סבטלובה: כך מצופה ממדינה שהיא יהודית, דמוקרטית, מדינה מוסרית שחובתה לדאוג לכל האוכלוסיות.

קסניה סבטלובה: על כן אני קוראת לכם, חבריי חברי הכנסת: בואו נעשה את תפקידנו למען החלשים, למען אלה שהגורל שלהם הכה בהם, ונעשה בשבילם את מה שאנחנו יכולים.

קסניה סבטלובה: אז מדובר פה באמת בתיקון שהוא קטן, שהוא זעיר ביותר, אבל בשביל אותן המשפחות, בשביל אותם הילדים, בשביל אותם ישראלים שעוד לא התאוששו מההלם של העלייה שהם עשו, שהם עזבו את החברה שלהם, הם עזבו את אחד מההורים, דרך אגב – אם מדובר במשפחות חד-הוריות – הם עזבו את חברי הילדות שלהם, הם עזבו את כל מה שמוכר להם והגיעו למדינת ישראל כדי לבנות בה את ביתם, וקרה שבמהלך שנות קיומה של המדינה שלנו, בפיגועי טרור, כן, נרצח אחד מההורים.

קסניה סבטלובה: לא נעזור לאותו הילד?

קסניה סבטלובה: נעניש אותו על זה שלא שני הוריו נרצחו?

קסניה סבטלובה: מדובר פה בסחר – סחר ברגשות, סחר בעובדות, סחר במוסריות, סחר במורל שלנו.

קסניה סבטלובה: על זה אנחנו מדברים.

קסניה סבטלובה: ולמרות שאנחנו עכשיו כבר ב-2018, מדובר פה בתיקון של מציאות ששייכת בכלל לשנות ה-90.

קסניה סבטלובה: אף פעם, אבל אף פעם, לא מאוחר לעשות את הדבר הנכון, הדבר הצודק.

קסניה סבטלובה: מי שעכשיו ירים את ידו ויצביע נגד החוק הזה, ההיסטוריה תבוא איתו חשבון – תבוא איתו חשבון כל פעם שהוא ידבר על כך שצריך לתקן עוולות, צריך לדאוג ליתומים.

קסניה סבטלובה: הינה, הינה, יש לכם את היתומים האלה.

קסניה סבטלובה: שכל אחד מהם נושא עדיין, גם בליבו, את הכאב העצום של אובדן הורה למחבלים בני עוולה שנטלו את החיים שלהם, אבל גם להתמודדות בלתי אפשרית, שהיא קשה לכל אחד, אבל היא קשה פי אלף,000, היא קשה פי מיליון לאותם צעירים שנותרו ללא כול, ללא המפרנס העיקרי שלהם, ללא העוגן שלהם, ללא האדם המשמעותי בחייהם, ששארו לבד עם טראומה, נשארו לבד עם הישרדות, נשארו לבד עם המציאות שבה מדינת ישראל הפקירה אותם.

קסניה סבטלובה: אז בואו, תרימו את ידכם בעד החוק הזה.

קסניה סבטלובה: מדובר פה באמת בסכומים מגוחכים, מדובר בכמה מקרים בלבד, אבל אם לא נעשה את זה, איך נוכל להסתכל אחרי זה על עצמנו במראה?

קסניה סבטלובה: איך נוכל להסתכל לעצמנו בעיניים?

קסניה סבטלובה: איך נוכל להסתכל בעיני הילדים שלנו?

קסניה סבטלובה: הדבר הזה לא יתואר.

קסניה סבטלובה: ואני קוראת עוד פעם לכל השרים שנמצאים פה, לכל חברי הכנסת: לא מדובר פה בעניינים של אופוזיציה וקואליציה, מדובר פה במציאות כואבת ומורכבת מאוד, שבה לא הכול שחור ולבן, ולפעמים גם בן אדם שרק הורה אחד שלו נרצח, נטבח על ידי המחבלים, גם הוא מוצא את עצמו יתום, אבוד בחיים האלה, ומצפה לעזרה ולסעד.

קסניה סבטלובה: גם עכשיו, גם אחרי 20 שנה, לא מאוחר.

קסניה סבטלובה: תרימו את היד ותצביעו עבור החוק הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר צחי הנגבי.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

צחי הנגבי: אני משיב לחברת הכנסת סבטלובה בשם שר העבודה והרווחה חיים כץ, כך שאני לא מתיימר לדעת לעומק את הנושאים שאותם העלית, אבל זאת תשובת השר.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מערך הזכאויות והתשלומים שלהם זכאי יתום ששני הוריו נרצחו בפעולת איבה הינו מן המרחיבים ביותר, ומשמעות קבלת ההצעה של חברת הכנסת סבטלובה היא כי אף ליתום שהורהו האחד נרצח בפעולת איבה ישולמו הזכאויות שלהן זכאית אלמנת צה"ל.

צחי הנגבי: מנוסח ההצעה ניתן להבין כי גם לגבי יתומים משני הוריהם, שרק אחד נספה בפעולת איבה ואילו אחר נפטר ממחלה עד שהיתום הגיע לגיל 37, הזכאות של היתום תהיה שווה לזאת של אלמנת צה"ל.

צחי הנגבי: כמו כן, ההצעה מבקשת להעניק את הזכאויות הנרחבות רק ליתום שלא היה לו הורה אחר ערב פעולת האיבה.

צחי הנגבי: לפיכך קבלת ההצעה תיצור הבחנה לא ברורה בין מי שהורהו השני נפטר ערב פעולת האיבה לבין מי שהורהו השני נפטר אחרי אירוע האיבה.

צחי הנגבי: יצוין כי הזכאות מכוח החוק מקבילה ככלל לזכאות מכוח חוקי התגמולים לחללי צה"ל.

צחי הנגבי: לפיכך, כל תיקון בחוק ידרוש תיקון עקיף בחוקי התגמולים השונים.

צחי הנגבי: כמו כן, ההצעה מבקשת להכליל במסגרת הזכאות של יתום גם מי שאינו יתום בפועל משני הוריו, אלא שלא היה בקשר עם אחד ההורים במשך חמש שנים לפחות או שיש לו הורה אחד בלבד.

צחי הנגבי: בהקשר זה יש לזכור כי חוק התגמולים הינו מהחוקים הסוציאליים המרחיבים ביותר, והוא שווה בהיקף זכויותיו רק לחוק התגמולים לחיילי צה"ל ובני משפחותיהם.

צחי הנגבי: לפיכך, אם תורחב הגדרת "יתום משני הוריו" גם לעניין מי שלא יתום משני הוריו בפועל, יש להרחבה הזאת משמעויות נרחבות.

צחי הנגבי: אנחנו מבהירים שהמחוקק יצר איזון עדין בין סוגי הנפגעים, כך ששינויו, צריך שייעשה בזהירות מרבית.

צחי הנגבי: על פי נתוני המוסד לביטוח לאומי, מדובר בכ-180 יתומים עד גיל 37 וכ-170 יתומי צה"ל העונים על הגדרת ההצעה, וזה ללא החלופות לעניין קשר שנותק עם ההורה השני או משפחות חד-הוריות.

צחי הנגבי: לפיכך, הענקת מענק חד-פעמי בסך חצי מיליון שקל – העלות שלה בפועל היא 175 מיליון שקל, וזאת בלי שאנחנו מחשבים את עלות תשלום הקצבאות למשך כל תוחלת החיים.

צחי הנגבי: לנוכח כל מה שפורט לעיל, וכיוון שהצעת החוק טרם עלתה לדיון בוועדת שרים לחקיקה, אם המציעה תעמוד על כך שההצבעה תתקיים היום, עמדת הממשלה היא להתנגד להצעת החוק.

צחי הנגבי: אם ניתן יהיה לדחות את ההצבעה, ייתכן שנשמע את נימוקיה הנוספים של חברת הכנסת קסניה סבטלובה, והדבר הזה יעלה בפני ועדת השרים לחקיקה בהמשך הדרך.

צחי הנגבי: תודה.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להתייחס.

חמד עמאר: בבקשה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: קודם כול, אני מודה לשר צחי הנגבי, שהקריא כאמור את התשובה של השר כץ.

קסניה סבטלובה: אני אגיד שוב: לצערי הרב, במציאות הקיימת, החוק שקיים, עם התיקון שהתקבל ב-2016, מאפשר גם לאלה שהתייתמו מהוריהם בשנים הקשות של שנות ה-90, כאשר התפוצצו פה אוטובוסים והיו פה פיגועים בוקר ולילה, אבל החוק הזה עדיין לא מכיר בקיומן של משפחות אחרות, משפחות מסוג אחר.

קסניה סבטלובה: יש פה כל מיני משפחות במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: כן, המשפחה הקלאסית של שני הורים היא אחת המשפחות, אבל יש פה גם משפחות אחרות; יש פה משפחות רבות שעלו ארצה כאשר דובר על פירוק התא המשפחתי, אם זה מסיבת העלייה, כאשר אחד מבני הזוג נותר בחוץ לארץ, ואם לאו.

קסניה סבטלובה: אבל בכל מקרה, אנחנו מדברים על כך שהחוק הזה לא נותן הכרה לזה שמשפחה חד-הורית, כאשר נרצח או מת אחד מההורים, אז היתום נשאר יתום.

קסניה סבטלובה: הוא נשאר בפועל יתום.

קסניה סבטלובה: אנחנו, תפקידנו כמחוקקים הוא לתת הגנות ולהיאבק למען הזכויות של אלה שהם החלשים ביותר.

קסניה סבטלובה: אז האם זה משנה אם הילד התייתם עכשיו משני הוריו והוא נותר ללא כלום, או שמדובר בילד שנכון, איפשהו ביקום קיים לו אבא או אימא, אבל עדיין הוא נותר ללא כלום, כי אותו אבא או אותה אימא לא מעורבים בחיים שלו?

קסניה סבטלובה: עכשיו, אנחנו כן בדקנו, בדקנו היטב.

קסניה סבטלובה: מדובר במקרים ספורים בלבד, השייכים לשנות ה-90.

קסניה סבטלובה: לא מדובר פה – – –

שלי יחימוביץ': קסניה, אין – – –

קסניה סבטלובה: מדובר פה במקרים ספורים בלבד, ולכן אני חושבת שהממשלה, טוב אם היו דנים בזה.

קסניה סבטלובה: אני תומכת בכך שההצעה הזאת תידון בוועדת השרים וההצבעה תתקיים במועד אחר.

חמד עמאר: ההצבעה תתקיים במועד אחר.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

קריאות: [מס' פ/3966/20; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' ל"ג, עמ' 23026.

קריאות: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים – עכשיו תהיה רק הצבעה.

חמד עמאר: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – תנאי סף להשתתפות במכרז), התשע"ז–2017.

חמד עמאר: ההצעה נומקה וניתנה תשובה ב-5 ביולי 2017.

חמד עמאר: חברת הכנסת נחמיאס, את יכולה לעלות לשלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, שאני מביאה ותה לכאן, למליאה, כבר בפעם השלישית, היא בסך הכול הצעה שהייתה אמורה לעזור לכולנו, לבית הזה, לנקות את כל המכרזים הציבוריים משוחד – דבר שהיה אמור להיות עליו הסכמה רחבה; דבר שהיה אמור להיות ממש בקונסנזוס.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסך הכול אומר שחברה שנתנה שוחד, והוכרז שהיא נתנה שוחד, אפילו אם היא לא הורשעה בעצמה, לא תוכל לגשת יותר למכרזים ציבוריים או ממשלתיים במשך עשר שנים.

איילת נחמיאס ורבין: עלה סגן השר פעמיים להשיב לי בשנתיים האחרונות בעניין הזה, ובכל פעם הוא אמר לי: הממשלה חושבת שזו הצעת חוק מצוינת, זו הצעת חוק חשובה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בשום שלב הממשלה לא באה בניסיון הידברות אמיתי – למשל, להגיד: תראי, את צודקת, אבל לא עשר שנים – חמש שנים; לא חמש שנים – שלוש שנים.

איילת נחמיאס ורבין: אם המטרה של הבית הזה היא באמת לנקות את השוחד ואת השחיתות ממשרדי הממשלה, ובעיקר במכרזים שעם כל הכבוד לכולנו אין שליטה עליהם – אנחנו יודעים את זה – אז אם זאת המטרה, למה לא לבוא ולהגיד: כן, בואו נביא את החוק הזה לוועדה, בואו נדון בו.

איילת נחמיאס ורבין: זה חוק חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים לנקות את כל המגזר הציבורי משחיתות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתבינו, אפילו בחברת טבע ניתן שוחד במקסיקו וברוסיה.

איילת נחמיאס ורבין: החברה משלמת קנס, אדוני היושב-ראש, של 140 מיליון דולר.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פה כולנו מתעסקים בפיטורים, מטבע הדברים, אבל צריך להבין איזה דברים קרו בחברה.

איילת נחמיאס ורבין: סימנס, שהיא החברה שבגללה אני בכלל הגשתי את הצעת החוק – אנחנו מדברים על נזקים של מיליארדים.

איילת נחמיאס ורבין: הציבור לא תמיד מבין מה זה שוחד, אז אני רוצה רגע להסביר לציבור עוד פעם מה זה שוחד.

איילת נחמיאס ורבין: שוחד בפועל אומר שהציבור, בלי לדעת, שילם יותר על משהו שהוא יכול היה לשלם עליו פחות.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: שכשהממשלה לא מסכימה להעביר הצעת חוק כזאת, היא בעצם אומרת: הציבור לא מעניין אותי.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי אני לוקח את האזרח, אדוני היושב-ראש, הופך אותו, מנער לו את הכיסים, מוציא לו את הכסף, אבל הוא לא יודע שאני עושה לו את זה, כי שוחד, אתם יודעים, לא ניתן במקומות מוארים; הוא לא ניתן במקום שאנחנו יכולים לראות אותו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מבינה את הממשלה – למה היא לא באה איתי בדברים בעניין הזה?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רק שתבינו כבר כמה פעמים עשו מבחנים, בדקו באיזה מצב נמצאת ישראל בנושא השוחד – כי ישראל, אדוני היושב-ראש, חתומה על אמנה למניעת הפצת שוחד לעובדים זרים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חתומים.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי שרת המשפטים, אני בטוחה שאת מכירה את האמנה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: נכון להיום אנחנו נמצאים יחד עם טורקיה, מקסיקו ורוסיה בקבלת שוחד.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא רוצים להיות שם.

איילת נחמיאס ורבין: זה נזק למדינה, זה נזק לציבור.

איילת נחמיאס ורבין: רבותיי וגבירותיי, שחיתות היא מילה איומה וגסה; צריך להוציא אותה, אבל יש דרך אחת להילחם בה: להחליט שלא רוצים שתהיה שחיתות.

איילת נחמיאס ורבין: זה חוק שאומר: אנחנו, הממשלה, לא מסכימים שתהיה שחיתות.

איילת נחמיאס ורבין: איפה אתם נמצאים, רבותיי שרי הממשלה?

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 46 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – תנאי סף להשתתפות במכרז), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 36, נגד – 46.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

קריאה: – – –

חמד עמאר: לפרוטוקול – השר איוב קרא.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3885/20; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ב, עמ' 22874.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: הצעת חוק מיגון יישוב מאוים ביטחונית, התשע"ז–2017.

חמד עמאר: הצעת החוק נומקה ב-28 ביוני 2017.

חמד עמאר: ישיב שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

חמד עמאר: אין תשובה.

חמד עמאר: הממשלה מתנגדת.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן, יש לך שלוש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מוכרח להגיד לכם, חבריי, אני נדהם.

איל בן ראובן: הצעה שעוסקת בהגנה על תושבי הצפון – אפילו לא מצאתם לנכון להעלות הנה שר שייתן תשובה.

איל בן ראובן: בושה וחרפה, פשוט בושה וחרפה.

איל בן ראובן: רבים מהיושבים פה, חברי הקואליציה, חתומים על ההצעה הזאת.

איל בן ראובן: אתם פשוט מזלזלים בחיי אדם.

איל בן ראובן: המצב בצפון מסובך ומסתבך.

איל בן ראובן: הרמטכ"ל אמר אתמול, כבוד היושב-ראש, שמבחינת צה"ל זהו האתגר המוביל.

איל בן ראובן: האזור נפיץ ברמת האיום על אזרחי מדינת ישראל בכלל ובקווי העימות בצפון בפרט.

איל בן ראובן: צה"ל נערך ומוכן; המגזר האזרחי פשוט לא, לא מוכן לעניין הזה.

איל בן ראובן: עשרות אלפי תושבי הצפון, עשרות אלפי תושבי הצפון, אינם ממוגנים כראוי.

איל בן ראובן: החוק שלי לקח הצעה של ועדת מנכ"לים שהממשלה מינתה, עם רח"ל ועם פיקוד העורף, ונתנה הצעה הגיונית – איך בעשר שנים, בתוכנית רב-שנתית, מתחילים למגן את תושבי הצפון, שהם לא ממוגנים היום.

איל בן ראובן: ואתם עכשיו פה הולכים להצביע נגד ההצעה הזאת.

איל בן ראובן: פשוט תתביישו.

איל בן ראובן: אני רוצה לראות אתכם אחר כך, שתגידו אחרי המערכה הבאה: לא ידענו, לא שמענו, לא סיפרו לנו; שתבואו לצפון להסביר לתושבי הצפון, להשתתף בצערם על מה שקרה שם.

איל בן ראובן: אני הייתי מוכן אפילו לקבל איזושהי אמירה מראש הממשלה, שיגיד שאנחנו הולכים לטפל בזה.

איל בן ראובן: חבר הכנסת ביטן, כאשר הצגתי את ההצעה לפני חצי שנה, קם ואמר: תהיה ועדת שרים שתעסוק בנושא הזה.

איל בן ראובן: כמובן שלא קרה שום דבר – לא ועדת שרים ולא בטיח.

איל בן ראובן: לא קרה כלום.

איל בן ראובן: עכשיו אנחנו מתכנסים ושר לא עולה אפילו לתת תשובה, אפילו לתת תשובה לעניין, לנמק, איך יכול להיות שאתם ניצבים פה, יושבים פה, ומצביעים עכשיו נגד הגנה על תושבי הצפון.

איל בן ראובן: אני פשוט נדהם.

איל בן ראובן: פשוט נדהם.

איל בן ראובן: טוב, אני מקווה שלא נצטרך, שלא תצטרכו אתם, לעמוד בעוד זמן לא ארוך, לבקר בצפון ולהסביר שם למה קרה מה שקרה – חס וחלילה, אני מקווה שלא נגיע לשם.

איל בן ראובן: אבל אני רוצה לראות – אני עוד פונה אליכם, לתושבי הצפון בעיקר, לאלה שהצביעו בשביל החוק הזה.

איל בן ראובן: תחשבו טוב לפני שאתם שמים את האצבע על "מתנגד להגנת השכנים שלנו, תושבי הצפון".

איל בן ראובן: תחשבו טוב על זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4233/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: ישנה הצעה מוצמדת של חיים ילין.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, יש לך עד שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת שיש לי פה נאום, יש לי נאום פה, אבל אני אגיד לכם, יש קונצרט בעוטף עזה, אם אתם רוצים לשמוע אותו.

חיים ילין: גם עכשיו התפוצץ טיל, פצמ"ר, על מועצה אזורית אשכול.

חיים ילין: כבוד השר איוב קרא, אתה היית איתי ביום שישי, ואתה הולך להצביע נגד החוק הזה.

חיים ילין: אתה הולך להצביע נגד החוק הזה.

חיים ילין: ענת ברקו הייתה שם, חוותה את הצבע האדום, למרות שהיא אשת מילואים וקצינה בצבא, והיא תצביע נגד זה.

חיים ילין: על מה אתם מצביעים נגד?

חיים ילין: אתם יודעים על מה אתם מצביעים נגד?

חיים ילין: על מיגון לאזרחי מדינת ישראל בצפון.

חיים ילין: אבל אתם רק מדברים.

חיים ילין: אתם יכולים להגיד שגבאי ברח, שזה ברח, שזה מפחד, ההוא מפחד.

חיים ילין: חבר'ה, אזרחי מדינת ישראל נמצאים בגבולות מדינת ישראל, יושבים שם, ואתם עושים במכנסיים פה והולכים להצביע נגד.

חיים ילין: אתם לא מתביישים?

חיים ילין: אחרי זה אתם מוציאים את כל הג'ננה על האופוזיציה, נכון?

חיים ילין: כי אתם יודעים שאתם לא שלמים עם עצמכם, אז צריך להאשים מישהו.

חיים ילין: האופוזיציה – אם תהיה מלחמה, היא אשמה במלחמה הבאה.

חיים ילין: אלה בדיוק הכותרות בעיתונות.

חיים ילין: תגידו, באמת אני אומר לכם: איך יכול להתנהל עם שצריך להיות מאוחד כשהשרים וכל מי שעולה פה מפלג אותו?

חיים ילין: איך?

חיים ילין: חוסן זה הדבר החשוב ביותר להתמודדות במצבי קיצון, ואתם את זה הורסים במו ידיכם.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד לכם את התאריך המדויק של הצעת החוק.

חיים ילין: ב-28 ביוני 2016 ביטן הגיע לפה ואמר: אני אחראי שתקום ועדת שרים ומנכ"לים לדון במיגון של הצפון, כי עוטף עזה כבר סיים את המיגון.

חיים ילין: איפה אנחנו?

חיים ילין: איפה אנחנו שנה וחצי אחרי?

חיים ילין: איל, אני מתקן לך את התאריך: 28 ביוני 2016, לא 2017, לא 2018.

חיים ילין: איך אתם לא מתביישים?

חיים ילין: על מה מדובר פה?

חיים ילין: מדובר על פוליטיקה, על ימין ושמאל?

חיים ילין: כאילו שהטילים מבחינים בין האזרחים השונים.

חיים ילין: איך זה יכול להיות דבר כזה?

מיקי לוי: השר קרא רוצה להשיב לך.

מיקי לוי: חיים, השר קרא רוצה להשיב לך.

חיים ילין: אם שר התקשורת רוצה להשיב לי ולהגיד לי שאני ארד מההצעה כי הממשלה מובילה, שיעבירו את זה בטרומית.

חיים ילין: שיעבירו בטרומית את החוקים.

חיים ילין: אני מבטיח שעד שלא תהיה החלטת ממשלה אני לא מצמיד.

חיים ילין: מה יותר טוב מזה?

חיים ילין: אבל גם זה לא יהיה.

חיים ילין: אתם מביישים את המדינה ואת העם הזה.

חיים ילין: אתם לא דואגים לביטחונם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מציע לכולם לחשוב פעמיים.

חיים ילין: קואליציה נכבדה, גם אם אמרו לכם בפתק פה מה להצביע, יש לכם שיקול דעת.

חיים ילין: יש לכם משפחות בצפון, יש לכם אנשים בצפון; אל תזניחו אותם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: אתם מזניחים את אזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: ברברת, ברברת, ושום דבר לא קורה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק של חבר הכנסת איל בן ראובן תחילה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 41 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק מיגון יישוב מאוים ביטחונית, התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 34, נגד – 41, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חיים ילין: קרא, לך להתראיין עכשיו.

חיים ילין: לך להתראיין עכשיו.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על ההצעה של חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הלוואות למיגון דירות באזורי קו העימות, התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 31, נגד – 38, נמנע אחד.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה, והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: השר איוב קרא, אתה רוצה?

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אני אתן לך מכאן.

חמד עמאר: בוא.

חמד עמאר: לפרוטוקול, חבר הכנסת נחמן שי וחברת הכנסת סתיו שפיר.

חמד עמאר: לפרוטוקול.

חמד עמאר: גם קסניה.

חמד עמאר: אנחנו נבדוק.

איוב קרא: חבר הכנסת ילין, שאני מאוד אוהב ומעריך.

חיים ילין: אני לא שומע.

איוב קרא: אני אומר: חבר הכנסת ילין, שאני מאוד אוהב ומעריך, זה לא – אני יכול לומר לך שמבחינתי היה טוב לעשות את זה גם כשהיה שר האוצר, חיליק, מנהיג הכלכלה בישראל בממשלה הקודמת, יכול היה לעשות את זה.

איוב קרא: הבעיה, שיודעים – – –

מיקי לוי: – – –

איוב קרא: הבעיה, שכאלה דברים לא נעשים בחקיקה.

מיקי לוי: אדוני השר, זה קשקוש.

איוב קרא: אנחנו בעדם, אבל המערכת הביטחונית צריכה לזהות איך לפעול ולהביא תשובה בעניין הזה.

איוב קרא: אני לא חושב שבחקיקה – – –

איציק שמולי: זה מה שאתה אומר לתושבי הצפון?

חיים ילין: – – – אף אחד לא הגיע לפה – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת חיים ילין, אני מבקש שתשב ואז אתה יכול לדבר.

חמד עמאר: אסור לעמוד ולדבר.

חיים ילין: כן?

חיים ילין: אתה מבטיח?

חמד עמאר: אתה יכול לשבת, בבקשה.

חמד עמאר: תשב ואז אני אתן לך.

איוב קרא: אני חושב שהמערכת כולה מבינה את הרגישות בדרום ובצפון, אבל היא לא רואה צורך בחקיקה כדי לקיים דבר שהוא בחיינו, דבר מאוד חשוב.

איוב קרא: המערכת הביטחונית לוקחת בחשבון את הדברים הללו ופועלת כרגע.

איוב קרא: זה מה שניתן לי והוסבר לי על ידי המערכת הביטחונית כשבדקתי את זה.

איוב קרא: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4703/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שמירה חקלאית כעבודה מועדפת), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, עכשיו אתה יכול להגיב.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, ביקשת להגיב?

חמד עמאר: יש לך עשר דקות עכשיו.

חמד עמאר: הוא מציג הצעת חוק, עשר דקות.

חמד עמאר: הוא לא מגיב, לא אישרתי את זה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם זה חוק על טרור.

חיים ילין: אל תלך, אל תלך, כי הממשלה הייתה צריכה לבוא ולהביא הצעה לסדר-היום לפה.

חיים ילין: לא רוצים חוק?

חיים ילין: תנהיגו.

חיים ילין: למה יש חוקים פה?

חיים ילין: בגלל שאנחנו נהנים או בגלל שאתם לא דואגים לאזרחים?

חיים ילין: מה אתה חושב, שאני נהנה להעביר חוק?

חיים ילין: זה חוק שאני צריך להעביר אותו?

חיים ילין: כל העוטף לא בא בחוקים – בהחלטות ממשלה בא, נכון?

חיים ילין: אבל הממשלה לא עושה לצפון, אז אני צריך לחוקק.

חיים ילין: צריך להעיר אתכם.

חיים ילין: מה, רק פצמ"ר על הראש שלך היה מעורר פה את העסק?

חיים ילין: מה, מה היה צריך עוד?

חיים ילין: חווית את זה.

חיים ילין: מה עוד?

חיים ילין: מה עוד?

חיים ילין: אני שואל, מה?

חיים ילין: מה עוד?

חיים ילין: מה עוד?

חיים ילין: בשידור חי חווית את זה.

חיים ילין: מה עוד אתה צריך?

חיים ילין: לא בחוק?

איוב קרא: – – –

חיים ילין: אבל אתם לא עושים כלום, לא עושים כלום למען ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל – לא הצעה לסדר-היום, לא ועדת מנכ"לים, לא הממשלה.

חיים ילין: שאלת אותי שם, נכון, איוב?

חיים ילין: מה שאלת אותי?

חיים ילין: למה צה"ל לא מגיב, נכון?

חיים ילין: מה אמרתי לך?

חיים ילין: לא מגיבים.

חיים ילין: צה"ל לא מגיב.

חיים ילין: מתי הוא מגיב?

חיים ילין: כשיש אזרחים חפים מפשע שלא מכירים את התרגולת.

חיים ילין: תגיד לי, אז למה לא להתחיל לבנות בצפון את הממ"דים כמו בעוטף עזה?

חיים ילין: אני שואל אותך.

חיים ילין: מעל שנתיים אנחנו מתבחבשים עם זה, מקבלים תשובות, תשובות, תשובות, וכלום לא קורה.

חיים ילין: תסביר לי מה צריך לעשות – לצאת להפגנה?

חיים ילין: לצאת להפגנה כשחצי מיליון איש יהיו שם?

חיים ילין: זה מה שיהיה?

חיים ילין: אני מציע לך, אחרי שחווית את החוויה, לך לממשלת ישראל ותעלה עכשיו הצעה לסדר-היום.

חיים ילין: כבר הפלת את החוק, לפחות שתהיה לך גאווה על מה שאמרת פה כשהגבת לי.

חיים ילין: תבוא, תילחם על המיגון.

חיים ילין: אלה גם הכפרים שלך, אדוני היקר, זה לא רק יהודים.

חיים ילין: זה כל מי שלא בנה את ביתו – כל הבתים הישנים שנבנו לפני 1992.

חיים ילין: כל מי שאחרי זה – יש לו מיגון.

חיים ילין: הטילים לא מבחינים בין דרוזים, נוצרים, מוסלמים ויהודים, אדוני היקר.

חיים ילין: אתה יודע את זה.

חיים ילין: אז תעלה את זה לממשלת ישראל, אני מבקש ממך, ואז אני אגיד שעשיתם משהו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, זה היה שלוש דקות תגובה לממשלת ישראל.

חיים ילין: עכשיו נעבור לטרור הבא – טרור חקלאי.

חיים ילין: הצעת החוק שאני מעלה היום להצבעה באה לסייע קצת לצעירים והרבה לחקלאים.

חיים ילין: זה פשוט מאוד.

חיים ילין: הצעת החוק נועדה לעודד חיילים וחיילות שהשתחררו מצה"ל לעבוד בעבודת שמירה ואבטחת אזורים חקלאיים.

חיים ילין: בחוק מוצע להוסיף עבודה בשמירה חקלאית לרשימת העבודות המועדפות ולקבוע כי השמירה החקלאית תיחשב לעבודה מועדפת.

חיים ילין: הצעת החוק תעודד חיילים משוחררים לקחת חלק בשליחות הציונית, הלאומית והערכית שנמצאת בבסיס ענף החקלאות.

חיים ילין: הצעת החוק הגיעה במטרה אחת: לסייע לחקלאות ולחזק את הביטחון של החקלאים מול תופת הטרור החקלאי שמתעצם בשנים האחרונות.

חיים ילין: השבוע, שני החוקים האלה שעולים, גם של המיגון וגם של עבודה מועדפת, הם חוקים שעולים בשבוע שהתחיל בהצתה בצפון, ובהמשך – ירי על עוטף עזה.

חיים ילין: לא סתם מגיעים.

חיים ילין: כבוד סגן השר, אלי בן-דהן, אתה איש מאמין, נכון?

חיים ילין: איך שני החוקים האלה, שאני לא קבעתי שזה התאריך – אתה יודע שאי-אפשר לקבוע שעכשיו זה עולה, זה הרי צריך להגיע – איך הם הגיעו בדיוק כשיש הסלמה בעוטף ויש הצתות בצפון?

חיים ילין: אז לא רק מתפללים לגשם, מתפללים גם – נו, בבקשה.

חיים ילין: אבל בסוף, אתה יודע, הממשלה עם השליחים של הקדוש ברוך הוא, הם לא עושים כלום.

חיים ילין: הם לא עושים כלום.

חיים ילין: שום דבר.

חיים ילין: שליחים צריכים מה?

חיים ילין: להשתדל כמה שיותר.

חיים ילין: איפה להשתדל?

חיים ילין: איפה?

חיים ילין: תגיד לי, איפה משתדלים?

חיים ילין: רק מדברים, ואתה יודע את זה יפה מאוד.

חיים ילין: הטרור החקלאי, כבוד היושב-ראש, שגם אתה נלחם בו, וכל מי שנמצא פה יודע את זה, בסוף הוא צריך להיגמר.

חיים ילין: איך הוא ייגמר?

חיים ילין: על ידי זה ששלושת השרים – שר החקלאות, שרת המשפטים והשר לביטחון פנים – שהתחילו לדבר, יביאו יועצים שלהם ויעשו ועדה שתטפל בטרור החקלאי.

חיים ילין: אבל קודם כול אני רוצה לעורר פה דיון פתוח לחלוטין, וכולכם צריכים לדעת – זה נוגע גם למשרד הביטחון וגם לצה"ל.

חיים ילין: כל מי שחודר למדינת ישראל מהגדר המזרחית – שלא סגורה – השב"חים, שאנחנו נותנים להם להיכנס בכוונה, בשביל להוריד לחץ, הם גורם מס' 1 של הפשיעה.

חיים ילין: גורם מס' 1.

חיים ילין: ועכשיו אסביר לכם את הנקודה.

חיים ילין: כל עובד פלסטיני שמגיע למדינת ישראל, כמעט בכל תחום – המעביד משלם 70 שקל אגרה, 60 שקל אגרה ביום.

חיים ילין: מה המשמעות של מה שאני אומר כרגע?

חיים ילין: שאם פעם היו עשרה שקלים – עכשיו זה 60, כלומר כל עובד כזה זה 1,500 שקל למדינת ישראל, ללא קשר למשכורת.

חיים ילין: השב"חים נכנסים, עובדים בכל מיני עבודות – לא משלמים אגרה.

חיים ילין: הם עוברים על ביטחון מדינת ישראל – והופ, ראו זה פלא, במקום שמדינת ישראל תוריד את האגרה הזאת, ושהמעבידים לא יצטרכו, ושלא יהיו שב"חים, והם ייכנסו עם רישיונות עבודה, אנחנו גורמים – להפך.

חיים ילין: כשאני יושב עם משטרת ישראל, הם אומרים לי: הגדר המזרחית, יחד עם מה שקורה שבצפון, הפרוטקשן בצפון – אלה שני המוקדים העיקריים שלנו בטרור החקלאי.

חיים ילין: כולם יודעים על התופעה, כולם יודעים מה צריך לעשות, אבל שום דבר לא קורה.

חיים ילין: והפערים שקיימים מזה שמג"ב חייב לטפל בנושא הזה זה כוח אדם וכלים.

חיים ילין: לגבי כוח אדם, בחקיקה הזאת – מה אומרת החקיקה הזאת?

חיים ילין: בוא ניתן לחיילים משוחררי צה"ל, שרוצים לראות בחקלאות ובשמירה החקלאית – השמירה החקלאית, אני מציין – כדי למנוע את ההצתות, כדי שמישהו יהיה שם יום ולילה וישמור על הרכוש החקלאי – אנחנו אומרים: בוא ניתן להם את המענק.

חיים ילין: זה כל מה שזה אומר.

חיים ילין: זה הכול.

חיים ילין: כל כך פשוט.

חיים ילין: אשאל אתכם שאלה: מתדלקים – מירב, את צריכה להיות איתי.

מירב בן ארי: – – –

חיים ילין: תגידי, מירב, מתדלקים בתחנות דלק שסיימו, הם צריכים לקבל מענק, ואלה שישמרו – – –

מירב בן ארי: למה?

חיים ילין: למה מתדלקים צריכים ולא אלה ששומרים בלילה?

מירב בן ארי: למה לא? למה?

מירב בן ארי: למה לא לתת למתדלקים?

חיים ילין: אנחנו רואים פה שכל הח"כים מצטלמים עכשיו מתדלקים לבד.

חיים ילין: מה מתדלק צריך לעשות?

חיים ילין: עוד גאים שהם יודעים לתדלק לבד את הרכב, ומעלים את זה בטוויטר.

חיים ילין: ממתי אני צריך שמישהו יתדלק לי את הרכב?

שולי מועלם-רפאלי: תדלקתי בבית.

מירב בן ארי: אם יש כאלה שמתדלקים, שזה עבודה שלא הרבה – כן, צריך לתת להם.

חיים ילין: יש לי שאלה, מירב: הרי את נלחמת שהצעירים יהיו מעורבים גם בחינוך, גם בזה, גם בכל מקום.

קריאות: – – –

חיים ילין: זאת אומרת, זה קשור גם לחוק המרכולים, יהיה מחובר לחוק המרכולים.

חיים ילין: אוקיי, אבל את זה נשאיר לשבוע הבא.

חיים ילין: אנחנו מדברים פה כבר על איך לתכנן את השבוע הבא, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: מירב, אני אומר לך, את רוצה חבר'ה צעירים, איכותיים, בוגרי גולני, שרוצים לבוא ולשמור, ורואים בזה ייעוד, ובשנה הראשונה – למה להיות נגד?

מירב בן ארי: אני מעדיפה קודם כול לתת לחינוך.

חיים ילין: אפילו לא באו ואמרו לי: חיים, אי לכך שיש דיון בממשלת ישראל מי הולך לקבל את המענק הזה, בוא, תמתין עם זה.

חיים ילין: הייתי ממתין, אבל לא אמרו לי גם את זה, ולכן עכשיו נצביע גם על זה.

חיים ילין: הנס הזה שקורה עם השומר החדש, ועם כל הצעירים שנכנסו לחקלאות, ומתנדבים שעובדים בחקלאות, שאנחנו יכולים לעזור להם בתמיכה הזאת – למה לא לעשות את זה?

חיים ילין: כמה כבר יש?

חיים ילין: כמה?

חיים ילין: ואם יהיו הרבה, מה אכפת לנו?

חיים ילין: בלאו הכי הרי כל משוחרר צה"ל בפוטנציה יכול לעבוד בעבודה מועדפת.

חיים ילין: בלאו הכי זה צריך להיות מתוקצב, בלאו הכי.

חיים ילין: אנחנו יכולים לקבוע ערכית שזה חשוב לנו.

חיים ילין: עכשיו, מה זה בא לעשות?

חיים ילין: הממשלה או האוצר יכול לתת עוד 100 מיליון שקל לביטחון פנים; תיתנו 90 ותיתנו 10 מיליון שקל לכאן.

חיים ילין: הרי זה לווסת.

חיים ילין: בסוף הכסף הזה יצא, ואם הצעירים יכולים, יחד עם מג"ב – שזה שיתוף הפעולה שקורה היום – לשמור בלילה על הרכוש של החקלאים, והחקלאים יוכלו לישון בלילה – הם לא מתפקדים.

חיים ילין: על מה אנחנו מדברים?

מירב בן ארי: אבל אז אתה צריך לפתוח את זה לעוד הרבה – – –

חיים ילין: אני מכיר את המושג הזה.

חיים ילין: תקשיבו, אני חייב להגיד לכם – ואני מסיים, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: אני מומחה לדבר אחד: להשלכות רוחב.

חיים ילין: מי שחי בקיבוץ – – –

מירב בן ארי: נכון.

חיים ילין: לא, רק קיבוצניקים מכירים את זה.

חיים ילין: אל תגידי לי את זה, מירב.

חיים ילין: בקיבוץ, אם חנהל'ה מקבלת, כולם צריכים לקבל.

חיים ילין: אין חיה כזאת, מדינה לא מתנהגת ככה.

חיים ילין: מה זה, השלכת רוחב לכולם?

חיים ילין: יש לגופו של עניין.

חיים ילין: מדינה קובעת מדיניות – מה חשוב, מה לא.

חיים ילין: אם החקלאות חשובה, אז גם השמירה בחקלאות חשובה.

חיים ילין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: השר צחי הנגבי ישיב.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: כבוד השר, אתה יכול להגיב גם על הממ"דים.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני השר.

חמד עמאר: כולם מחכים לך.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנושא הזה איננו מצוי באחריות משרדי, אבל התבקשתי על ידי שר העבודה והרווחה חיים כץ להביא בפני הכנסת את ההחלטה של משרדו – למעשה את החלטת המשלה בנושא הצעת חוק הביטוח לאומי (תיקון – שמירה חקלאית כעבודה מועדפת), התשע"ח–2017, פ/4703/20, של חבר הכנסת חיים ילין ואחרים.

צחי הנגבי: התכלית של תשלום מענק עבודה מועדפת היא להפנות חיילים משוחררים לעבוד בסוגי עבודות יצרניות בלתי מקצועיות בעיקרן בשל נחיצותן למשק המדינה וכלכלתה.

צחי הנגבי: זה יעד נכון כאשר מדובר במקומות עבודה ובענפי עבודה שסובלים מחוסר בידיים עובדות.

צחי הנגבי: תכלית נוספת של חוק זה היא לעודד עבודה ישראלית במקצועות שבהם יש נטייה להעסקת עובדים זרים, כגון בניין, מפעלי תעשייה ומלאכה וחקלאות.

צחי הנגבי: צריך לציין שעל מנת למנוע את הצורך לתקן החוק חדשות לבקרים בעניין זה, יש צוות בין-משרדי שדן בנושא מענק עבודה מועדפת ובוחן את ענפי התעסוקה ואת תנאי הזכאות למענק כך שיכלול ענפי עבודה שונים שמותאמים לתכלית החוק ולצורכי החברה בישראל כיום.

צחי הנגבי: על פי פסיקת בית הדין לעבודה, כבר כיום מוכרת הזכאות לחיילים שעוסקים בעבודות אבטחה בכל המקרים והענפים שבהם מוכרת עבודה בלתי מקצועית כמזכה במענק עבודה מועדפת.

צחי הנגבי: על כן, בהתאם לפרשנות הזאת, יש זכאות למענק עבודה מועדפת בנסיבות שמנויות בהצעת החוק.

צחי הנגבי: נוסף על כך, בימים אלה מקדם המוסד לביטוח לאומי הצעת חוק ממשלתית שעוסקת בתחום העבודות המועדפות, שמבוססת על המלצות הצוות הבין-משרדי וכוללת גם התייחסות לתחום האבטחה ולתחומים נוספים.

צחי הנגבי: שמתי לב, אדוני היושב-ראש, שאין כל כך האזנה, אז אני רק רוצה לחזור על הנקודות בתמצית.

צחי הנגבי: התכלית של תשלום מענק עבודה מועדפת היא להפנות חיילים משוחררים לעבוד בסוגי עבודות יצרניות בלתי מקצועיות בעיקרן בשל נחיצותן למשק המדינה וכלכלתה.

צחי הנגבי: היעד הזה מאוד נכון, כפי שאמרתי קודם, כשמדובר במקומות עבודה ובענפי עבודה שסובלים מחוסר בידיים עובדות.

צחי הנגבי: תכלית נוספת של החוק היא לעודד עבודה כחול-לבן, עבודה ישראלית, במקצועות שבהם יש נטייה להעסקה של עובדים זרים, למשל תעשייה, מלאכה, חקלאות, בניין.

צחי הנגבי: אנחנו מציינים שכדי למנוע מצב שהחוק הזה יתוקן שוב ושוב, כל פעם מחדש, יש צוות בין-משרדי בנושא מענק עבודה מועדפת, והוא דן תוך כדי שהוא בוחן את ענפי התעסוקה ותנאי הזכאות למענק כך שיכלול ענפי עבודה שונים שמותאמים לתכלית החוק.

צחי הנגבי: לפיכך, הממשלה מבקשת מן הכנסת – למעשה, אם המציע לא יסכים לדחות, היינו מבקשים שהכנסת תדחה את הצעת החוק, כי ועדת השרים שהתכנסה ב-19 בנובמבר החליטה לדחות את הדיון בהצעת החוק עד שתפורסם הצעת חוק ממשלתית בנושא.

צחי הנגבי: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, עד שלוש דקות, בבקשה.

חיים ילין: כבוד השר, אתה כל כך מנומס.

אמיר אוחנה: קשה לתקוף אותו.

חיים ילין: אני לא מתכונן.

חיים ילין: תקשיב, אני לא חושב שכשאתה תוקף אתה יכול לשכנע, אבל אני חושב שכשהממשלה לא עושה, אז אין לי ברירה אחרת – לחוקק.

חיים ילין: חברים יקרים, יש מחקר בכנסת, לא אני המצאתי אותו, על תקנות ששרים לא מצליחים להביא לוועדות לאישור.

חיים ילין: 1,500 תקנות כאלה בפיגור.

חיים ילין: מה הח"כים עושים?

חיים ילין: מביאים את החוקים במקום התקנות, ואז מפילים אותם.

חיים ילין: חבר'ה, בואו תקשיבו, הסאגה הזאת – כולנו מכירים אותה.

חיים ילין: יש משחק פוליטי – מקובל עליי, אבל בסוף יש עם, אנחנו צריכים לשרת את העם.

חיים ילין: אנחנו לא עושים את העבודה שלנו.

חיים ילין: אפשר להתנגד, אפשר הכול, ואפשר גם ויכוח אידיאולוגי מה מותר ומה אסור.

חיים ילין: הכול נכון.

חיים ילין: אבל חברים, אתם לא עושים כלום.

חיים ילין: אני חוזר עכשיו, כבוד השר איוב קרא, ואני מתעקש שאתה, בממשלת ישראל, תעלה את נושא המיגון.

חיים ילין: אל תפקיר את התושבים בצפון.

חיים ילין: אנחנו בעוטף עזה ממוגנים, אני אומר לך את זה.

חיים ילין: אולמרט וביבי עשו את זה, אוקיי?

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו.

חיים ילין: כיפת ברזל יכולה להגן, ויש מיגון איפה שכיפת ברזל לא יכולה להגן.

חיים ילין: בצפון אין כלום, נאדה.

חיים ילין: ואם באים כל המומחים ואומרים שעוטף עזה זה מגרש המשחקים הקטן של מדינת ישראל והצפון זה הדבר האמיתי, איך אתם מעיזים בכלל שלא למגן?

חיים ילין: איך אתם מעיזים?

חיים ילין: איך אתם מעיזים שלא יהיה דיון?

חיים ילין: בואו תסבירו לי.

חיים ילין: על מה אתם דנים בממשלה ובקבינט – איך לשרוד?

חיים ילין: אני שואל באמת: מה אתם עושים שם?

חיים ילין: איוב קרא, כבוד השר, אני מכבד אותך, כיבדת את האירוע, היית שם, חווית צבע אדום.

חיים ילין: אני מבקש ממך שתביא את הדבר הזה לממשלת ישראל, ואני מצפה ממך שתוביל, שתנהיג את הדבר הזה.

חיים ילין: ואני אומר לך דבר אחד: אתה לא מכיר אותי, אני עקשן.

חיים ילין: אני אזכיר לך את זה כל פעם שאני אעלה על הבמה כל עוד זה לא קורה, כי אני צריך בסוף לדאוג לאזרחים.

חיים ילין: אם אתה לא מרגיש את זה, אז אנחנו בבעיה קשה מאוד.

חיים ילין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 46 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שמירה חקלאית כעבודה מועדפת), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 31, נגד – 46.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירותי הסעד (תיקון מס' 8), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת יעל כהן-פארן בנושא: האם משרד הפנים נוקט מדיניות מפלה כלפי מתגיירים קונסרבטיביים ועל רקע ארץ מוצאם?

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4038/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עד עשר דקות לנמק.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, זו הפעם השלישית שאני מעלה כאן את הצעת החוק שעל פיה אנחנו, חברי הכנסת, נוציא מידינו את האפשרות ואת הסמכות לקבוע את השכר שלנו.

יעל גרמן: איפה נשמע הדבר הזה שמישהו קובע לעצמו – מישהו כמובן במגזר הציבורי, אני לא מדברת על המגזר הפרטי – שבמגזר הציבורי מישהו קובע לעצמו את המשכורת?

יעל גרמן: ולא סתם קובע לעצמו את המשכורת, אלא גם מצמיד אותה לשכר הממוצע במשק.

יעל גרמן: אני לא יודעת כמה מכם יודעים או זוכרים, כי כבר דיברתי על זה לפחות פעמיים, גם ב-2015 וגם ב-2016, שאנחנו, חברי הכנסת, צמודים לשכר הממוצע במשק.

יעל גרמן: מהו השכר הממוצע במשק?

יעל גרמן: בין השאר זה גם שכר המינימום.

יעל גרמן: עכשיו, אם שכר המינימום עלה – והוא עלה במצטבר ב-23% מאז 2014 – אז ברור שגם השכר הממוצע במשק עולה.

יעל גרמן: ואני שואלת אתכם: האם אנחנו, חברי הכנסת, צריכים לרכוב על גבם של החלשים ביותר במדינת ישראל, שלמענם חוקק חוק שכר המינימום?

יעל גרמן: האם ראוי שאנחנו, חברי הכנסת, נקבל תוספת מפני ששכר המינימום עלה ב-23%?

יעל גרמן: נכון, בשקלול כולל, ה-23% זה משהו כמו 2.3% מהשכר שלנו.

יעל גרמן: האם נכון שאנחנו נעלה – שאנחנו נעלה יותר ממה שמקבלים, דרך אגב, ראש הממשלה והשרים?

יעל גרמן: האם ידוע לכם שהעלייה שלנו, של שכר חברי הכנסת, היא פי אחד וחצי מהעלייה שהייתה לראש הממשלה ולשרים, שלמעשה מוצמדים למדד, כמו שבאמת היה הגיוני?

יעל גרמן: אבל לא רק זה.

יעל גרמן: החליטה הכנסת לפני שנים למנות ועדה חיצונית, ועדה מקצועית, שתבוא ותקבע איך באמת יעלו את שכר חברי הכנסת.

יעל גרמן: ואותה ועדה ישבה.

יעל גרמן: היא ישבה לראשונה ב-2014 – וכאן אני חייבת לומר ולתת קרדיט לחברנו חבר הכנסת שמעון סלומון מהכנסת הקודמת, שבא ואמר שלא יכול להיות שהשכר באמת יעלה.

יעל גרמן: הוא פנה לאותה ועדה ציבורית וביקש ממנה לשבת ולשקול ולראות אם זה הגיוני שכל שנה השכר שלנו עולה.

יעל גרמן: אז אותה ועדה, שזה תפקידה, ישבה, חשבה וכתבה – כתבה לוועדת הכנסת, שאז בראשה עמד השר היום יריב לוין.

יעל גרמן: ואמרה הוועדה הציבורית: אין להעלות את שכר חברי הכנסת.

יעל גרמן: אם היינו מצמידים אותו למדד, צריך היה אפילו להוריד אותו.

יעל גרמן: אבל לא נוריד את השכר, מבקשים להקפיא אותו.

יעל גרמן: זה היה בסוף שנת 2014.

יעל גרמן: מה עשתה ועדת הכנסת כשקיבלה את חוות הדעת הזאת?

יעל גרמן: ועדת הכנסת לא התכנסה, כדי שלא תצטרך לדון בחוות דעת שאומרת להקפיא את השכר של חברי הכנסת.

יעל גרמן: ואכן, בסוף 2014 ובתחילת 2015 שוב העלו את שכר חברי הכנסת – – –

אורן אסף חזן: לא נמאס לכם לעשות דה-לגיטימציה לכנסת, לח"כים?

אורן אסף חזן: לא נמאס לכם?

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: אני שומר על הכבוד של – – –

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אורן אסף חזן: תוציא אותי – – –

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

חמד עמאר: נא להוציא אותו.

חמד עמאר: זו פעם שנייה שאתה יוצא היום.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: וואו, וואו.

חמד עמאר: פעם שנייה שאנחנו מוציאים אותך.

חמד עמאר: תודה.

אורן אסף חזן: אתם מביישים את עצמכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: את עצמכם אתם מביישים.

חמד עמאר: תודה.

נחמן שי: מספיק כבר, תכניס אותו להצבעות.

נחמן שי: הרי הוא יותר זמן בחוץ מאשר בפנים.

נחמן שי: זה המצב הקבוע שלו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תוציאו אותו החוצה בבקשה.

חמד עמאר: את יכולה להמשיך.

חמד עמאר: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

חמד עמאר: )

מירב בן ארי: – – –

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: לאחר – – –

נחמן שי: הוא עושה את זה בכוונה.

יעל גרמן: לאחר שוועדת הכנסת סירבה לדון ב-2014 בהמלצות הוועדה הציבורית – אתה ודאי זוכר, השר לוין – עלה באופן אוטומטי שכר חברי הכנסת בגובה השכר הממוצע.

יעל גרמן: הוא עלה אז – – –

אלי אלאלוף: – – –

יעל גרמן: לא אז, לא אז.

יעל גרמן: אני נותנת את ההיסטוריה, מייד אני אגיע.

יעל גרמן: באותה שנה לא הייתה אפשרות לוותר.

יעל גרמן: השכר עלה ב-1,180 ש"ח – אני זוכרת, וזה גם כתוב לי על פי הממ"מ.

יעל גרמן: אנחנו ביש עתיד החלטנו לוותר על התוספת, אבל במזכירות הכנסת אמרו לנו: אי-אפשר לוותר, אין בכלל אפשרות כזאת, ולכן החלטנו לתרום.

יעל גרמן: כל חברי הכנסת של יש עתיד תרמו את התוספת, כל אחד כמובן לארגון שהוא מצא לנכון לתרום לו.

יעל גרמן: בשנת 2015 ועדת הכנסת – אם אני לא טועה זה היה בראשותו של דוד ביטן – דנה סוף-סוף בהמלצות של הוועדה הציבורית.

יעל גרמן: מה החליטה ועדת הכנסת?

יעל גרמן: שהיא דוחה את ההמלצות.

יעל גרמן: על פי החוק, על פי הנוהל, זה חזר לוועדה הציבורית, אבל הוועדה הציבורית עמדה על כך שלדעתה יש להקפיא את שכר חברי הכנסת ולא להעלותו.

יעל גרמן: ואז, על פי הנוהל ועל פי החוק, מכיוון שפעמיים הוועדה דחתה, ועדת הכנסת יכלה לקבל החלטה, וההחלטה שלה הייתה סופית, משמע – שוב העלו; בסוף 2015 שוב העלו את שכר חברי הכנסת.

יעל גרמן: הפעם, חברי אלי אלאלוף, אתה צודק, נתנו הזדמנות לאותם חברים שרצו לוותר – לוותר.

יעל גרמן: זו הפעם הראשונה שחוקקנו את החוק שחבר כנסת שלא רוצה לקבל את ההעלאה, יכול לוותר.

יעל גרמן: אני יכולה לומר לכם שבאופן אישי באותה שנה אנחנו ויתרנו, אבל עמדנו על כך שבכל זאת בשנה הבאה יקיימו את החלטת ועדת הכנסת.

יעל גרמן: מה פתאום?

יעל גרמן: למה לקיים?

יעל גרמן: אני אפילו זוכרת שנאמר לי, אני חושבת שעל ידך – השר לוין, אתה ודאי גם תשיב – שאם השופטים יהיו מוכנים גם הם להוציא את שכרם לוועדה חיצונית, אז אנחנו נדון גם על שכר חברי הכנסת.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לשאול אתכם, חברים יקרים: נניח שהשופטים לא מוכנים ששכרם יידון על ידי ועדה חיצונית – מה הקשר שלנו לשופטים?

יעל גרמן: מה הקשר של השופטים לחברי הכנסת?

יעל גרמן: מדוע חברי הכנסת עומדים שנה אחרי שנה מול הציבור וצריכים לבוא ולומר: אנחנו מעלים לעצמנו את השכר, ולא סתם מעלים לעצמנו את השכר, אלא מצמידים אותו לשכר הממוצע ולא למדד?

יעל גרמן: אני רוצה לעשות אתנחתה קלה ולבוא ולומר: באמת אני סבורה, מאמינה ויודעת שכל הנוכחים כאן עובדים עבודה מאוד קשה.

יעל גרמן: רק לפני שבוע אנחנו היינו כאן 60 שעות רצוף במשך שלושה ימים; אולי ישנו שעתיים פה ושלוש שעות כאן.

יעל גרמן: אני יכולה לומר לכם שכל חברי ישנו במשך השבוע הזה אולי 10 או 12 שעות.

יעל גרמן: וגם כאשר אין מצב חירום כמו שהיה לפני שבוע בגלל חוק ההמלצות, העבודה של חברות הכנסת וחברי הכנסת היא עבודה מאוד קשה, היא עבודה מאומצת, היא עבודה רבת שעות, היא עבודה שדורשת ריכוז, מאמץ – מאמץ אינטלקטואלי ופיזי – ויש לי הערכה אדירה לעבודה הרבה של חברי הכנסת.

יעל גרמן: אבל יש לנו שכר ראוי.

יעל גרמן: יש לנו שכר שעומד על כ-40,000 שקל, ונטו – למעלה מ-20,000 שקל.

יעל גרמן: ואני מסתכלת כאן על כל החברים הנוכחים – אני לא חושבת שיש חברת כנסת אחת או חבר כנסת אחד שירצו לעזוב היום את תפקידם.

יעל גרמן: גם לא שרה.

יעל גרמן: אני חושבת שכל אחד שנמצא כאן נמצא מתוך בחירה חופשית, אבל יותר מכך – הוא נמצא מהרבה מאוד טעמים עקרוניים ואידיאולוגיים, ואני משוכנעת שאף אחד מהטעמים האלה הוא לא השכר שהוא מרוויח.

יעל גרמן: יותר מכך – אם יש מישהו שרוצה באמת לעזוב מסיבה כזאת או אחרת, עומדים בתור עוד עשרות, רבות ורבים, כדי להיכנס במקומו ולשמש ולהיות חבר כנסת, שזה באמת תפקיד שהוא בבחינת שליחות.

יעל גרמן: המצב הקיים הוא אנומלי.

יעל גרמן: אסור לנו לקבוע את השכר שלנו, ואסור לנו שהשכר שלנו יהיה צמוד לשכר הממוצע במשק.

יעל גרמן: ההצעה שלי, שאני מביאה אותה היום בפעם השלישית, באה לשים קץ למצב המבייש הזה, ואני מבקשת מכם להצביע עבורה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר יריב לוין.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, הרי כי כן, עוד מפגן צביעות מהדרגה הגבוהה ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

יריב לוין: ואני רוצה דווקא להתחיל בשאלה שמופנית לחברי, חבר הכנסת נחמן שי – אליך: מה דעתך על הצעת החוק הזאת?

נחמן שי: – – –

יריב לוין: דעתך לא נוחה.

יריב לוין: אז מודה ועוזב ירוחם.

יריב לוין: מודה ועוזב ירוחם, חבר הכנסת שי.

יעל גרמן: השר לוין, לי דווקא זה – – –

יריב לוין: הוא אמר שדעתו לא נוחה מהצעת החוק.

יריב לוין: הוא אומר.

נחמן שי: אני לא שבע רצון לא מזה ולא מזה.

קריאות: – – –

יריב לוין: שאלתי מה דעתך על ההצעה.

יריב לוין: שאלתי אותך, ולא במקרה אותך, מה דעתך.

יריב לוין: אתה חושב שזה טוב?

יריב לוין: וענית לי בכנות: דעתי לא נוחה.

יריב לוין: יכול להיות שהוא יצביע בעד בגלל המשמעת – כבר היינו בסיבוב הזה ביום שני.

יריב לוין: בסדר.

יריב לוין: אבל לפחות ענה בכנות שדעתו לא נוחה.

יריב לוין: תראו, רבותיי, אני חושב שצריך לומר – – –

יאיר לפיד: – – – מצוינת, הכול – – – אנחנו יודעים.

יריב לוין: תשמע, לו זה היה נכון – אני מוותר על כל השכר.

יריב לוין: אבל זה לא קורה.

יריב לוין: כדורסל – זה טוב, אבל זה לא כדורגל.

יריב לוין: תראי, חברת הכנסת גרמן, אני אומר לך שני דברים: הדבר הראשון הוא – את יודעת היטב, הרי, שאני הצעתי לך בראשית הקדנציה, וחזרתי ואמרתי את זה כאן כבר כמה פעמים, לחתום על הצעת חוק שאומרת את הדבר הכי הגיוני, הכי פשוט והכי מובן מאליו, שאומרת ששלוש רשויות השלטון במדינת ישראל הן שוות מעמד, שקובעת שנשיא המדינה יהיה המשתכר הגבוה ביותר, כי הוא האזרח מס' 1, שקובעת דרג שני, שבו יעמדו ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת ונשיא בית המשפט העליון, וכן הלאה – לאורך כל השדרה קובעת דירוג זהה, כל אחד על פי דרגתו: שרים אל מול שופטי עליון וכן הלאה וכן הלאה.

יריב לוין: ההצעה תקבע שתהיה, כפי שאת מציעה, ועדה חיצונית – שאפשר לדון מה ההרכב הנכון שלה; יכול להיות הרכב כזה או הרכב אחר – והוועדה הזאת תקבל החלטה מה יקבלו מי ששייכים לכל אחד מהדרגים, אבל ההחלטה שלה תחול באופן שוויוני על כל מי שנמצא באותו דרג.

יריב לוין: הווי אומר, לא יהיה מצב אבסורדי שבו נשיא בית המשפט העליון מרוויח פי שניים מראש הממשלה.

יריב לוין: פשוט טירוף.

יריב לוין: איזו הצדקה יש לדבר הזה?

יריב לוין: שלא ייווצר מצב ששופט בבית משפט שלום מרוויח יותר מאשר שר בממשלה.

יריב לוין: זו המציאות הבלתי-נסבלת.

יריב לוין: אגב, מה היא אומרת על מה שאנחנו בעצם חושבים על עצמנו – שהם שם ואנחנו למטה?

יריב לוין: שלהם מגיע כי הם מדהימים ואנחנו למטה, כי אנחנו איזה – אני לא יודע מה?

יריב לוין: למה את עושה את זה למוסד שאת חברה בו?

יריב לוין: אני חושב שזה דבר שאין בו היגיון, אין בו צדק; יש בו דבר אחד: יש בו פופוליזם צרוף מהסוג הכי נמוך שיכול להיות, ותסלחי לי שאני אומר לך את זה, כי את יודעת שאני מכבד אותך.

יריב לוין: אבל אני קורא לך עוד פעם מכאן: אולי די כבר עם זה?

יריב לוין: בואי תצטרפי למהלך הזה.

יריב לוין: חברי חבר הכנסת כהן, שדיברתי איתו גם קודם על הנושא הזה – גם אותך אני מזמין: בואו נצטרף למהלך שהוא מהלך נכון – הוא מהלך נכון גם עניינית וגם מבחינת הנראות.

יריב לוין: אני בעד.

יריב לוין: אני חושב שהרעיון העקרוני של להוציא את ההחלטה הזאת מידינו הוא נכון.

יריב לוין: הוא נכון.

יריב לוין: אבל אם הוא יחול רק על חברי הכנסת, כולנו יודעים לאן הוא יוביל, והוא לא צודק במציאות שבה הפער בינינו לבין הרשויות האחרות, בעיקר השופטים, הוא פער אדיר.

יריב לוין: אין בזה שום היגיון.

יריב לוין: אני לא חושב שיש אחד כאן שחושב ששופט שלום צריך להרוויח יותר משר בממשלה, ואני גם לא חושב שיש מדינה בעולם שדבר כזה יכול לקרות בה.

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לך גם עוד דבר, חברת הכנסת גרמן, שגם ממנו, לצערי, את מתעלמת, ואסור להתעלם ממנו: בכנסת יש כלל שקבוע בחוק – כלל מרחיק לכת, שאין דומה לו, למיטב ידיעתי, בשום מקום בעולם – והוא איסור מוחלט, גורף, על כל עיסוק נוסף באשר הוא; ואני אומר לך שטוב שכך, בצדק זה המצב, אבל צריך לזכור – חבר הכנסת הרצוג.

יריב לוין: אדוני, אני אמתין.

חמד עמאר: אני אוסיף לך בסוף.

יריב לוין: אני משיב, אני רוצה שחברת הכנסת תשמע, כי אני מאמין שהיא באמת באה בנכונות לשמוע.

יריב לוין: כן, כן, את לא יכולה לשמוע את שנינו, אין לי טענות אליך.

יריב לוין: אני אומר, חברת הכנסת גרמן, הרי הכלל הזה של איסור גורף, מוחלט, על עיסוק נוסף ועל הכנסה נוספת, שהוא כלל מוצדק והוא כלל נכון, לא קיים כמעט בשום מקום בעולם.

יריב לוין: במקום שהוא קיים, שכר חברי הכנסת או שכר חברי הפרלמנט הוא גבוה מאוד.

יריב לוין: גבוה מאוד.

יריב לוין: במקומות שבהם שכר חברי הפרלמנט נמוך יותר מותר להם לעסוק בעיסוקים נוספים.

יריב לוין: אבל אי-אפשר לבוא ולהגיד: גם נוריד וגם נאסור את העיסוק הנוסף, בפרט, חברת הכנסת גרמן, שבאופן מדהים, אם כי לא מפתיע, לשופטי ישראל – שכפי שאמרתי, מרוויחים בעשרות אחוזים ולפעמים ב-100% יותר ממקביליהם כאן ברשות המחוקקת או ברשות המבצעת – לשופטי ישראל, תאמינו או לא, מותר לעסוק בעיסוק נוסף, והם מרצים בשכר.

יריב לוין: אגב, יש להם גם שנת שבתון, חברת הכנסת גרמן.

יריב לוין: גם את זה יש להם – –

דוד אמסלם: גם בפרקליטות.

דוד אמסלם: גם בפרקליטות.

יריב לוין: – – גם שנת שבתון, שאותה הם מנצלים כדי לנסוע ולעשות כסף.

יריב לוין: עכשיו, אני שואל אתכם: שופט, מותר לו לעסוק בעיסוקים נוספים, שם אין חשש לניגודי עניינים ואין חשש לכל מיני בעיות, ולנו אסור – מה?

יריב לוין: את ההיגיון אני לא מבין.

יריב לוין: אני כן מבין את ההיגיון לאסור את העיסוק הנוסף.

יריב לוין: אני חושב שצריך להחיל אותו גם עליהם.

יריב לוין: לכן אני חושב, חברת הכנסת גרמן, שאם אנחנו באמת רוצים לעשות תיקון אמיתי ולא רק צעד פופוליסטי, אני עוד פעם קורא לך, ואני קורא לחבר הכנסת כהן – אתה יודע מה?

יריב לוין: אני קורא גם לך, חבר הכנסת יאיר לפיד, אתה בסוף אדם הגיוני: בואו לא נעשה מכל דבר פוליטיקה פופוליסטית.

יריב לוין: בואו נאחד כוחות סביב הדבר הזה, נעשה דבר שהוא נכון לבניין הזה, הוא נכון למעמד של הממשלה, הוא נכון לדמוקרטיה והוא יוצר דבר עם שכל ועם היגיון.

יריב לוין: בואו נלך ביחד כולנו, כולנו – מוטב מאוחר מלעולם לא – למהלך שבו נחוקק את החוק הזה; נקבע שכל מי שנמצא באותה דרגה משלוש הרשויות מקבל את אותם תנאי שכר, נקבע ועדה שתקבע לכל דרגה את תנאי השכר שלה, ונעשה דבר שהוא סופר-הגיוני וסופר-נכון.

יריב לוין: אבל מה שמוצע כאן זה תמיד הפתרון הקל והפופוליסטי, ואתם יודעים מה?

יריב לוין: תסלחו לי, גם הפחדני.

יריב לוין: לא רוצים להתעסק עם השופטים שמקבלים שכר גבוה, אז אומרים: בואו אנחנו נהיה יפים.

יריב לוין: על חשבון מי?

יריב לוין: אני לא יודע אפילו.

יריב לוין: אני אגיד עוד דבר אחד.

יריב לוין: אם כבר רוצים לתקן עוולות, אז יש עוד כמה עוולות.

יריב לוין: אני אתן לך רק דוגמה.

יריב לוין: את היית ראשת עיר, חברת הכנסת גרמן.

יריב לוין: את הרי יודעת שמי שכיהן בתפקיד ציבורי טרם בחירתו לכנסת, כולל למשל בצבא ובמקומות אחרים, ונהנה מפנסיה משירות המדינה, ממשיך לקבל גם וגם.

יריב לוין: זה בסדר, זה לא מטריד אף אחד.

יריב לוין: זה מצוין.

יריב לוין: את מתעסקת פה עם הקצה של הצ'ופצ'יק, שהבעייתיות שלו היא לא סכום הכסף – היא הנראות והאמירה הפופוליסטית שמאחוריו.

יריב לוין: אבל את התופעה הזאת, שיש פה חברי כנסת שהרי נהנים ממנה – חלקם, תרשו לי לנחש, תכף גם יצביעו בעד החוק הזה – זה בסדר, בזה לא מטפלים, את זה לא עושים.

יריב לוין: ואת יודעת מה?

יריב לוין: אם את שואלת אותי, אולי בסוף יהיה נכון לבוא ולומר שמי שעשה בעבר – נשמור לו את הזכויות, לא נפגע בהן.

יריב לוין: זה בסדר.

יריב לוין: אבל בואו נהיה ישרים עד הסוף.

יריב לוין: בואו נישיר מבט ונסביר את כל האמת כמו שהיא.

יריב לוין: בואו נציג את כל התמונה.

יריב לוין: ובעיקר, חברת הכנסת גרמן, אם רוצים באמת לתקן – בואו נעשה תיקון אמיתי, מלא ונכון.

יריב לוין: אני חושב שהציבור כולו גם יברך עליו וגם יעריך את הפעולה הזאת.

יריב לוין: הפעולות הפופוליסטיות האלה, תאמינו לי, בסוף לא מביאות שום דבר.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה, לנסות ולשכנע שוב.

יעל גרמן: אדוני השר, חבריי וחברותיי, למעשה מה שאתה אומר – יריב, אני הקשבתי לך בקשב רב, אנא.

יעל גרמן: למעשה מה שאתה אומר: אני מסכים איתך.

יעל גרמן: אני מסכים איתך, אבל מפני שזאת לא הצעה שלי, זאת הצעה פופוליסטית.

יעל גרמן: אתה בא ואתה אמר לי: נכון, את צודקת, צריך להוציא את זה לוועדה חיצונית, אבל מה?

יעל גרמן: בואי נוציא לוועדה חיצונית גם את השכר של השופטים וגם את השכר של כולם.

יעל גרמן: אז אתה לא מתנגד להצעה שלי.

יעל גרמן: אז עד שאנחנו נוציא לוועדה חיצונית את ההצעה של השופטים, למה שבינתיים אנחנו, חברי הכנסת, נמשיך – – –

יריב לוין: למה שלא נעשה הכול יחד?

יעל גרמן: למה שאנחנו בינתיים לא נקבל החלטה שאנחנו לא קובעים לעצמנו את השכר?

יעל גרמן: אני רק רוצה להביא לידיעתך.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם אתה מודע לכך, אבל בקרוב חברי כנסת ירוויחו יותר מראש ממשלה בגלל ההצמדה המטופשת הזאת.

יעל גרמן: חבר הכנסת, בגלל ההצמדה הזאת, העלו לעצמם את השכר פי אחד וחצי מהשכר שהיה לראש הממשלה ולשרים.

יעל גרמן: זה כן הגיוני?

יעל גרמן: אז אני חושבת – בואו נתחיל עם חברי הכנסת תחילה; בואו נפסיק את האנומליה וניגוד העניינים המובנה הזה, שבו אנחנו חברי הכנסת קובעים לעצמנו את השכר.

יעל גרמן: בואו נפסיק עם זה.

יעל גרמן: לאחר מכן אני הולכת איתך גם להצעה הרחבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: חברי הכנסת, לשבת.

חמד עמאר: להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 44 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הכנסת (תיקון – קביעת שכר חברי הכנסת בידי ועדה ציבורית), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 37, נגד – 44.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה, והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4638/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון – גזר דין עונש מוות למורשע ברצח בנסיבות טרור), התשע"ח–2017, של חברי הכנסת רוברט אילטוב, עודד פורר ויוליה.

חמד עמאר: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה, עד עשר דקות.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הישיבה, כנסת נכבדה, כבוד השרים, כבוד שר הביטחון אביגדור ליברמן, חברים מהקואליציה ומהאופוזיציה, חשוב להגיד שהחוק הזה הוא קודם כול חוק צודק, ולא רק צודק – הוא גם חוק מוסרי; הוא מוסרי כלפי הציבור הישראלי, הוא מוסרי כלפי אזרחי ישראל, שסובלים מהטרור מאז הקמתה של מדינת ישראל ואף לפני כן; זה חוק מוסרי למשפחות שכולות, ששכלו את בניהן, שלא יוכלו לראות אותם לעולם – זה חוק מוסרי כלפיהם, ובטח חוק מוסרי כלפי העולם; לפחות מוסרי כמו שהחוק הזה מוסרי בארצות הברית, המדינה הנאורה ביותר בעולם, המובילה את הדמוקרטיה העולמית.

רוברט אילטוב: גם היום, גם היום – –

עמר בר-לב: ארצות הברית הולכת ומצמצמת – – –

רוברט אילטוב: – – חבר הכנסת בר-לב, גם היום רוב המדינות בארצות הברית, 31 במספר, יש להן חוק עונש מוות.

עמר בר-לב: פחות ופחות כל שנה.

רוברט אילטוב: וגם המדינה הנאורה מסצ'וסטס, הכי נאורה בארצות הברית, עם המחקר המוביל בעולם, עם האנשים הליברליים ביותר בעולם, הם לפני כמה שנים החליטו להוציא להורג את הטרוריסט ממוצא צ'צ'ני שהשתתף בפיגוע במרתון בוסטון.

רוברט אילטוב: לכן, לבוא להגיד שאנחנו פחות מוסרים – דרך אגב, מי קבע שבישראל אין חוק עונש מוות?

רוברט אילטוב: בישראל יש חוק עונש מוות, פשוט לא מבצעים אותו.

רוברט אילטוב: למה לא מבצעים אותו?

רוברט אילטוב: כי מוציאים הנחיות של היועץ המשפטי לממשלה, ולא ברור לי כמחוקק מאיפה מקור הסמכות להוציא הנחיה כזאת כאשר יש חוק מפורש שמדבר על עונש מוות.

רוברט אילטוב: איך אפשר להוציא הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה – וזאת שאלה שצריכים לבחון אותה – שלא תואמת את החוק הישראלי?

רוברט אילטוב: יש האומרים שמדינת ישראל צריכה להיות מדינה נאורה – מדינה נאורה בין אותן המדינות שבהן הורגים ומחסלים – סליחה, אני לא שומע – בין אותן המדינות שכל הזמן תוקפות את מדינת ישראל, וגם כל הגופים הטרוריסטיים שממשיכים ופועלים נגד מדינת ישראל ואזרחיה.

רוברט אילטוב: אני התייחסתי לכך שהחוק קיים, אבל הוא לא ישים – הוא לא ישים מכיוון שאין הנחיות, ולכן אנחנו באים עם הצעת חוק פרטית, ובסופו של דבר צריכה להגיע גם הצעת חוק ממשלתית בנושא עונש מוות למחבלים, ואנחנו מקווים מאוד שההצעה הזאת תגיע בזמן קצר מאותו רגע שהחוק הזה יעבור בקריאה טרומית.

רוברט אילטוב: כל אלה שטוענים שאנחנו יכולים לאבד את ההרתעה מול ארגוני טרור ואפילו יותר – לגרום לכך שהם יגיעו ויפגעו בנו, גם כאן אני רוצה להתייחס בצורה הכי מפורשת.

רוברט אילטוב: אנחנו יכולנו לבחון רק סוגיה אחת: האם אותם אנשים שיושבים בבתי כלא אחרי הפעילות הטרוריסטית שלהם במדינת ישראל כנגד אזרחי מדינת ישראל נרתעים מזה שהם יושבים בכלא?

רוברט אילטוב: בוודאות של מאה אחוז אפשר להגיד שהם לא נרתעים, וחלקם הגדול הופכים לפצצה מתקתקת, ובעסקה כזאת ואחרת הם יוצאים לחופשי וחוזרים למעגל הטרור.

רוברט אילטוב: האם אנחנו לא מחויבים לציבור הישראלי לחסל את הפצצות המתקתקות האלה?

רוברט אילטוב: האם אנחנו לא מחויבים מוסרית לאזרחי ישראל להגן עליהם?

רוברט אילטוב: אנחנו יודעים שחלק מאותן פצצות מתקתקות שיושבות בכלא הישראלי ונהנות משכר מהרשות הפלסטינית ומהתנאים הטובים ביותר בעולם, המוסריים ביותר בעולם – זה לא מחזיר אותם להיות נאורים ומוסריים כלפי ישראל, והם חוזרים להיות פצצות מתקתקות והם הופכים להיות טרוריסטים גם בשלב א' ובשלב ב', אחרי שהם יוצאים לחופשי.

רוברט אילטוב: ואנחנו רואים שזה עובר בירושה – ילדיהם גם כן הופכים לטרוריסטים, ואנחנו ממשיכים וממשיכים את הדלת המסתובבת הזאת, של אותם אנשים שפוגעים בנו, באזרחי ישראל, ורק את הדבר הזה ניתן לבחון.

רוברט אילטוב: כל הטענות האחרות – שזה יכול להביא לאיבוד ההרתעה, אז אני רוצה להגיד לכל גורמי המקצוע, שלא טרחו לדבר איתי – בדרך כלל אתם יודעים שאנשי מקצוע מדברים עם יוזמי החוק; הם לא טרחו להגיד לי אפילו מילה אחת בסוגיה הזאת, שזה לא מרתיע וזה עלול לגרום לכך שפעולות טרור יתגברו.

רוברט אילטוב: האם הם יכולים להגיד לי בוודאות שהיום יש פחות פעולות טרור?

רוברט אילטוב: האם הם יכולים להגיד לי בוודאות שארגוני טרור זנחו את הטרור?

רוברט אילטוב: האם הם יכולים להגיד לי בוודאות שברמה היומיומית אין ניסיונות לטרור, לחטיפה ולפגיעה בישראלים?

רוברט אילטוב: אז אני רוצה להגיד להם: יש ברמה היומיומית ניסיונות של גופי טרור וטרוריסטים בודדים לפגוע באזרחי ישראל, וזאת עובדה.

רוברט אילטוב: לכן, לבוא להגיד שזה יכול לערער את ההרתעה הישראלית – זה לא נכון, הדבר הזה לא נבחן.

רוברט אילטוב: בישראל היו שישה מקרים שהתביעה הגישה כתבי אישום למיתה.

רוברט אילטוב: בשום מקרה בסופו של דבר זה לא יצא לפועל, וזאת מסיבה פשוטה – כי צריך הכרעה פה אחד.

רוברט אילטוב: אותו טרוריסט שהשתתף בלינץ' ברמאללה – בסופו של דבר בית המשפט החליט להוציא אותו להורג, אבל בגלל שזה לא היה פה אחד, העונש שלו הומתק.

רוברט אילטוב: האם זה נראה הגיוני, כשאנחנו רואים את הרוצח, אנחנו רואים איך הוא רוצח, אנחנו יודעים להביא את כל הראיות, ובסופו של דבר העונש שלו הומתק?

איימן עודה: וכשיהודי רוצח?

איימן עודה: זאת שאלה.

רוברט אילטוב: לכן, אני חושב שאנחנו חייבים מוסרית קודם כול כלפי אזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: הוא שאל אותך.

רוברט אילטוב: אני לא שומע אותו, פשוט.

יצחק הרצוג: לא, אדם ששרף תינוקות – מה איתו?

יצחק הרצוג: ואבו ח'דיר – שרף אדם, שרף.

רוברט אילטוב: אני אומר:

רוברט אילטוב: אני לא מבדיל בין דם לדם; מבחינתי טרוריסט הוא טרוריסט.

רוברט אילטוב: אני גם התראיינתי לא פעם אחת לכלי התקשורת.

שלי יחימוביץ': מה עם רוצח סדרתי?

שלי יחימוביץ': רוצח ילדים?

רוברט אילטוב: מבחינתי, טרוריסט הוא טרוריסט.

רוברט אילטוב: ברגע שהוא הוגדר כטרוריסט, הוא טרוריסט.

שלי יחימוביץ': אנס ילדים – מה איתו?

שלי יחימוביץ': לא, ברצינות, מה עם רוצח סדרתי?

רוברט אילטוב: העמדה שלי מאוד ברורה.

רוברט אילטוב: אני גם מציע לכם – – –

יצחק הרצוג: או אדם שרצח את הילדים שלו.

רוברט אילטוב: יש סוגים של עונשי מוות – גם לבגידה, דרך אגב, שיכול להיות שזה הנושא הבא שאנחנו נקדם אותו – –

שלי יחימוביץ': מה עם אדם שרצח את הילדים שלו?

רוברט אילטוב: – – שמי שבוגד במדינת ישראל, גם הוא יוצא להורג.

שלי יחימוביץ': אה, גם?

רוברט אילטוב: בטח, למה לא? למה לא?

שלי יחימוביץ': אוקיי.

רוברט אילטוב: אני חושב שזה השלב הבא – אלה שבוגדים במדינת ישראל.

רוברט אילטוב: דרך אגב, זה קיים בחוק.

רוברט אילטוב: זה קיים בחוק.

רוברט אילטוב: אם אתם חושבים שאני עושה משהו לא בסדר, אתם יכולים להרחיב את זה, תפדל.

יחיאל חיליק בר: תגיד, מה עם חברות בקואליציה?

יחיאל חיליק בר: גם זה השלב הבא?

רוברט אילטוב: לגבי ארגוני טרור, כפי שאמרתי, הם לא מוותרים על הטרור, אם יש מוות או אין מוות.

רוברט אילטוב: לכן כשאנחנו אומרים שאנחנו מחוקקים את החוק כדי להרתיע, אלה שמתכוונים להגיע לבית כלא, ליהנות שם כמה שנים ולחזור למעגל הטרור יחשבו פעמיים אם ללכת לדרך הטרור או לא ללכת לדרך הטרור.

רוברט אילטוב: בקטע הזה אנחנו כן מרתיעים.

רוברט אילטוב: ברגע שאנשים יחליטו שהם לא נרתעים ועדיין הולכים לטרור, אנחנו יודעים להביא אותם למצב של עונש מוות.

רוברט אילטוב: לכן, כל הפצצות המתקתקות האלה, אלה שמסתובבים בכלא הישראלי ובסופו של דבר יוצאים לחופש – אני חושב שזה מוסרי ביותר להביא אותם לענישה שהיא ענישת מוות.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, לגבי הסיכומים שהעלו פה ודיברו פה עליהם – ויש כאלה שכן מתנגדים, לא מתנגדים – הסיפור הוא מאוד פשוט:

רוברט אילטוב: אנחנו עיגנו את הסוגיה הזאת בהסכם קואליציוני, והקואליציה מחויבת להסכם קואליציוני, כפי שאנחנו מחויבים להסכמים קואליציוניים.

רוברט אילטוב: אנחנו שומעים מכאן ומכאן שהחוק לא יעבור.

רוברט אילטוב: אנחנו דורשים מהקואליציה לעמוד מאחורי ההסכם הקואליציוני ולהצביע בעד החוק.

רוברט אילטוב: אני הגעתי גם להסכמות מול השר המקשר יריב לוין בסוגיה של החוק הזה ואיך אנחנו מתקדמים איתו.

רוברט אילטוב: אני רוצה לפרט פה בצורה הכי ברורה מה סיכמנו עם יריב לוין – איך אנחנו מתקדמים בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: אז כך: אנחנו ממתינים להצעה הממשלתית כחודש וחצי-חודשיים, ואם ההצעה הממשלתית לא תגיע, אנחנו מתקדמים עם הצעת החוק הפרטית; וברגע שאנחנו מחליטים להתקדם עם הצעת החוק הפרטית, כאשר הצעת חוק ממשלתית לא מגיעה, אנחנו מסירים את סעיף 1 ואת סעיף 3 מהצעת החוק, ולזה אני מתחייב – –

שלי יחימוביץ': אין הצבעה?

שלי יחימוביץ': רוברט, בוא נצביע.

שלי יחימוביץ': למה לוותר על זה?

רוברט אילטוב: – – ולזה אנחנו מתחייבים.

רוברט אילטוב: אז אני בא ואומר דבר מאוד פשוט: אנחנו, את ההתחייבויות שלנו כלפי הקואליציה נקיים, ואנחנו מבקשים מהקואליציה לקיים את ההתחייבות כלפי סיעת ישראל ביתנו, וכך אנחנו מסיימים את הדיאלוג הזה.

רוברט אילטוב: אני מבקש מסיעות הבית לתמוך בהצעת החוק, שהיא הצעת החוק המוסרית ביותר.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר הביטחון אביגדור ליברמן.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

אביגדור ליברמן: שר לא מוגבל.

חמד עמאר: מוגבל.

חמד עמאר: בטרומית מוגבל לעשר דקות.

אביגדור ליברמן: לעשר דקות – – –

חמד עמאר: אני אאפס לך את השעון.

אביגדור ליברמן: תעצור את השעון.

אביגדור ליברמן: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, הסוגיה היא אכן סוגיה עקרונית, שמורכבת מכמה וכמה סעיפים, והסעיף החשוב – האם החוק נועד להעניש או למנוע את הרצח הבא?

אביגדור ליברמן: אני מכיר את כל הוויכוחים, ואני מכיר את כל הנימוקים, ואני מכיר את עמדת מערכת הביטחון, ואני מאוד מאוד מעריך את ראשי מערכת הביטחון לדורותיהם, אבל ההיגיון הבסיסי שהם מציבים – הוא לא מקובל עליי.

אביגדור ליברמן: אני מודה ומתוודה, קשה לי להבין את ההיגיון שמצד אחד נותנים חוות דעת אין-סופיות שהריסת בתים מרתיעה ועונש מוות אינו מרתיע.

אביגדור ליברמן: ההיגיון הזה קשה להבנה, אבל מה לעשות – כנראה שזה חלק מאותו קיפאון מחשבתי שאנחנו נלחמים בו כבר כמה וכמה שנים.

אביגדור ליברמן: יתרה מזאת, אני לא היחידי שחושב ככה, ואני רוצה לצטט פה מפסק הדין שניתן לפני כמה שנים על ידי אלוף משנה במילואים עודד פסנזון, אחד השופטים שדנו למוות את סעיד בדארנה, שתכנן שני פיגועים, בעפולה ובחדרה, בשנת 1994.

אביגדור ליברמן: בפסק הדין הוא נימק את פסיקתו: "האמנתי שגזר דין מוות ירתיע מחבלים אחרים.

אביגדור ליברמן: לא ניסו זאת אף פעם – – – נדרש סוף-סוף לעשות עם זה משהו, ואנו כבתי משפט צבאיים צריכים לתת את חלקנו – – – יש הבדל בין גופים כמו חמאס, שאחת המטרות שלהם היא לחסל יהודים ויהי מה, לבין המחבלים כפרטים, אנשים שמוכנים לתכנן רצח מפורט, ואומרים לעצמם שאותם לא יתפסו.

אביגדור ליברמן: היום זה כן יכול להרתיע כמו שהריסת בתים מרתיעה משפחות מסוימות של מחבלים.

אביגדור ליברמן: " גם אם אנחנו נקבל את הטענה שהמחבל הפוטנציאלי מודע לעובדה שיש סיכוי סביר שימות בעת ביצוע פעולת טרור, הרי שלא ניתן לשלול שיש לו תקווה שיצליח להימלט או לשרוד.

אביגדור ליברמן: רובם מאמינים שיוכלו להיכנס לכלא ולהשתחרר בפיגוע מיקוח הבא.

אביגדור ליברמן: רק לפני כחודש ימים נתפסה חוליית מחבלים מאזור שכם שכל התכנון שלה היה לחטוף חיילים או אזרחים ולהיכנס למשא ומתן, להיכנס למיקוח לשחרור המחבלים.

אביגדור ליברמן: ומה לעשות, כנראה הטיעון הזה – יש לו אחיזה בשטח; יש לו אחיזה בשטח, אפילו חזקה מאוד.

אביגדור ליברמן: בכל העסקאות מאז 1983, מאז עסקת ג'יבריל הראשונה ועד היום, מדינת ישראל שחררה 7,578 מחבלים – מעסקת ג'יבריל הראשונה ועד עסקת גלעד שליט.

אביגדור ליברמן: ולכן, כל מחבל נוסף שנמצא בכלא הישראלי יוצר גם תמריץ לאחרים לנסות ולחטוף.

אביגדור ליברמן: האם ישראל כמדינה נאורה יכולה להרשות לעצמה – – –

ג'מאל זחאלקה: איזה נאורה?

ג'מאל זחאלקה: נאורה – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני לא ארשה להפריע.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: הקצב ממולדביה.

ג'מאל זחאלקה: הבנתי היום.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: אני מבקש שקט.

אביגדור ליברמן: אני חושב שהדוגמה הבולטת היא דווקא ארצות הברית, ודווקא העיר בוסטון, בירת מסצ'וסטס, המדינה הכי דמוקרטית בארצות הברית; בוסטון, שהיא בירת אקדמיה ובירת המדע לא רק של ארצות הברית – של כל העולם.

אביגדור ליברמן: כולנו זוכרים, לצערי, את אותו מרתון של בוסטון ואת אתה פעולת טרור, ומה לעשות, בארצות הברית חבר המושבעים, פה אחד גזר גזר דין מוות על אותו מחבל שהיה אחראי לפיגוע במרתון של בוסטון.

אביגדור ליברמן: בכלל, בארצות הברית בשנתיים האחרונות הוצאו להורג יותר מ-40 איש והיו כ-70 גזרי דין מוות על רוצחים למיניהם.

אביגדור ליברמן: הטענה הנוספת שאנחנו נתקלים בה יום-יום: בשביל מה צריך עונש מוות?

אביגדור ליברמן: הרי במשפט הישראלי, בספר החוקים, יש כמה וכמה חוקים שמאפשרים לגזור גזר דין מוות.

אביגדור ליברמן: אבל מה לעשות, מי שמנחה את התביעה הכללית והתביעה הצבאית במדינת ישראל זה היועץ המשפטי לממשלה.

אביגדור ליברמן: כמו ששרת המשפטים אינה רשאית להנחות את פרקליט המדינה, כך גם שר הביטחון אינו רשאי להנחות את הפרקליט הצבאי הראשי, וגם פרקליט המדינה וגם הפצ"ר כפופים להנחיות של היועץ המשפטי לממשלה, שמתנגד בתוקף לגזר דין עונש מוות.

אמיר אוחנה: אדוני, אם החוק יעבור – – –

אביגדור ליברמן: עד היום – אגב, בלי שהתביעה ביקשה, בלי שהתביעה ביקשה – בארבעה מקרים בתי המשפט גזרו גזר דין מוות – וזו גם תשובה לאחרים שטענו שכל עוד התביעה לא מבקשת, אז לא ניתן לפסוק גזר דין מוות.

אביגדור ליברמן: גם זה לא נכון.

אביגדור ליברמן: ב-1956 נדונו למוות שלושה אנשי פדאיון, אולם עונשם הומר למאסר עלם.

אביגדור ליברמן: ב-1965 נגזר עונש מוות על המחבל מחמוד חיג'אזי, והוא הגיש ערעור לבית דין צבאי לערעורים ונגזרו עליו 30 שנות מאסר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, אדוני השר – – –

אביגדור ליברמן: בשנות ה-90 נגזר על סעיד בדארנה, בבית משפט צבאי בג'נין, עונש מוות בעקבות מעורבותו בתכנון ובביצוע של שני פיגועי התאבדות, בחדרה ובעפולה.

אביגדור ליברמן: גם במקרה הזה בית המשפט הצבאי לערעורים ביטל את ההרשעה; בדארנה שוחרר בעסקת שליט וחזר להתעסק בטרור.

אביגדור ליברמן: ב-2003 נגזר על ראאד שייך, השוטר הפלסטיני שהורשע ברצח שני חיילי מילואים הישראליים בלינץ' ברמאללה, עונש מוות ברוב של שני שופטים כנגד אחד.

אביגדור ליברמן: מאחר שהחוק הקיים דורש הכרעה פה אחד, הוא נדון בסופו של דבר לשני מאסרי עולם.

אביגדור ליברמן: שני שופטים שגזרו דין מוות כתבו בגזר הדין: "מצאנו שאחריות תפקידנו מחייבת לעמוד מנגד ולזעוק כי דם יהודי אינו הפקר".

אביגדור ליברמן: וכפי שאמרתי, לשנות מדיניות נותרה דרך אחת – דרך של חקיקה.

אביגדור ליברמן: ולצערי, אני שמעתי לא מעט, גם בנושא הזה, דיבורים והבטחות, אבל כשזה מגיע למעשה התמונה היא אחרת לגמרי.

אביגדור ליברמן: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לראש הממשלה פה, שהתייצב מאוד מאוד ברור בצד יוזם החוק, ואני סומך שגם אם היום אנחנו לא נצליח להעביר, אחרי דיון בקבינט, הממשלה יכולה לחזור ולהגיש הצעת חוק ממשלתית.

אביגדור ליברמן: הממשלה אינה מוגבלת לחצי שנה.

אביגדור ליברמן: אנחנו מודעים – ודיבר איתי יושב-ראש הסיעה רוברט אילטוב ואמר: אכן, אם אנחנו ניפול, אז חצי שנה לא נוכל להגיש מחדש, אבל הממשלה יכולה להגיש בכל רגע.

אביגדור ליברמן: ולכן הדיון הזה הוא דיון שמתניע תהליך, ואני מקווה שאחרי הדיון בקבינט הממשלה תגיש הצעת חוק ממשלתית בנדון.

אביגדור ליברמן: הסוגיה הנוספת היא בהחלט סוגיה שכל אלה שנמצאים בצד הזה של האולם, כל חברי הקואליציה, כבר הצביעו בעד חוק עונש מוות.

אביגדור ליברמן: באותו הסכם קואליציוני שנחתם בין הליכוד לישראל ביתנו עם הצטרפותנו לקואליציה הופיע סעיף מפורש, סעיף 34.

אביגדור ליברמן: באותו סעיף 34 מופיע מפורשות חוק עונש מוות, ולכן כל אלה שהצביעו אז לא יכולים לטעון היום שמעולם לא התקיים דיון ולא דיברו ושהם לא יודעים על מה הם מצביעים ומה עמדת הממשלה או מה עמדת הקואליציה.

אביגדור ליברמן: עמדת הקואליציה נקבעה באופן ברור כבר אז, כשהקואליציה כולה תמכה בהצטרפות ישראל ביתנו.

אביגדור ליברמן: גם בנושא האחר – – –

ג'מאל זחאלקה: נגמר הזמן.

קריאות: נגמר הזמן – – –

ג'מאל זחאלקה: נגמר הזמן.

ג'מאל זחאלקה: נגמר.

ג'מאל זחאלקה: אתה יותר מ-12 דקות – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: אני מנהל את המליאה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

חמד עמאר: אני מנהל את המליאה כאן.

ג'מאל זחאלקה: – – –

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

חמד עמאר: תכניסו אותו בהצבעה.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': הזמן נגמר – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מנהל את המליאה.

חמד עמאר: אני קובע מתי שר יורד.

חמד עמאר: בבקשה, תמשיך, אדוני השר.

חמד עמאר: תמשיך, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תודה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: תמשיך, אדוני השר.

חמד עמאר: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה).

אביגדור ליברמן: אני גם ראיתי ניסיון לקשור בין ההצבעה הזאת לבין הצבעה אחרת – חוק המרכולים.

יואל חסון: – – – עשר דקות – – –

קריאות: – – –

אביגדור ליברמן: לא יודע איך חוק המרכולים קשור לגזר דין מוות – –

יואל חסון: אדוני השר, יש פה – – – תכבד את התקנון – – –

אביגדור ליברמן: – – אבל כנראה גם בכנסת הזאת יש ניסיונות לסגירת חשבונות פוליטיים בלי קשר לנושא עצמו.

יצחק הרצוג: למה נתת לו – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – – יש לו עשר דקות – – –

אביגדור ליברמן: אני רוצה להוסיף שגם בנושא חוק המרכולים, ישראל ביתנו עומדת בכל ההתחייבויות.

מרב מיכאלי: אבל אדוני היושב-ראש – – –

אביגדור ליברמן: סעיף 36 בהסכם הקואליציוני בינינו – – –

יואל חסון: – – – אני מבקש ממך – – –

חמד עמאר: שב במקום שלך.

חמד עמאר: תשב.

חמד עמאר: תשב במקום שלך.

יואל חסון: – – – עשר דקות – – –

חמד עמאר: גם אתה היית סגן יושב-ראש, ואתה יודע שליושב-ראש יש זכות לתת עוד זמן.

חמד עמאר: תשב במקום שלך.

חמד עמאר: תשב במקום שלך.

קריאות: – – –

חמד עמאר: תושיבו אותו במקום שלו.

קריאה: למה?

קריאה: תסביר למה – – –

אביגדור ליברמן: גם בנושא הזה – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: שב במקום.

חמד עמאר: אין לך שום – אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: אין לך סמכות לקום.

חמד עמאר: תשב במקום שלך.

חמד עמאר: בבקשה.

אילן גילאון: למה מי אתה?

אילן גילאון: שני בריונים – – –

קריאות: – – –

אביגדור ליברמן: גם בנושא זה, סעיף 36 קובע באופן מפורש – –

קריאות: – – –

אביגדור ליברמן: – – שכל חקיקה בנושא דת ומדינה – –

יואל חסון: – – – ככה לא מתנהג סגן יושב-ראש כנסת – – –

אביגדור ליברמן: – – תבוא אך ורק בהסכמת כל סיעות הקואליציה.

קריאות: – – –

יואל חסון: אתה פועל בניגוד לתקנון.

יואל חסון: הוא צריך לסיים – – –

אביגדור ליברמן: מה לעשות, חוק המרכולים לא הובא לשום דיון, לא הועלה בפנינו, לא הוסכם איתנו ולא נדון איתנו.

קריאות: – – –

חמד עמאר: נא לסכם, אדוני השר.

חמד עמאר: נא לסכם.

אביגדור ליברמן: לכן, גם בסעיף הזה, גם בחקיקה הזאת וגם בחוק עונש מוות אנחנו מתנהלים בדיוק בהתאם להסכם הקואליציוני – –

קריאות: – – –

אביגדור ליברמן: – – וכולם ידעו מראש על מה הם חותמים.

אביגדור ליברמן: אני גם מקווה שבסופו של דבר – –

חמד עמאר: השר מסכם.

חמד עמאר: תודה.

אביגדור ליברמן: – – אנחנו – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: יש תקנון, תפעל על פי התקנון – – –

אביגדור ליברמן: בסופו של דבר, הצעקות לא יעזרו.

אביגדור ליברמן: אותם תומכי טרור שיושבים פה בכנסת ישראל – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: – – לא יעצרו את החקיקה הזאת – –

חמד עמאר: תודה.

אביגדור ליברמן: – – ואנחנו נעביר אותה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להירגע.

חמד עמאר: חברי הכנסת, קורה כאן הרבה שאנחנו נותנים לשר עוד דקה או שתיים, זה לא דבר חדש.

חמד עמאר: אני נתתי גם לשר הקודם שתי דקות נוספות, ואף אחד לא קם וצעק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – בגלל שהוא היושב-ראש שלך?

יואל חסון: סליחה.

יואב קיש: הצבעה, היושב-ראש.

יואב קיש: הצבעה.

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – – להתנגד.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

קריאה: – – –

חמד עמאר: רק בהצבעה.

קריאות: – – –

יואל חסון: זה ניהול אלים של הישיבה.

ציפי לבני: האירוע הזה שבו היושב-ראש הפך לכלי שרת בידי ראש מפלגתו – –

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

ציפי לבני: – – במקום לקיים את כללי הטקס, משחרר גם אותי מכל לוח זמנים בדברים שגם לי יש לומר.

ציפי לבני: אין בי שום חמלה או צער על מחבלים שרוצחים ישראלים, ומצידי באמת שיהפכו לשהידים.

ציפי לבני: לא למחבלים אני דואגת, ולא למחבלים אנחנו דואגים, אלא לאזרחי מדינת ישראל אנחנו דואגים ולביט-חו-נם.

ציפי לבני: זאת חקיקה מופקרת, מאה אחוז פוליטיקה, מינוס בביטחון.

ציפי לבני: ואיך אני יודעת שזאת חקיקה פוליטית?

ציפי לבני: כי אלה העובדות: מערכת הביטחון – אלה שמתמודדים יום-יום, שעה-שעה, מתנגדים לעונש מוות.

ציפי לבני: יש היום – וכבר יש היום בחוק – אפשרות להטיל עונש מוות, הוא לא מוטל, כי מערכת הביטחון חושבת שזה רע לביטחון, ואתה יכול להאשים מכאן ועד להודעה חדשה את המשפטנים הלפלפים.

ציפי לבני: איך אני יודעת שזה משיקולים פוליטיים?

ציפי לבני: כי רק לפני שנתיים 94 חברי כנסת, בהוראת ראש הממשלה לחברי מפלגתו ולקואליציה, הצביעו נגד.

ציפי לבני: אבל הכנסת את זה להסכם קואליציוני, דרישה פוליטית בהסכם קואליציוני, ולעזאזל הביטחון.

ציפי לבני: אתמול עלה שר הביטחון – – –

עודד פורר: את לא עשית הסכמים קואליציוניים – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד – – –

ציפי לבני: אתמול עלה לשידור שר הביטחון – ואני מצטטת: אצלי – כך אמר – החלטות מתקבלות בשיתוף פעולה עם כל הגורמים והדרגים המקצועיים.

ציפי לבני: והוסיף ואמר: אני מניח שכל הגורמים המקצועיים בצבא, בשב"כ, במערכת הביטחון על כלל מרכיביה, מדברים נטו ביטחון ולא נטו פוליטיקה.

ציפי לבני: אבל – הוסיף שר הביטחון – כשאתה שומע את הפוליטיקאים הישראלים, אתה שומע נטו פוליטיקה.

ציפי לבני: זה בדיוק מה שאתה עושה היום, על חשבונם של אזרחי ישראל ועל חשבון ביטחונם.

ציפי לבני: ההצעה הזאת היא נטו פוליטיקה, שנתמכת על ידי ראש ממשלה לחיץ, פוליטיקאי שמפחד רק על הכיסא שלו, ולעזאזל המדינה.

סופה לנדבר: – – –

ציפי לבני: צמד המילים – המשיך שר הביטחון אתמול בריאיון – צמד המילים "חיים ומוות" – כך אמר – זאת לא סיסמה, זאת התלבטות יומיומית, וצריך אחריות – כך אמר – ואין פה מקום לאמוציות.

ציפי לבני: הרי כל החקיקה הזאת היא כניעה לאמוציות של אלה שלא רק רוצים עונש מוות – הם רוצים את זה בכיכר העיר, בשידור חי, בסקילה או בתלייה, העיקר שיוכלו לחגוג סביב האירוע הזה.

ציפי לבני: רק שהריאליטי הזה הוא לא רק על החיים והמוות של הטרוריסטים אלא על החיים והמוות שלנו.

ציפי לבני: ובדיוק זה מה שאנחנו צריכים – זה מה שאנחנו לא צריכים עכשיו, כשהכול נפיץ.

ציפי לבני: ואדוני, חבל התלייה הוא לא רק מנדטים כאן בישראל.

ציפי לבני: הוא יתורגם למנדטים ולאבנים ולסכינים ולרובים של אותם מחבלים בצד השני, שמבחינתם למות שהיד זה לא איום אלא הבטחה גדולה.

ציפי לבני: אבל הדבר המרגיע הוא שהאיום הזה או החוק הזה לא ימומש.

ציפי לבני: איך אני יודעת?

ציפי לבני: כי בהסכם הקואליציוני הקודם – – –

חמד עמאר: הינה, לא הורדתי אותה בזמן – –

ציפי לבני: אני מסיימת.

חמד עמאר: – – למה לא קמתם לצעוק "זמן, זמן"?

קריאות: – – –

חמד עמאר: למה לא קמתם לצעוק "זמן, זמן"?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, תמשיכי.

יואל חסון: – – – שתדבר כמה שהיא רוצה.

חמד עמאר: תודה.

יואל חסון: כי אתה הפרת את התקנון.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תשב.

חמד עמאר: שב.

איילת נחמיאס ורבין: איך אתה לא מתבייש – – –

חמד עמאר: תודה.

יואל חסון: אתה הפרת.

ציפי לבני: אבל איך אני יודעת שזה לא ימומש?

ציפי לבני: כי בהסכם הקואליציוני הקודם דרש שר הביטחון למוטט את החמאס בעזה, אבל כשהוא קיבל את ההדק, הוא לא לוחץ, ובצדק.

ציפי לבני: בהסכם הקואליציוני הזה הוא דורש עונש מוות, אז בוא נראה מה יקרה כשהוא יקבל את החבל – בלי תירוצים, בלי סיפורים; ככה, לתלות, מחר, כבר עכשיו, כשהכול נפיץ.

חמד עמאר: נא לסכם.

ציפי לבני: אבל בממשלה שהכול בה פוליטיקה והישרדות, זה מסוכן מדי.

חמד עמאר: תודה רבה.

ציפי לבני: הם באמת יכולים להמליץ לעשות את זה, העיקר שיוכלו גם לתקוף את השופטים שלא עושים את זה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אחרי שהיא התנגדה, יש זכות לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: מה פתאום אילטוב?

יואל חסון: סליחה, השר בעד.

יואל חסון: הוא לא יכול לעלות, השר בעד.

חמד עמאר: ברגע שיש מתנגדת, הוא יכול לעלות.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רוברט אילטוב: חברת הכנסת ציפי לבני, הצעת החוק קיימת.

רוברט אילטוב: את היית שרת המשפטים.

רוברט אילטוב: אם את כל כך חושבת שזה נאור ומוסרי להוריד את הצעת החוק הזאת – – –

ציפי לבני: דיברתי על ביטחון, לא על נאורות ולא על מוסריות – – –

רוברט אילטוב: אני עכשיו מדבר, גברתי.

רוברט אילטוב: אני לא הפרעתי לך.

רוברט אילטוב: לא הסכמתי לשום מילה שלך, אבל לא הפרעתי אפילו פעם אחת.

יואל חסון: כנראה לא הקשבת.

ציפי לבני: אל תגיד שאני אומרת דעות שלא אמרתי.

רוברט אילטוב: הקשבתי טוב מאוד.

רוברט אילטוב: ואני חושב שאם את חושבת שאת נאורה, ואת חיה בעולם נאור ואת חיה בבועה תל אביבית, זה בסדר גמור.

רוברט אילטוב: זה בסדר גמור.

רוברט אילטוב: אבל את היית שרת המשפטים, והייתה לך היכולת להסיר את כל החקיקה של ענישת מוות מסדר-היום של הכנסת ומסדר-היום של המדינה.

רוברט אילטוב: לא עשית זאת.

רוברט אילטוב: הצעות החוק האלה קיימות.

רוברט אילטוב: במדינת ישראל יש עונש מוות למחבלים, ולא רק למחבלים – גם לבוגדים ועוד, ואת לא עשית שום דבר, ועכשיו את מטיפה לנו מוסר.

רוברט אילטוב: איפה היית כשהיית שרת המשפטים?

ציפי לבני: – – –

רוברט אילטוב: את, כשרת המשפטים, כאישה נאורה, יכולת להוריד את זה, אבל לא עשית בזה שום דבר.

רוברט אילטוב: את רוצה את המצב הזה כשזה נוח לך.

ציפי לבני: אין לי בעיה אם החוק הוא על כולם – – –

רוברט אילטוב: את צריכה לפעול.

רוברט אילטוב: את לא עושה כלום כשאת מגיעה למשרד כזה או אחר.

רוברט אילטוב: את מתעסקת רק בסוגיה הפלסטינית.

רוברט אילטוב: אז תתעסקי בסוגיה הפלסטינית.

רוברט אילטוב: זה מה שאנחנו רוצים – אנחנו רוצים עונש מוות לאלה שרוצים לרצוח אותנו.

רוברט אילטוב: זה מוסרי במאה אחוז.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

יצחק הרצוג: כמה ישלמו על זה אזרחי המדינה?

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: – – –

יואל חסון: היה שר.

יואל חסון: מה זה?

קריאות: שמית.

יואל חסון: מה זה?

חמד עמאר: שר יכול לעלות עד חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יואל חסון: עד חמש דקות בול.

יואל חסון: עד חמש דקות בול.

יואב קיש: יש לו סמכות.

חמד עמאר: בשם הממשלה הוא עולה חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יואב קיש: יואל, יש לו סמכות, אז אל תתחיל לשחק משחקים.

יואל חסון: עד חמש דקות בול.

יואב קיש: אבל אם עוד דקה, זה קורה – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: זה לא קורה.

יואל חסון: רק אצלכם זה קורה.

יואב קיש: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: תודה.

יואל חסון: זה לא קורה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: שב.

יואל חסון: זה לא קורה.

יואב קיש: תתנהגו בנימוס.

יואל חסון: בנימוס?

יואל חסון: אתה מדבר איתי על נימוס?

חמד עמאר: אני אוסיף לך דקה.

חמד עמאר: אם ימשיכו להפריע, אני אוסיף לך דקה.

חמד עמאר: אני מאפס את השעון.

יואל חסון: זה יגיע לוועדת האתיקה, אל תדאג.

חמד עמאר: עכשיו אתה יכול להתחיל.

חמד עמאר: בבקשה.

זאב אלקין: חבר הכנסת חסון, אני חושב שאחרי מה שעשיתם השבוע, אין לכם יכולת להגיד מילה על ועדת האתיקה.

קריאות: – – –

יואל חסון: אתה תלמד אותנו.

עמר בר-לב: יכולת לדחות בשבוע את ההצבעה.

זאב אלקין: לכן, נדמה לי, אתה האחרון.

זאב אלקין: אני יכול להתחיל?

יואל חסון: אתה יכול להתחיל.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להגן על זכותי לדבר?

זאב אלקין: כי אני לא מצליח לשמוע את עצמי.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: נא לאפשר לשר לדבר.

אחמד טיבי: בבקשה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: יש בקשה להצבעה שמית, רבותיי, רק שתדעו.

איילת נחמיאס ורבין: איזו הפתעה.

זאב אלקין: אני חושב שקודם כול הטענות כאן והאיומים בוועדת האתיקה – אני כבר אמרתי מה עמדתי על מה שעשיתם השבוע.

זאב אלקין: אני לא אמשיך, אבל אני חושב – – –

איילת נחמיאס ורבין: תפנה לוועדת האתיקה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: זה לא ועדת האתיקה, זה המוסר האנושי הבסיסי.

זאב אלקין: זה לא ועדת האתיקה.

זאב אלקין: אבל אני שומע פה – – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: אני לא מצליח לשמוע את עצמי, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: רבותיי, ביקשתם שמית או לא ביקשתם שמית?

אחמד טיבי: שחבר הכנסת אמסלם יודיע לי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמסלם, האם זו הצבעה שמית או הצבעה אלקטרונית?

דוד אמסלם: כן, שמית.

זאב אלקין: רק שזה על חשבון הזמן שלי.

אחמד טיבי: בהחלט.

זאב אלקין: חבר הכנסת טיבי, אני מבקש להוסיף לי את הזמן שלקחת ממני.

אחמד טיבי: אני אתן לך דקה יותר.

זאב אלקין: תודה.

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיך.

זאב אלקין: שוב.

זאב אלקין: ראיתי פה את גלגולי העיניים שהיו לגבי הצעת החוק הזאת, ושמעתי את האמירות וההסברים כמה זה יזיק לנו וכמה אין בזה שום משמעות.

זאב אלקין: חלק מאותם אנשים שישבו כאן עכשיו וילחצו על הכפתור נגד – מי שיעשה גוגל טוב על פיגועים קשים שהיו כאן במדינת ישראל ישמע אותם אומרים, כולל גם מול המצלמה, שאין ברירה וזה מה שצריך לעשות, ולכן, יש כאן הרבה מן הצביעות בהתנגדות להצעת החוק הזאת.

זאב אלקין: אם היא הייתה מובאת, חס וחלילה, לא ביום רגיל, כשברוך השם מצבנו הביטחוני היום הוא טוב, אלא אם היא הייתה מובאת ביום אחר – ואף אחד לא יכול לתקוע לנו כף שלא נגיע מהר מאוד לימים האלה; זה קורה בחלקת הארץ הקטנה הזאת, כמו שאתם יודעים; היינו שם לא פעם ולא פעמיים, ואנחנו יכולים להגיע לשם בכל יום – חלק מהיושבים בחלק הזה של האולם, שעכשיו ילחצו נגד ודיברו פה בלהט למה זאת הצעת חוק גרועה, הם שיתייצבו מול המצלמות ויגידו: יש מולנו חיות אדם ואין ברירה, ובמקרים קשים כאלה אין ברירה אלא ללכת לגזר דין של עונש מוות.

זאב אלקין: לכן, אני מציע לכולם, לפני שמגלגלים עיניים ואומרים שזאת הצעת חוק פוליטית והיא נועדה לשרת צרכים פוליטיים, אני מציע שתתבוננו טוב בראי ותשאלו את עצמכם אם הייתם מעיזים להגיד את זה אם חס וחלילה היינו היום אחרי פיגוע, למשל הפיגוע הקשה באיתמר.

זאב אלקין: יושבים כאן חברים שיחד איתי – אז הייתי חבר ועדת החוץ והביטחון – נסעו וראו בית שחיות אדם – אין לי ביטוי אחר – נכנסו לתוך הבית הזה – –

אורן אסף חזן: אתה עושה עוול לחיות.

זאב אלקין: יכול להיות.

זאב אלקין: אני מסכים איתך, חבר הכנסת חזן.

חיים ילין: חיות הורגות בשביל להתקיים.

זאב אלקין: – – נכנסו לשם והרגו בדם קר ילדים קטנים ותינוק קטן, ואף אחד מהם לא חשב אפילו לרגע על חמלה ועל זה שהוא לוקח חיים.

זאב אלקין: ואני זוכר את המראות שראינו – אותם חברים שיחד איתי, כחלק מוועדת החוץ והביטחון, נסענו לשם – כי עוד ראו טיפות דם בחדר הילדים שם, באותו חדר, באותו בית.

זאב אלקין: אני זוכר מה אמרתם אז, גם מול מצלמות וגם לא מול מצלמות, כשדיברנו בינינו.

זאב אלקין: תגידו לי, גם במקרים האלה אתם יכולים להגיד בלב שלם שלא צריך גזר דין עונש מוות?

זאב אלקין: באמת.

זאב אלקין: עזבו כרגע קואליציה–אופוזיציה, עזבו ימין ושמאל, עזבו מה ייכתב למוחרת בעיתון הארץ, אלא תסתכלו בראי, תיזכרו בתמונות מאותו בית עם תמונות הדם ליד מיטת תינוק ותגידו לי: האם גם במקרים האלה אתם לא סבורים שמגיע לרוצחים השפלים האלה עונש מוות?

אחמד טיבי: עוד חצי דקה.

זאב אלקין: מעבר לכך, דובר כאן שזו חציה של קו אדום.

זאב אלקין: הרי יש את זה במדינת ישראל, זה נכון.

זאב אלקין: זה הופעל במקרה מאוד מאוד מאוד חריג.

זאב אלקין: אבל לצערי, בהגנה על ביטחוננו וביטחון אזרחינו ברמה היומיומית, אנחנו נתקלים בכל פעם במקרים מאוד מאוד חריגים, וכשאתה מסתכל על אותם רוצחים שפלים, אתה לא מבין איך למעשה הורמה יד אדם.

זאב אלקין: וכשאתם מסתכלים מה קורה סביבנו, ואיך אנשים מסוגלים בדם קר לבצע לפעמים לא רק רצח של ילדים עם סכין, אלא ללכת ולבצע פיגוע שיכולים חס וחלילה להירצח שם מאות אנשים – –

מיקי לוי: – – –

זאב אלקין: – – גם במקרים האלה לא מגיע להם עונש מוות?

זאב אלקין: זו לא כל התשובה, אבל זה חלק מהתשובה, חבר הכנסת לוי.

אחמד טיבי: תודה רבה, השר אלקין.

זאב אלקין: זה חלק מהתשובה.

זאב אלקין: ואני חושב שאם תצאו היום לרחוב – –

אחמד טיבי: משפט אחרון.

אחמד טיבי: השר להגנת הסביבה זאב אלקין: – – ותשאלו את הישראלי הרגיל – לא ימין ולא שמאל, בן אדם מן היישוב – מה הוא חושב שצריך לעשות במקרים האלה, התשובה שלו תהיה מאוד מאוד ברורה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

זאב אלקין: ולכן אני מציע לכם לחשוב עוד רגע אחד לפני שאתם לוחצים על הכפתור נגד.

אחמד טיבי: תודה רבה, השר אלקין.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

יואב קיש: רגע, ראש הממשלה רצה – – –

אחמד טיבי: בבקשה, ראש הממשלה.

יואל חסון: ממש פסטיבל.

יואל חסון: ממש.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: נא לשמור על השקט.

אחמד טיבי: בבקשה, ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, לפני שבועות אחדים הלכתי לנחם את משפחת סלומון, ובני משפחה ששרדו בהתקפה הנוראה סיפרו לי כיצד המחבל אחז בסכין ושחט וצחק.

בנימין נתניהו: ואני שמעתי את הדברים – אני כבר ראיתי כמובן דברים מזעזעים בחיים שלי, אבל הזדעזעתי ואמרתי שיש מצבים, מצבי קיצון, שאנשים מבצעים פשעים איומים, ולא מגיע להם – –

איימן עודה: כמו רצח ראש ממשלה.

בנימין נתניהו: – – לא מגיע להם לחיות.

בנימין נתניהו: מגיע להם – – –

איימן עודה: כמו רצח ראש ממשלה – – –

בנימין נתניהו: – – מגיע להם מלוא כובד העונש.

בנימין נתניהו: ואמרתי שאנחנו נשנה את החוק.

בנימין נתניהו: אנחנו תומכים בשינוי החוק למצבים הללו.

איימן עודה: – – – או שרק ערבים?

בנימין נתניהו: השינוי המרכזי שאנחנו מדברים עליו הוא היכולת לקבל החלטה כזאת לא בהנחיית הממשלה או שר הביטחון, אלא לקבל את ההנחיה הזאת על סמך שניים מתוך שלושה שופטים.

בנימין נתניהו: זה בעצם השינוי המרכזי שאנחנו מעוניינים בו.

בנימין נתניהו: וקבענו לקיים את ההצבעה הזאת – זו הייתה מחשבה.

בנימין נתניהו: בינתיים נאמר לנו שיש צורך בהחלטת קבינט לפני שהממשלה או הקואליציה מקבלת את ההחלטה הזאת, או לפחות זה הרושם שנוצר אצלנו.

בנימין נתניהו: אמרתי: בבקשה, אנחנו נקיים החלטת קבינט – נקיים פגישה של הקבינט, ישיבה, ושם נקבל את ההחלטה הזאת, ואולי לשרים יהיו הערות נוספות משלהם.

בנימין נתניהו: בינתיים מתברר לי, היום, שאין צורך משפטי בהחלטת קבינט, אבל ראוי שהממשלה תקיים, כמובן, החלטה כזאת באמצעות ישיבת הקבינט, ואמרתי שאנחנו נעשה זאת בין ההצבעה הטרומית לקריאה הראשונה.

בנימין נתניהו: אנחנו לא עושים את זה בהיסח הדעת.

בנימין נתניהו: כולנו מבינים שיש כאן שיקולים מורכבים, אבל יש גם שיקול בסיסי של צדק במצבי קיצון.

בנימין נתניהו: הרעיון של צדק במצבי קיצון – עונש מוות כצדק במצב קיצון – כבר נבחן במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: זה שייך לפשעי מלחמה – –

מיכל רוזין: – – –

בנימין נתניהו: – – זה שייך כמובן למקרה אחד ידוע לכולנו, אבל העיקרון של מצב קיצון ועונש מיוחד – העיקרון הזה מוטבע כבר בתוך ההוויה המשפטית ובהנחת הצדק של כולנו.

בנימין נתניהו: השיקול הנוגד, השיקול של תועלתניות – האם אנחנו נרוויח מזה, האם נפסיד מזה – זה דיון רציני, אבל אני חושב שבמצבי קיצון יש גם היגיון פשוט, וההיגיון הפשוט הוא שמי ששוחט וצוחק לא יבלה את יתרת חייו בין כותלי הכלא אלא יוצא להורג.

טלב אבו עראר: אבל יש גם יהודים שעשו את זה.

טלב אבו עראר: גם יהודים עשו את זה.

בנימין נתניהו: ולכן, הדבר הזה – –

טלב אבו עראר: גם יהודים עשו את זה.

בנימין נתניהו: – – הדבר הזה בעיניי מחייב את התוצאה הזאת.

בנימין נתניהו: אני גם העברתי לחברים שמהססים – אני יודע שיש כאלה – שהדיון על מלוא מרכיביו – אני אומר את זה לכמה מחבריי חברי הכנסת – הדיון הזה אכן יתבצע.

בנימין נתניהו: אף אחד כאן לא פזיז.

בנימין נתניהו: אבל אני חושב שכשחושבים על זה וחושבים על הדברים הקשים שחווינו, הקשים מאוד שחווינו, הקיצוניים מאוד שחווינו – –

קארין אלהרר: איפה הערכים – – –

בנימין נתניהו: – – הדבר הזה מתבקש לפחות בקריאה טרומית, ואחר כך נוכל לשקול ולחשוב, כמובן, בהמשך.

בנימין נתניהו: אני חושב שהמצבים האלה – –

יחיאל חיליק בר: למה לא השתמשנו בזה עד היום אם זה היה מותר?

בנימין נתניהו: – – שהמצבים האלה – – –

יחיאל חיליק בר: זו באמת שאלה, למה לא השתמשנו בזה עד היום – – –

בנימין נתניהו: אדוני.

אחמד טיבי: נא לאפשר לראש הממשלה להשלים את הדברים.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לשאול אותו שאלה, כדי להבין.

אחמד טיבי: הוא שמע אותך.

אחמד טיבי: הוא שמע אותך.

יחיאל חיליק בר: אני שוקל לתמוך בחוק – – –

אחמד טיבי: הוא שמע אותך.

טלב אבו עראר: השב"כ מתנגד.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: תגיד לי למה.

טלב אבו עראר: השב"כ מתנגד.

טלב אבו עראר: למה?

אחמד טיבי: אני מבקש, חבר הכנסת טלב אבו עראר, נא לאפשר לראש הממשלה.

בנימין נתניהו: טלב, אני רוצה להתחשב בשאלתך ולומר לך כמה דברים.

אחמד טיבי: אדוני ראש הממשלה, הם שואלים אם זה יחול גם על רוצחים יהודים ששורפים ילדים.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: זהו.

יחיאל חיליק בר: לא, זו לא הייתה שאלתי.

אחמד טיבי: זה מה ששאלתם.

בנימין נתניהו: אנחנו נדון בכל ההיבטים של החוק, אבל חבר הכנסת העלה שאלה שאני רוצה להתייחס אליה.

בנימין נתניהו: אני לא רוצה להתייחס בהכרח להמלצה הספציפית של אחד מגורמי הביטחון שאמרת, אלא לשאלה עקרונית יותר: מה קורה כשגורמי הביטחון חולקים על דעת הממשלה?

בנימין נתניהו: והדבר הזה, הרי, הדבר הזה קורה מעת לעת – – –

תמר זנדברג: קוראים להם שמאלנים.

בנימין נתניהו: לא, דווקא לא.

בנימין נתניהו: אני אתן לכם דוגמה אחת – – –

מיכל רוזין: להבדיל ממה שעשו חברי – – –

בנימין נתניהו: אני רוצה לתת לכם דוגמה אחת שהיא חשובה.

בנימין נתניהו: אינני אומר שכל פעם שיש חילוקי דעות בין הדרג המדיני לדרג ביטחוני צד זה או צד אחר צודק; אני לא רוצה להגיד את זה.

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה להגיד דבר אחד: שהאחריות לביטחון – וחשוב להבהיר את זה – במשטר הדמוקרטי שנקרא מדינת ישראל, האחריות לביטחון רובצת על הכתפיים של הממשלה, של הדרג המדיני, של ראש הממשלה, של שר הביטחון והשרים.

בנימין נתניהו: דוגמה: היה ויכוח בממשלה לפני כמה שנים.

בנימין נתניהו: הוויכוח היה אם להקים את הגדר בגבול מצרים וגבול סיני.

בנימין נתניהו: הצבא התנגד.

בנימין נתניהו: בוודאי שהוא התנגד להקצאה הכספית שנדרשה, שהייתה בהיקף של כמה מיליארדי שקלים, והוא התנגד משום שכל אחד יודע שהחלטה כזאת איננה אומרת: טוב, נוסיף 2 מיליארד שקלים, אלא נגרע 2 מיליארד שקלים ממקומות אחרים, כולל ממערכת הביטחון.

בנימין נתניהו: ובאופן טבעי, הצבא יכול היה לומר – ואמר – שהוא מתנגד למתכונת הזאת.

בנימין נתניהו: הוא רצה להשאיר קטעים פתוחים, גדר וירטואלית, והיו חילוקי דעות טבעיים.

בנימין נתניהו: יש מציאות.

בנימין נתניהו: אין פה שום זדוניות ואין פה שום אווילות, אבל יכולים וקיימים הרבה פעמים חילוקי דעות בין הדרג המדיני לדרג המקצועי.

בנימין נתניהו: במקרה הזה אני הצלחתי להעביר בממשלה החלטה לפי תפיסתי, שעלינו אכן להקים את הגדר הזאת, והתוצאות ידועות לכם.

בנימין נתניהו: אנחנו נמצאים היום במקרה – אני מוסיף לך בסוגריים שאנחנו קיבלנו החלטה היום להרחיק מסתננים בלתי חוקיים לארץ שלישית, ומשם יוכלו, אם ירצו, לחזור לארצותיהם, וגם את זה – קיבלנו החלטה – –

מיכל רוזין: זה גם מוסר יהודי.

מיכל רוזין: זה גם מוסר יהודי.

בנימין נתניהו: – – לא תמיד בהסכמה של כל הדרגים המקצועיים, כי יש גם עוד דרגים – –

מיכל רוזין: אנשים שברחו – מחזירים אותם בכוח.

בנימין נתניהו: – – יש עוד דרגים שמעורבים בהחלטה כזאת, ולאו דווקא רק בדרג הביטחוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני, על שאלתי לא ענית.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: הוא שמע את השאלה.

אחמד טיבי: הוא שמע את השאלה.

יחיאל חיליק בר: הוא לא שמע.

בנימין נתניהו: ועכשיו אני מביא את הדבר בסוף – – –

אחמד טיבי: הוא שמע את השאלה.

בנימין נתניהו: אני מביא את הדבר לסוף, לנקודה הזאת – שנקבע שני עקרונות חשובים בעיניי: אחד – שבמצבי קיצון יש גם עונש מוות – אחד – ואני חושב שאנחנו עומדים מעת לעת בפני מצבי קיצון, ואני חושב שראוי לדון בשאלה הזאת בקבינט על כל היבטיה, וכל עשינו, כך קבענו.

בנימין נתניהו: הסברתי את זה לשר הביטחון, ואני מסביר את זה גם לחבריי חברי הכנסת, ואני מסביר את זה גם לאופוזיציה.

בנימין נתניהו: והעיקרון השני – שבסוף, מי שמחליט את ההחלטות בעניין ביטחוני – בעניינים בכלל, אבל בעניין ביטחון – זה הדרג המדיני.

בנימין נתניהו: הדרגים המקצועיים נשמעים.

בנימין נתניהו: ודבר אחד אני יכול להגיד לך, חבר הכנסת:

בנימין נתניהו: בממשלות בראשותי הדרגים הביטחוניים נשמעים היטב, אבל בסוף ההחלטה היא שלנו, וברגע זה ההחלטה היא שלכם.

אחמד טיבי: אדוני ראש הממשלה, הרצח בדומא הוא מצב קיצון שאתה תומך בעונש מוות למי שביצע אותו, או הטבח – – –

בנימין נתניהו: באופן עקרוני, כן.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ראש הממשלה העדיף שלא לענות על השאלה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אורן אסף חזן: הוא ענה לך.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: יושב-ראש האופוזיציה – יש לו זכות אחרי ראש ממשלה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת.

אורן אסף חזן: טיבי, היושב-ראש, הוא ענה לך תשובה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, הוציאו אותו פעמיים, ואין עדיין תהליך הצבעה.

נאוה בוקר: הוא ענה לך על השאלה, אבל.

נאוה בוקר: ראש הממשלה ענה לך: באופן עקרוני, כן.

אחמד טיבי: לא ענה.

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה, יש רק מצב קיצון אחד, והוא הלחץ של אביגדור ליברמן לפרק את ממשלתך.

יצחק הרצוג: כל השיקול שלך כאן הוא שיקול פוליטי ציני.

יצחק הרצוג: לא קיימת דיון בקבינט על החוק הזה, לא שמעת את עמדות כל הגורמים ואז הבאת את זה להכרעת הדרג המדיני.

יצחק הרצוג: ובוא נזכיר מה צריך הדרג המדיני לשקול: 1.

יצחק הרצוג: במה ובאיזו צורה זה יתרום לביטחון ישראל; 2.

יצחק הרצוג: באיזו צורה זה ירתיע את אותם אלה שבאים לפגע; 3.

יצחק הרצוג: מה זה יעשה לאחינו ואחיותינו במדינות ערב והמדינות המוסלמיות; 4.

יצחק הרצוג: באיזו צורה ובאיזה אופן תתנהל מול מדינות שבהן עונש המוות פסול מכול וכול – שאלות מאוד משמעותיות, כולל ללמוד לעומק את הפסיכולוגיה של מי שבא לבצע את הפיגועים האיומים והנוראיים.

יצחק הרצוג: אתה רוצה לחסל מחבלים?

יצחק הרצוג: תחסל.

יצחק הרצוג: מישהו מונע ממך לחסל מחבלים?

יצחק הרצוג: אבל מה, אתה מדבר גבוהה-גבוהה ובסוף המעשים שלך דלים.

יצחק הרצוג: והכי גרוע – אתה נכנע פה.

יצחק הרצוג: במקום עמדה ברורה של כל מנהיגי ישראל, וגם שלך במשך עשר שנים כראש ממשלה, אתה מתקפל מול אביגדור ליברמן, כי אתה יודע שהוא מאיים עליך לפרק את הממשלה.

יצחק הרצוג: בדיוק אותו סדק שהיה לכם עם חוק המרכולים, הופך להיות בולען ענק שמפרק את הקואליציה שלכם.

יצחק הרצוג: ולכן, העמדה המוסרית והעניינית שהייתה צריכה להיות שלך ושל כל עמיתיך – להתנגד לחוק הזה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, וההצבעה תהיה שמית.

אחמד טיבי: לא אנטישמית אלא שמית.

אחמד טיבי: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – נגד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – בעד דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד איתן כבל – נגד אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד יעל כהן-פארן – נגד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – בעד אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד סאלח סעד – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד יוסף עטאונה – נגד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – נגד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עמיר פרץ – נגד נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לעבור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם נמצאים באולם חברי כנסת שרוצים להצביע ולא הצביעו עד כה?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: תמה ההצבעה, נא לסכם את התוצאות ולהציג לנו אותן.

טלי פלוסקוב: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 52 חברי כנסת, מתנגדים – 49, אין אחרים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק העונשין (תיקון – גזר דין עונש מוות למורשע ברצח בנסיבות טרור), התשע"ח–2017, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1061/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקדמת מועד תשלום גמלה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת אחמד טיבי להציג את הצעת החוק שלו.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, בדרך כלל, לפני כל חג, חברי הכנסת, אנחנו מקבלים המון פניות מאנשים, בדרך כלל אנשים הסמוכים על קצבאות הביטוח הלאומי, שמבקשים שחברי הכנסת יפנו למוסד לביטוח הלאומי כדי להגדיל את התשלומים.

אחמד טיבי: זו הצעת חוק שלי ושל עמיתי אוסאמה סעדי, בזמנו, שבאה למסד את מה שבדרך כלל – בביטוח הלאומי בדרך כלל נענים, לרוב; הם נענים.

אחמד טיבי: אבל כדי להפסיק את המנהג הזה, שכולנו מתקשרים על דבר שהוא דבר טריוויאלי, אנושי, מובהק, מובן – לגבי כל הקצבאות, ואני מתכוון לגמלת ילדים, אימהות, נפגעי עבודה, נפגעי תאונות, אבטלה, סיעוד, זקנה ושאירים, וזה יחול מבחינתנו, מבחינת הצעת החוק, על חגים של מוסלמים, נוצרים, דרוזים ויהודים, כל החגים של כל הדתות – כאשר החגים האלה באים לפני התשלום, המוסד לביטוח הלאומי יקדים את תשלום הקצבאות.

אחמד טיבי: במקרים אלה, אם לא מקדימים, הדבר יכול להביא לפגיעה, גם בדימוי האישי והחברתי של הזכאים, בעיקר בקטינים, ואנשים לעיתים יימצאו בקושי בחג – איך יעבירו את החג, יחגגו, ובעיקר ילדים ומשפחות, ואנחנו יודעים מי נזקק לקצבאות האלה.

אחמד טיבי: אני מודה לשר חיים כץ, שתמך באופן מיידי בהצעה הזאת.

אחמד טיבי: אני מתחייב לתאם בהמשך, בוועדות, עם משרד העבודה והרווחה ועם הביטוח הלאומי, את המשך קידום החקיקה.

אחמד טיבי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: ישיב, אני מבינה, בשם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, השר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, בבקשה.

צחי הנגבי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

צחי הנגבי: כנסת נכבדה, ההצעה שלפניכם מבקשת לתקן את חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, כך שייקבע כי יוקדם מועד תשלום גמלה אם חל בחודש פלוני מועד ממועדי ישראל או חג של בני העדה המוסלמית, בני העדה הנוצרית או בני העדה הדרוזית.

צחי הנגבי: סעיף 302 לחוק מסמיך את שר הרווחה והשירותים החברתיים, באישורה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לקבוע הוראות בדבר תשלום מקדמות.

צחי הנגבי: מכוח סעיף זה הותקנה תקנה 18(ב) לתקנות הביטוח הלאומי, הקובעת כי "קצבאות ישולמו אחת לחודש בעד החודש השוטף במועדים שיקבע המוסד".

צחי הנגבי: בהתאם לתקנה זו מקדים המוסד לביטוח לאומי את מועד תשלום הגמלה בהתאם למועד שבו חל מועד ממועדי ישראל או חג של מוסלמים, בני עדה נוצרית או בני העדה הדרוזית לזכאים, אם החג חל לגביהם.

צחי הנגבי: הודעה על הקדמת מועד תשלום הגמלה מפורסמת בעיתונות, וכן באתר האינטרנט של המוסד לביטוח לאומי.

צחי הנגבי: ההצעה של חבר הכנסת טיבי מציעה לעגן את הנוהג הזה בחקיקה.

צחי הנגבי: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, בתנאי שהמשך קידומה יעשה בהסכמה עם משרד האוצר ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

צחי הנגבי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקדמת מועד תשלום גמלה), התשע"ה–2015, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקדמת מועד תשלום גמלה), התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 36 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקדמת מועד תשלום גמלה), התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: סליחה, חברת הכנסת שולי מועלם מבקשת להצטרף כתומכת.

טלי פלוסקוב: גם חבר הכנסת חיים ילין, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, חבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: סיימנו, רבותיי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4266/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – קבורה שלא במקום מגורי הנפגע), התשע"ז–2017, של חברת הכנסת רויטל סויד וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חברת הכנסת רויטל סויד להציג את הצעת החוק שלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, לפני כשנה וחצי, בחודש יוני 2016, התרחש במתחם שרונה פיגוע ירי שבו שני מחבלים הגיעו ונכנסו למסעדת מקס ברנר, ושם נרצחו עידו בן ארי, זיכרונו לברכה, מיכאל פייגה, זיכרונו לברכה, מילה מישייב, זיכרונה לברכה, ואילנה נווה, זיכרונה לברכה.

רויטל סויד: לאחר הפיגוע פנה אליי חבר מועצת העיר יבנה מאיר בן הרוש וסיפר לי על משפחתו של עידו.

רויטל סויד: עידו גדל ביבנה, התגורר בה, ולאחר שנישא עבר להתגורר ברמת גן.

רויטל סויד: כל משפחתו מתגוררת ביבנה, הוריו מתגוררים באזור, ובפועל, כאשר הגיע הרגע הנורא שבו הם התבשרו שעידו נרצח בפיגוע, הם רצו לטמון אותו קרוב אליהם, ביבנה.

רויטל סויד: אז התברר להם שהמצב שחל על חיילי צה"ל, שהמשפחה יכולה להחליט מה יהיה מקום הקבורה, לא חל על נפגעי פעולות איבה וטרור.

רויטל סויד: זאת אומרת, משפחתו של עידו, שהתמודדה באותם הרגעים עם הבשורה הקשה מכול, הייתה צריכה לצאת למאבק כדי שהוא לא ייטמן ברמת גן אלא קרוב אליהם, בעיר הולדתו ומגוריו, ביבנה.

רויטל סויד: הם התחילו לעבור מסכת של הליכי שכנוע – ורק תדמיינו את הרגעים האלה שבהם הם צריכים להתמודד עם הבשורה הזאת וגם לבוא ולנסות לשכנע – לטמון אותו ביבנה, ולאחר מכן את ההליך הביורוקרטי, ולאחר מכן את הדרישה הכספית לשלם עשרות אלפי שקלים בשביל הזכות הזאת להיטמן בעיר אחרת – מה שאצל חיילים לא קורה.

רויטל סויד: רק לאחר התערבות של ראש העיר יבנה הם הצליחו לעבור את המשוכה הזאת – גם כאן כאשר נאלצו לשלם כסף רב.

רויטל סויד: הפנייה הזאת אליי כמובן הייתה כבר אחרי – הייתה לאחר שאברהם וציונה, הוריו של עידו, אחיו ואחיותיו רעות, עינב ואסף, רעייתו טלי ושני ילדיו, כבר נאלצו להתמודד עם כל הקושי.

רויטל סויד: היום ההסכמים עם חברה קדישא הם כאלה שבהם כל אדם זכאי – על פי החוק הקיים, המוסד לביטוח לאומי משלם את דמי הקבורה לחברה קדישא.

רויטל סויד: אלה אותם הסכמים שקיימים עם המוסד, אבל בפועל, כאשר מבקשים לטמון אדם שלא בסביבת שטח השיפוט שלו, לא ביישוב שלו, אז מתחילה סאגה איומה שבסופה יש דרישה לתשלום כספי שיכול להגיע עד 120% יותר מהעלות של קבורה.

רויטל סויד: את הדבר הזה אני רציתי למנוע עם הצעת החוק הזאת, שבאה באמת להתמודד עם הנושא של חללי פעולת איבה וטרור, ולהקל ולו במעט על המשפחות שנמצאות היום באמת בקושי הכל-כך גדול ברגעים האלה.

רויטל סויד: הסיפור של משפחת בן-ארי הסתיים כשנמצא פתרון.

רויטל סויד: משפחות רבות לא יכלו להתמודד עם הרגע הזה, לא יכלו להתמודד עם הביורוקרטיה, לא היה להם ראש עיר שעמד שם לרשותם ואפשר להם את זה, וגם לא היה להם הסכום הכספי הזה או כוחות הנפש כדי לבוא ובאמת להעביר את הקבורה למקום שדרשו.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים היום, כאשר משנת 1860 נפלו במערכות להגנה על מדינת ישראל – לפני קום המדינה ולאחר מכן – למעלה מ-27,000 בני אדם.

רויטל סויד: מתוכם נפלו בפעולות האיבה – 4,128, חללי צה"ל – 23,544.

רויטל סויד: אנחנו חייבים למשפחות, לכל משפחת השכול וגם לחללי פעולות האיבה והטרור, את ההכרה הזאת ואת הזכות הזאת להיטמן בכל מקום.

רויטל סויד: מכאן הגיעה הצעת החוק הזאת, ואני מאוד מברכת את משרד הדתות, את משרד הרווחה – השר חיים כץ, שירותי הדת – השר דוד אזולאי, הבריאות – סגן השר יעקב ליצמן, והביטחון – השר אביגדור ליברמן, על התמיכה בהצעה זאת, וגם תודה מיוחדת לחבר המועצה מאיר בן הרוש מיבנה, שבכלל חשף את הסיפור ואת התופעה.

רויטל סויד: לאחר מכן שוחחתי עם כמה עמותות שמטפלות בנפגעי איבה וטרור ושמעתי על משפחות רבות שבאו ובירכו לאחר מעשה.

רויטל סויד: הן עצמן לא יכלו להתמודד עם זה.

רויטל סויד: וגם לציונה, אימו של עידו, זיכרונו לברכה, ששוחחה עימי בשבועות האחרונים, שיתפה אותי במה שהם עברו ומוקירה, היא ובני משפחתה, את הצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: אבל לפני – אני רוצה רק לומר בזמן שנותר לי – – –

אורן אסף חזן: רויטל, הקואליציה בעד?

רויטל סויד: כן, הקואליציה בעד.

רויטל סויד: אני רוצה רק, בזמן הזה שנותר לי, לשתף אתכם בפניות רבות שאני מקבלת מפנסיונרים של משרד החינוך, של ועדים נוספים, הסתדרות המורים וכיוצא בזה.

רויטל סויד: לפני שלושה ימים הביטוח הקולקטיבי שלהם פג.

רויטל סויד: אנשים שילמו כל החיים שלהם על ביטוח סיעודי קולקטיבי.

רויטל סויד: אנשים יכלו לרכוש בסכומים שהם הפרישו לאותו ביטוח סיעודי – יכלו לרכוש דירה.

רויטל סויד: דירה נוספת שהיום הייתה יכולה לשמש להם בדיוק – לסעוד אותם ולאפשר להם, כשהם נמצאים במצב סיעודי, במקום להזדקק לביטוח, ללכת ולהיתמך על ידי הכספים האלה.

רויטל סויד: איך יכול להיות שאנשים שילמו כל חייהם ביטוח סיעודי קולקטיבי והיום הם עומדים לפני שוקת שבורה?

רויטל סויד: איך יכול להיות שאנחנו פה, בכנסת ישראל, שותקים מול עוול כזה?

רויטל סויד: זו עוולה, זה מעשה שלא ייעשה.

רויטל סויד: לא יכול להיות שאנחנו לא ניתן יד היום לעשרות אלפי אנשים שיכולים מחר, מוחרתיים, בעוד שבוע ובעוד שבועיים להידרש לביטוח סיעודי ולא יהיה מי שיבוא וייתן להם מזור.

רויטל סויד: אומרים להם בחברות הביטוח: עוד מעט אנחנו נראה מה תהיינה החלופות שנאפשר לכם.

רויטל סויד: כמה כסף זה יעלה?

רויטל סויד: האם הם יוכלו להרשות לעצמם, מסכומי הפנסיה שהם מקבלים, להפריש את אותם סכומים?

רויטל סויד: מי יודע מה קופת החולים תאפשר להם?

רויטל סויד: אנחנו לא יכולים לשתוק על הדבר הזה.

רויטל סויד: אנחנו יושבים פה, מעבירים חקיקה – החוק הצרפתי, מדברים עליו, חוק ההמלצות, חוק עונש מוות למחבלים – כל מיני חקיקות שבאות והן כולן אך ורק פוליטיות או הישרדותיות בשביל ראש הממשלה.

רויטל סויד: אנחנו לא מדברים עכשיו על עשרות אלפי אזרחים שכל חייהם שילמו כסף על הביטוח הסיעודי הקולקטיבי הזה ועכשיו, ברגעים שהם יצטרכו אותו, הוא לא יעמוד לרשותם.

רויטל סויד: אי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום, אי-אפשר לעבור על זה בשקט, ובוודאי בוודאי אי-אפשר להגיע למצב שקופות החולים או חברות הביטוח יהיו אלה שיוכלו להכריע על עתידם.

רויטל סויד: זה חייב, באופן בהול, להיות מוכרע בבית הזה.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: ישיב, אני מבינה, שוב השר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: תודה, גברתי.

צחי הנגבי: תודה גם לחברת הכנסת רויטל סויד, שגם מציעה הצעת חוק ברוכה וגם משאירה את חברי האופוזיציה דרוכים.

צחי הנגבי: כולם פה מתוך חברות.

רויטל סויד: להם זה חשוב.

רויטל סויד: כנראה לקואליציה פחות.

צחי הנגבי: כן, הקואליציה סומכת עליי שאני אייצג אותה בכבוד.

צחי הנגבי: – – –

צחי הנגבי: הקואליציה סומכת גם על אורן וגם על יריב.

צחי הנגבי: בכל מקרה, ההצעה לא באמת נדחתה, אלא ההפך, מן הטעם שיש בה היגיון ובסך הכול היא מציינת סוגיה שמן הראוי לעסוק בה.

צחי הנגבי: כפי שפורט כאן, חברות הקבורה מחויבות בקבורה ללא תשלום של אדם שמתגורר באזור שבתחום טיפולה של החברה או של מי שנפטר בתחום טיפולה.

צחי הנגבי: תחום הטיפול הוא תחום הרשויות המקומיות שבו פועלת החברה.

צחי הנגבי: התקנות של הביטוח הלאומי בנושא דמי הקבורה קובעות את מסגרת התשלום ואת גובה התשלומים לחברות הקבורה.

צחי הנגבי: חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה והתקנות שהוצאו מכוחו קובעים שהמדינה היא שתישא בעלויות הקבורה והוצאות האחזקה של מקום הקבורה.

צחי הנגבי: מדובר בהוצאות כמו מודעות אבל, רכב ליווי, העברת הנפטר, הקמת מצבה ואחזקת הקבר.

צחי הנגבי: הצעת החוק של חברת הכנסת רויטל סויד מבקשת לתקן את חוק התגמולים ולקבוע כי משפחה של חלל איבה תהיה רשאית לקבור אותו בכל מקום בארץ, ללא קשר למקום הפטירה או מקום המגורים של הנפטר.

צחי הנגבי: המוסד לביטוח לאומי לא מתנגד להצעת החוק, והוא סבור כי יש להקל בכל דרך את סבלן הכבד של המשפחות, קורבנות נפגעי פעולות האיבה.

צחי הנגבי: עם זאת, נראה כי התיקון הזה דורש את אישור המשרד לשירותי דת, אשר בסמכותו לתת רישיון לעיסוק בקבורה, לקבוע את תנאיו ואשר מפקח על עבודת חברות הקבורה.

צחי הנגבי: זאת, מאחר ששינוי כאמור יצריך תיקון בהסכמים שיש למוסד לביטוח לאומי מול חברות הקבורה.

צחי הנגבי: ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, בכפוף להסכמת משרדי העבודה והרווחה, הבריאות, הביטחון והמשרד לשירותי דת.

צחי הנגבי: אני מקווה שהמציעה מבינה את הצורך הזה ותהיה שותפה לו, ונוכל להתקדם בהמשך הדרך יחד.

צחי הנגבי: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אם כן, אנחנו נעבור להצבעה, וכעת נצביע על הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – קבורה שלא במקום מגורי הנפגע), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – קבורה שלא במקום מגורי הנפגע), התשע"ז–2017, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 37 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – קבורה שלא במקום מגורי הנפגע), התשע"ז–2017, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: כן, רבותיי, חברי הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: מי עוד?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, חבר הכנסת אילן גילאון – מבקשים להצטרף כתומכים.

טלי פלוסקוב: איפה דב חנין?

טלי פלוסקוב: לא רואה אותו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא:

טלי פלוסקוב: המחדל החמור של התפרצות הכלבת באזור העמקים והצפון

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים כרגע, רבותיי, לסעיף הבא – הצעה לסדר-היום בנושא:

טלי פלוסקוב: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: המחדל החמור של התפרצות הכלבת באזור העמקים והצפון, מס' 8821, של חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הייתי אומר שההצעה הזאת היא הצעת אין-ברירה מול מחדל גדול ונורא שאין לו שום הצדקה.

איתן ברושי: אני רוצה להקריא לכם שני ציטוטים קצרים מהצעת המחליטים שלא הוגשה לממשלה – ואנחנו עומדים כבר חודשים ארוכים מפרוץ המגפה.

איתן ברושי: ההצעה הזאת משותקת כי שר החקלאות, שנבצר ממנו להיות פה היום, לא מדבר עם שר האוצר, וכאילו אין מצב מיוחד.

איתן ברושי: ותראו מה כתוב פה, בהצעה שלא הוגשה, חודשים אחרי פריצת המגפה: מחליטים – ממשלת ישראל מציעה לעצמה ולא דנה – להנחות את שרי החקלאות ופיתוח הכפר, האוצר, הגנת הסביבה, הבריאות והפנים לנקוט במסגרת תפקידיהם וסמכויותיהם את הצעדים הנדרשים כדי להיערך במשותף ובמתואם להתמודדות עם התפרצות מחלת הכלבת, כולל הקצאת המשאבים והתקציבים הנחוצים לשם כך.

איתן ברושי: כמובן, זה אפילו לא הובא לדיון.

איתן ברושי: והסעיף השני – להטיל על שר החקלאות ופיתוח הכפר להקים צוות היגוי בין-משרדי בראשות מנהל השירותים הווטרינריים ובהשתתפות אותם גורמים.

איתן ברושי: מובן שגם זה – אפילו על הנייר בקושי נכתב.

איתן ברושי: ואנחנו עדים לכך שמתחילת השנה התגלו למעלה מ-70 מקרים של כלבת, ובארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות מזהירים שבכל רגע עלול להתרחש אסון.

איתן ברושי: לדברי יושב-ראש הארגון, יש גידול של 400% במקרי הכלבת בישראל לעומת השנים הקודמות.

איתן ברושי: כמה בני אדם ננשכו על ידי בעלי חיים נגועים, וגם כמה ילדים ביניהם.

איתן ברושי: בבית שאן, למשל, הותקפה ילדה בת ארבע.

איתן ברושי: רק אתמול נמסר שחוסנו 33 חיילים בצפון לאחר שנחשד כי הם נחשפו לכלב הנושא את המחלה.

איתן ברושי: תיאר את זה חבר בית השיטה, שהרג תן נגוע בתוך ביתו וסיפר על ההתרגשות של בני משפחתו.

איתן ברושי: תושבים שעברו מלחמות מסתובבים עם מקלות בעמק יזרעאל ובעמקים, בגלבוע ובעמק בית שאן; מסתגרים בבתים כאילו המצב הוא הרבה יותר מאשר רק מחלה שלא הייתה צריכה לקרות.

איתן ברושי: יש פחד ויש אימה, ויש דאגה, ויש סכנה לבריאות, ויש נזקים כלכליים, ויש פגיעה גם בחיות הבית וגם בבעלי חיים של הענפים הכלכליים.

איתן ברושי: והממשלה ממשיכה להזניח את המרחב הכפרי.

איתן ברושי: גורמי מקצוע יסבירו לכם שהמחלה הזאת פרצה בין היתר כתוצאה מהזנחה, מתברואה לקויה, מעודף מזבלות ומזון לא מטופל, שגרם להימצאותם של בעלי החיים נושאי המחלה בהיקפים שלא היו מעולם.

איתן ברושי: אבל עוד יותר חמור – זה לא טופל.

איתן ברושי: לא היו חומרי החיסון הנכונים, ואולי גם מחדל שיש בו אלמנטים שליליים, ולא טופלה נכון תקופת המניעה.

איתן ברושי: וכשפרצה המחלה לא התמודדו איתה, לא חיסנו, לא דיללו, ולעיתים גם לא טיפלו בהשמדה הנדרשת בהתאם לכללים ולחוקים.

איתן ברושי: ולכן צריך לומר שיש כאן ממשלה שמאוד מדאיגה.

איתן ברושי: הממשלה הזאת – שר החקלאות והממשלה, שרק עכשיו העבירה פה הצעות שבאמת מזמן לא עסקו בהן – לא מטפלת בדברים הכי בסיסיים – בביטחון של האזרחים, במזון, בחקלאות, בבריאות – אלא עוסקת בדברים שחלקם לגמרי הזויים ומנותקים.

איתן ברושי: זאת לא מגפה שהייתה צריכה לפרוץ.

איתן ברושי: היה צריך להיערך מראש.

איתן ברושי: זה לא היה בלתי צפוי, אבל בוודאי כשזה קורה ויש סימנים מעידים, לא צריכה להיות הזנחה כזאת.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו נמצאים בתקופה לא מובנת בהתנהלות של משרד החקלאות גם בנושאים אחרים.

איתן ברושי: אם היה אפשר להצביע אי-אמון בגלל תפקוד של משרד מסוים, היה צריך לעשות אי-אמון על משרד החקלאות.

איתן ברושי: הוא נושא באחריות לחוק הכלבת.

איתן ברושי: זה לא חוק של הממשלות האחרונות, זה חוק שקיים כבר שנים רבות.

איתן ברושי: רשות הטבע והגנים לא מילאה את תפקידה, ובין היתר יש ביניהם חילופי האשמות, אבל לא ניתן להטיל את האחריות על הרשויות המקומיות.

איתן ברושי: זה לא בכוחו של ראש מועצה או ראש עיר, ולא של הווטרינר שמצוי לידו; אין להם את האמצעים, את הכוחות, את הידע ואת כוח האדם.

איתן ברושי: אבל כמה זה מוזר ולא מובן שכשמתרחש האירוע ופורצת המחלה, תופס שיתוק את הממשלה, כאילו הממשלה לא מבינה את תפקידה.

איתן ברושי: זאת לא פעם ראשונה שהממשלה היא האחרונה שמבינה את תפקידה, ופתאום היא מכינה את עצמה בדיעבד.

איתן ברושי: אולי זה כבר לא חשוב להחלטות.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד לכם בכמה כסף מדובר.

איתן ברושי: השבוע בוועדת הכספים העבירו מיליארדים – כ-20 מיליארד שקלים ומעלה העבירו בתוך ימים, שעות ולעיתים דקות.

איתן ברושי: ולא תמיד לפי סדר עדיפויות נכון.

איתן ברושי: מה צריך בתקציב – תקשיבו טוב – לממשלה שיש לה עודפים בגבייה?

איתן ברושי: מה שצריך: משרד החקלאות – מיליון שקל, משרד האוצר – 8 מיליון שקל, משרד הפנים – 500,000, משרד להגנת הסביבה – מיליון שקל, משרד הבריאות – 500,000 שקל, ובסך הכול 11 מיליון.

איתן ברושי: הממשלה לא מסוגלת להעביר את ההחלטה.

איתן ברושי: היא לא דנה, כנראה גם לא בעונש מוות, אבל גם לא, להבדיל אלפי הבדלות, בהתמודדות עם הכלבת.

איתן ברושי: מה זה אומר?

איתן ברושי: שהממשלה הזאת לא סופרת את המרחב הכפרי.

איתן ברושי: היא לא דואגת לחקלאות, אבל עכשיו היא לא דואגת גם לאזרחים, משום שהמחלה הזאת מאיימת על כולם, על עיר ועל כפר, על יהודים וערבים.

איתן ברושי: היא מאיימת על חקלאים ועל אחרים, והיא הפכה את האזור הכי בטוח ויפה בשנים האלה לאזור מוכה כלבת, שאנשים פוחדים להסתובב בו.

איתן ברושי: אני חושב שזה לא היה נכון לישראל בת 70 להיתקל במציאות עגומה כזאת, אבל מאחר שהיא קרתה, זה לא עניין עכשיו של קואליציה–אופוזיציה, למרות שלקואליציה יש רוב, אפילו דחוק, לעיתים.

איתן ברושי: ולכן, יש מקום שהממשלה תבדוק את עצמה.

איתן ברושי: ממה אתם פוחדים בדיוק – מוועדת חקירה פרלמנטרית?

איתן ברושי: הרי תמיד יהיה לכם רוב.

איתן ברושי: אבל הגיע הזמן פעם אחת שמישהו ישלם את המחיר.

איתן ברושי: בכנסת מטיפים מוסר לכולם, לכל מנהל שכושל, לכל חברה, לכל מיני גורמים.

איתן ברושי: לא תמיד מי שמטיף מוסר יודע על מה הוא מדבר.

איתן ברושי: מה אתם פוחדים שיבדקו את העניין הזה?

איתן ברושי: הרי הממשלה צריכה שמישהו יבדוק את התפקוד שלה, והינה, כאן יש כישלון ברור.

איתן ברושי: אין שום חבר בכנסת שחושב שהממשלה תפקדה פה.

איתן ברושי: ואתם מסכנים את הציבור; בשעות אלה אנשים פוחדים מהכלבת, מהתנים.

איתן ברושי: ולכן צריך להכריז על מצב מיוחד.

איתן ברושי: זה לא יכול להיפתר בשגרה.

איתן ברושי: תכף יקום פה מישהו בשם השר וייתן תשובה, כשרוב התשובות הן כוונות ולא תוצאות; הן כל מיני מחשבות אבל לא עובדות.

איתן ברושי: והממשלה נכשלה.

איתן ברושי: עכשיו, כשהיא נכשלה, בואו נאסוף את הכוחות, בואו נתמודד עם התופעה, בואו נמצא את הדרך להתגונן עכשיו ולהיערך למחר, לא רק כדי לריב בין הקואליציה לאופוזיציה – כדי לדאוג לאזרחים באמת.

איתן ברושי: הרי זה תפקיד הממשלה; היא נועדה למשול, היא נועדה להנהיג.

איתן ברושי: תפקידנו הוא לבקר את הפעולה ולהבטיח את מה שמתחייב מכהונתה של הכנסת.

איתן ברושי: אני אומר שלנוכח המחלה המתפשטת גם בשעות אלה ולנוכח הצורך במשאבים דחופים – ותראו, חבריי, 11 מיליון שקל, הרי זה מצחיק.

איתן ברושי: בינתיים משרד החקלאות לא פועל.

איתן ברושי: משרדים אחרים רק מדברים.

איתן ברושי: צריך לפעול עכשיו, לא צריך לחכות שהכלבת תגיע לתל אביב.

איתן ברושי: מספיק שהיא הגיעה לבית שאן, זה מספיק חמור.

איתן ברושי: לנוכח המחדל הזה ולנוכח חוסר האונים ולנוכח האיום המתמשך במגפה, שמאיימת על אדם ועל בהמה, אני קורא לכם להקים את הוועדה, כדי להתמודד עם המציאות של היום וכדי להימנע מתופעות דומות ולהיערך לעתיד, כי הרי גם אם נתמודד עכשיו, האיום הזה יישאר גם בשנים הבאות.

איתן ברושי: כמו שהממשלה מתפקדת, כמו שמשרד החקלאות מתנהג, זה לא ראוי, זה לא נכון.

איתן ברושי: ישראל זקוקה למנהיגות אחרת, להתנהגות אחרת, להיערכות אחרת.

איתן ברושי: כדי להגיע לזה עכשיו, צריך להציע את הוועדה, לתמוך בה ולתקן את מה שמתחייב; לא להסתיר את הליקויים, לא להתחמק מהביקורת, ללמוד את ההערות, לתקן ולהיערך נכון ובזמן.

איתן ברושי: תודה.

אחמד טיבי: גברתי השרה, השרה שקד, עונה בשם הממשלה, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מחלת הכלבת הינה מחלה מסוכנת וחשוכת מרפא, ומשרד החקלאות משקיע משאבים רבים בכל שנה למגר אותה, בין היתר בחיסונים לחיות מחמד וחיות משק ובפיזור חיסון לחיות בר בשטחים פתוחים.

איילת שקד: זה כמה שבועות נצפים יותר ויותר מקרים של כלבת באזור העמקים, והתופעה אף מתפשטת לאזורים נוספים.

איילת שקד: כבר כעת אדגיש – ואני מדברת בשם שר החקלאות – כי בניגוד לנטען, לשמחתנו לא הייתה פגיעה בחיי אדם, ואנו עושים את כל המאמצים על מנת שלא יהיו חלילה פגיעות בנפש.

איילת שקד: אציין כי בניגוד להתפרצויות בעבר של מחלת הכלבת, בהתפרצות זו עיקר הפגיעה וההידבקות הינה בחיות הבר, שכן הן מהוות 64% מכלל ההידבקויות, ולכן ההתמודדות הנוכחית עם המחלה שונה מהתמודדות אילו הפגיעה הייתה בכלבים או בחתולים.

איילת שקד: מאז תחילת אוקטובר נמנו 53 מקרי כלבת באזור העמקים, מתוכם 34 של תנים, תשעה מקרים בבקר לבשר החי ובמרעה, ועשרה מקרים בחיות בית או משק במכלאות.

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיכי.

אחמד טיבי: רבותיי.

איילת שקד: הפרסומים בתקשורת עד כה היו בלתי מדויקים ומטעים.

איילת שקד: התוכנית למניעת מחלת הכלבת קיימת משנת 2000 מתוקף החלטות הממשלה, ויודגש כי לא היה בשנים עברו, וגם אין עתה, עיכוב בתקציבים, אלא ההפך הוא הנכון.

איילת שקד: בעקבות התפרצות זו אושר תקציב נוסף בסך 4.5 מיליון שקלים לצורך המשך הפיזור של פיתיונות החיסון לחיות הבר.

איילת שקד: משרד החקלאות מפזר מדי שנה את הפיתיונות בפיזור אווירי מרוכז, וכן מחולקים מדי שנה אלפי פיתיונות למחלקות הווטרינריות ברשויות המקומיות ולפקחי רשות הטבע והגנים לשם ביצוע פיזור ידני בשטחים ירוקים בתוך גבולות היישובים.

איילת שקד: בעקבות התפרצות המחלה באזור עמק המעיינות והגלבוע תוגברה התוכנית למניעת מחלת הכלבת, תוך התמקדות במניעת התפשטותה לאזורים נוספים.

איילת שקד: תגבור זה נעשה בשיתוף הגורמים המקצועיים בשירותים הווטרינריים ורשות הטבע והגנים, אשר מבצעים ניטור בלתי פוסק של המצב בשטח.

איילת שקד: משרד החקלאות העמיד לרשות הצוות המקצועי את כל המשאבים הנדרשים כדי לטפל בהתפרצות.

איילת שקד: עד כה הרחבנו את האזור המוגדר כאזור סיכון גבוה להידבקות במחלה והכפלנו את מספר הפיתיונות המפוזרים מן האוויר לקילומטר רבוע באזורי ההתפרצות.

איילת שקד: בנוסף, השירותים הווטרינריים, בשיתוף הרופאים הווטרינריים הרשותיים, נוקטים פעולות נוספות למיגור המחלה באזור ההתפרצות, כגון הגברת חיסונים לכלבי בית, מתן חיסוני דחף לכלבים מחוסנים, חיסון וסימון חתולי בית וחתולי רחוב ללא עלות לאזרחים, וכן הסברה והעלאת המודעות בקרב הציבור.

איילת שקד: משרד החקלאות העביר תקציב לרט"ג לרכישת אמצעי ירי, ראיית לילה ומכשירים המושכים את התנים על מנת לייעל ולהגביר את מאמצי הדילול; צוותי פיצו"ח מסייעים לפקחי הרט"ג במתן מענה בשעות היום לקריאות מהיישובים לטיפול בתנים.

איילת שקד: יש עוד מספר רב של פעולות שהמשרד נוקט בימים אלו, כגון סיוע לרשויות המקומיות בשכירה של רופאים ופקחים ומתן אמצעים נוספים לדילול אוכלוסיית התנים.

איילת שקד: במקביל לכך, משרד החקלאות הגיש הצעה לממשלה לביצוע פעולות מיידיות, וכן לפיתוח תוכניות להתמודדויות בהמשך ולמניעת התפרצויות עתידיות של המחלה, מעבר לכל הפעולות האמורות לעיל.

איילת שקד: אשר על כן, אינני רואה מקום כלל להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, שהרי הפעולות מבוצעות תדיר בשטח ואף תוגברו.

איילת שקד: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הולכים להצבעה, רבותיי.

אחמד טיבי: מי שבעד הוא בעד קבלת ההצעה והעברתה לוועדת הכנסת.

אחמד טיבי: מי שנגד הקמת הוועדה מצביע נגד.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 22 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 38 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לא נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 22, נגד – 38.

אחמד טיבי: השר איוב קרא מבקש לצרף אותו למתנגדים.

אחמד טיבי: ההצעה לא עברה, הוסרה מסדר-היום.

אחמד טיבי: הוסרה מסדר-היום.

יואב קיש: אין יותר ועדות חקירה?

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: הוועדה הזאת הוסרה – – –

יריב לוין: יש עוד ועדת חקירה או זהו?

יריב לוין: זהו?

אחמד טיבי: לא, יש עוד הצעה לסדר-היום, אין עוד הצעות לוועדת חקירה.

אחמד טיבי: סל התרופות – רק חלק מהחולים מקבלים את התרופות, וסכומי העתק נשארים בקופה

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא סל התרופות, מס' 8761, 8769, 8785, 8793 ו-8794.

אחמד טיבי: יעל גרמן, חברת הכנסת, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני.

אחמד טיבי: השר שטייניץ, דיכטר, אשר, יואב קיש – אני מבקש מכל אלה שעומדים כאן להתפזר ולאפשר לחברת הכנסת לדבר.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני.

יעל גרמן: חברים וחברות יקרות, אני מבקשת להעלות על סדר-יומה של הכנסת בעיה שלמעשה מלווה את משרד הבריאות וסל התרופות כבר שנים רבות, והיא שלא כל החולים מקבלים בסופו של דבר את התרופות, ולמעשה הניצול המדויק של סל התרופות והסכומים שמיועדים לאותם חולים – איננו יודעים אם הם אכן מגיעים ליעדם או באמת מנוצלים כראוי.

יעל גרמן: למה הכוונה?

יעל גרמן: סל התרופות – הוועדה של סל התרופות היא באמת הוועדה הרצינית ביותר שאני מכירה.

יעל גרמן: היא יושבת בצורה מקצועית, דנה על כל נושא ונושא, וצריכה להחליט באמת בענייני חיים ומוות.

יעל גרמן: היא מחליטה בסופו של דבר על הסכום הכולל שיש לה בהתאם למספר החולים בכל מחלה ובהתאם למחיר התרופה שצריך לשלם עבור כל חולה.

יעל גרמן: אבל מה קורה אם הוועדה מחליטה על סכום מסוים – בוא נגיד שהיא מחליטה על 130 מיליון שקל לתרופה שבאה לפתור את בעיית מחלת ההפטיטיס B, ואכן יש תרופה כזאת, אבל מה קורה כאשר במקום 7,000 חולים שהוועדה הביאה בחשבון רק 5,000 קיבלו את הטיפול?

יעל גרמן: ומה קורה אם המחיר, שהיה בהתחלה 400 מיליון – סליחה, 400,000 לטיפול או 300,000 לטיפול – ירד במהלך השנה ל-50,000 לטיפול של שמונה עד 12 טיפולים רצופים?

יעל גרמן: הרי ברור שאותם 130 מיליון שיועדו למחלה לא נוצלו.

יעל גרמן: הם לא נוצלו פעמיים: גם מבחינת מספר החולים וגם מבחינת הסכום שיועד.

יעל גרמן: אז מה קרה להפרש?

יעל גרמן: מה קרה אם מתוך 130 המיליון, נניח שרק 50 מיליון נוצלו לתרופה להפטיטיס B, וכל השאר לא הגיעו ליעדם?

יעל גרמן: לאן הגיעו הסכומים האלה?

יעל גרמן: הפעם האחרונה שמשרד הבריאות בדק הייתה בשנת 2011, וגם אז הוא בדק רק לגבי השנים 1998–2006.

יעל גרמן: זאת אומרת שמשנת 2006 ועד היום – כבר 2018 – אין לנו אינדיקציה, אנחנו לא יודעים אם הסכומים שוועדת סל התרופות מייעדת לתרופות מסוימות ולחולים מסוימים מגיעים באמת לאותם חולים, לאותו מספר חולים, ובוודאי מוצא עליהם אותו סכום.

יעל גרמן: אני סבורה שאנחנו חייבים לדון בזה בצורה רצינית, ולבקש כמובן ממשרד הבריאות לתת לנו את כל הנתונים.

יעל גרמן: אני יודעת שכבר לפני ארבע שנים התחילו לברר ולמצוא ולחקור מה קרה באמת עם הסכומים משנת 2006 ועד שנת 2017.

יעל גרמן: משרד הבריאות חייב לתת לנו דיון וחשבון, ואנחנו חייבים לדעת מה קרה עם אותם כספים שלא נוצלו.

יעל גרמן: אני חייבת לציין שאין לי ספק שקופות החולים, שנמצאות במשבר עמוק, ותמיד נמצאות בחסרון כיס ותמיד יש להן גירעונות, לא עשו דברים שלא צריך לעשות עם הכסף.

יעל גרמן: ללא ספק הן בוודאי העבירו אותו למטרות שהן לטובת הציבור.

יעל גרמן: אבל סל התרופות – שלאחרונה גדל בצורה משמעותית, ועל כך ניתן לתת יישר כוח גם למשרד הבריאות וגם למשרד האוצר – סל התרופות צריך ללכת לתרופות, ואסור לוותר, וצריך לדאוג שהוא אכן יגיע לחולים, ואם יש עודף, הרי שניתן לתת ליותר חולים עבור תרופות שלא נכנסו עד היום לסל, ועל זה אבקש שנדון בוועדת הבריאות.

יעל גרמן: אני חייבת לציין שמי שהביא את כל הנושא לידיעתנו לאחרונה הוא רן רזניק, בכתבה מאוד מקיפה בישראל היום.

יעל גרמן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: סאלח סעד, חבר הכנסת.

סאלח סעד: תודה, אדוני היושב-ראש.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הגיע הזמן שראש ממשלת ישראל מר בנימין נתניהו, הוד שר בריאותו, יתעורר, אדוני ראש הממשלה.

סאלח סעד: בכל שנה מתים כ-4,000 בני אדם בישראל מזיהומים – כן, מזיהומים בבתי החולים.

סאלח סעד: מחדל.

סאלח סעד: מחדל, אדוני, הגובל בפשע כנגד האנושות.

סאלח סעד: איך אפשר לשבת פה בנחת ובשלווה בעוד גזר דין מוות מרחף מעל ראשם של אזרחי ישראל?

סאלח סעד: גזר דין מוות אנושי, לא כמו שאמר קודם ראש הממשלה; גזר דין מוות אנושי, כן.

סאלח סעד: אדוני ראש הממשלה, בישראל, המגיעים לקבל טיפול רפואי בבית החולים – נשים, ילדים, קשישים – כולם ברולטה רוסית.

סאלח סעד: אין לדעת מי הבא בתור.

סאלח סעד: אתם יודעים מה?

סאלח סעד: אולי חלילה אחד מאיתנו, אלה שיושבים כאן, חברי הכנסת.

סאלח סעד: שר הבריאות, התיק הזה על הכתפיים שלך, ובמשמרת שלך הביטחון הבריאותי של מדינת ישראל בסכנה קיומית.

סאלח סעד: בתי החולים קורסים זה אחר זה.

סאלח סעד: 4,000 איש נמחקים מדי שנה, ואפילו ציוץ בטוויטר, ציוץ אחד בטוויטר, לא זכינו לראות ממך.

סאלח סעד: לא ייתכן שאנשים מפחדים להגיע לטיפול רפואי בבתי החולים ובמקום להגיע לרופא הם מגיעים זה אחר זה לבתי קברות.

סאלח סעד: כבר שנים שבכל שנה מתלוננים על הצפיפות הבלתי-נסבלת, על תשתיות אשפוז מיושנות ועל מחסור ברופאים.

סאלח סעד: ואני שואל: לא הגיע הזמן להתעורר?

סאלח סעד: של מי לעזאזל האחריות הזאת?

סאלח סעד: מדובר בשערורייה ומחדל ציבורי גדול מאין כמותו.

סאלח סעד: משרד הבריאות מעדיף לטמון את ראשו בחול, ואם אפשר, על הדרך, לטמון את כולנו בחול, אז מה טוב.

סאלח סעד: כל יום מוכרים לנו לוקשים בכמויות מסחריות: אין תקציבים.

סאלח סעד: חלאס, נגמרו התירוצים.

סאלח סעד: ריבונו של עולם, הרי בישראל היום, העיתון שלך, אדוני ראש הממשלה, פורסם ב-24 בדצמבר על ידי העיתונאי המפורסם רן רזניק כי 4,000 חולים מתים מדי שנה – יעל, כלומר בכל יום מת אחד, אזרח ישראלי, בגלל הזיהומים, וראש הממשלה ישן כאן.

יעל גרמן: איך – – –

סאלח סעד: אחד וחצי – לא רוצה להגיד אחד וחצי.

יעל גרמן: – – –

סאלח סעד: נכון, זה אפילו יותר חמישה.

סאלח סעד: ציטוט מתוך ישראל היום, העיתון שלך, אדוני ראש הממשלה, ב-24 בדצמבר, רן רזניק: "משרד הבריאות אינו מקיים בקרה שנתית קבועה ושיטתית על העברת התקציבים לתרופות החדשות שתוקצבו בסל התרופות אל החולים הזקוקים להם, וכך נעלם בחשבונות קופות החולים עודף תקציבי הנאמד במצטבר בכ-2 מיליארד שקלים".

סאלח סעד: לא ייתכן שהזקוקים נואשות לתרופות לא יקבלו אותן בגלל חוסר אחריות משוועת ובלתי נתפסת; 2 מיליארד שקלים שמתורגמים לחיי אדם.

סאלח סעד: אדוני ראש הממשלה, אתה יכול להגיד כמה שווים חיי בני אדם בעינך?

סאלח סעד: אז אני אומר לך, אני הבאתי לך שעון מעורר, אדוני ראש הממשלה: תתעורר.

סאלח סעד: תתעורר.

סאלח סעד: תתעורר, אדוני ראש הממשלה.

סאלח סעד: אפילו השעון המעורר לא רוצה לצלצל בגללך, אדוני ראש הממשלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב בן צור – לא נמצא; חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

אחמד טיבי: זהו, תמו הדוברים.

אחמד טיבי: מי עונה?

יריב לוין: אני.

אחמד טיבי: כבוד השר לוין יענה בשם הממשלה.

אחמד טיבי: כבוד השר לוין, השר המקשר.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, האמת, אדוני היושב-ראש, נראה לי שאתה היית יודע לענות יותר טוב ממני בשם הממשלה בנושא הזה.

אחמד טיבי: זה נושא שקרוב לליבנו, כולנו.

יריב לוין: נושא שמצריך קודם כול ידע מקצועי, ואת זה יש לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יריב לוין: אבל אני אנסה לעשות כמיטב יכולתי – צריך להודות שהדי-מוגבלת – ואני משיב בשמו של שר הבריאות בעניין הזה.

יריב לוין: אני כמובן רוצה לומר למציעים בהחלט הצעה חשובה, והנושא הוא בוודאי חשוב, ואני גם חושב שכדי שיהיה באמת דיון עומק, אני שותף לדעתה של חברת הכנסת גרמן שכדאי שהנושא יעבור לוועדה ויתקיים בה דיון מסודר, כך שבעניין הזה אני בוודאי מסכים.

יריב לוין: אני לפחות אביא לפניכם את ההתייחסות שקיבלתי ממשרד הבריאות, שנדמה לי שגם היא בסוף די מובנת מאליה.

יריב לוין: בסופו של עניין, בעיקר – חברת הכנסת גרמן, שהיית שרת בריאות, את מכירה את הדילמה ואת הקושי שהדבר הזה יוצר בתקציב כזה, ואפילו אם התקציב יהיה כפול, עדיין הבעיה היא אותה בעיה, משום שאנחנו נמצאים במציאות שהשנה הוגשו לוועדת הסל מעל 700 בקשות להכללת טכנולוגיות ותרופות להרחבת סל השירותים; למעלה מ-100 מתוך הבקשות האלה הגיעו לתעדוף הסופי.

יריב לוין: העלות הכוללת רק של זה היא 3.2 מיליארד שקל, והתקציב המוקצה השנה להרחבת הסל עומד השנה על 460 מיליון שקל, בדומה למה שהיה בשנה הקודמת; ואת יודעת, שוב מניסיונך – זה תקציב גדול, יותר גדול ממה שהיה גם בעבר, ועדיין רחוק מאוד מהסכומים הדרושים.

יריב לוין: יש בעיה לא רק של היקף בקשות הולך וגדל – משום שישנה התפתחות מחקרית שמאפשרת להציע הרבה יותר תרופות והרבה יותר אפשרויות – אלא שמעבר לעניין הזה גם המחירים עולים.

יריב לוין: מה שקורה, שככל שהתרופות הן – ושוב, אולי יתקן אותי היושב-ראש אם אני לא אסביר את זה בצורה מדויקת, זה מעבר אפילו למה שנכתב לי כאן, אבל נדמה לי שכל מי שמכיר את התחום הזה קצת יודע שהתהליך הוא תהליך כזה, שלא רק שיש יותר תרופות והפתרונות הם הרבה פעמים הרבה יותר יקרים, אלא שהמערכת הולכת ומתקדמת לכיוון שבו יש תרופות שמכוונות לתתי-תתי-סוגים של מחלות עם סימפטומים מסוימים וכו'.

יריב לוין: התוצאה של הדבר הזה היא שהקבוצה הרלוונטית שיכולה להסתייע בתרופה היא מאוד מאוד מצומצמת, ולכן, אל מול עלות המחקר, אל מול קבוצת משתמשים קטנה בקצה שיכולה ליהנות מהתרופה, המחיר למשתמש מאוד מאוד גבוה, עד כדי כך שישנן תרופות שיכולות להגיע למחירים של מעל מיליון שקל לשנה לחולה.

יריב לוין: נדמה לי שהתרופה לטיפול בניוון שרירים בילדים זו דוגמה טובה לנושא הזה.

יריב לוין: לכן, למרות העובדה שהסל שניתן בישראל הוא באמת אחד הנרחבים ביותר בעולם, אנחנו כל הזמן נמצאים באיזה תהליך של פער.

יריב לוין: וצריך לזכור עוד דבר, והוא, שברגע שתרופה נכנסה לסל, הלוא היא גם ממשיכה לרוץ בתוך הסל הלאה, כלומר, ברוב המקרים מדובר בכניסה של תרופה לבסיס התקציב שמתרחב, ולכן גם אם בשנה מסוימת תהיה תוספת חריגה ותרופות מסוימות ייכנסו, זה עוד לא פתר את הבעיה, כי בשנה לאחר מכן יהיה צריך להוציא אותן אם הבסיס לא יורחב.

יריב לוין: לכן, באמת, ועדת הסל, יש לה אחד התפקידים הכי הכי קשים שאפשר להעלות על הדעת בשירות הציבורי.

יריב לוין: היא מקבלת באמת החלטות קשות, אבל מאוד מאוד מקצועיות ומנומקות, וכמובן יש מי שיחלקו לפחות על חלק מההחלטות האלה.

יריב לוין: בכל מקרה, מובן שגם ההחלטות האלה הן פומביות, והן ידועות ומתפרסמות, וככל שיש תובנות ורעיונות שיכולים לייצר שימוש עוד יותר מדויק ועוד יותר נכון בכסף, בוודאי שכדאי לשמוע אותם, ואני מניח שדיון מקצועי בוועדה הוא המקום הנכון לעניין הזה.

יריב לוין: בהחלט אני יכול לומר שהממשלה פעלה עד היום להרחיב את הסל, ותמשיך לעשות כל מאמץ בכיוון הזה, ותמיד אנחנו נימצא בעניין הזה בדילמה, יהא אשר יהא הסכום שנוכל להקציב.

יריב לוין: כפי שאמרתי, הסכומים בהחלט עלו, ועלו בצורה משמעותית.

יריב לוין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני בוודאי מסכים לבקשת המציעים שהנושא הזה יעבור, אני מניח, לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני השר.

אחמד טיבי: הצעה אחרת?

משה גפני: אני מבקש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא, ואחר כך – חבר הכנסת גפני, כי הקראתי את שמך, חבר הכנסת גפני.

אחמד טיבי: אתה היית עסוק בענייני ועדת הכספים.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש – ראיס אל-ג'לסה – כבוד השר, העניין של סל התרופות הוא תקציב כל כך זעום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון שמוסיפים פה ושם עוד, אבל הבסיס שלו הוא כל כך זעום, וזה מראה את סדר העדיפויות של הממשלה מבחינה תקציבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה, התוספת שיכולה להיות, אפילו אם אתה מוסיף 100%, זה עדיין כסף קטן יחסית למה שמחלקים בקואליציה כדי לרצות את המפלגה הזאת ואת חבר הכנסת הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על הצלת חיים, ובמקרה המינימום – באיכות החיים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהוועדה של הסל, שיושבת ובודקת את התרופות, היא בודקת במגבלות התקציב שיש לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא בודקת אם התרופה הזאת נחוצה או לא נחוצה; היא מסדרת את העדיפויות בין התרופות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כדי לתת אפשרות לרווחת האזרחים ובריאותם, אנחנו צריכים להגדיל, והממשלה חייבת להגדיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר, אנחנו לקראת הכנת תקציב, אנחנו לקראת תחילת שנה, אנחנו בתחילת שנה, 2018.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל התקציבים שהועברו בסוף השנה, 28 המיליארדים – לא מצאו עוד כסף קטן יחסית לסכומים האלה להעביר לסל התרופות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר שבנושא הזה הממשלה נכשלה, והיא צריכה לעשות בדק בית, ועדיף היום, לפני שיהיה מאוחר.

אחמד טיבי: שוכרן, חאג' יחיא.

אחמד טיבי: א-נאאב גפני, חבר הכנסת גפני – הבעת דעה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

משה גפני: אדוני השר – – –

יריב לוין: אדוני השר.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הבעת דעה.

אחמד טיבי: )

משה גפני: אדוני השר, גם אני הגשתי את ההצעה הזאת כהצעה דחופה.

משה גפני: אני פשוט איחרתי לזה, אז אני מנצל את האמירה מהצד לגבי העניין עצמו.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

משה גפני: הנושא של סל התרופות הוא נושא שהוא פיקוח נפש מוחלט.

משה גפני: יש תרופות שהן מצילות חיים.

משה גפני: היה לנו דיון בוועדת הכספים עם חולי ה-SMA, הילדים שהיו שם, שזה היה מזעזע, שהתרופה, שהיא אומנם יקרה, יכולה להציל את חייהם.

משה גפני: המציאות הזאת שבה נקבע תקציב לסל התרופות ויש תרופות שנמצאות בחוץ מכיוון שחסר כסף – ואלה תרופות, לכל הדעות, של אנשי המקצוע ושל הרופאים, אלה תרופות מצילות חיים – הן בחוץ ואי-אפשר להשתמש בהן מכיוון שלאנשים אין כסף לקנות את התרופה הזאת, זה בעצם כאילו גוזרים גזר דין מוות על חולים.

משה גפני: צריך להפסיק את השיטה הזאת.

משה גפני: השיטה צריכה להיות: אילו תרופות הן אכן מצילות חיים לדעת אנשי המקצוע, ואת התקציב צריך לבנות לפי אותן תרופות.

משה גפני: יש דבר שאפשר גם לראות אותו.

משה גפני: המציאות הזאת שאין שר בריאות – הכוונה, במקרה הזה, סגן שר בריאות – במשרה מלאה היא נזק, מכיוון שכאשר יש כתובת, והכתובת היא רק המשרד הזה, המאבק – והייתה לנו עכשיו העברה גדולה מאוד של משרד הבריאות בסוף שנת התקציב 2017, מאבק שניהל חבר הכנסת ליצמן עם אגף התקציבים.

משה גפני: אגף התקציבים ניסה למנוע את ההעברה הגדולה הזאת, להפחית בסכומים האלה.

משה גפני: הוא ניהל מאבק, ובסופו של דבר הגיעה ההעברה הזאת, ההעברות, שבהן יש תקציבים שהם חיוניים מאוד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, א.

משה גפני: אני רוצה לאחל לך לבריאות על זה שהתעטשת.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מעריך את זה מאוד.

משה גפני: וב.

משה גפני: אני רוצה לבקש ממך שתכניס אותי למציעים כדי שבוועדה גם אני אהיה אחד המציעים.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: אתה אחד המציעים.

אחמד טיבי: אתה חתום.

אחמד טיבי: גפני זה לא סתם חבר כנסת.

אחמד טיבי: נאזם, אתה מכיר את הכנסת, את עבודתה, את הוותק, את המעמד המיוחד שיש לחבר הכנסת גפני, את העבודה המסורה שלו בוועדת הכספים, וגם במליאה.

אחמד טיבי: הוא בעיקר – אני, כחבר בוועדת כספים, עד למסירות שלו בנושא הזה, סל התרופות.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני נענה לבקשתך.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: הצבעה.

אחמד טיבי: אלא כן אם מישהו יציע להעביר את זה לוועדת כספים – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אחמד טיבי: יעל גרמן, סאלח סעד ומשה גפני – המציעים.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה לכם.

אחמד טיבי: ההפגנות נגד ראש הממשלה – הצבת גיליוטינה היא חציית קו אדום

אחמד טיבי: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ההפגנות נגד ראש הממשלה – הצבת גיליוטינה היא חציית קו אדום, מס' 8786, 8804 ו-8805.

אחמד טיבי: ישראל אייכלר, בבקשה, הבמה כולה שלך.

אחמד טיבי: אני מאפשר לך לדבר.

אחמד טיבי: שלוש דקות, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש בארץ הזאת הרבה הפגנות.

ישראל אייכלר: יש הפגנות שהן לגיטימיות, ויש הפגנות שאינן לגיטימיות.

ישראל אייכלר: איזה הן לגיטימיות?

ישראל אייכלר: אלה שאני מסכים איתן.

ישראל אייכלר: איזה אינן לגיטימיות?

ישראל אייכלר: אלה שאני לא מסכים איתן.

ישראל אייכלר: כך כל אזרח שופט את ההפגנות.

ישראל אייכלר: אני עוד לא ראיתי מישהו שהוא בצד אחר שיגיד: אני בעד, נלחם על זכותו של ההוא להפגין נגד הדעה שלי.

ישראל אייכלר: מה שקורה בזמן האחרון בארץ, כאשר מפגינים נגד ראש הממשלה, וזה מאורגן – זה חופש הביטוי; אבל כאשר באים אנשים חרדים להפגין – מייד זה בלתי חוקי, מייד זאת התפרעות, מייד כל הכוח.

ישראל אייכלר: שלא לדבר אם ערבים מפגינים – זה עוד הרבה יותר, מלכתחילה זה מלחמה.

ישראל אייכלר: אבל כאשר מפגינים נגד ראש הממשלה, ומציבים, אפילו כמיצג, גיליוטינה – רבותיי, אני דיברתי עם אנשים שמבינים בזה; הם אומרים שזה תקופת הסזון.

ישראל אייכלר: ומי שיודע מה היה בתקופת הסזון – יהודים מסרו יהודים לידי הבריטים, ואפילו להריגה, מתוך שנאה בין שמאל לימין.

ישראל אייכלר: אני לא חשבתי שיש כזאת שנאה בין שמאל לימין, אבל אני בא ואומר, להזהיר את עצמנו: כל מי שמאיים בגיליוטינה – מסוגל מישהו אחר לעשות את זה.

ישראל אייכלר: ודווקא אנשי שמאל "נאורים", במירכאות כפולות, שנלחמים כל כך הרבה למען חופש הביטוי והדמוקרטיה, שהם יביאו גיליוטינה – אם ביבי נתניהו בשעתו היה באיזו הפגנה שמישהו עשה ארון קבורה לשלום, עד היום זוכרים לו את זה.

ישראל אייכלר: לכן אני בא ואומר, רבותיי: מצד אחד, צריך להגן על זכותם של מפגינים להפגין, וזאת מדינה דמוקרטית – למרות שאנחנו נגד הפגנות בכלל, באופן עקרוני, רק במקרים נדירים, כי הפגנה זה שיש לך כוח, ותמיד יש לשלטון יותר כוח – אבל יש אנשים שחושבים שהפגנות זה הדרך, וצריך לאפשר להם את זה.

ישראל אייכלר: אבל מצד שני, ההסתה של גיליוטינה היא הסתה שעלולה להיות מסוכנת לכל הצדדים.

ישראל אייכלר: למה רציתי לדבר על זה?

ישראל אייכלר: כי יש באופן עקרוני איסור גדול מאוד, גם על עיתונים, ויש עיתונים שמתירים את דמם של מפגינים, בעיקר כשמדובר באנשים חרדים, והם מוכנים גם – אני לא רוצה להגיד איזה ביטויים יש, וכל מיני טוקבקיסטים, והיום יש רשתות חברתיות.

ישראל אייכלר: יש היום נכונות רצחנית בקרב ציבורים מוסתים, בעיקר אלה שיושבים במחתרת, מאחורי המקלדות.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים דברים וקללות כאלה נוראיות, שזה יכול לבוא לידי ביצוע.

ישראל אייכלר: אנחנו – דווקא מי שרוצה שיהיה פה חופש, דווקא מי שרוצה שכל אחד יוכל להתבטא ושיהיה ריבוי דעות – צריכים להילחם מלחמת חורמה נגד הביטויים האלה של התרת דמם של אחרים.

ישראל אייכלר: אני עכשיו לא נכנס לאיזה צד זה.

ישראל אייכלר: גם התרת דמו של ראש הממשלה נתניהו – גם זה דבר אסור לא פחות מאשר התרת דמם של שופטים עליונים, של נשיא המדינה, ואנחנו מתנגדים בכלל להתרת דם של כל אזרח.

ישראל אייכלר: לא ייתכן שמה שאסור לאחרים מותר לשמאל הקיצוני שנלחם נגד ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חמד עמאר – לא נמצא.

אחמד טיבי: תעלה השרה איילת שקד.

אחמד טיבי: את עולה?

אחמד טיבי: על הגיליוטינה.

אחמד טיבי: רק שמעה גיליוטינה וקפצה השרה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אייכלר, אתה ממש גבוה.

איילת שקד: שעה הורדתי את זה.

איילת שקד: כמה חברי כנסת העלו הצעה דחופה לסדר-היום בעניין הגיליוטינה מהפגנת רוטשילד כנגד ראש הממשלה, שהיא לדבריהם חציית קו אדום.

איילת שקד: ראשית, בעניין ההיבט הפלילי של המעשה, ככל שישנו כזה, נמסר לי כי הדבר נבחן על ידי הגורמים המוסמכים במשטרת ישראל ובפרקליטות המדינה.

איילת שקד: מעבר לכך לא אתייחס, מאחר שכידוע איני מעורבת בשום צורה בשיקול דעתה של מערכת אכיפת החוק.

איילת שקד: אני כן יכולה להגיד שאני חושבת שבמדינת ישראל חופש הביטוי צריך להיות רחב ככל האפשר, וצריך לדעת לקבל ביקורת כזאת, גם אם היא בוטה.

איילת שקד: באשר להיבט הציבורי, הפגנות הן חלק מהותי ממשטר דמוקרטי, והן מהוות סמל לחברה דמוקרטית בריאה.

איילת שקד: לא כל הפגנה היא הסתה.

איילת שקד: בכלל, אני מציעה, הן לימין והן לשמאל, שלא למהר להכתיר מחאות כהסתה.

איילת שקד: אני דוגלת במתיחת חופש הביטוי לקצה באופן הרחב ביותר, וגם אחרי המתיחה אני לא ממליצה למפגינים לעבור את גבול הטעם הטוב.

איילת שקד: מי שחוצה אותו פוגע קודם כול במטרה שהוא מייצג.

איילת שקד: הצבת גיליוטינה, אף אם לא מדובר במעשה פלילי, היא קודם כול דבר דוחה מההיבט המוסרי.

איילת שקד: האם באמת אותו מפגין העלה על נס את המהפכה הצרפתית?

איילת שקד: האם היא המודל לחיקוי שלו?

איילת שקד: כנראה צריך להזכיר שוב מה באמת הייתה המהפכה הצרפתית.

איילת שקד: כתב לאחרונה הרב חיים נבון, ואני מצטטת: המהפכה הצרפתית הביאה לעמה ולאירופה כולה מלחמות ודם, הרג והרס, מוות וחורבן.

איילת שקד: ראשית, היא החריבה את מוסדות החינוך, הצדקה והרווחה של הכנסייה והקהילות המקומיות.

איילת שקד: התוצאה הייתה גידול ניכר במספר האנאלפביתים וקטסטרופה של רעב ועוני.

איילת שקד: עשרות שנים רבות לא הצליחה החברה הצרפתית להשתקם.

איילת שקד: לא סתם התקופה הזאת מכונה "תקופת שלטון הטרור".

איילת שקד: זה החידוש הגדול שתרמה המהפכה הצרפתית לתולדות האנושות.

איילת שקד: 16,000 צרפתים נהרגו בגיליוטינה בתוך תשעה חודשים, בניסיון הראשון, אך בהחלט לא האחרון, לעצב חברה לאור אידיאולוגיה מהפכנית ובעזרת גרדומים.

איילת שקד: מאות אלפים נהרגו בהתקוממויות.

איילת שקד: בסך הכול, מיליון צרפתים נהרגו בקרבות פנימיים וחיצוניים בשנות המהפכה הצרפתית, ובמלחמות נפוליאון שבאו בעקבותיה נהרגו עוד מיליון.

איילת שקד: ההיסטוריון יעקב טלמון הקדיש את מפעל חייו המחקרי להבנת החידה הגדולה של ההיסטוריה המודרנית: איך בשם ערכי השוויון הנאורים הגיעה האנושית שוב ושוב לטרור רצחני?

איילת שקד: את המפתח הוא מצא במהפכה הצרפתית, שניסתה לכפות בכוח על העולם העיקש את התיאוריה הנאורה שלה.

איילת שקד: כשהמציאות לא התאימה לתיאוריה, המהפכנים לא ויתרו, וניסו לרסק את המציאות עד שתתאים למיטת הסדום שהגה מוחם הקודח.

איילת שקד: לכן אני אומרת: הניחו את הגיליוטינה בצד.

איילת שקד: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי השרה.

אחמד טיבי: מה את מציעה?

איילת שקד: מה אתה רוצה לעשות?

ישראל אייכלר: להסתפק בדברי השרה.

אחמד טיבי: מסתפק בתשובת השרה.

אחמד טיבי: ממדי העוני במדינת ישראל – נתוני ארגון לתת חמורים הרבה יותר מהנתונים הקשים של הביטוח הלאומי

אחמד טיבי: אנחנו נעבור לנושא הבא: ממדי העוני במדינת ישראל – נתוני ארגון לתת חמורים הרבה יותר מהנתונים הקשים של הביטוח הלאומי, הצעות לסדר-היום מס' 8878, 8893, 8894, 8895, 8896 ו-8897.

אחמד טיבי: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

אחמד טיבי: אין תשובת שר – איזה עוני.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, באמת אין לנו שר?

טלי פלוסקוב: לא, השרה שקד איתנו.

טלי פלוסקוב: טוב, נושא העוני.

טלי פלוסקוב: אנחנו כמעט בכל שבוע אנחנו חוזרים לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: בחרתי אכן להצטרף לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שמי שיזם את זה הוא דווקא חבר הכנסת שמולי, שלא נמצא כאן.

טלי פלוסקוב: הצטרפתי לדיון מסיבה אחת: בטח אתם יודעים שאני עומדת בראש ועדה שמטרתה בניית תוכנית-אב לאומית בתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: הנושא הראשון שבחרתי לדיון – יש לנו שם 13 נושאים, אני קוראת לזה 13 עיקרים, שבהם אנחנו נדון במהלך עבודת הוועדה, ונבנה תוכנית כוללת.

טלי פלוסקוב: הנושא הראשון שבחרתי לדון בו זה דווקא עוני בקרב הקשישים, למרות שהחלטנו לדבר עליהם כאזרחים ותיקים.

טלי פלוסקוב: מישהו כאן זרק רעיון לדבר עליהם כאזרחים בכירים.

טלי פלוסקוב: אני אוהבת את הרעיון הזה.

טלי פלוסקוב: אבל זה שיש לנו אנשים כאלה שחיים מתחת לקו העוני זה בעיניי לא ראוי – לא ראוי למדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: לצערי, השר כץ לא נמצא כאן, אבל אני רוצה דווקא לפרגן לו.

טלי פלוסקוב: לפי המספרים שיש לי, אני רוצה להגיד לכם שבשנתיים, בשני תקציבים שאנחנו אישרנו – עכשיו אנחנו לקראת 2018 – כל שנה אנחנו מעלים לקשישים את הסכום שהם מקבלים.

טלי פלוסקוב: למה אני לא קוראת לזה קצבת זקנה?

טלי פלוסקוב: הרבה פעמים עולים לכאן חברי כנסת, ודווקא חברי כנסת שהרבה שנים בתחום, ואומרים: הבן אדם מקבל 1,530 שקלים.

טלי פלוסקוב: איך אפשר לחיות על 1,530 שקלים?

טלי פלוסקוב: אז קודם כול, אין לנו אנשים שחיים על הסכום הזה, כי 1,530 שקלים זה רק קצבת זקנה, והמדינה, ברוך השם, משלימה לאנשים האלה בסכום שנקרא השלמת הכנסה.

טלי פלוסקוב: המינימום שאנשים מקבלים היום הוא בסביבות 3,000, כי זה מחולק לפי גילים.

טלי פלוסקוב: אני לא אומרת שזה מספיק, אבל צריך לדבר בשפת העובדות ולא בשפת ההכרזות.

טלי פלוסקוב: לכן, אני יודעת נכון להרגע – שוב, אני חוזרת ואומרת שהקצבאות עולות שלוש שנים ברצף; שוב, קצבאות יחד עם השלמת הכנסה.

טלי פלוסקוב: אבל כן כדאי לנו לדבר על כמה נושאים.

טלי פלוסקוב: אחד מהם זה כמובן להצמיד את הקצבאות לשכר הממוצע במשק, כי כמה שלא נוסיף, ברגע שהשכר הממוצע במשק עולה – קו העוני שאנחנו מדברים עליו כל הזמן עולה, ואנחנו לא נשיג אותו אף פעם, לכן אנחנו חייבים להיצמד לשכר הממוצע במשק.

טלי פלוסקוב: דבר שני – אני רוצה לתת לכם נתון.

טלי פלוסקוב: לא כולם יודעים מה זה קו העוני.

טלי פלוסקוב: מה הסכום של קו העוני?

טלי פלוסקוב: אז לפי הנתון של הביטוח הלאומי, בשנת 2017 קו העוני ליחיד הוא 3,358 שקלים, ולזוג זה 5,373 שקלים.

טלי פלוסקוב: לא הגענו לסכומים האלה.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שבתוכניתו של שר הרווחה, שלא נמצא כאן – וזה בעצם מה שרציתי להגיד לו עליו תודה – הוא אכן מתכנן להוסיף לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שעלות הפרויקט ל-2017 היא 704 מיליון שקלים, ול-2018 זה קצת יותר מ-900 מיליון שקל.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיש הרבה דרישות, ואנחנו עכשיו עדים ושמענו רק היום הבוקר ש-2 מיליארד שקל אנחנו החלטנו לתת לנכים; מצוין, אבל צריך לתת לאנשים האלה תקווה, לתת להם את המינימום המכובד הזה.

טלי פלוסקוב: והמינימום שאני מדברת עליו – וגם זה נתון שצריך להביא בחשבון: זה לא כסף נכנס להם לחשבון אלא כמה כסף נשאר להם למחיה.

טלי פלוסקוב: יש לנו קבוצה מאוד גדולה של אזרחים ותיקים ללא פתרון קורת גג, ולכן הם צריכים לשכור דירות בשוק הפרטי.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו נבדוק איתכם ביחד כמה כסף הם מקבלים מהמדינה כסיוע לשכר דירה, הוא הרבה פחות מלמשפחה מרובת ילדים – לבריאות להם; מלנכים – לבריאות גם להם, אבל למה לקשישים פחות?

טלי פלוסקוב: הקשיש היחיד מקבל כ-900 שקל סיוע לשכר דירה – תמצאו לי מה אפשר לשכור ב-900 שקל – וזוג מקבל 1,350 שקל – תמצאו לי מה אפשר לשכור ב-1,350 שקל.

טלי פלוסקוב: אלה האנשים העניים במדינה הזאת; אלה האנשים שנזקקים לעזרה של ארגון לתת וכל הארגונים.

טלי פלוסקוב: וברוך השם שיש ארגונים שדואגים להם, אבל יש כאלה שלא יגידו שאין להם מה לאכול, והם בבית והם סובלים.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לדאוג גם להם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

קריאה: סיימת?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: תנוחי בבקשה, הגברת קורן.

אחמד טיבי: תפדל, עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני סגן היושב-ראש, האם תואיל בטובך לבוא להחליף אותי?

אורי מקלב: תודה רבה, מכובדי היושב-ראש.

אורי מקלב: גם השרה נמצאת.

אורי מקלב: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, לפי הדוח של ארגון לתת, מדובר על מיליון וחצי מבוגרים ומיליון ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני – כמעט 30% או כמעט שליש ממדינת ישראל.

אורי מקלב: הדוח של הביטוח הלאומי הוא קצת אחרת – מיליון מבוגרים ו-850,000 ילדים.

אורי מקלב: אסור לנו להיכנס לוויכוח איזה דוח צודק.

אורי מקלב: מספיק שגם הדוח של הביטוח הלאומי הוא הצודק.

אורי מקלב: בכל אופן, בוודאי כוונתו לצמצם את הנתונים מול לתת, שיכול להיות – אני באופן אישי חושב שהאינדיקציות של לתת הן הרבה יותר נכונות, בגלל שהוא מדבר לא רק על הכנסות אלא גם על הוצאות, כמה עיקולים על בנקים היו, כמה ניתוקי מים, כמה ניתוקי חשמל, כמה הוצאות על הדיור, ולא רק על הכנסות, שאם יש לזוג 5,200 אז זה כבר אומר שהם מעל לקו העוני.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שהביטוי לדברים האלה הוא מאוד מאוד חזק גם בנושא הבריאותי, הפערים בחברה.

אורי מקלב: מה שמפריע לנו זה שעדיין יש אנשים שחושבים שאין עוני בישראל, שאין ילדים רעבים בישראל, שאין אנשים רעבים, שאין אנשים שמונעים מעצמם תרופות, בריאות וטיפולים, והבעיה היא שהאנשים האלה הם או קובעים מדיניות או נמצאים על הציר של מקבלי ההחלטות, ולכן אנחנו רואים את המצב, שהשיפורים ממש לא דרמטיים.

אורי מקלב: אנחנו לא רואים את הלהט, את האחריות, את הכאב ואת הדאגה שבאמת צריך אצל מקבלי ההחלטות.

אורי מקלב: ואנחנו כן מאמינים וכן יודעים שיש ילדים שנמנעת מהם הבריאות, שיש ילדים שלא מקבלים תזונה מספקת, ואם יש תוכניות שצריכים לעשות אותן, אז מתמהמהים שנים.

אורי מקלב: אני מביא דוגמה של הצלת מזון – נושא שאין ספק שיכול להקל את מצוקה של רבים, המשפחות הכי קשות, מצוקה אמיתית.

אורי מקלב: זה נותן להם עדיפות, זה נותן להם תזונה בריאותית יותר, תזונה יותר טובה.

אורי מקלב: על מה הוויכוחים?

אורי מקלב: על אחריות, מי אחראי, ומה יהיה אם יהיה משפט?

אורי מקלב: אז אנחנו לא יכולים להציל.

אורי מקלב: מסביב יש ערכים יותר גבוהים, ולא רואים את מי שלנגד עיניהם, שקשה לו, כבד לו, שהוא לא מקבל את מה שהוא צריך.

אורי מקלב: אבל מה שיותר גרוע בדוח הזה זה שההרגשה היא שבמקום להתמודד עם הנתונים ובאופן אמיתי לעשות דברים, מנסים לשחק ולהשפיע על הנתונים; לא אמיתי, אלא איך הדוח ייראה יותר טוב, איך הוא יהיה פחות קשה, איך אנחנו נגיד: אבל יש איזה שיפור קל.

אורי מקלב: לא זאת התכלית של הדוחות האלה.

אורי מקלב: הדוחות האלה – עוד דוח ועוד דוח – לא נותנים לאנשים העניים האלה לקנות במכולת, הם לא משפרים את מצבם.

אורי מקלב: מדוח לדוח מצבם נהיה יותר קשה.

אורי מקלב: מה הם מרגישים כשיש דוח?

אורי מקלב: אז מה?

אורי מקלב: לעג לרש – אין מילה יותר מתאימה; לועגים לרש ואומרים לו: תשמע, בדוח הזה ראינו שיפור.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, יש הרבה מה לעשות בנושא ההשפעה על העוני, אבל צריך לקחת את זה לא במטרה לשפר את הנתונים, אלא להתמודד עם המציאות הקשה הזאת, להאמין בזה.

אורי מקלב: אם יש אנשים שלא מאמינים שיש ילדים רעבים, שיש אנשים שמונעים מעצמם תרופות, הם לא ראויים ולא יכולים להיות בציר הזה של קובעי מדיניות או של מקבלי החלטות.

אורי מקלב: זה משפיע.

עיסאווי פריג': אבל הם בשני סקטורים.

אורי מקלב: זאת הבעיה – שהשבע לא מרגיש את הרעֵב, ולא חושב שזה קיים, ומרגיש שהנתונים האלה הם רק נתונים ולא אמת.

אורי מקלב: מי שקרוב למשפחות האלה ומי שקרוב לאנשים האלה יודע שההכנסות הן לא אינדיקציה להוצאות שיש, להתמודדות עם החיים, עם שכר הדירה ועם כל ההוצאות הרבות.

אורי מקלב: בוודאי כשיש נתונים שהם גם נניח הנתונים הכי טובים – מדובר על קרוב למיליון ילדים ומיליון מבוגרים, גם לפי הביטוח הלאומי.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב-ראש, יש עודפי גבייה, התברכנו במשאבי טבע, היום הכלכלה טובה בישראל.

אורי מקלב: צריך לדעת מה ראשון בסדר העדיפויות.

אורי מקלב: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מקלב.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אחמד טיבי, מה יש לך להגיד על העוני?

עיסאווי פריג': אחריו –חברת הכנסת טלי.

עיסאווי פריג': הא, דיברה טלי?

עיסאווי פריג': אורלי אבקסיס, אורי מקלב, נחמן שי – לא נמצא.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: מכובדי סגן השר – אה, מכובדי היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': אתה חושב שזה בדרך?

אחמד טיבי: אתה ראוי לתפקיד שר, לא סגן שר.

אחמד טיבי: סגן שר זה משולם.

אחמד טיבי: משולם זה סגן שר נצחי.

עיסאווי פריג': למשותפת אין בעיה שיהיה שר ערבי מוסלמי.

אחמד טיבי: לא נצביע בעד, אבל – אדוני היושב-ראש, דוח העוני של ארגון לתת – שעושה עבודה מצוינת – – –

מיקי לוי: עיסאווי, אבל היה.

אחמד טיבי: אבל עיסאווי לא היה.

עיסאווי פריג': עיסאווי לא היה.

אחמד טיבי: אבל עיסאווי לא היה.

מיקי לוי: אנחנו נדאג למנות אותו.

אחמד טיבי: אוקיי, נתחיל מחדש?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, ארגון לתת – שעושה עבודה מצוינת – פרסם את דוח העוני האלטרנטיבי, שלפיו מיליון אזרחים במדינה, שלא נכללים בדוח הרשמי של הביטוח הלאומי, חיים בתנאי מחסור בצורכי מחיה בסיסיים.

אחמד טיבי: עולה מהנתונים האלה כי 17% חיים בחוסר ביטחון תזונתי.

אחמד טיבי: בישראל חיים בעוני 2.525 מיליון אנשים, כלומר 29.1% – כמעט 1.5 מיליון מבוגרים ו-1.06 מיליון ילדים.

אחמד טיבי: הנתונים האלה הוצגו, ויש איזה פער של 700,000 בין הדוח הזה לבין הדוח של המוסד לביטוח לאומי.

אחמד טיבי: כולנו יודעים שבפריפריה שיעורי העוני הם גדולים יותר.

אחמד טיבי: ביישובים הערביים הם גדולים יותר – יותר מ-60% מהילדים נמצאים מתחת לקו העוני; אנשים שעובדים, לא אנשים מובטלים, אנשים שעובדים נמצאים – חלק מהאנשים, שיעור לא קטן נמצא מתחת לקו העוני.

אחמד טיבי: לכן זה מצריך עבודה מערכתית כדי לנהל מאבק אמיתי נגד הדבר הזה, שפוגע בתנאי היסוד של המחיה של משפחות, של אנשים, ובכבודם האנושי.

אחמד טיבי: כל מי שמצפונו ער צריך להיאבק בעוני הנרחב הזה, ההולך ומתרחב.

אחמד טיבי: ככה אפילו לפי המדדים של מדינות ה-OECD.

עיסאווי פריג': הוא ממוקד בשני מגזרים.

אחמד טיבי: בעיקר חרדים וערבים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אותם אנשים שהוגדרו עניים על פי מדד העוני של לתת לא מוגדרים עניים על פי הדוח של המוסד לביטוח לאומי, מאחר שהכנסתם גבוהה מקו העוני הרשמי, 3,260 שקל ליחיד ו-5,216 שקלים לזוג נטו לחודש.

אחמד טיבי: ולכן אדוני היושב-ראש, הזעקה הזאת צריכה להיות זעקה של כולנו, זעקה של מי שידו אינה משגת למרות שהוא עובד; זעקה של משפחות רבות, של 29% מכלל אזרחי המדינה, הנאנקים תחת עול העוני, הפוגע בזכותם הבסיסית ובכבודם האנושי.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת טיבי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מסעוד גנאים – דעה מהצד.

עיסאווי פריג': רק נציין שאין לנו תשובת שר, וזה מאוד מצער שגם לעוני אין תשובה.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שממדי העוני גדולים מאוד בארץ, בכלל, אבל בחברה הערבית האחוז הוא גדול מאוד.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על יותר מ-53% מהמשפחות הערביות שהן מתחת לקו העוני, וצריך באמת לתת תשובות על האתגר הגדול הזה ולהילחם ולהיאבק בתופעה הזאת.

מסעוד גנאים: לכן, אני מציע להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מסעוד גנאים: תודה.

עיסאווי פריג': אם כך, אין לנו תשובת שר – – –

נחמן שי: – – –

עיסאווי פריג': אה, סליחה.

עיסאווי פריג': אני סימנתי שאתה לא נמצא ואני חוזר בי.

עיסאווי פריג': יש לנו גם את חבר הכנסת נחמן שי לפני שאנחנו מחליטים לאיזו ועדה להעביר את ההצעה לסדר-היום.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה – ושוב סליחה, לא שמתי לב.

נחמן שי: לא, לא, אין דבר, אין דבר.

נחמן שי: אפליה, אפליה.

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': בהצעות לסדר-היום הח"כים הערבים שולטים.

עיסאווי פריג': בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, הנושא ממש לא מעורר אותי לצחוק, כי דוח לתת שפורסם לפני כעשרה ימים החריף את הסוגיה של העוני בחברה הישראלית.

נחמן שי: בניגוד לנתונים של ביטוח לאומי – לתת, שהוא ארגון חשוב ביותר בחזית המלחמה בעוני, מנתח בצורה שונה את הנתונים, ואומר כך: יש בישראל של היום יותר אנשים רעבים, יותר חולים ויותר אנשים שמודאגים מהמצב.

נחמן שי: כפי שאומר מנכ"ל הארגון: הפצצה האנושית של המצוקה ממשיכה לאיים עלינו.

נחמן שי: לפי החישובים שלהם, בישראל חיים כמיליון – מיליון – ילדים עניים ומיליון וחצי בגירים עניים.

נחמן שי: כמעט 10% מהאוכלוסייה חיה בעוני ובמחסור בכל שאר הממדים, ואף על פי כן ביטוח לאומי לא מכיר בהם; זה הפער בין לתת לבין ביטוח לאומי – 10%.

נחמן שי: וכמובן, כאשר זה מתחיל בעוני, זה משליך על כל דבר: זה משליך על מגורים, זה משליך על בריאות, זה משליך על חינוך, זה משליך על כל היבט של החיים.

נחמן שי: ישראל, למרות הברק והזוהר וההצלחה של מדינת הסטרטאפ והשיווק המופלא שלה, בסוף, כשאנחנו מסתכלים פנימה, הביתה, אנחנו רואים תמונה עגומה, עצובה.

נחמן שי: היום ישבתי עם חברתי טלי פלוסקוב ושמענו עוד פעם על הנושא של ניצולי השואה – שעוד מחפשים ניצולי שואה בישראל, אפילו לא איתרו את ניצולי השואה.

נחמן שי: רק 70 שנה עברו.

נחמן שי: נגיד שחלק מהם הגיעו ב-20 השנים האחרונות, אבל כמה זמן צריך לקחת לדעת מי בסוף הוא ניצול שואה ומי ראוי לזכויות?

נחמן שי: ברור שאם לא מגיעים לאנשים האלה – שחלקם לא יודעים על הזכויות האלה, ולעומת זאת, ההכנסות או האי-הכנסות שלהם ידועות?

נחמן שי: התוצאה, בשורה התחתונה, היא אנשים עניים מאוד.

נחמן שי: אנשים עניים מאוד.

נחמן שי: ואני אומר לכם, הממשלה עסקה לפני שעה קלה בעונש המוות, והיא עוד חלוקה על חוק המרכולים, ובשבוע שעבר זה היה חוק ההמלצות, ומחר זה יהיה עוד חוק ירושלים.

נחמן שי: ובסוף, אנחנו, ידידים וידידות, בני אדם, והדבר הראשון שצריך לעניין אותנו זה בני אדם, זה אנשים שגרים בשכונה שלנו, ברחוב שלנו, בבית שלנו, ושאין להם מספיק כסף לחיות, ושיש מקרר ריק בבית, ושצריך לעשות חישוב אם אני מעדיף או אני מעדיפה לקנות תרופות או לחמם את הבית או ללבוש עוד סוודר ולחסוך קצת כסף, כי אולי, אולי, אני גם רוצה לתת מתנה לנכד או לנכדה שלי.

נחמן שי: זאת הבושה הגדולה, זאת החרפה הגדולה של החברה הישראלית.

נחמן שי: דברים יבואו וילכו, יבואו וילכו.

נחמן שי: את הבושה הזאת אנחנו לא יכולים להסיר מעצמנו, מהכנסת ומהממשלה, שהשולחן הזה, כולו – מצטופפים סביבו אין-סוף שרים שמדברים על נושאים אחרים, וכשמגיעים לנושא הזה, השולחן ריק.

נחמן שי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברי חבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, אין לנו תשובת שר, ויש לנו, לפני ההצבעה, הבעת דעה של חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': דקה להבעת דעה מהצד, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מבקש ממך בישיבת הנשיאות הקרובה של הכנסת להעלות בפני יושב-ראש הכנסת ובפני הממשלה את המצב, שנושא כל כך חשוב כמו מצב העוני – הממשלה בוחרת שלא לבוא בפני הכנסת ולתת מענה בנושא.

דב חנין: זה נכון שזכותה של הממשלה שלא להשיב.

דב חנין: בסדר גמור, יש לה זכות.

דב חנין: אבל האם לא צריך לפחות לדרוש ממנה לבוא ולתת תשובה על נתוני העוני?

דב חנין: האם לא צריך לפחות לבוא ולדרוש ממנה לתת התייחסות לסוגיה שהיא כל כך חשובה בחברה הישראלית?

דב חנין: הרי העוני בחברה הישראלית הוא לא גזרת גורל, הוא לא נפל משמיים.

דב חנין: זו תוצאה של מדיניות הממשלה.

דב חנין: הינה, אני אומר את זה כאן:

דב חנין: זאת תוצאה של מדיניות הממשלה.

דב חנין: בנימין נתניהו, שר האוצר וראש הממשלה, הוביל את מדינת ישראל למקום ראשון בעולם המערבי בשיעורי העוני ולמצב מאוד מאוד יוצא דופן של מדינה שבה רוב העניים הם אנשים עובדים.

דב חנין: זו ההצלחה של נתניהו.

דב חנין: שיבוא לפחות ויסביר לנו איך הוא מתגאה בהצלחה שלו, או שישלח אחד משריו.

דב חנין: אדוני, כיוון שהנושא הזה כל כך חשוב, אני מציע להעביר אותו להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

דב חנין: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': אתה מתפרץ לדלת פתוחה, ולמען האמת, כמה פעמים בנשיאות התייחסנו לחשיבות הנוכחות של שר ממשלה כאן ולמתן תשובות על הצעות לסדר-היום, אבל אנחנו נמשיך עם הסוגיה עד שניכנס למסלול הנכון.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, מאחר שאין תשובת שר, יש הצעה – אני מבין שמעבירים את זה לוועדת העבודה והרווחה.

עיסאווי פריג': אני מעמיד להצבעה שאנחנו מעבירים את זה לוועדת העבודה והרווחה.

עיסאווי פריג': הצבעה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, ברוב של עשרה בעד, אפס מתנגדים, הסוגיה – – –

אחמד טיבי: אני ומסעוד – – –

עיסאווי פריג': דווקא בעוני לא הצבעתם?

אחמד טיבי: דווקא בהצעה שלי.

עיסאווי פריג': אז אני מוסיף את חבר הכנסת אחמד טיבי וחבר הכנסת מסעוד גנאים, שהצביעו בעד להעביר את ההצעה לסדר-היום להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': יש לציין שחבר הכנסת אחמד טיבי הוא אחד המציעים של ההצעה לסדר-היום.

אחמד טיבי: לא אמרתי אחד המציעים.

ענת ברקו: המציע.

עיסאווי פריג': המציע.

עיסאווי פריג': אה, סליחה, אני אגיד זה בערבית: אחמד טיבי, לא אחמד.

אחמד טיבי: אייווה.

אחמד טיבי: תושבי שכונת אבו כביר בתל אביב מוגדרים כפולשים והעירייה מבקשת לפנותם

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: תושבי שכונת אבו כביר בתל אביב מוגדרים כפולשים והעירייה מבקשת לפנותם.

עיסאווי פריג': המציעה הראשונה – חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

עיסאווי פריג': המשיב הוא סגן השר – סגן שר הפנים, לשם שינוי, וזה משמח – חבר הכנסת משולם נהרי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת קורן.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, שרת המשפטים – בכל זאת יש לנו פה שרה – חבריי חברי הכנסת, 70 שנה אחורה, אבות-אבותיהם של אלו שזועקים לנו "מושחתים" שיחקו באנשים.

נורית קורן: והיום, 70 שנה אחורה, אנחנו עדיין מתקנים את הטעויות של אותם אנשים, שמממשיכי דרכם מכפישים אותנו השכם והערב.

נורית קורן: את פרשת חטופי תימן, המזרח והבלקן, אתם עשיתם – אנחנו מתקנים; את השחיתות בקיבוצים, חובות עתק, בנים ממשיכים, אתם עשיתם – אנחנו מתקנים; גם את אבו כביר, אתם זרקתם לשם אנשים ללא מעמד וללא העברת בעלות, אתם עשיתם – אנחנו כאן כדי לתקן.

נורית קורן: את אותם חלוצים שהגיעו כדי ליישב את אחת השכונות המסוכנות והמותקפות בתל אביב, אנשים שהגנו בגופם, וביתם היה חומת המגן מול ההתקפות והפרעות הערביות – את אלה הבאתם למצב שהם מוגדרים כפולשים.

נורית קורן: ונחשו מי עומד מאחורי צווי הפינוי לאותם חלוצים?

נורית קורן: חולדאי, עוד צאצא של מפא"י; אותו חולדאי שזרק עשרות אלפי מסתננים ומהגרי עבודה לדרום תל אביב והביא עלינו נזק, שגם אותו מתקנים היום.

נורית קורן: ומה האבסורד?

נורית קורן: חולדאי ושליחיו בעירייה מפנים אנשים, חלוצים, גיבורים מביתם כדי להקים – קחו נשימה: פארק.

נורית קורן: לפני שבוע הגשתי הצעת חוק הבטחת פיצויים לתושבי מתחם פארק "חורשת" אבו כביר, שבא לתקן את העוול על ידי הכרה פורמלית מספקת במעמדם ובזכויותיהם של אותם חלוצים.

נורית קורן: אני לא אתן לאף משפחה להיזרק לרחוב.

נורית קורן: אם חולדאי רוצה לפנות אותם כדי לבנות פארק, שימצא פתרון לבעיה הזאת.

נורית קורן: אתם יודעים מה?

נורית קורן: את אוזלת היד של מפא"י ואטימות הלב של הצאצא לבית חולדאי אנחנו נתקן.

נורית קורן: ביום ראשון מרכז הליכוד החליט לתקן עוד טעות שלכם, והתחיל תהליך של החלת הריבונות על שטחי יהודה ושומרון.

נורית קורן: אז אנחנו נתקן עוד טעות שלכם.

נורית קורן: הגיע הזמן להחיל את הריבונות גם באבו כביר.

נורית קורן: תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

עיסאווי פריג': אני קורא לחבר הכנסת מוסי רז, כגורם מאזן.

מיקי לוי: מי זה אתם, נורית?

נורית קורן: הם לא פה – – –

עיסאווי פריג': אני נמנע מלהביע דעה.

נורית קורן: הם לא פה, צאצאי מפא"י.

מיקי לוי: אלה בנו את המדינה.

נורית קורן: הם הלכו.

נורית קורן: הם ידעו שאני אומר את הדברים, אז הם הלכו.

מיקי לוי: אלה בנו את המדינה.

מיקי לוי: בן-גוריון היה המנהיג שלהם.

נורית קורן: אבל הינה, בגלל זה אנחנו מדברים אל ספסלים ריקים, אתה מבין?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: שוכרן, סייד א-ראיס.

מוסי רז: נראה לי שזו הפעם הראשונה שאני מדבר כשאתה יושב-ראש.

עיסאווי פריג': אתה רואה מה הוא אומר?

עיסאווי פריג': שוכרן, סייד א-ראיס.

מוסי רז: אמרתי בסדר, לא?

עיסאווי פריג': לא, אמרת בסדר גמור.

מיקי לוי: – – – הקואליציה פה – – –

מוסי רז: תקשיב, מיקי.

עיסאווי פריג': מיקי, הערבית שפה רשמית.

מוסי רז: שמעת מה אמרתי לו – שוכרן, סייד א-ראיס.

עיסאווי פריג': תפדל.

מוסי רז: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש וגם חברת הכנסת, באמת בשבוע שעבר נחשפנו שוב, בתחקיר מאוד מטלטל – אבל את הבעיה הזאת אנחנו מכירים, את השיטה הזאת, שהייתה לצערנו הרב עם קום המדינה, שיטת פיזור האוכלוסייה הקלוקלת.

מוסי רז: אני כבר הגשתי פה הצעה לוועדת חקירה פרלמנטרית.

מוסי רז: לצערי, לא הצטרפה אליי הקואליציה בשאלה הזאת.

מוסי רז: ובעצם, נחשפנו לסיפור של אבו כביר ולסיפורים אחרים ברחבי העיר תל אביב – שאגב, הם לא היו בכל מקום בארץ אבל מייצגים מקומות רבים בארץ.

מוסי רז: בחלק גדול מהשכונות האלה האנשים יושבו, ובחלק גדול מהמקומות האלה – על חשבון כפרים ערביים שהיו שם קודם לכן, ואני לא נכנס עכשיו לשאלה – ברחו, גורשו; כל מקום והסיפור שלו.

מוסי רז: מה שקרה זה שבמקומות שונים, בשכונות שונות – באותה עיר, בשכונות סמוכות – ישבו אנשים יוצאי מדינות שונות, נקרא לזה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, בשכונה אחת ישבו אנשים שבאו מאירופה ובשכונה אחרת אנשים שבאו מאפריקה או מאסיה.

מוסי רז: הם קיבלו, כביכול, בשנייה הראשונה, את השטח, את הבתים, באותה מידה, רק מה קרה?

מוסי רז: אותם אלה שבאו מאירופה והיו יותר מקורבים לשלטון, הם – הכשירו להם את הקרקע, סידרו להם את האפשרות בעצם לקבל את זכויותיהם בקרקע בכל מיני אמצעים.

מוסי רז: לדוגמה, מודעה בעיתון השלטון דבר.

מוסי רז: מי קורא את העיתון הזה?

מוסי רז: האנשים האלה הסתדרו, סידרו להם את הבעלות שלהם בקרקע, ולכן, אדוני היושב-ראש, גם טיפלו בשכונות שלהם, כי הכול היה מסודר.

מוסי רז: לעומת זאת, אלה שלא סידרו את הבעלות שלהם בקרקע – שלא באשמתם; לא ניתנה להם ההזדמנות ההולמת לעשות את זה – קוראים להם פולשים.

מוסי רז: הרי אם הם פולשים, גם תושבי צהלה הם פולשים, באותה מידה.

נורית קורן: מוסי, צריך להגיד שלא הודיעו להם בכלל שאפשר לעשות הסדר.

מוסי רז: אני ציינתי.

מוסי רז: גם הם פולשים באותה מידה.

מוסי רז: אבל הם פולשים – למה?

מוסי רז: כי הם באו ממקום אחר.

מוסי רז: מכיוון שהם פולשים, מה אומרת העירייה?

מוסי רז: מה, אנחנו נטפל בשכונה של פולשים?

מוסי רז: אז אין תשתיות, לא בונים שם, ושם יש בתי מעצר ושם יש דברים אחרים שעושים על מנת להחליש את המוחלשים, כמו שאנחנו רואים הרבה פעמים במדינה שלנו.

מוסי רז: אבל אני רוצה להגיד, חברי וחברת הכנסת, שאת הפטנט הקלוקל הזה יכול להיות שהמציאה מפא"י, אבל אני לא יודע אם קראתם חדשות: אנחנו עוד מעט 41 שנה מאז המהפך השלטוני, ובמשך 41 השנה הללו כמעט כל השנים היה הליכוד בשלטון.

מוסי רז: אז לבוא פה ולהאשים את מפא"י, ורק את מפא"י – בואי – – –

נורית קורן: אלה דברים שנעשו בזמן מפא"י, ועכשיו זה עולה על הפרק, כי עכשיו מפנים אותם.

נורית קורן: לפני זה זה לא קרה.

מוסי רז: אני שמח – – –

יעקב מרגי: מוסי, מוטציות – לוקח להן זמן – – –

נורית קורן: להתבשל.

מוסי רז: אז אני חושב – בואו, זה לא הזמן לעשות חשבון, לא איתכם ולא עם מפא"י.

מוסי רז: זה הזמן לבוא ולתקן את העוול; זה הזמן לבוא, וכל אותם אנשים שלא נתנו להם להסדיר את הזכויות שלהם בקרקע – וזה לא משנה אם זה שם או במקום אחר – להסדיר את הזכויות שלהם בקרקע; זה הזמן לבוא ולעשות מדיניות חברתית אחרת לגמרי, ודאי שאיננה מפלה – לא בין יהודים לערבים, לא בין מזרחים לאשכנזים; ודאי שאיננה מפלה, אבל לא רק שאיננה מפלה – נותנת העדפה מתקנת, משפרת את התשתיות, משפרת את החינוך, מצמצמת את הפערים הכלכליים.

מוסי רז: עכשיו אני יכול לבוא ולהתחשבן עם מפא"י כמה שאני רוצה, וגם עם 41 שנה של שלטון מאז שעלה – –

נורית קורן: – – –

מוסי רז: – – בגין לשלטון.

מוסי רז: זה לא יתרום לאף אחד, לא באבו כביר ולא במקום אחר.

מוסי רז: לכן, הצעת החוק, שאני חושב שהגיש חברי חבר הכנסת דב חנין – אני חתמתי עליה וגם את, אני חושב, וחברים אחרים – יכולה בהחלט לסייע בפתרון הבעיות הללו.

מוסי רז: אבל לפני הכול, עוד לפני שההצעה הזאת תעבור – או אחרי, עדיף כבר, או בד בבד – אנחנו צריכים לשנות את הגישה שלנו; להביא את המודעות שזה שמישהו תייג את האנשים האלה כפולשים – הם אינם פולשים, הם בדיוק כמו השכנים שלהם שהסדירו את הזכויות שלהם.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת מרגי, אתה מתכוון?

יעקב מרגי: אם תזמין אותי, כן.

עיסאווי פריג': מתכוון?

עיסאווי פריג': כן.

נורית קורן: מתכוון ועושה, לא רק מתכוון.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מאוד מצטער שהממשלה, כרגיל, משאירה את שולחנה ריק.

דב חנין: אני יודע ששרת המשפטים נמצאת איתנו, אבל בכנסת הזאת יש מצב קבוע שבו השרים מתביישים לשבת ליד שולחן הממשלה – ואגב, אני מבין אותם.

דב חנין: זה לא כבוד גדול לשבת ליד שולחן הממשלה הזאת.

נורית קורן: – – – הם פשוט עובדים.

דב חנין: זה לא כבוד גדול – –

נורית קורן: הם פשוט עובדים.

נורית קורן: לא להגיד ככה.

דב חנין: – – אבל בכל זאת, זה התפקיד שלהם.

דב חנין: מה לעשות, אני אולי שותף לצערם שהם שרים בכזאת ממשלה, אבל אם הם כבר שרים, שלפחות ישבו במקום שלהם בכנסת.

נורית קורן: ממשלה מוצלחת ביותר, שהביאה הרבה הישגים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, באבו כביר אנחנו מתמודדים עם עוול קשה ביותר.

דב חנין: אנחנו מדברים על משפחות שמתגוררות בשכונה הזאת לאורך שנים.

דב חנין: צודקים חבריי – חברת הכנסת קורן, חבר הכנסת רז – שדיברו לפניי, ויש עוד דוגמאות למצבים כאלה: הוזכרו כאן את גבעת עמל, ואפשר לדבר על כפר שלם, שכונת הארגזים, כל השכונות האלה, שבהן יושבים אנשים עשרות שנים.

דב חנין: הוריהם, הסבים שלהם, הובאו לשם על ידי המדינה, ופתאום עכשיו נזכרים שהם פולשים.

דב חנין: אין מילה יותר מקוממת, משפילה, מרגיזה ושקרית מאשר הכינוי הזה, "פולשים".

דב חנין: מי פלש ולאן?

דב חנין: האנשים האלה הובאו לשם על ידי המדינה.

דב חנין: במקרה הזה של אבו כביר, רוב המשפחות שנמצאות שם נמצאות שם משנות ה-50.

דב חנין: מוצאם מאיראן, ובסופו של דבר הם גרו שם ועדיין גרים שם במשך שנים בתנאים מחפירים.

דב חנין: הקימו משפחות, גידלו ילדים, ועכשיו עיריית תל אביב – שאליה הקרקע הזאת התגלגלה; זה התחיל מהרשות לנכסי נפקדים, כי היה שם כפר פלסטיני, שגורש ב-48' – –

עיסאווי פריג': אבו כביר.

דב חנין: – – והאדמות עברו לרשות לנכסי נפקדים, הרשות לנכסי נפקדים העבירה את זה למינהל, המינהל העביר את זה לעיריית תל אביב, ועיריית תל אביב עכשיו החליטה שבקרקע הזאת אפשר לעשות פארק ומסביב לפארק הזה לבנות בנייני יוקרה.

דב חנין: ומה רע?

דב חנין: התושבים האלה, אגב, אדוני היושב-ראש, הרי לא באים ואומרים היום: האדמה הזאת היא שלנו; רוצים לבנות בנייני יוקרה – תבנו, אנחנו נהיה בעלי המגדלים האלה.

דב חנין: הם בסך הכול אומרים דבר מאוד פשוט: המדינה הביאה אותנו לכאן.

דב חנין: המדינה רוצה לסלק אותנו מכאן?

דב חנין: תיתן לנו המדינה דירה תמורת דירה במקום אחר, תיתן לנו המדינה פתרון במקום אחר.

דב חנין: מה יותר אלמנטרי מזה?

דב חנין: מה יותר צודק מזה?

דב חנין: מה יותר ריאליסטי מזה?

דב חנין: והטענות שלי, אדוני היושב-ראש, הן בהחלט, בהחלט, טענות לעיריית תל אביב, שממלאת פה תפקיד מאוד מאוד בעייתי, אבל אני בהחלט רוצה לראות גם את המדינה מתגייסת לפתרון ולמענה בעניין הזה, כי מי שהעביר את הקרקע הזאת לעיריית תל אביב בסופו של דבר היה המדינה, והמדינה צריכה לקחת את האחריות היום על אותם תושבים ולתת להם פתרונות הוגנים וראויים.

דב חנין: ומשפט אחרון, אדוני היושב-ראש:

דב חנין: בנושא הזה אנחנו במרוץ נגד הזמן, כי נגד האנשים האלה יש היום משפטי פינוי.

דב חנין: יש היום משפטי פינוי.

דב חנין: ולכן, אדוני, יועצה של שרת המשפטים, ושרת המשפטים, וחברת הכנסת מירב בן ארי – – –

עיסאווי פריג': שרת המשפטים.

איילת שקד: מה?

דב חנין: גברתי שרת המשפטים, אנחנו מדברים על שכונת אבו כביר, ואני יודע שאת מכירה היטב מצבים דומים.

דב חנין: אנחנו רוצים להסדיר את הנושא בחקיקה.

דב חנין: יש פה מאמץ של חברי כנסת להביא פתרון לנושא, אבל אנחנו נמצאים במרוץ נגד הזמן מול הליכים משפטיים שהתחילו להתגלגל ושעלולים להביא למצב שבו נתקדם עם חקיקה אבל תושבים כבר לא יגורו שם.

דב חנין: צריכים, חייבים למצוא פתרון שיאפשר השהיה של ההליכים המשפטיים ושל הפינויים כל עוד הכנסת עושה את עבודתה.

דב חנין: אני אומר לך, גברתי השרה, אני רואה בזה עניין של נימוס בין רשויות השלטון.

דב חנין: אני מתנגד לזה שהכנסת תתערב בעבודתם של בתי משפט, אבל גם בתי המשפט מצידם צריכים להתייחס בכבוד לזה שאנחנו בכנסת מנסים לפתור בעיה.

דב חנין: אם בתי המשפט לא יתייחסו לזה שבכנסת נעשית עבודה, ואנחנו מנסים לפתור ולייצר פתרון אחר מאשר המצב החוקי הקיים היום, אנחנו בעצם נמצאים בתחרות שהיא לא סבירה ולא הגיונית בין הרשויות.

דב חנין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': עם כל הכבוד והעונג, אני שמח להזמין את חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת מרגי.

נורית קורן: התרבות והספורט.

עיסאווי פריג': והתרבות והספורט.

עיסאווי פריג': והתרבות והספורט.

קריאה: תרחיב.

קריאה: תרחיב.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מרגי.

נורית קורן: חבר במפלגת ש"ס.

יעקב מרגי: את זה אני לא אגיד מסיבות אחרות.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: סליחה מראש על הצרידות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכבר הייתי כשאתה מכהן – – –

עיסאווי פריג': זה לא יזיק.

עיסאווי פריג': זה לא יזיק.

יעקב מרגי: לכן אנחנו תמיד מברכים אותך בברכת הצלחה.

עיסאווי פריג': כן, זה לא מזיק.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, עשרות תושבי שכונת אבו כביר חרדים ודואגים מכוונת העירייה לפנות אותם מבתיהם לטובת הרחבת פארק החורשות הסמוך לשכונה.

יעקב מרגי: כמו בגבעת עמל, תושבים אלו נשלחו בשנות ה-50 של המאה הקודמת על ידי המדינה להתיישב בשכונת אבו כביר, בנכסים שנותרו לאחר גירושם של הערבים מן האזור.

יעקב מרגי: התושבים הינם אנשים שנולדו וגדלו באבו כביר.

יעקב מרגי: והינה, בשנת 2010 מתבצעת לה הפקעה ממינהל מקרקעי ישראל לטובת עיריית תל אביב, ללא הודעה מוקדמת, ללא ידיעת התושבים.

יעקב מרגי: והינה, כמו בשכונת נווה עמל, לא רק שסכנת הפינוי מרחפת על ראשם – עיריית תל אביב אף מוסיפה ותובעת אותם בבית המשפט על פלישה.

יעקב מרגי: ואני שואל, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כפי ששאלתי במקרה של שכונת נווה עמל – הרי המדינה יודעת ורוצה, אבל כשהיא רוצה לפצות או לבנות שכונה חלופית או יישוב חלופי לתושבים שנשלחו על ידי המדינה לגור או לבנות את ביתם על שטח לא חוקי, או כשמפקיעים מהם קרקע, הרי יש פרק שלם בחוק.

יעקב מרגי: וכפי שאמרתי, היא יודעת כשהיא רוצה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני יודע שבעירייה יאמרו שכנראה אלו לא התושבים שנשלחו בשנות ה-50 של המאה הקודמת להתיישב בנכסים אלו, שאלה פולשים או צאצאי הדיירים הקודמים.

יעקב מרגי: ואני שואל, חברי מיקי לוי: איך יכולה להיות שהמדינה מחתימה על חוזים, גובה דמי שכירות, שכר דירה, לטובת חברת חלמיש, ורואה בהם כפולשים?

יעקב מרגי: אתה היית מפקד מחוז, אתה איש משטרה לשעבר.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים – – –

מיקי לוי: בכמה מדובר?

יעקב מרגי: עשרות משפחות.

יעקב מרגי: עשרות.

מיקי לוי: עשרות?

מיקי לוי: מותר לי לתת לכם הצעה?

יעקב מרגי: נשמע אותה בכיף.

מיקי לוי: המדינה התייחסה – – –

עיסאווי פריג': תקבל דעה מהצד.

יעקב מרגי: אני חושב שיותר מכובד אחר כך.

יעקב מרגי: יכול להיות שלא הקשבת לי.

יעקב מרגי: הרי המדינה יודעת לעשות את זה, היא עשתה את זה כשפינתה שכונה או רחוב שישב על שטח-לא-שטח, או כשהייתה בעיה בהגדרה של הבעלות על השטח, ואני שואל למה כאן – בנווה עמל בעבר, ועכשיו באבו כביר – ההתייחסות היא שחור–לבן, פולשים?

יעקב מרגי: הרי התחלתי לשאול אותך – עם עבריין המדינה לא יודעת לעשות עסקים.

יעקב מרגי: אם הוא עבר על החוק, פולש, מה אתה גובה ממנו שכר דירה?

יעקב מרגי: יש פה, יותר מאשר הצהרתית, מעשה שהמדינה הכירה בהם כתושבים.

יעקב מרגי: ואני קורא, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה – אני שואל שאלה שתהדהד: למה לאלה כן ולאלה לא?

יעקב מרגי: למה לאלה כן ולאלה לא? תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

עיסאווי פריג': סגן השר משולם נהרי הוא המגיב בשם הממשלה, ולאחר מכן נשמע דעה מהצד.

עיסאווי פריג': סגן שר הפנים משולם נהרי, בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, אכן, השאלות הן שאלות, ויש הרבה סימני שאלה.

משולם נהרי: כל הנושא הזה הוא מאוד תמוה.

משולם נהרי: לא הבנתי עד עכשיו מדוע השאלה הופנתה למשרד הפנים, מפני שזה בסופו של דבר הרשויות המקומיות.

משולם נהרי: הן אוטונומיות לנהל את הזכויות שלהן במקרקעין והליכים משפטים לגביהם על פי – – –

נורית קורן: זה הפתח.

משולם נהרי: – – – על פי מדיניותן ושיקול דעת הגורמים המוסמכים בהן.

נורית קורן: זה בדיוק הפתח, שהם עושים מה שהם רוצים.

משולם נהרי: העניין הנדון אינו נוגע לתחומי הפעלת הסמכויות של משרד הפנים.

משולם נהרי: אני חושב ונראה לי ששם התשובה צריכה להינתן.

משולם נהרי: הרי בסופו של דבר יש את מינהל מקרקעי ישראל; הם הבעלים והם שהעבירו את זכות הניהול לעיריית תל אביב.

משולם נהרי: כידוע, מינהל התכנון, ששם נמצא מינהל מקרקעי ישראל וכל הנושא הזה, הוא בתחומו של משרד האוצר.

משולם נהרי: ניסיתי להעביר את זה למשרד האוצר כדי שיכינו תשובה, ומשום מה הם לא רצו; העדיפו שאנחנו ניתן תשובה.

עיסאווי פריג': אלה סודות מחדר ההלבשה, אני מבין.

משולם נהרי: לא, לא סודות.

משולם נהרי: לדעתי זה נושא רציני, נושא כאוב ונושא שבאמת דורש התערבות ופתרון.

משולם נהרי: אי-אפשר להפקיר תושבים בשביל פארק.

משולם נהרי: אני חושב שאם הנושא הזה יבוא בפני ועדה לדיון ויוזמנו כל הגורמים שקיבלו את ההחלטות, נעשה דבר יותר מועיל.

משולם נהרי: תודה.

עיסאווי פריג': איזו ועדה כבודו מציע?

משולם נהרי: ועדת הפנים.

נורית קורן: ועדת הכלכלה.

משולם נהרי: לא, ועדת הפנים.

נורית קורן: למה ועדת הפנים?

משולם נהרי: אם זה הרשות, העירייה – – –

נורית קורן: האמת היא שמונחת על שולחן הוועדה, ועדת הכלכלה – – –

משולם נהרי: אז מה שאתם רוצים, מה שאתם רוצים.

נורית קורן: בוועדת הכלכלה מונחת הצעת החוק של כפר שלם.

נורית קורן: אני חושבת שזה בדיוק אותו דבר.

נורית קורן: זה זכויות, זה זכויות – – –

משולם נהרי: אוקיי, אין כאן התנגדות אם – – –

נורית קורן: השאלה – השאלה אם זה נכון.

עיסאווי פריג': כבוד סגן השר, ברגע שאתה אומר ועדת הפנים, כאילו אתה מודה: זה שלי.

משולם נהרי: הבנתי, הבנתי.

משולם נהרי: לא, הבנתי, הבנתי.

עיסאווי פריג': זה בניגוד למה שאמרת.

משולם נהרי: כן, כן.

עיסאווי פריג': אם כך, יש הסכמה?

עיסאווי פריג': בבקשה.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: אם יש בקשה לוועדת הכלכלה, אין לי התנגדות.

עיסאווי פריג': סיימת?

משולם נהרי: כן, סיימתי, תודה.

נורית קורן: מדובר בזכויות על המקרקעין, למרות שהם העבירו את זה – – –

עיסאווי פריג': אם כך, יש הסכמה שהנושא יועבר לוועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': לפני כן אנחנו נשמע דעה מהצד של חבר הכנסת מיקי לוי – את ההצעה שיש לך, הצעת הפתרון לאבו כביר.

מיקי לוי: אני כבר עולה.

עיסאווי פריג': לא, אל תעלה, תגיד מהצד.

מיקי לוי: אני ממילא צריך לעלות.

עיסאווי פריג': אנחנו ניתן לך שתי הזדמנויות לדבר.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת בן ארי לידך, אתה מסודר.

עיסאווי פריג': כן, בבקשה, הבעת דעה לחבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני רוצה להציע לחברותיי וחבריי – נורית קורן, מוסי רז, דב חנין ויעקב מרגי – הייתה לנו את אותה בעיה עם האנשים שהתיישבו בליפתא.

מיקי לוי: גם להם קראו פולשים.

מיקי לוי: מכיוון שליפתא קרובה לליבי, כי מדובר בירושלמים, אז עם עוד שניים-שלושה אנשים טיפלנו באותם אנשים שנכנסנו לבתים בליפתא.

מיקי לוי: זימנו ישיבה דחופה במשרד הפנים, יחד עם המינהל, רשות מקרקעי ישראל, משרד המשפטים – במקרה הזה אתם תצטרכו גם נציג של עיריית תל אביב – ושם, בישיבה, הגענו לכדי סיכום כמה כסף הם מקבלים, בכמה הם מפצים אותם.

מיקי לוי: זה לא היה קל.

עיסאווי פריג': מי "אתם" שעשיתם את זה?

מיקי לוי: מה?

עיסאווי פריג': מי זה "אתם", כשאתה אומר "אנחנו"?

מיקי לוי: אני, רחל עזריה, פולקמן – – –

עיסאווי פריג': אה, אתה מדבר בכנסת התשע-עשרה.

מיקי לוי: לא, לא, עכשיו.

מיקי לוי: לפני ארבעה חודשים פטרנו את החברים, את התושבים שהתיישבו בליפתא.

מיקי לוי: נתנו להם כסף, הרסו את הבתים, ועכשיו מרחיבים את כביש ירושלים–תל אביב.

עיסאווי פריג': יפה.

מיקי לוי: אם לא תביאו את זה לוועדת הפנים ותבקשו לזמן את המינהל, את כל הגורמים, משרד המשפטים – כי הוא גורם מרכזי – עיריית תל אביב, נציג האוצר – כי הם משלמים – לא תגיעו לכדי פתרון עם נציגי התושבים.

מיקי לוי: זו ההצעה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': רק בהמשך לדבריך, שמענו את סגן השר ברמיזה, או לא ברמיזה, אומר שמשרד האוצר ומינהל התכנון – יש להם את זה.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכלכלה, ואני מעמיד את זה להצבעה.

עיסאווי פריג': מצביעים על העברת המשך הדיון לוועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין

מיקי לוי: תבקשו פנים, פנים.

נורית קורן: ועדת הכלכלה?

נורית קורן: לא, רגע, ועדת הכנסת.

עיסאווי פריג': יש דעה אחרת?

נורית קורן: ועדת הכנסת.

יעקב מרגי: פנים.

מירב בן ארי: פנים, מה זה קשור?

מירב בן ארי: תעשי פנים, זו רשות מקומית.

מיקי לוי: פנים.

מיקי לוי: לא תזיזו את זה.

נורית קורן: פנים, בסדר, פנים.

מיקי לוי: הצבעה חדשה, בבקשה, אדוני.

נורית קורן: פנים, בסדר.

נורית קורן: תעשה הצבעה חדשה, נעביר לפנים.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה להבין: יש אחדות דעים שזה יהיה בפנים?

יעקב מרגי: כן.

מיקי לוי: כן.

נורית קורן: כן.

מירב בן ארי: כן.

עיסאווי פריג': למרות שסגן השר אמר: אין נגיעה למשרד הפנים בסוגיה?

נורית קורן: כן, בגלל שזו רשות מקומית – – –

עיסאווי פריג': אין בעיה.

עיסאווי פריג': כולם פנים?

נורית קורן: כן.

יעקב מרגי: כן.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: מה זה קשור למשרד הכלכלה?

נורית קורן: אם זה זכויות בקרקע זה צריך להיות כלכלה.

עיסאווי פריג': אז אם כך, אני מעביר את זה להצבעה שאנחנו מעבירים את המשך הדיון לוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': נא להצביע.

נורית קורן: מיקי, אם זה זכויות בקרקע זה צריך להיות כלכלה, אבל הבנתי, בסדר.

מיקי לוי: הוא יכול לשלב את שניהם יחד.

מיקי לוי: תשמעי, פתרנו את ליפתא בארבעה חודשים.

נורית קורן: אנחנו נקרא לך לדיון.

נורית קורן: זה לזכותך, ליפתא – – – הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, בעד – 10, נגד – אין.

עיסאווי פריג': זה עובר להמשך דיון בוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': לפני שעוברים להצעה הבאה יש הודעה לסגן יושב-ראש הכנסת.

עיסאווי פריג': בבקשה.

קריאה: סגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': סגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 245), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לנאזם, סגן יושב-ראש ה-?

מיקי לוי: סגן מזכירת.

עיסאווי פריג': סגן מזכירת יושב-ראש הכנסת.

מיקי לוי: סגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': סגן מזכירת הכנסת.

עיסאווי פריג': כוונת עשרות רשויות מקומיות להעלות את הארנונה לעסקים ולמפעלים תכביד את הנטל ועשויה להביא לסגירת רבים מהם ולפיטורי עובדים

עיסאווי פריג': עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: כוונת עשרות רשויות מקומיות להעלות את הארנונה לעסקים ומפעלים תכביד את הנטל, ועשויה להביא לסגירת רבים מהם ולפיטורי עובדים, מס' 8845, 8856, 8876, 8880, 8885 ו-8886.

עיסאווי פריג': מגיש את ההצעה חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הנטל הכבד שמוטל על העסקים הקטנים, הבינוניים והזעירים במדינת ישראל הוא ממש בלתי נסבל.

מיקי לוי: כבר היום יש רגולציה מאוד מאוד כבדה ומכבידה, דרך מיסוי כבד, עמלות סליקה מופרזות של חברות האשראי, היעדר תשתיות ראויות כמו חניות ועוד דרישות כאלה ואחרות, כמו עמלות שילוט שהמדינה מחייבת, חוקי נגישות שיש להם עלויות כלכליות ואפילו העלאת שכר המינימום.

מיקי לוי: הכול, כולל הכול, נופל על כתפיהם הצרות והרעועות ממילא של העסקים הקטנים, הזעירים והבינוניים במדינת ישראל.

מיקי לוי: הנטל הכבד הזה מביא לכך שבכל שנה נסגרים בישראל מעל 40,000 עסקים זעירים, קטנים ובינוניים בשנתם הראשונה.

מיקי לוי: הנטל הזה חונק את היזמים ואת המשק, מגדיל את האבטלה ומקטין את הצמיחה של המשק כולו בצורה משמעותית.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, באקלים הזה שתיארתי קשה להבין איך מונחות על שולחנו של שר הפנים – אדוני סגן שר הפנים – 51 בקשות של רשויות מקומיות להעלאת הארנונה לעסקים ולמפעלים; 51 בקשות של רשויות מקומיות, ומפאת כבודן אני לא אתחיל למנות את כל ה-51.

מיקי לוי: זהו קש שיכול לשבור גב של גמלים רבים, לא גב של גמל אחד.

מיקי לוי: אישור העלאת הארנונה הזאת עלול לגרום לסגירה של עסקים ולפיטורי עובדים.

מיקי לוי: פשוט כך.

מיקי לוי: ואני לא מאשים את הרשויות המקומיות, כי גם הן נמצאות במצוקה: מצד אחד, הן נאלצות להוציא תקציבים גדולים בעקבות החלטות ממשלה שונות, ומצד שני, נמנעות בגלל שנת הבחירות הקרובה – שנת הבחירות הקרובה – להעלות את הארנונה לתושבים, מפחד הבחירות, כמובן.

מיקי לוי: רק ששוב העסקים הזעירים, הקטנים והבינוניים הם שמשלמים את המחיר הכבד והנטל נופל על כתפיהם.

מיקי לוי: אני מבטיח לכם שאם לא הייתה שנת בחירות ברשויות המוניציפליות זה היה מתחלק בצורה שווה בין התושבים לבין העסקים, אלא מאי?

מיקי לוי: מדובר בשנת בחירות ברשויות המקומיות, ולכן כל בקשות הארנונה הן על כתפיהם של העסקים.

מיקי לוי: שוב הם מוצאים עצמם כמקור כספי של הרשויות המקומיות למימון הוצאותיהן, וזה מצב בלתי אפשרי.

מיקי לוי: יש לי פה כמה מספרים: לדוגמה, חיפה מבקשת להעלות את הארנונה ב-12.5%, לא פחות; נתניה – בכ-7.5%; ראש העין, באמת בצורה צנועה – רק ב-5%.

מיקי לוי: זו כבר הפכה לרוטינה בשנת בחירות – חולבים את העסקים והמפעלים.

מיקי לוי: אז מכובדי שר הפנים, סגן שר הפנים, אני מבקש ממך בשלב הראשון שלא לאשר בצורה אוטומטית את כל הבקשות, אבל במקביל – לקדם נוסחה חדשה שעליה דיברת לחלוקה של אזורי התעשייה בין רשויות, כך שלא ייווצרו מצבים אבסורדיים שבהם יש רשויות עניות שדלות באמצעים ובאזורי תעשייה החיות ליד פרות מדושנות עונג, עשירות, עם כסף עודף.

מיקי לוי: אני אשמח לשמוע את תשובתו של סגן השר, ובמקביל, אדוני היושב-ראש, אבקש מחבריי חברי הכנסת להעביר את ההצעה לדיון בוועדת הכספים כדי שנוכל להמשיך לעקוב אחר העניין ולהביא את גורמי המקצוע המתאימים לסוגיה זו.

מיקי לוי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חברת הכנסת מירב בן ארי, המציעה הנוספת.

עיסאווי פריג': בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה, זו פעם ראשונה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו יחד, אתה שם ואני כאן, אז אני רוצה לפרגן לך.

עיסאווי פריג': אה, כן, מותר לך לפרגן.

עיסאווי פריג': זה בא על חשבון הזמן.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

מירב בן ארי: לא, זה בסדר, אתה יכול גם לעשות את זה על הזמן, שאני לא אדבר כל כך הרבה.

מירב בן ארי: אבל כל הכבוד לך ובהצלחה.

עיסאווי פריג': תודה, תודה.

מירב בן ארי: תראה, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לחזור על הדברים של חברי חבר הכנסת מיקי לוי, כי הוא אמר את הדברים הנכונים והראויים.

מירב בן ארי: חבר הכנסת לוי, מיקי, אני רציתי רק להגיד כמה דברים, כי אתה אמרת דברים קצרים.

מירב בן ארי: אתה אמרת דברים מאוד נכונים על המפעלים, ואני מניחה שסגן השר ישיב.

מירב בן ארי: אני רוצה לתת לסגן השר דוגמה מביקור שלי במפעל נהדר בשבוע שעבר, באזור התעשייה מגדל העמק – פריפריה לכל דבר.

מירב בן ארי: אז אמר חבר הכנסת מיקי לוי על הפרה החולבת, אותם מפעלים שמחזיקים את הרשויות, כי תכל'ס, יש מפעלים שמחזיקים את הרשויות, מצפון לדרום.

מירב בן ארי: איפה הבעיה?

מירב בן ארי: אגב, בסיור שלי במפעל – אני לא יודעת אם אתה יודע, אני יו"ר כחול-לבן, יו"ר שדולת כחול-לבן, ואני כמעט כל חודש בשני מפעלים.

מירב בן ארי: מה הבעיה המהותית בעיניי?

מירב בן ארי: זה לא רק הארנונה.

מירב בן ארי: כי הוא אומר לך, בעל המפעל: מילא הארנונה, שכל שנה אנחנו סופגים את העליות, אבל אני רוצה להוסיף פה עוד נדבך.

מירב בן ארי: הנדבך הבעייתי זה שהשירות למפעל בתמורה לארנונה גם הוא לקוי.

מירב בן ארי: לקוי.

מירב בן ארי: אני יכולה לתת לך דוגמה, אבל אני לא יודעת אם אתה תתייחס לזה בתשובה שלך, של מפעל שאפילו את פחי הזבל לא מפנים לו, למרות שהוא משלם ארנונה, ולמרות שהוא, דרך אגב, בעצמו אמר לי: מירב, אני הפרה החולבת של העירייה.

מירב בן ארי: והוא אומר לי: את יודעת מה?

מירב בן ארי: זה בסדר, מקובל עליי.

מירב בן ארי: אבל השאלה – איך אותו בעל עסק בעצם מקבל את השירות?

מירב בן ארי: ואני רוצה גם לשאול אותך עוד משהו שתענה לי לא מהדף, ואולי תגיד לי שיש לך דרך להציע את זה.

מירב בן ארי: מה בעצם יכול לעשות בעל המפעל כדי לבוא ולהגיד: אני לא מקבל את השירותים המוניציפליים – אל מי אני מתלונן?

מירב בן ארי: כי אני ישבתי שם ולא ידעתי מה לומר לו, אתה מבין?

מירב בן ארי: אפילו את הזבל של המפעל הוא צריך לפנות בעצמו.

מירב בן ארי: ולכן, אני אומרת לך, קודם כול, יש לנו בעיה אחת – ודיבר עליה חבר הכנסת לוי – העליות ואיך אנחנו עוזרים; הדבר השני – איך אנחנו נותנים שירות טוב; והדבר השלישי, שהוא גם חמור בעיניי, זה התפיסה הזאת על התעשייה הישראלית.

מירב בן ארי: כי בסוף אנחנו רוצים שהמפעלים יישארו.

מירב בן ארי: אנחנו, כל מפעל כזה זה – אני רוצה להגיד לך משהו רגע בסוגריים, אני רוצה להגיד לך משהו:

מירב בן ארי: כשאני הגעתי לכנסת הציעו לי להיות יו"ר שדולת כחול-לבן.

מירב בן ארי: אמרתי: מה קשור?

מירב בן ארי: אני חינוך, רווחה, בריאות.

מירב בן ארי: אמרו לי: מירב, כחול-לבן זה חינוך, רווחה ובריאות.

מירב בן ארי: ולמה עכשיו נזכרתי בזה כשדיברתי?

מירב בן ארי: כי בסוף, כל מפעל כזה – והינה, אני חוזרת – זה בריאות וזה חינוך וזה רווחה וזה תעסוקה וזה מיסים, והינה, עיר פורחת זו עיר שיש לה שדה תעופה משגשג.

מירב בן ארי: ולכן, מה שאני רוצה לומר לך זה איך אנחנו לא רק – לא יודעת אם מפחיתים – איך אנחנו גורמים למפעלים כחול-לבן להישאר ולתת מקומות תעסוקה, וכך לדאוג בעצם לחינוך ולבריאות של תושבי העיר.

מירב בן ארי: אז אני אשמח אם תענה על השאלות, כי אני נתקלת בזה מדי יום.

מירב בן ארי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יואב בן צור – לא נמצא.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': רנאים.

מסעוד גנאים: רנאים.

עיסאווי פריג': כתוב לי ג'.

עיסאווי פריג': מוש ר'.

עיסאווי פריג': בשפה הערבית יש ר'ין, בעברית אין ר'ין.

מסעוד גנאים: בעברית גם יש ר'.

עיסאווי פריג': לא ידוע לי.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: ג'נאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני גם – זאת הפעם הראשונה שאני על הדוכן ואתה מנהל את הישיבה, אז אני מברך אותך.

מסעוד גנאים: (אומר בערבית: אני מאחל לך הצלחה במשימה הזאת, הקשה מאוד מאוד, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: )

עיסאווי פריג': תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הבעיה של בתי העסק והמפעלים – העלאת הארנונה או כוונת כמה רשויות להעלות את הארנונה שלהם – זה נוגע בצורה מאוד גדולה לחבר הערבית וליישובים הערביים.

מסעוד גנאים: משום שלפני חודשיים, נדמה לי, או חודש, היה איזה דוח שהצביע על זה שבתי עסק נסגרים באחוז גבוה ביישובים הערביים, כמו העיר שלי למשל, סח'נין, לצערי הרב.

עיסאווי פריג': הערבים רגילים להעלות ארנונה ביישובים הערביים?

מסעוד גנאים: אני לא יודע אם הם מעלים.

מסעוד גנאים: אני לא חושב.

מסעוד גנאים: אני לא חושב, משום שהם צריכים לעודד פתיחת בתי עסק.

מסעוד גנאים: משום שפה יהיה פרדוקס בין שני דברים.

מסעוד גנאים: לפני כמה שנים היה מחקר, נדמה לי ששל עמותת סיכוי.

מסעוד גנאים: המחקר אמר ככה – התוצאה שלו – שאפילו אם הרשויות הערביות יגבו 100% ארנונה מהתושבים, הן לא יצליחו לספק את השירותים הבסיסיים לתושבים שלהן.

מסעוד גנאים: וזו הבעיה – הבעיה היא שבכפרים והערים הערביים אין לך מקור מימון ציבורי אחר.

מסעוד גנאים: אין לנו משאבים, אין לנו מוסדות ציבור או מוסדות רשמיים שאתה תיקח מהם או תגבה מהם ארנונה, אין אזורי תעשייה, אין בתי עסק ומפעלים מפותחים, אז מאיפה הוא יביא?

מסעוד גנאים: אז צריך לעודד – להפך, צריך לעודד בתי עסק ומפעלים, כי זה חלק ממנוף הפיתוח של כל עיר וכפר, וגם זה חלק מההתמודדות של כל יישוב עם העוני ועם האבטלה.

מסעוד גנאים: משום – – –

עיסאווי פריג': אני חושב שמלבד עשרת היישובים החזקים, כל היישובים לא יכולים לקיים את עצמם מהכנסות עצמאיות.

מסעוד גנאים: אין ספק.

מסעוד גנאים: לצערי, כולם מסתמכים, כולם – המקור היחיד למימון שלהם זה הארנונה.

מסעוד גנאים: וידוע המצב הסוציו-אקונומי של התושבים הערבים במדינה.

מסעוד גנאים: לפני כמה דקות דיברנו על ממדי העוני ואחוזי העוני הגבוהים, גם בחברה הערבית – אז מאיפה הוא יביא, בלי משאבים אחרים, מקורות מימון אחרים, כמו מפעלים, כמו בתי עסק, כמו אזורי תעשייה, כמו מוסדות ממשלה רשמיים, ביטוח לאומי, אני יודע מה?

מסעוד גנאים: כל המוסדות האלה שאפשר לגבות מהם ארנונה – אי-אפשר לדבר על פיתוח או על שינוי מצבם של הכפרים והערים הערביים מבחינה סוציו-אקונומית.

מסעוד גנאים: לכן היה לי – דרך אגב, לפני יומיים הייתה לי ישיבה עם שר הכלכלה בקשר לאזורי תעשייה בכלל ואזור התעשייה של סח'נין בפרט, שהוא מתעכב שנים, ובדיוק העלינו את הסוגיות האלה, שאזורי תעשייה הם חלק בהתמודדות של היישובים הערביים עם כל האתגרים של העוני ושל האבטלה ועם כל הבעיות האחרות.

מסעוד גנאים: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת סאלח סעד – לא נמצא.

עיסאווי פריג': אם כך, אני מזמין את סגן שר הפנים משולם נהרי להשיב לכל המציעים, כולל מה שציינה חברת הכנסת מירב בן ארי – –

מירב בן ארי: אני פה, אני פה.

עיסאווי פריג': – – שרוצה תשובה מעבר לכתב.

עיסאווי פריג': לא ציינת את זה, נכון?

עיסאווי פריג': בבקשה, סגן השר.

עיסאווי פריג': בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, ברשותכם, אני אתחיל – –

עיסאווי פריג': מירב, סגן השר משיב לך.

משולם נהרי: – – בהערות של חברת הכנסת מירב – מה שאמרת, אדוני היושב-ראש, לא מתוך הכתב.

עיסאווי פריג': זה מה שהיא ציינה.

משולם נהרי: דברים שבעל פה.

עיסאווי פריג': היא מאתגרת אותך.

משולם נהרי: כן.

מירב בן ארי: הוא מתמודד.

משולם נהרי: הארנונה זה מס כמו כל מס שמוטל במדינת ישראל, ואין זיקה בין המס לבין השירות שהתושב מקבל.

משולם נהרי: זה דבר שלא כולם מקבלים אותו.

משולם נהרי: חייבת להיות איזושהי זיקה, אם לא במאה אחוז אז לפחות חלקית, כי אז נוצר מצב של אבסורד: אתה נמצא באזור א' ומשלם את הארנונה הגבוהה ביותר, ואתה לא מקבל כמעט שירות.

משולם נהרי: הזנחה.

משולם נהרי: לעומת זאת, אזור ד' – והוא מטופח, מפני שאין קשר בין המס לבין השירות שאתה מקבל.

משולם נהרי: אבל זה החוק; החוק מאפשר את זה.

משולם נהרי: כלומר, אפשר, אם רוצים לשנות – זה בחקיקה, ואני חושב שלכל הנושא הזה – הממשלה מינתה ועדה לבחינת כל הנושא של הארנונה ולהביא לרפורמה בנושא של הארנונה.

עיסאווי פריג': אתה מתכוון לוועדה לצדק חלוקתי?

משולם נהרי: לא, אנחנו מדברים על ארנונה, ממש לארנונה – מינוי של ועדה.

עיסאווי פריג': לארנונה יש ועדה.

מירב בן ארי: רגע, זו ועדה מקצועית של משרד הפנים?

משולם נהרי: בראשותו של מנכ"ל משרד הפנים, כן.

מיקי לוי: מתי הדדליין להגשת מסקנות, אדוני סגן השר?

משולם נהרי: זה קרוב מאוד, כי זה התחיל כבר כמה חודשים טובים לפני כן.

משולם נהרי: אבל מאחר שאנחנו מדברים בשלטון המקומי, ולשלטון המקומי יש מחויבות ויש לו התחייבויות כלפי התושבים, ותקציבים, ובעיות תקציביות והכול, אי-אפשר לבוא בדרישה מיידית בלי לשפות אותם.

משולם נהרי: ולשפות אותם – זה כמו הביצה והתרנגולת: צריך להביא תקציבים.

משולם נהרי: אז את כל הדברים הללו צריך לעשות בהדרגה ובשום שכל.

עיסאווי פריג': היא תתייחס גם לעניין הזיקה?

משולם נהרי: אני, בכל אופן, הערתי.

מירב בן ארי: איך אתה יכול – – –

משולם נהרי: בואי לא נסטה.

משולם נהרי: אתם הגשתם הצעה דחופה לסדר-היום והבאתם דוגמה לשלוש ערים שבהן העלו את הארנונה.

מיקי לוי: יש דרישה.

מיקי לוי: ביקשנו שלא תאשרו.

משולם נהרי: לא טעיתי.

משולם נהרי: אתם אומרים שיש דרישה להעלות את הארנונה לעסקים – וההשפעה שיכולה להיות.

משולם נהרי: אז אני רוצה לעשות קצת סדר ולהתייחס דווקא לשלוש הדוגמאות הללו שהבאתם.

משולם נהרי: עבור שנת 2018 – אני מתקן – הוגשו 99 בקשות לשינויים חריגים בארנונה.

משולם נהרי: הבקשות נבחנות על פי הקווים המנחים שנקבעו על ידי שרי הפנים והאוצר ומפורסמים באתר משרד המשפטים.

משולם נהרי: אני אתחיל עם חיפה.

משולם נהרי: חיפה הגישה בקשה, או שלוש בקשות, נקרא להן, בכמה דברים: העלאה חריגה למתקני תקשורת סלולרי, בשיעור של 10% מעל שיעור העדכון – כלומר זה בערך 12.5% – לתעריף של 162.46 שקלים למטר רבוע, בכל האזורים ובכל סוגי הבניין, לחדרי תקשורת המוחזקים על ידי חברות התקשורת הסלולרי, ולתעריף של 40.92 שקלים לכל מטר רבוע, בכל האזורים, לקרקע המוחזקת על ידי חברות תקשורת סלולרית.

משולם נהרי: האישור שניתן להם על ידי השרים הוא אישור חלקי, להעלאה חריגה בשיעור 5%, כולל שיעור העדכון.

משולם נהרי: לנושא השני שהם ביקשו – יצירת תת-סיווג חדש והעלאה חריגה לתחנות דלק בתעריפים הגבוהים ב-10% מעל שיעור העדכון, לעומת תעריפים של עסקים אחרים, שבהם מחויבים עד היום לפי סוג המבנה, גודל ואזור – האישור חלקי, וגם שם שינוי הסיווג והעלאה חריגה בשיעור של 5%, כולל שיעור העדכון.

משולם נהרי: אם אני מוריד את שיעור העדכון, זה רק 2.5%, כלומר צריך לקחת בחשבון ששיעור העדכון זה לכולם.

משולם נהרי: העלאה חריגה למפעלים לזיקוק מוצרי דלק, ייצור ו/או אחסון של דשנים וכימיקלים במתחם בתי הזיקוק, בשיעור של 10% מעל העדכון – האישור חלקי, וגם פה – העלאה חריגה בשיעור 5%, כולל שיעור העדכון, למבנה, ודחיית העלאה לקרקע ג' וד'.

משולם נהרי: ראש העין – הבקשה הייתה להעלאת תעריפי הארנונה לנכסים שלא למגורים, בשיעור של 5% בתוספת שיעור העדכון, והאישור הוא חלקי – בשיעור של 5%, כולל העדכון, לסיווגי המסחר והתקשורת בלבד.

משולם נהרי: נתניה – ארבע בקשות: העלאה לעסק מסחרי ששטחו מעל 15,000 מטרים רבועים בשיעור של 7.5%, מתעריף של 75.96 שקלים למטר רבוע לתעריף של 81.

משולם נהרי: 66 למטר רבוע.

משולם נהרי: הבקשה נדחתה; הבקשה השנייה – העלאה לעסקים מאזור אחד ששטחם מעל 1,000 מטר רבוע בשיעור מדורג, העלאה של 10.59 שקלים עבור כל מטר מעל 1,001 מטרים.

משולם נהרי: העלאה המבוקשת הינה עד 7.5%, ובממוצע 3.12% העלאה, תלוי בגודל הנכס, לתעריף של 136.96 שקלים למטר רבוע.

משולם נהרי: גם בקשה זו נדחתה; הבקשה שלישית – העלאה לקרקע תפוסה לצורכי מכירה, השכרה, אחסנה והשכרת רכב בשיעור של 4.97%, מתעריף של 33.36 שקלים למטר רבוע לתעריף של 35.02 שקלים למטר רבוע.

משולם נהרי: גם בקשה זו נדחתה; בקשה רביעית – יצירת סיווג חדש והפחתה לתעשייה עתירת ידע.

משולם נהרי: כיום קיים סיווג מדורג לנכס ששטחו עד 3,500 מטרים בתעריף של 139.43 למטר רבוע, ומהמטר ה-3,501 ומעלה – בתעריף של 58.71 למטר רבוע.

משולם נהרי: אני מסיים.

משולם נהרי: הרשות מבקשת להוסיף מדרגה מעל 35,001 מטר רבוע, בתעריף של 40 שקלים למטר רבוע, וגם בקשה זו נדחתה.

מיקי לוי: אדוני, אין עניינם של המגישים בחזקים – תחנות הדלק, סלולרי, אלה שיש להם מעל 1,000 מטר.

מיקי לוי: חברתי ואני דיברנו על עסקים זעירים, קטנים ובינוניים.

מיקי לוי: אלה – תשימו עין עליהם, זה כל מה שביקשנו.

מיקי לוי: נכון, מירב?

מיקי לוי: נכון?

מירב בן ארי: נכון.

משולם נהרי: אנחנו לא נדיבים באישור מתן הנחות.

משולם נהרי: אני הייתי חייב לציין בכל אחד מהמקומות הללו את סוג הבקשות.

משולם נהרי: אבל לגבי הבקשות האלה – זה מה שהם ביקשו, רובן נדחו, וחלק מהם קיבלו, הייתי אומר – רבע תאוותם בידם.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מיקי לוי, אני אחדד.

מיקי לוי: אני רוצה בשמי ובשם חברתי לבקש משהו.

מיקי לוי: תבקש בבקשה משר הפנים שלא לאשר בשנת הבחירות הזאת להעלאות לעסקים זעירים, קטנים ובינוניים את הארנונה.

מיקי לוי: זה כל מה שאנחנו מבקשים.

מיקי לוי: כי יש בחירות מוניציפליות, והם פשוט מטפסים על העסקים האלה, זה הכול.

מיקי לוי: אם תעשו את זה, נסתפק בתשובה שלך.

משולם נהרי: אם לא שמעת עדיין, אז גם באנו לקראת התושבים, והתחשבנו בצורכיהם, ועדכנו את טבלת ההנחות והוספנו עוד דרגת הנחה.

מירב בן ארי: – – – התשובה שלו הספיקה לי, אבל אם אתה – – –

מיקי לוי: אני אעקוב אחרי זה.

משולם נהרי: אני אשמח מאוד לתת את התשובות.

משולם נהרי: אם תביאו עוד דוגמאות, אני אבדוק אותן ואציג בפניכם.

עיסאווי פריג': כבוד סגן השר, איזו ועדה אתה מציע להמשך הדיון?

משולם נהרי: מה שאתם רוצים.

מיקי לוי: כספים.

עיסאווי פריג': כספים.

עיסאווי פריג': כולם מסכימים שזה כספים?

יוליה מלינובסקי: סליחה, ארנונה זה פנים.

מירב בן ארי: אני אמרתי שהתשובה הספיקה לי.

עיסאווי פריג': שמעתי.

מיקי לוי: ארנונה זה כספים.

מירב בן ארי: זה לא משנה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מלינובסקי, ארנונה זה כספים.

יוליה מלינובסקי: אם היושב-ראש אומר, זה בסדר.

עיסאווי פריג': אם כך, יש אחדות דעים שזה כספים.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, אני מעביר להצבעה, שהמשך הדיון יהיה בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': נא להצביע, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני סגן השר.

מירב בן ארי: הצבעתי.

מירב בן ארי: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך 7 – נוסף על הצבעת השר, שאני מבין שהוא בעד.

משולם נהרי: כן.

עיסאווי פריג': בעד – 8.

עיסאווי פריג': המשך הדיון בנושא עובר לוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים לשאילתות לשר הפנים.

עיסאווי פריג': סגן שר הפנים ישיב לנו על השאילתות.

עיסאווי פריג': הוא איתנו.

עיסאווי פריג': שאילתה ראשונה – לחבר הכנסת מיקי לוי.

עיסאווי פריג': בבקשה.

מיקי לוי: אדוני סגן השר, אני מבקש לשאול: במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2017–2018 – –

עיסאווי פריג': שמונֶה-עשרה.

מיקי לוי: שמונֶה-עשרה, תודה.

מיקי לוי: – – קידם משרדך הקמת קרן ארנונה שאליה יעבירו משרדי ממשלה את הכסף במקום לשלם לרשויות המקומיות.

מיקי לוי: ברצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: כמה כספים הצטברו בקרן עד כה? 2.

מיקי לוי: האם חלקם חולקו?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: אם כן – על איזה בסיס ולמי? 4.

מיקי לוי: אם לא – מדוע?

מיקי לוי: 5.

מיקי לוי: האם מתבצע מעקב במשרדך אחר מצבן הכספי של הרשויות שנפגעו מהחלטה?

מיקי לוי: 6.

מיקי לוי: מהן התמורות שחלו בעקבות השינוי?

מיקי לוי: תודה.

משולם נהרי: במסגרת חוק ההסדרים בוטל מעמד עיר עולים, מעמד שנהנו ממנו כמה רשויות מקומיות, שאפשר להן לגבות ארנונה מנכסי המדינה בשיעור של 100%.

משולם נהרי: כמו כן, הוחלט על הקמת קרן לצמצום פערים ברשויות המקומיות שאליה יועברו הכספים שנגבו מכוח ערי עולים.

משולם נהרי: משרד האוצר הוסיף תקציב והעמיד את הקרן על כ-500 מיליון ש"ח, ואכן, תקציב הקרן לשנת 2017 עומד על 500 מיליון ש"ח.

משולם נהרי: כ-360 מיליון ש"ח מתוכם חולקו בהתאם להוראות המעבר שנקבעו בסעיף 25 ולטבלה שבתוספת.

משולם נהרי: כ-140 ממיליון השקלים הנותרים יחולקו בהתאם לכללי ההקצאה שייקבעו בימים הקרובים.

משולם נהרי: משרד הפנים מבצע מעקב אחר מצבן הכספי של הרשויות שנפגעו כתוצאה מההחלטה.

משולם נהרי: הקרן לצמצום פערים תסייע לרשויות החלשות ותביא לחלוקת משאבים צודקת יותר ויעילה בין הרשויות המקומיות.

משולם נהרי: אני יכול לומר לך שהיו ערים שנפגעו יותר – יש כאלה שפחות – ואלה שנפגעו יותר, נקבע שזה לא ירד מהן מיידף בפעם אחת, אלא בהדרגה, כמו כל הוראות המעבר שיש בכל מיני דברים.

משולם נהרי: אבל אני חושב שהרשויות מאוד מרוצות, והקרן הזאת תסייע להן המון.

עיסאווי פריג': אבל, כבוד סגן השר, עיר או מועצה אזורית שהתקציב שלה נפגע ב-60% כתוצאה מההחלטה הזאת?

משולם נהרי: זה מה שאני אמרתי.

עיסאווי פריג': זה לשביעות רצונם?

משולם נהרי: אני לא רוצה לציין רשויות, אבל יש רשויות – –

עיסאווי פריג': כמו בדרום.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: – – שנפגעו באופן משמעותי – –

עיסאווי פריג': נכון.

משולם נהרי: – – אבל הירידה תהיה הדרגתית.

עיסאווי פריג': וזה בתיאום ובהסכמה?

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: הירידה תהיה הדרגתית, מה עוד שמהקרן באופן כללי הוא יקבל עבור דברים אחרים, אז זה יצמצם.

משולם נהרי: כן.

עיסאווי פריג': הבנתי.

עיסאווי פריג': טוב, תודה לסגן השר.

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה אין לנו, בעצם, כי את השאילתה הבאה היא תקבל בכתב.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יוליה מלינובסקי: סליחה, אדוני היושב-ראש, קודם שאלת הבהרה פרוצדורלית: האם אחרי התשובה של סגן השר יש לי זכות לשאול שאלה נוספת?

עיסאווי פריג': כן, כן, יש לך.

עיסאווי פריג': רק לך, לא לח"כים אחרים.

משולם נהרי: את יכולה לשאול אותה מראש.

יוליה מלינובסקי: כי יש פה פרוצדורה שאני צריכה להקריא ואתה עונה, ואחרי כן אני יכולה לשאול.

יוליה מלינובסקי: אני פשוט נצמדת לפרוצדורה.

עיסאווי פריג': כן, כן.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושב-ראש, אדוני סגן השר, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת.

יוליה מלינובסקי: לאחרונה אנו עדים לשינוי במדיניות הרישום במשרד הפנים כלפי עולים מברית המועצות לשעבר.

יוליה מלינובסקי: בשורת הלאום נרשם: רוסי, ובשורת הדת: נוצרי.

יוליה מלינובסקי: ברצוני לשאול: 1.

יוליה מלינובסקי: האם נעשה שינוי ברישום במרוצת השנים ללא ידיעת האזרח? 2.

יוליה מלינובסקי: לפי מה קובע משרד הפנים שבן לאסיר ציון הוא נוצרי בדתו ובן ללאום הרוסי?

יוליה מלינובסקי: מדובר על מקרה ספציפי, אבל זה משהו שלדעתי מראה כשל מערכתי.

עיסאווי פריג': בבקשה.

משולם נהרי: יש לי שתי אפשרויות: יש לי אפשרות לצטט את המכתב בנושא הזה, את התשובה על הפנייה שלך בנושא הזה – תשובה מורחבת – ויש לי תשובה יותר מצומצמת, שתדבר על הפרוצדורה והדברים הללו.

יוליה מלינובסקי: אם אתה מרשה, כבר אשאל שאלה.

עיסאווי פריג': כן, אני מרשה לך.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו עם סגן השר כבר דיברנו על הנושא, ואנחנו מבינים בדיוק על מה מדובר.

יוליה מלינובסקי: המקרה הזה, הספציפי, עלה על סדר-יומי – זה היה מקרה מוזר מאוד, שהילד נרשם כרוסי ונוצרי בגיל 4.5, ופקידי משרד הפנים טענו שכך הוא הצהיר על עצמו, שזה עצמו מוזר, מה עוד, שאין מה לעשות, הוא בן לאסיר ציון שמקבל קצבה כאסיר ציון.

יוליה מלינובסקי: בן אדם ישב בכלא כדי להיות יהודי.

יוליה מלינובסקי: אז פניתי ואתם עניתם לי שמעולם הרישום שלו לא שונה.

יוליה מלינובסקי: אז אדוני סגן השר, אני מחזיקה פה בידיי תמצית רישום מ-2014, שהוא רשום רוסי ולא נוצרי.

יוליה מלינובסקי: אחר כך אני מחזיקה בידיי תמצית רישום מ-2017 – רשום כרוסי ונוצרי, אפרופו שינוי – ואחרי התערבות שלי אני מחזיקה בידיי תמצית רישום שלישי, שכביכול אתם טוענים שהוא מעולם לא שונה, אחרי התערבות שלי, שהוא רשום כחסר דת וכחסר לאום – שזה בעצם המצב, כי הוא לא יהודי, אז אין לו דת יהודית, והוא בן לאימא לא יהודייה, אז אין לו לאום.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת אותך – אלה העובדות; אלה המסמכים שלכם.

יוליה מלינובסקי: נחשפתי לנושא הזה ולא הצלחתי להבין: איך משרד הפנים רושם אנשים בצורה כל כך שרירותית?

יוליה מלינובסקי: וגם הבנתי שכל מי שעלה מברית המועצות לשעבר, מ-15 המדינות, לא משנה מאיפה הוא עלה, רושמים אותו כרוסי, שזה אפריורית לא נכון.

יוליה מלינובסקי: האם משרד הפנים מתכוון להיכנס לנושא הזה ולעשות סדר?

יוליה מלינובסקי: כי זה משהו – זה לא משפיע על אנשים, זה לא נותן להם זכויות – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת, המסר הגיע.

יוליה מלינובסקי: – – אבל זה פשוט משפיע על התודעה הציבורית, כי רוסי – זה לאום רוסי, כלומר הם דואגים לאינטרסים הפוליטיים של רוסיה, וזה לא זה.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': המסר הגיע.

עיסאווי פריג': כבוד סגן השר.

משולם נהרי: ואני הייתי רוצה לשאול אותך:

משולם נהרי: האם יכול להיות שאנחנו לא מדברים על אותו מכתב תשובה – גם לחבר הכנסת רזבוזוב?

יוליה מלינובסקי: הינה, יש לי פה בידיי.

יוליה מלינובסקי: זאת התשובה שאני קיבלתי – שהרישום מעולם לא שונה.

משולם נהרי: אז כנראה יש לנו עוד מכתב שצריך להגיע אלייך, מכתב שמדבר על כל הפרוצדורה והכול.

משולם נהרי: המכתב מופנה אלייך ולחבר הכנסת יואל רזבוזוב, שגם הוא העיר על הנושא הזה, מכתב מפורט בחתימתו של פרופ' שלמה מור-יוסף.

יוליה מלינובסקי: מי שחתום הוא עמוס ארבל.

משולם נהרי: לא, לא.

משולם נהרי: פרופ' שלמה מור-יוסף, שהוא ראש מינהל הרשות לאוכלוסין והגירה.

משולם נהרי: אשמח להעביר אלייך.

משולם נהרי: הוא מכתב מפורט.

משולם נהרי: כשאמרתי שיש לי שתי אפשרויות התכוונתי למכתב הזה, כי הוא באמת מפרט ונוגע, מקיף את הבעיה מכל הכיוונים.

משולם נהרי: אבל אני אומר – – –

עיסאווי פריג': את מסתפקת בהעברת התשובה?

משולם נהרי: לא, אבל בכל זאת אני אומר איזו – –

עיסאווי פריג': בבקשה.

יוליה מלינובסקי: – – –

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: – – תשובה מצומצמת, וזה חשוב שהדברים ייאמרו.

משולם נהרי: ראשית, אופן רישום פרטי הדת והלאום וכל שינוי או תיקון בהם מוסדר בחוק מרשם האוכלוסין באופן מפורט וברור ונעשה על פי החוק, כך שלא קיימת מדיניות רישום, ומשכך גם לא חל כל שינוי בה.

משולם נהרי: הרישום של פרטי הרישום נעשה לראשונה על פי תעודות ציבוריות שמציג העולה, או לפי הודעתו, אם אין תעודה ציבורית.

משולם נהרי: שינויים בפרטי הרישום נעשים רק בהתבסס על תעודות ציבוריות המעידות על שינוי בפרט הרישום, כמו פסקי דין, תעודות נישואין או תעודת המרת דת.

משולם נהרי: תיקון המרשם נעשה לבקשת התושב על פי תעודה ציבורית המעידה שהרישום לא היה נכון.

משולם נהרי: פקיד הרישום אינו מוסמך לתקן מיוזמתו, ללא ידיעת האזרח, את פרטי רישום הדת והלאום לאחר שנרשמו לראשונה.

משולם נהרי: עם זאת, כאשר מדובר בטעות סופר, דהיינו, כאשר מתברר כי הייתה טעות של פקיד הרישום אשר רשם את פריט הרישום לראשונה שלא כפי שנמסר לו כאמור לעיל, רשאי פקיד הרישום לתקן זאת ללא צורך בתעודה ציבורית.

משולם נהרי: מובן כי ככל שתושב מבקש לדעת כיצד רשומים פרטי הדת והלאום שלו, באפשרותו לקבל את תמצית הרישום שלו במסגרת השירותים הניתנים על ידי מרכז המידע של רשות האוכלוסין וההגירה.

עיסאווי פריג': תודה לסגן השר משולם נהרי.

עיסאווי פריג': אם כך, אין לנו – – –

יוליה מלינובסקי: – – – טעות סופר.

עיסאווי פריג': אם כך – תודה לסגן השר.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: אין מדיניות כזאת.

עיסאווי פריג': תודה לסגן השר.

עיסאווי פריג': אין לנו יותר שאילתות.

עיסאווי פריג': מתוך 95,000 יחידות דיור שבנייתן אושרה בוותמ"ל – אפס דירות נבנו בפועל

עיסאווי פריג': אנחנו ממשיכים בהצעות לסדר-היום, ועוברים להצעות הבאות:

עיסאווי פריג': מתוך 95,000 אלף יחידות דיור שבנייתן אושרה בוותמ"ל – אפס דירות נבנו בפועל, מס' 8718, 8735, 8747, 8751 ו-8784.

עיסאווי פריג': מגיש ההצעה – אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, אחד המציעים, בבקשה.

עיסאווי פריג': ישיב – סגן שר האוצר יצחק כהן, שאני מאוד מצטער – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': אני רואה.

עיסאווי פריג': אני מקווה שסגן השר יצחק כהן כאן – יפה.

עיסאווי פריג': אז אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחריו – חבר הכנסת מוסי רז, מציע נוסף.

עיסאווי פריג': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לפני שלוש שנים הוקמה הוועדה עוקפת הביורוקרטיה, הוועדה שנקראת הוותמ"ל.

דב חנין: הבטיחו לנו, אדוני היושב-ראש, גדולות ונצורות.

דב חנין: אמרו לנו: הוועדה הזאת תייצר אלפי דירות.

דב חנין: זה נכון, בדרך היא תרמוס את הדמוקרטיה, בדרך היא תדרוס את הסביבה, בדרך היא תדרוס שיקולים חברתיים, בדרך היא תדרוס אוכלוסיות מוחלשות, אבל המטרה מקדשת את האמצעים: צריך הרבה דירות, ולכן אנחנו נייצר את המסלול הזה.

דב חנין: שלוש שנים אחרי שהוועדה הזאת הוקמה, אדוני היושב-ראש, אישרו 95,000 יחידות דיור בוותמ"ל – אפס דירות נבנו בפועל.

דב חנין: ולנו הסבירו שכל העניין הוא באישור בקצב מהיר; לנו הסבירו שאסור לאפשר למערכת התכנון זמן, לא לתת לה שיקול דעת, לא לתת לציבור זמן להתנגדויות.

דב חנין: חייבים לפעול מהר, ומחר אנחנו נייצר את הדירות האלה, ואם לא מחר אז מוחרתיים.

דב חנין: והינה, שלוש שנים עברו ודירות לא נבנו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אומנם דירות לא נבנו, אבל נזקים רבים נוצרו, כי התכנון הזה הוא תכנון עקום, הוא לא תכנון ראוי.

דב חנין: התכנון הראוי הוא תכנון שנמצא במוסדות מקצועיים, שיש בהם דיון שקול, שבו כל הגורמים נמצאים מסביב לשולחן.

דב חנין: החיפזון, אומרים בעברית – ואני בטוח שגם בערבית – מן השטן.

דב חנין: עושים הליכים.

עיסאווי פריג': אל-עג'לה מן א-שיטאן.

דב חנין: מן א-שיטאן, בדיוק.

דב חנין: ואנחנו רואים את זה, אנחנו כבר רואים איך נראה התכנון הזה, כשבונים שכונות בלי פתרונות חברתיים, בלי מוסדות חינוך, בלי צירי תחבורה.

דב חנין: עוד לפני שבוצעו התוכניות של הוותמ"ל; אנחנו רואים את התוצאות של הליכי התכנון המהירים הקודמים, שהיו פחות דרקוניים מהוותמ"ל, אבל כבר ייצרו נזקים איומים.

דב חנין: כבר ייצרו נזקים איומים.

דב חנין: יש לנו שכונות שלמות – – –

עיסאווי פריג': סגן השר יצחק כהן, אני מצפה להקשבה.

יצחק כהן: – – – אם לא היית מפריע, הוא היה יכול להמשיך.

יצחק כהן: אתה הפרעת לו.

יעל כהן-פארן: הוא מולטי-טסקינג.

יצחק כהן: למה אתה מפריע לו?

עיסאווי פריג': אני רק הערתי הערת ביניים.

עיסאווי פריג': בבקשה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, המהלך הזה יצר נזקים איומים, יצר פגיעות חברתיות, יצר פגיעות סביבתיות, יצר מלאי אדיר של דירות שלא ברור מתי הן ייבנו ואם הן ייבנו.

דב חנין: כי עם החסמים האמיתיים של תשתיות ופתרונות חברתיים לא התמודדו ולא התחילו להתמודד, אלא ייצרו עוד ועוד ועוד דירות על הנייר, ושהן יצאו מהנייר לביצוע בפועל הן ייצרו נזקים, הן ייצרו סבל, הן ייצרו קשיים: לא ירצו אנשים לגור במקומות שאין בהם בתי ספר; לא ירצו אנשים לגור במקומות שאין בהם תחבורה ציבורית; לא ירצו אנשים לגור במקומות שבהם ראש מטה הדיור אומר להם: אין בעיה, תגורו בשקי שינה.

דב חנין: לא ירצו.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': לסיכום.

דב חנין: והכול, אדוני היושב-ראש, בהליך אנטי-דמוקרטי, אנטי-תכנוני.

דב חנין: ככה לא בונים מדינה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת מוסי רז, מציע נוסף.

עיסאווי פריג': אחרי זה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': שאלתי אותה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: עוד פעם, שוכרן, סייד א-ראיס.

עיסאווי פריג': אללה יחליכ.

עיסאווי פריג': תפדל.

עיסאווי פריג': הוא עם שורשים – כורדי עיראקי, אז קל לו להגיד את הדברים.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השרה חברת הכנסת, שר האוצר שנכשל כישלון קולוסלי בטיפול – – –

יצחק כהן: מי?

יצחק כהן: מי?

יצחק כהן: מי?

עיסאווי פריג': הוא לא התכוון לסגן השר.

מוסי רז: סגן השר הצליח בכל מה שעשה.

יצחק כהן: מה אמרת על שר האוצר?

מוסי רז: נכשל כישלון קולוסלי בכל מה שעשה עד עכשיו.

יצחק כהן: – – –

מוסי רז: הוא הודיע על הארכה בשנה של הוותמ"ל.

מוסי רז: דיבר קודם חברי חבר הכנסת דב חנין והציג את הדברים בצורה שאני חושב – אני הייתי בטוח שאפילו סגן השר ישתכנע.

מוסי רז: בעצם על מה אנחנו מדברים כאן?

מוסי רז: על איזושהי שיטת ישראבלוף שנועדה כביכול לטפל במחסור בדיור, כביכול לטפל במצוקת הדיור בארץ, כדי אחרי זה אולי לגזור איזשהם קופונים, אבל בפועל היא כמובן לא מועילה בדבר.

מוסי רז: 95,000 יחידות דיור אישרו בשלוש שנים, אבל לא התחילו לבנות דירה אחת.

מוסי רז: אז איפה יגורו אנשים – בדירות שאישרו?

מוסי רז: הרי הם לא יכולים לגור בדירה שאישרו, הם יכולים לגור רק בדירה שבנו.

מוסי רז: אבל יותר מהשאלה כמה דירות אישרו וכמה דירות בנו, נשאלת השאלה איך אישרו.

מוסי רז: באיזה הליך?

מוסי רז: הליך שדוחה כמעט כל התנגדות מוצדקת שעולה מהציבור, אבל מאפשר התנגדויות, הרבה פעמים בלתי מוצדקות, שעולות מהממשלה; הליך שמאפשר פגיעה בשטחים פתוחים, בשטחים ירוקים, בשולי הערים; הליך שמצריך הרס של שטח; הליך שכמו שעמד על כך חברי חבר הכנסת חנין, מצריך שימוש בכלי רכב פרטיים, מגביר את הפקקים, מעלה את תאונות הדרכים, מעלה את זיהום האוויר – יותר נכון, הוא לא עושה את זה, כי אף אחד לא עובר לגור שם.

מוסי רז: אם יעברו לגור שם, אז תקרינה התוצאות האלה.

מוסי רז: ולכן, שמעתי עכשיו שהחברה להגנת הטבע מכנסת את כל הגופים האזרחיים לכנס מחאה ביום ראשון הקרוב, להיערך כנגד הדבר הזה, שבאמת אין בו שום היגיון.

מוסי רז: הוא מתווסף לתוכניות אחרות של הממשלה שאין בהן להוריד את מחירי הדיור, ואולי אפילו להפך – להעלות את מחירי הדיור, עד כדי כך שאני לפעמים חושב שהממשלה הזאת, כיוון שהיא אולי מקבלת חלק מהמיסוי, מס הרכישה וכו', מהמיסים על הדירות, היא מעוניינת בעליית מחירי הדירות, והיא עושה כל מיני הצגות כדי ליצור מצג כאילו כביכול היא נאבקת בהעלאת מחירי הדיור, ויוצרת ועדות כאלה שאין בהן שום ייצוג אמיתי לא של האינטרסים הסביבתיים, לא של האינטרסים החברתיים, לא של האינטרסים התחבורתיים.

מוסי רז: הדברים האלה הם בלתי נסבלים, וכמו שאמרתי, הם מתווספים לצעדים האחרים.

מוסי רז: לדוגמה – אני רוצה לציין את זה כאן, למרות שזה לא קשור לוותמ"ל – התוכנית ההזויה הזאת שנקראת "מחיר למשתכן".

מוסי רז: המדינה בעצם החליטה שאיך היא תתמודד עם בעיית מחירי הדירות?

מוסי רז: היא תגריל בין הזוגות היותר-מבוססים – אלה שיש להם הון עצמי, לא בין אלה שאין להם הון עצמי – היא תגריל ביניהם דירות בהנחה של מאות אלפי שקלים.

מוסי רז: ואללה, ממש היגיון.

מוסי רז: ממש הגיוני.

מוסי רז: בין המבוססים נגריל דירות.

מוסי רז: אולי גם נגריל כלי רכב בין אלה שיקנו את הדירות האלה של מחיר למשתכן?

מוסי רז: איפה נגמר ההיגיון ומתחילה השחיתות אני לא יודע, אבל אני באמת חושב שמשהו פה מעוות לחלוטין.

מוסי רז: לא יודע מי מרוויח מזה, לא יודע לאיזה צורך זה נעשה.

מוסי רז: דבר אחד בטוח: לאזרחי ישראל זה לא מסייע בשום דבר.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

עיסאווי פריג': מציע נוסף – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

עיסאווי פריג': אחרי זה – אורי מקלב וחבר הכנסת מרגי.

עיסאווי פריג': נמצא כאן?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב בראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, תראו, אנחנו שומעים עוד ועוד, יותר ויותר, על מחירי הדיור ועל משבר הדיור, וזה מין גל כזה ענק ששוטף את הכול, והכול מותר לעשות: כולם רוכבים עליו, גולשים על הגל הזה, כל מי שרוצה לזרז תוכניות.

יעל כהן-פארן: בעצם, הוותמ"ל – ששמענו רק השבוע שרוצים להאריך אותה בעוד שנה – היא ועדה מ-יו-תרת.

יעל כהן-פארן: נקודה.

יעל כהן-פארן: היא אישרה אולי 95,000 דירות, אבל אף אחת מהן לא יצאה לפועל, אף אחת לא קיבלה היתר בנייה.

יעל כהן-פארן: אז בשביל מה צריך את הוועדה הזאת?

יעל כהן-פארן: לזרז, לזרז, לזרז – בשביל מה?

יעל כהן-פארן: פול גז בניוטרל.

יעל כהן-פארן: תעשו תהליכים כמו שצריך.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לסבר את האוזן בכמה מספרים, על פי השנתון של מינהל התכנון לשנים 2015–2016, כשהוותמ"ל כבר עבדה.

יעל כהן-פארן: אז תארו לעצמכם אם היו רוצים להגיד: הוותמ"ל, איזו ועדה יעילה, כי כל האחרות לא יעילות, הן לא מקדמות תוכניות, נכון?

יעל כהן-פארן: אז בוותמ"ל אושרו – לא, אני אשאיר את זה לסוף.

יעל כהן-פארן: בכל התוכניות שאושרו בוועדות המחוזיות אושרו 2,214 תוכניות, אוקיי?

יעל כהן-פארן: בוותמ"ל, לעומת זאת – נחשו – 19 באותן שנתיים.

יעל כהן-פארן: זה הרי בלתי נתפס.

יעל כהן-פארן: אז בשביל מה צריך את הוועדה הזאת?

יעל כהן-פארן: כדי לזרז, לזרז, כי הן לא יעילות, כי במחוזיות דברים לא מתקדמים מספיק מהר.

יעל כהן-פארן: זה הרי פשוט – כל התכלית של הוותמ"ל היא לייצר ועדה שעוקפת תכנון, שלא באמת אפשר להתנגד בה, שהציבור לא יכול להביע את עמדתו, החברה האזרחית; אפילו הנציגים של הרשויות המקומיות מאוד מוחלשים, ובסופו של דבר מי שנפגע זה הציבור, כי אותן תוכניות, שמתוכננות בצורה קלוקלת, עקומה, דורסנית יהוו בסוף פשוט פרוורי עוני.

יעל כהן-פארן: אולי בהתחלה זה ייראה: איזה יופי, בניינים חדשים, אבל מהר מאוד כל מי שיגור בהם יבין שהוא הגיע למקום שמתכונן כל כך גרוע שהוא רק רוצה לברוח משם, ואת הטעות הזאת של התכנון הגרוע אנחנו צריכים לעצור כאן ועכשיו, ולוותמ"ל לא צריכה להיות עוד שנת חסד כדי להוכיח את עצמה.

יעל כהן-פארן: לא.

יעל כהן-פארן: היא פשוט צריכה להפסיק להתקיים, ועדיף כמה שיותר מוקדם.

יעל כהן-פארן: ולשר האוצר – שאומנם לא הגיע לענות אלא סגנו, ואני מכבדת אותך, אדוני סגן השר, אבל אני רוצה לומר לך משהו לפני שאני מסיימת.

יעל כהן-פארן: שר האוצר משה כחלון רץ על דבר אחד בבחירות, והוא מחירי הדיור.

יעל כהן-פארן: הוא לא רוצה לצאת לבחירות, ואת זה כולם יודעים, כי הוא רוצה להשיג הישג של הורדת מחירי הדיור.

יעל כהן-פארן: אבל ככה לא תשיג את ההישג הזה.

יעל כהן-פארן: אף דירה לא נבנתה, רק תכנון גרוע.

יעל כהן-פארן: מה השגת בזה?

יעל כהן-פארן: הם אמרו – היום היה בעיתון – ש-20,000 יחידות מהתוכניות של הוותמ"ל כבר שווקו.

יעל כהן-פארן: אז אני שואלת אתכם: איך הם שווקו כשעוד אין היתר בנייה, וכשעוד בכלל לא ברור אם כל מיני חסמים שיש שם – תחבורה, תחבורה ציבורית; סליחה, זה לא חסם, כי בכלל לא אכפת לכם אם יש פתרון לתחבורה ותחבורה ציבורית – –

עיסאווי פריג': סיכום, חברת הכנסת.

יעל כהן-פארן: אני אסיים בזה.

יעל כהן-פארן: – – ביוב, שלא לדבר על גני ילדים, בתי ספר.

יעל כהן-פארן: שום דבר מזה לא יהיה בשכונות שמתוכננות בוותמ"ל, כי העיקר לתכנן בניינים בניינים בניינים, וזהו.

יעל כהן-פארן: אז גם מתכננים גרוע וגם לא בונים שום דבר.

יעל כהן-פארן: הגיע הזמן ללכת הביתה – גם הממשלה וגם הוותמ"ל.

יעל כהן-פארן: תודה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת יעל פארן.

עיסאווי פריג': על כך אמרו: לא כך בונים חומה.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יצחק כהן: הרב.

יצחק כהן: הרב אורי מקלב.

עיסאווי פריג': הרב.

עיסאווי פריג': איך אני – תגיד לי – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אני – זאת שאלת השאלות.

עיסאווי פריג': הוא חבר הכנסת לפני הכול, אבל איך אני יכול לזהות מי רב ומי לא?

אורי מקלב: כל רב צריך הסמכה.

אורי מקלב: צריך הסמכה לרב.

עיסאווי פריג': יש לפני כן – – –

אורי מקלב: קודם כול רשויות המדינה מסמיכות רב.

אורי מקלב: יש לזה גם כמה דרגות: רב שכונה, רב עיר, או – – –

עיסאווי פריג': נגיד אלוף או סגן אלוף – יש לו פלאפל וזה.

אורי מקלב: יש רב-אלוף.

אורי מקלב: כל רב הוא אלוף.

אורי מקלב: במקרה יש לי הסמכה לרבנות, אבל אנחנו לא משתמשים בזה.

עיסאווי פריג': אז כבודו רב.

אורי מקלב: לא, אורי מקלב.

אורי מקלב: בכל מקום תתנהג – – –

יצחק כהן: – – – לגייר אותך.

אורי מקלב: זה מחייב.

אורי מקלב: אני אגיד לך גם למה אני מתנגד.

עיסאווי פריג': תראה, בעיניי יש אלוהים, אלוקים אחד – זה בסדר.

אורי מקלב: אני אגיד לך גם למה אני לא רוצה.

אורי מקלב: להיות רב זה מאוד מחייב, זה דורש דרישות גבוהות מאוד.

אורי מקלב: אז אני מעדיף להישאר בלי הרב, כדי שחס וחלילה, אם אני אכשל, אז תלמיד חכם שנכשל או רב שנכשל – אז כבר החטא הוא יותר גדול.

עיסאווי פריג': ואיך זה קשור לוותמ"ל?

אורי מקלב: עכשיו נגיע לזה, אבל אם תיתן לי, תחזיר לי על זה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, חבריי חברי הכנסת, ואם יש גם שר, אני מתנצל, אני, אדוני סגן השר, לא נמצא בפוזיציה של נגדה בעניין הזה של הדיור.

אורי מקלב: אני חושב ששר האוצר עשה פעולות חשובות מאוד, ואני חושב שלנגד עיניו באמת עומדת מצוקת הדיור.

אורי מקלב: יכול להיות גם שלא הכול היה מושלם.

אורי מקלב: היה תהליך, מהלך אחד שהתנגדו לו, וזה מיסוי דירה שלישית, אבל אי-אפשר, באמת, להתעלם מהרבה פעולות שנעשו.

אורי מקלב: ואני חושב שגם היינו שותפים, זה לא רק הוא עשה; אנחנו הלכנו איתו יד ביד ושיתפנו פעולה אף שוותמ"ל זה דבר שהוא צעד מאוד מאוד מרחיק לכת.

אורי מקלב: זה צריך להיות למשהו לאומי, למטרה לאומית – מחסור באמת גדול מאוד, מצוקה מאוד גדולה – הולכים על תהליכים מאוד מקוצרים, מקצרים תהליכים.

אורי מקלב: אבל הבעיה היא לא רק בוותמ"ל באופן מעשי.

אורי מקלב: יש גם דברים שלא עברו ותמ"ל, תוכניות שלא מגיעות לידי ביצוע; יש האטה, אין בנייה מספקת – מה שלא קשור לתוכניות ממשלה.

אורי מקלב: יש האטה גדולה מאוד שמשפיעה מאוד.

אורי מקלב: לא הצליחו להתגבר על ההתנגדויות של הרשויות המקומיות, לא הצליחו להתגבר על תהליכים ביורוקרטיים כאלה במדינה – הצליחו אבל לא מספיק מהר.

אורי מקלב: אני חושב שגם הנושא של מחסור בעובדים, התשתיות שהן מאוחרות – יש מבחר דברים שגורמים לכך שאנחנו לא רואים היצע, וכשאין היצע המחירים לא יורדים.

אורי מקלב: אבל אני כן חושב שאנחנו צריכים להסיק מסקנות.

אורי מקלב: דיברנו על מיסוי דירה שלישית – אני חושב שהמסקנה היא להראות שכשדבקים במשהו שהוא לא נכון, שמקצועית הוא לא נכון, זה גורם לכך שנלחמים נגד כוחות שוק.

אורי מקלב: לא נלחמים נגד כוחות שוק, ולא צריכים להילחם עם האנשים האלה שקנו דירות, אם להשקעה ואם לא להשקעה – וחלק גדול מקוני הדירות הם לא דווקא להשקעה; הם אנשים שרוצים להבטיח את הפנסיה שלהם, הם רוצים אפיק הכנסה סולידי.

אורי מקלב: ככה היה נהוג עד היום.

אורי מקלב: אין להם משהו אחר בשביל לעשות את זה.

אורי מקלב: אבל לא ניכנס למיסוי, ניכנס למה שאני מייצג – ציבור גדול מאוד, אני יכול להגיד חרדים אבל גם דתיים, שצריכים את המתחמים המתאימים להם, שזה רבע מכוחות השוק, מינימום רבע מכוח השוק, אם לא 30% ממנו, שליש, שמהם מתעלמים, להם לא נותנים פתרונות, להם לא נותנים התאמות למגורים, המכרזים לא יוצאים מתאימים.

אורי מקלב: ואדוני היושב-ראש, ראה זה פלא: במקומות חרדיים מובהקים, כמו שכונת רמת שלמה, כאן, בירושלים, מה שנקרא רכס שועפאט, מוציאים מכרז לציבור הכללי בתוספת מחיר למשתכן, וחופשי – לא מגבילים את זה ואומרים: לציבור החרדי; נותנים גם לציבור הכללי.

אורי מקלב: עכשיו, מה עושים בציבור הכללי?

אורי מקלב: ושאלתי: מה יש לציבור הכללי לחפש שם?

אורי מקלב: סגור בשבת, רשמי, מהמקומות הבודדים.

אורי מקלב: מה יש לחפש שם?

אורי מקלב: ספקולציה.

אורי מקלב: החרדים משלמים יותר כסף על דירות, יש להם מצוקה יותר גדולה – אני אשקיע שם.

אורי מקלב: הוא לא מתכונן לרגע לגור שם.

אורי מקלב: אז מה אנחנו יוצרים?

אורי מקלב: אתה לא יוצר אלטרנטיבות, אתה לא יוצר פתרונות.

אורי מקלב: יש ואקום, ובוואקום נכנסים אנשים שבאמת לא מתכוונים לגור, לא מחפשים את הפתרון שלהם.

אורי מקלב: זה שהם זכאים – יש כל כך הרבה זכאים, זה עדיין לא אומר שהוא הולך לגור.

אורי מקלב: וככה אנחנו רואים עוד ועוד.

אורי מקלב: לחלופין, מה עושה חרדי?

אורי מקלב: קונה עכשיו באופציה באיזשהו מקום.

אורי מקלב: הוא אומר: מה אני יכול לעשות עם הכסף?

אורי מקלב: הערך של הכסף יורד.

אורי מקלב: אני אקנה במקום אחר – לא מתאים לו.

אורי מקלב: אז למה אנחנו יוצרים אנדרלמוסיה?

אורי מקלב: למה אנחנו לא יוצרים פתרונות אמיתיים?

אורי מקלב: אנחנו יכולים, עם רצון, עם באמת מאמץ – אם אותו מאמץ כמו בוותמ"ל – – –

עיסאווי פריג': אז מה עושים במקרה כזה?

אורי מקלב: אם את אותו מאמץ כמו בוותמ"ל היינו עושים גם בתוכניות אחרות בהתאמות לציבור – שלא צריך קומות כל כך גבוהות, צריך יותר מקומות ציבוריים, כמו בתי כנסיות, כמו בתי ספר; הילודה יותר גדולה, הצרכים יותר גדולים.

אורי מקלב: צריך מקומות שמתאימים לציבור.

עיסאווי פריג': ברמת שלמה, שבה מישהו שהוא לא חרדי משתתף במכרז, מה לדעתך צריך לעשות?

אורי מקלב: היה מראש צריך לתת את זה לציבור דתי.

אורי מקלב: יש מקומות שהדתיים לא יהיו.

אורי מקלב: רמת שלמה נבנתה מלכתחילה.

אורי מקלב: אבל זה לא שנמציא את הגלגל.

אורי מקלב: כשבנו את רמת שלמה, במתכונת של היום, שיש שם 20,000 או 30,000 תושבים, היא נבנתה בעבור ציבור חרדי, כפתרון לציבור החרדי.

אורי מקלב: באותה מידה – תמשיך את זה.

אורי מקלב: היעלה על הדעת לא להמשיך באותה מתכונת?

אורי מקלב: או שאתה לא מוציא מקומות אחרים?

אורי מקלב: אנחנו הרי יודעים שמחיר למשתכן מיטיב עם העשירים.

אורי מקלב: איפה שזה משמעותי, ההנחה, זה במקומות שיקר בהם.

אורי מקלב: אם אתה מוכר ליד הרצליה, המשמעות היא מאות אלפי שקלים, אבל כשאתה מוכר במחיר למשתכן בירוחם, מכיוון שמחיר הקרקע הוא לא גבוה וזה רק הוצאות בנייה, אז הרווח הוא פחות.

עיסאווי פריג': תודה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, לכן יש דברים שיש לעשות ואני חושב שיכולנו להשפיע באופן אמיתי על מחירי הדירות, להרחיב את ההיצע.

אורי מקלב: מה שקורה כיום זה שכשמתהלכים בכבדות – זה לא נותן פתרון.

אורי מקלב: לקחת לנגד עיניהם גם את הנושא של דירות יד שנייה; יד שנייה זה עדיין שוק.

אורי מקלב: למה אנחנו מכבידים?

אורי מקלב: למה אנחנו אומרים שמי שמוכר – מי שיש לו יותר משתי דירות – אנחנו רואים את זה כמישהו עוין?

אורי מקלב: ניתן גם משכנתאות, ניתן גם הוזלות, ניתן הלוואות למי שיש לו יד שנייה – נפתח את כל השווקים במלחמה כוללת מול השוק.

אורי מקלב: אני חושב שהתוצאות יהיו יותר טובות.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שסגן השר מקשיב לכל הדברים.

עיסאווי פריג': אחרון המציעים – עמיתך לסיעה, למפלגה, חבר הכנסת יעקב מרגי, שהיום באופן חריג הוא פעלתן.

יעקב מרגי: מה חריג?

עיסאווי פריג': אני חוזר בי, לא חריג.

מיכאל מלכיאלי: לא חריג ולא מאותה סיעה.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: קודם כול, אדוני היושב-ראש צודק.

יעקב מרגי: פשוט היום צירפו הצעות לסדר-היום של השבוע שעבר ושל השבוע, לכן יצא שאני פעמיים עולה לדבר.

עיסאווי פריג': שבוע שעבר – חוק ההמלצות, אתה מתכוון.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, חברי סגני השרים, מדוח של החברה להגנת הטבע עולה שרוב הדירות שאושרו בוועדה – בוותמ"ל, מה שנקרא – המתוכננות לקום, מתוכננות לקום בשטחים שאינם מיועדים לבנייה, ועוד יותר – לא מתוכננים לבנייה בעתיד הנראה לעין.

יעקב מרגי: על פי חוות דעתם של מחברי הדוח, הוותמ"ל אינה מציעה פתרון ממשי למצוקת הדיור, ועלולה לגרום נזקים בלתי הפיכים בהמשך.

יעקב מרגי: הממשלה הזאת קיימת כשלוש שנים, ואפילו לא דירה אחת – מתוך אותן 95,000 דירות שאושרו בוותמ"ל – לא הוחל בבנייתה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שוק הדירות במדינת ישראל נמצא במצב רתיחה.

יעקב מרגי: למרות פעולות רבות וחשובות שנעשו על ידי שר האוצר, שר הבינוי והממשלה בכלל, השוק ממאן להצטנן; כאילו ששוק הדירות הוא כמו איזו מחלה זיהומית שהצליחה להתגבר על האנטיביוטיקה; כאילו ששוק הדירות הצליח להתחסן מכללי הברזל וחוקי הברזל של הכלכלה.

יעקב מרגי: מוכרי הדירות קובעים את המחירים ללא קשר למצב השוק, מרימים את המחיר לכל המרבה במחיר.

יעקב מרגי: למרבה הפלא, הרוכשים נתבעים ומשלמים.

יעקב מרגי: הקבלנים חיים בתוך בועה שלהם, כאילו שדאגת הציבור, דאגתה של הממשלה לצינון שוק הדירות – זאת לא בעיה שלהם.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: אולי בצדק, כי השיקולים שלהם כלכליים.

יעקב מרגי: חוקי הכלכלה לא חלים, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: אני מדבר עם משפרי דיור, עם רוכשי דירות פוטנציאליים או עם מי שסתם רוצה למכור, ואומרים לי: שמע, הצעתי את הדירה שלי למכירה.

יעקב מרגי: טוב, כמה דרשת?

יעקב מרגי: 30% יותר ממחיר השוק.

יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, אחרי חודש הוא אומר לי: שמע, מכרתי.

יעקב מרגי: אין כללים, אין חוקים.

יעקב מרגי: כללי השוק לא עובדים על השוק, וזה פלא.

יעקב מרגי: אז אפשר לבוא ולומר ששר האוצר נכשל, הממשלה נכשלה, אבל לית מאן דפליג – אף אחד לא חולק על כך שהממשלה הזאת עשתה צעדים רבים וחשובים בשוק, אבל שוק הדירות ממאן להצטנן.

יעקב מרגי: אני שואל: איך יכול להיות שהוותמ"ל, שהייתה התקווה הגדולה של הממשלה הזאת בנושא משבר הדיור בישראל, ותמ"ל, ששותפים לה כל גורמי התכנון, לא מצליחה להניע את העגלה הכבדה הזאת שנקראת שוק הדירות?

יעקב מרגי: אני יודע, רבותיי – את זה שכנעו אותי למרות שסירבתי והתנגדתי, אבל למדתי.

יעקב מרגי: שמולי ידידי, אתה זוכר את חוק הספרים, שנועד להציל את הסופרים?

איציק שמולי: בטח.

יעקב מרגי: אמרתי: תנו לכללי השוק לעבוד.

יעקב מרגי: יש כללים, חוקים, בכלכלה.

יעקב מרגי: אמרו לי: כשיש כשל שוק, נכנסת הממשלה בחקיקה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, הצליחו לשכנע אותי.

יעקב מרגי: צודקים.

יעקב מרגי: כשיש כשל שוק הריבון צריך להיכנס לטפל בזה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, שומעים אותי?

יעקב מרגי: הפרוטוקול ודאי שומע.

יעקב מרגי: שרי הממשלה הנוגעים בדבר, אנא, אחרי כל מה שעשיתם ולא עזר – תתכנסו, ואם צריך תיקוני חקיקה, גם לזה ניתן לכם כתף חמה, רק תעשו ששוק הדירות יצטנן סוף-סוף.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

עיסאווי פריג': אני מזמין את סגן שר האוצר יצחק כהן, ידידי.

עיסאווי פריג': יש לי את הכבוד והעונג להזמין אנשי ש"ס היום.

דב חנין: את העונג תגיד אחרי זה.

דב חנין: קודם תשמע, תקשיב.

עיסאווי פריג': אתה רואה, עכשיו לסגן השר יש את הבשורה.

עיסאווי פריג': סגן השר יצחק כהן, יש לך ארבעה משיבים, וכולם מחכים בקוצר רוח ובציפייה לקבל את תשובתך.

יצחק כהן: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: אני עמדתי פה משתומם – ישבתי, בעצם – שמעתי את ידידי היקר מוסי רז, שאגב – הוא אדם הגון, אני מכיר אותו הרבה שנים – עומד פה ואומר דברים שתצילנה שתי האוזניים.

יצחק כהן: איך אתה אומר דברים כאלה?

יצחק כהן: מאיפה הבאת את זה?

מוסי רז: מה, שסגן השר טוב?

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: איך אתה מותח ביקורת על שר האוצר, היחיד שבעשר השנים האחרונות הפשיל שרוולים והתחיל לטפל בבעיה הקשה שנקראת בעיית הנדל"ן.

יצחק כהן: ברוך השם, מצליח.

יצחק כהן: מצליח מאוד.

יצחק כהן: כל הזוגות הצעירים כולם יצאו ממפת הביקושים.

יצחק כהן: כולם יצאו.

יצחק כהן: כמעט כולם זוכים – והם זוכים, עשרות אלפים.

יצחק כהן: מי עשה דבר כזה?

יצחק כהן: מי נתן דירות ב-400,000-300,000 הנחה?

יצחק כהן: מי?

יצחק כהן: לעמוד פה ולמתוח כזאת ביקורת?

יצחק כהן: יש לך מזל, מוסי, שאני מכיר אותך ואני יודע שהטעו אותך.

יצחק כהן: אני אראה לך את הנתונים ואני אדאג להביא לך את הנתונים – לך וליעל ולדב.

יצחק כהן: דב כן יודע את הנתונים.

יצחק כהן: אני מתפלא עליו.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, עדכון: שר האוצר פנה אתמול ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם כדי להאריך את הפעילות של הוותמ"ל בשנה נוספת, בשל תרומתו החיובית של החוק להגדלת היצע הדיור – מוסי – ולאור הצורך שעודנו קיים באישור תוכניות רחבות היקף למגורים שעדיין מונחות לפתחה בשל מצוקת הדיור.

יצחק כהן: הוועדה, שהוקמה מכוח חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור – מה שנקרא "חוק הוותמ"ל"; אני יודע שאתם הירוקים לא אוהבים את זה, אבל מה לעשות?

יצחק כהן: שנכנס לתוקף באמצע שנת 2016 – הצליחה להגדיל את היצע יחידות הדיור באופן חסר תקדים.

יצחק כהן: לא היה דבר כזה.

יעל כהן-פארן: על הנייר.

יעל כהן-פארן: הכול על הנייר.

יצחק כהן: לא על הנייר, בשטח.

יצחק כהן: אני אראה לכם מספרים.

יעל כהן-פארן: תראה לי איפה נבנתה דירה אחת.

יצחק כהן: אני אשמח מאוד להראות לך.

יעל כהן-פארן: אין שום דירה.

יעל כהן-פארן: אף דירה.

יצחק כהן: תצאי לשטח.

יצחק כהן: איפה את גרה?

יצחק כהן: את בישראל?

יצחק כהן: מתי נחתת?

יעל כהן-פארן: אפס.

יעל כהן-פארן: אפס דירות.

יעל כהן-פארן: אפס דירות.

יצחק כהן: זה לא יפה.

יצחק כהן: לא יפה.

יעל כהן-פארן: אפס דירות.

יצחק כהן: לא יפה, לא יפה.

יעל כהן-פארן: מכרו ועוד אין היתר בנייה.

יצחק כהן: לא יפה, לא מתאים לכם.

יצחק כהן: אלה סיסמאות נבובות.

יעל כהן-פארן: זה לא סיסמאות, זאת המציאות.

יצחק כהן: נבובות.

מוסי רז: בשלוש וחצי שנים, כמה דירות נבנו?

יצחק כהן: לוועדה לתכנון מתחמים מועדפים לדיור, מה שנקרא הוותמ"ל, תפקיד מרכזי בהגשמת היעדים הלאומיים בהגדלת היצע הדיור במדינת ישראל.

יצחק כהן: הוועדה עומדת בהצלחה ראויה לציון במטרות שהוגדרו בעבורה בחוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור, והיא כיום מרכיב משמעותי בפעילות הממשלתית להגדלת היצע המגורים.

יצחק כהן: הוועדה לוקחת חלק מרכזי בתהליכי התכנון והפיתוח המוקדמים ביישובים ערביים – לידיעתך.

עיסאווי פריג': אני עוד לא ראיתי.

יצחק כהן: לפני כמה חודשים אושר תיקון לחוק הוותמ"ל, המאפשר לוועדה לקדם בין היתר גם תוכניות להתחדשות עירונית, וזאת כחלק מהמדיניות הממשלתית להגדלת היצע הדיור בכל הכלים העומדים לרשותה.

יצחק כהן: העיסוק בהתחדשות עירונית מתוכנן להוות חלק מרכזי בעשיית הוועדה ב-2018.

יצחק כהן: מספרים, מוסי: עד כה אישרה הוועדה 37 תוכניות הכוללות למעלה מ-100,000 יחידות דיור בכל רחבי הארץ, בפרק זמן ממוצע של פחות משנה, תוך הקפדה מקצועית על איכות התכנון, כפי שיעידו המכתבים הרבים של ראשי הערים שהגיעו ללשכת שר האוצר מר משה כחלון, המבקשים באופן ברור להמשיך את פעילות הוועדה.

יצחק כהן: לא היה אפילו תכנון?

יצחק כהן: על מה את מדברת?

יצחק כהן: יש יותר מ-100,000 יחידות דיור בתכנון.

מוסי רז: אבל כמה התחילו לבנות?

מוסי רז: על הנייר.

יצחק כהן: המון, המון.

יצחק כהן: לא לא לא, אתה יכול להגיד על הנייר, אני מבין שהלכת לישון וקמת בבוקר – – –

דב חנין: כמה?

דב חנין: כמה?

יצחק כהן: זה תהליכים.

יצחק כהן: תבוא, תקבל גם נתונים.

יעל כהן-פארן: – – –

יצחק כהן: יעל, ראוי לציין את פרק הזמן הקצר שחלף מכניסת החוק לקידום מתחמים מועדפים לדיור ב-2014 – מדינת ישראל פרסמה מכרזים לשיווק של כ-20,000 יחידות דיור, שמתוכן 1,067 יחידות מיועדות לצורך שכירות ארוכת טווח, חלקן לשכירות במחיר מופחת.

יצחק כהן: חלקן הגדול של יחידות הדיור צפויות להיבנות בשנה הקרובה, לאחר שיתקבל עבורן היתר בנייה.

יצחק כהן: יודגש כי יחידות הדיור שווקו בהסכמי הגג, ופתרונות לתשתיות – –

מוסי רז: לא כתבו את זה טוב.

יצחק כהן: לא לא, הייתה פה תקלה תחבירית.

יצחק כהן: – – יפותחו במקביל.

יצחק כהן: בניגוד לנטען, מדובר בפרקי זמן קצרים מאוד למימוש בנייה, וזאת ביחס לנהוג במדינה בשנים האחרונות – מה שלא היה.

יצחק כהן: הוועדה פועלת בשקיפות מלאה ובאופן דמוקרטי.

יצחק כהן: כל ההתנגדויות המוגשות לוועדה נבחנות על ידי חוקר בלתי תלוי, המקיים דיונים, שימועים, ובוחן לעומק את ההתנגדות.

יצחק כהן: הוועדה דנה בכל הטיעונים לגופם.

יצחק כהן: הוועדה אינה מבחינה בהחלטותיה בזהות מגישי ההתנגדויות ואינה נוקטת איפה ואיפה.

יצחק כהן: הליכי קבלת ההחלטות בוועדה שקופים לציבור, מפורסמים בפרוטוקול ונגישים לעיני הציבור באתר מינהל התכנון.

יצחק כהן: אתה יכול להיכנס גם עכשיו.

יצחק כהן: תרד ללשכה, תיכנס לאתר ותראה את זה.

יצחק כהן: אשר לטענות שהוועדה מאשרת אלפי יחידות על קרקע חקלאית בשולי הערים, יודגש כי צורכי הפיתוח במדינת ישראל נבחנים מתוך ראייה כלל-ארצית אשר אושרה במסגרת תמ"א 35, תוכנית הוותמ"ל כפופה לה.

יצחק כהן: עד כאן, היושב-ראש.

יצחק כהן: אני רוצה לברך את שר האוצר על הפעילות הנרחבת והמוצלחת.

עיסאווי פריג': סגן השר מציע להעביר את זה?

יצחק כהן: מה שתרצו, מה שהחברים מציעים.

דב חנין: ועדת הפנים.

יצחק כהן: מה שאתה רוצה.

יצחק כהן: יעל, מה את רוצה?

יעל כהן-פארן: פנים.

יצחק כהן: קיבלת.

יצחק כהן: איזו ועדה?

יעקב מרגי: הרפורמות.

יצחק כהן: אז זאת ועדת הכנסת, והיא תחליט.

יעל כהן-פארן: פנים.

מוסי רז: פנים, פנים.

יעקב מרגי: אבל תכנון זה כבר לא פנים.

עיסאווי פריג': תחליטו, חברים, פנים או שתי ועדות?

יעקב מרגי: אני לא מעכב.

עיסאווי פריג': לא מעכב.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו מעבירים את זה לוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': לשם כך מצביעים.

יעל כהן-פארן: רגע, השתכנענו.

יצחק כהן: ועדת הכנסת תחליט.

עיסאווי פריג': ועדת הכנסת?

יעקב מרגי: לא לא, אם יש הסכמה – לפנים.

עיסאווי פריג': יש הסכמה או אין הסכמה?

עיסאווי פריג': אז זה עובר לוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': אני מעמיד להצבעה לוועדת הפנים.

יעקב מרגי: אללה מעק.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אלוהים איתך.

עיסאווי פריג': אלוהים ישמור עליך.

עיסאווי פריג': ) היום עבדת קשה.

יעקב מרגי: כל יום.

עיסאווי פריג': כן, חריג היום.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך חברים, שישה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

עיסאווי פריג': המשך הדיון בהצעה לסדר-היום עובר לוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': אי-העברת התקציב שהובטח למכינות הקדם-צבאיות בצפון מאיים על המשך פעילותן

עיסאווי פריג': אנחנו עוברים להצעה לנושא הבא בסדר-היום – אי-העברת התקציב שהובטח למכינות הקדם-צבאיות בצפון מאיים על המשך פעילותן, הצעות לסדר-היום שמספרן 8732, 8734, 8745 ו-8778.

עיסאווי פריג': אני מזמין את חבר הכנסת איציק שמולי, המציע.

עיסאווי פריג': ישיב סגן שר האוצר יצחק כהן.

מסעוד גנאים: מי ישיב?

עיסאווי פריג': סגן השר, אתה אמור להשיב.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: גברתי השרה, אדוני סגן השר, חברי חבר הכנסת, אנחנו, קבוצת חברי כנסת, ביקשנו, אדוני היושב-ראש, להעלות על סדר-יומה של הכנסת את הנושא הדחוף הזה.

איציק שמולי: המכינות הקדם-הצבאיות הן אחד הפרויקטים הנפלאים ביותר, הישראליים ביותר, הציוניים ביותר, החברתיים ביותר, שיש היום במדינה.

איציק שמולי: באמת, המיטב של המיטב של הצעירים שלנו בכל רחבי הארץ הולכים, עושים תקופה מאוד מאוד משמעותית בחיים שלהם, גם פעילות חינוכית משמעותית, גם פעילות חברתית התנדבותית בפריפריה, ובסופו של דבר גם מגיעים ליחידות הצבאיות, בדרך כלל המובחרות ביותר, בצבא ההגנה לישראל.

איציק שמולי: החבר'ה האלה באמת פרוסים בכל רחבי הארץ.

איציק שמולי: אנחנו מדברים על מכינת רבין באורנים, אנחנו מדברים על מכינת מלח הארץ בעין גדי, מכינת מיצר בגולן, המכינה הירושלמית, מכינות בגליל, בנגב – באמת, עבודה חברתית מדהימה.

איציק שמולי: במסגרת ההסכמות שהיו בשנת התקציב, אדוני, בין 2016 ל-2017, הוחלט, אדוני סגן השר, במסגרת מה שקרוי תוכנית הצפון, כי מתוך הכספים שקק"ל מעבירה, כ-2 מיליארד שקל, חלק מאותו התקציב, 30 מיליון שקל, ילך לטובת תמיכה בתשתית המבנית הפיזית של אותן המכינות.

איציק שמולי: צריך לומר: המכינות עושות עבודה נפלאה בתנאים בלתי אפשריים.

איציק שמולי: חלק מהמבנים שהן נמצאות בהם לא ראויים יותר למגורי אדם.

איציק שמולי: מדובר על מכינות שחלקן קיימות 20 שנה ויותר, ובגלל המצב הזה יש איום חמור מאוד על המשך הפעילות של המכינות.

איציק שמולי: מבחינה תקציבית יש פה 30 מיליון שקל, שזה סכום גדול מאוד במונחים של מכינות – סכום פעוט במונחים של מדינות – אבל אם הסכום הזה לא יועבר – לא ישופצו המבנים ולא ניתן יהיה לקלוט עוד חניכים, שזה דבר שהוא כמובן חמור מאוד.

איציק שמולי: למרות שבעצם חלפה כמעט שנה מאז אותו סיכום, ועדת הארבעה – שהיא שאמורה להתכנס ולאשר פורמלית את ההעברה של הכסף ואת תחילת הביצוע, ואני מזכיר שוב: זה לא כסף תקציבי, זה כסף של קק"ל; ולי זה די מוזר, אדוני סגן השר, שבשעה שמתנהלים ויכוחים וקרבות פוליטיים בין קק"ל לבין משרדי הממשלה למשרד האוצר על הכסף העתידי, עוד לא הצלחנו לממש את הכסף הקודם.

איציק שמולי: בסופו של דבר, הוועדה הזאת, ועדת הארבעה, הייתה אמורה לאשר את מימוש ההקצאה ולצאת לדרך עם הפרויקט הזה.

איציק שמולי: זה עדיין לא קרה.

איציק שמולי: אין שום הצדקה לעיכוב הזה, שהוא בסופו של דבר פוגע באחד מהפרויקטים הנפלאים ביותר שיש לנו בחברה הישראלית.

איציק שמולי: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו נעשה את המעשה הנכון ונאשר את זה במהרה.

איציק שמולי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: רק, האמת מחייבת לומר, שאני לא אחטא, נעשים מאמצים בימים האחרונים, בעיקר בזכותה של חברת הכנסת מירב בן ארי, וגם יש יותר נכונות, אנחנו מגלים, מצד משרדי הממשלה.

איציק שמולי: אני מאוד מקווה ומבקש, אדוני סגן השר, שזה ייפתר כמה שיותר מהר.

איציק שמולי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

עיסאווי פריג': אני רואה שחבר הכנסת אורן חזן לא נמצא.

עיסאווי פריג': אם כך, אני מזמין את סגן שר האוצר יצחק כהן לתת את התשובה למציעים, לענות להם.

עיסאווי פריג': בבקשה, סגן השר – למציע בעצם, כי היו מציעים שהפכו למציע אחד.

עיסאווי פריג': בבקשה, סגן השר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת איציק שמולי, בהחלטת הממשלה לפיתוח כלכלי של מחוז צפון מינואר 2017 נקבע כי קק"ל תעביר 400 מיליון ש"ח לטובת מימון פרויקטים בתחומים שונים.

יצחק כהן: בהתאם להסכם בין המדינה לקק"ל משנת 2015 צוין כי החלוקה הפרטנית במסגרת אותם תחומים תיקבע על ידי ועדת הארבעה, שהיא מנכ"ל משרד האוצר, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, יושב-ראש דירקטוריון קק"ל ומנכ"ל קק"ל, וזאת לאחר שתתקיים עבודת מטה במשרדי הממשלה בכל אחד מהתחומים.

יצחק כהן: רק ב-12 בנובמבר 2017 התקבלה לראשונה הצעת קק"ל באשר לחלוקת 30 מיליון השקלים בין המכינות הקדם-צבאיות בצפון הארץ.

יצחק כהן: משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה עדיין מחכים להתייחסות משרד החינוך באשר להצעת קק"ל, שתאפשר לנציגי הממשלה בוועדת הארבעה לגבש עמדה מקצועית.

יצחק כהן: כמו כן, יש לציין כי ישיבה נוספת של ועדת הארבעה נקבעה לחודש ינואר, וזאת על מנת לדון ביתרת הפרויקטים במסגרת החלטת הממשלה.

יצחק כהן: עד כאן, אדוני.

עיסאווי פריג': סגן השר, לאן אתה מציע?

יצחק כהן: מה אתה רוצה?

יצחק כהן: מה שתגיד.

איציק שמולי: ועדת הכספים.

יצחק כהן: כספים – אני מסכים.

עיסאווי פריג': לוועדת הכספים – סגן השר מסכים.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו מצביעים על העברת המשך הדיון לוועדת הכספים, בבקשה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 2 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

עיסאווי פריג': אם כך, ברוב של ארבעה – שניים, שלושה כולל סגן השר, המשך הדיון עובר לוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': נעבור להצעה לסדר-היום מס' 8883, בנושא: שינוי ארגוני של התעשייה האווירית והחלטת החברה לצמצם את פעילותה בישראל העלולה להוביל לפיטוריהם של עובדים רבים, של חברת הכנסת מיכל בירן – שאני לא רואה.

עיסאווי פריג': ההצעה יורדת מסדר-היום.

עיסאווי פריג': המחסור בקרקעות לטובת הציבור ברשויות הערביות

עיסאווי פריג': עוברים להצעה הבאה בסדר-היום, מס' 8795, בנושא: המחסור בקרקעות לטובת הציבור ברשויות הערביות, של חבר הכנסת מסעוד גנאים, שנמצא.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': דליה, השעה מאוחרת, אבל זה בסדר.

עיסאווי פריג': בבקשה, חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: אמרתי לה ללכת הביתה, אבל היא – – –

עיסאווי פריג': כן, בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, יש לך עשר דקות.

עיסאווי פריג': תנצל אותן?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

עיסאווי פריג': בבקשה.

יצחק כהן: – – – יספיקו לו שלוש דקות.

מסעוד גנאים: שלוש דקות?

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: אם התשובה חיובית, אני יורד.

מסעוד גנאים: זהו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, אני מעלה היום את הנושא הזה בגלל חשיבותו וגם בגלל עומק הבעיה ותרומתה השלילית להתפתחות הרשויות המקומיות הערביות והחברה הערבית בכלל.

מסעוד גנאים: אני מתכוון למחסור באדמות ציבור ברשויות הערביות.

מסעוד גנאים: רק היום, בתשובתו של השר חיים כץ, שר הרווחה, על שאלתי למה עד היום לא מומשה החלטת משרדו לפתוח סניפים לביטוח לאומי בכמה ערים ערביות, הוא אמר שהבעיה היא שבערים האלה מתקשים למצוא קרקע ציבורית לבנות, וגם לא מוצאים בניינים לשכור.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, פרויקטים במוסדות חיוניים ותקציבים בכמה כפרים וערים ערביות לא מנוצלים ולא יוצאים לפועל בגלל שאין להם אדמות ציבור להקים עליהן מוסדות אלה.

מסעוד גנאים: יש רשויות שיש להן הרשאות, אישורים ותקציבים לבתי ספר, למעונות יום, ובגלל בעיה זו הם לא מבצעים בנייה של מוסדות אלה.

מסעוד גנאים: אני מביא כמשל את הכפר מג'ד אל-כרום.

מסעוד גנאים: מג'ד אל-כרום, שטח השיפוט שלה הוא כ-9,000 דונם, ומספר התושבים הוא יותר מ-15,000.

מסעוד גנאים: זה מהמקומות הצפופים ביותר במדינה.

מסעוד גנאים: גבולות המתאר, הגבולות שהם רשאים לבנות בהם – כ-2,500 דונם.

מסעוד גנאים: במועצה המקומית הם סובלים מבעיה זו בצורה איומה.

מסעוד גנאים: חסרים שם 40 גני ילדים, ארבעה בתי ספר.

מסעוד גנאים: המוסדות האלה, יש להם אישורים והרשאות ותקציבים, ומיועדים להם התקציבים המתאימים, אבל שום פרויקט לא יצא לפועל בגלל הבעיה שהזכרתי.

מסעוד גנאים: תדמיין לעצמך כפר שלם שלא יכול לבנות לא בתי ספר ולא גני ילדים בגלל שאין אדמות ציבור, אין קרקעות ציבור כדי לבנות.

מסעוד גנאים: אישורים יש, תקציבים יש, הרשאות יש, אבל אין אדמה איפה לבנות.

מסעוד גנאים: עוד בעיה, אדוני היושב-ראש, שסובלים ממנה ברשויות הערביות, זה אחוזי הפרשה או הפקעה.

מסעוד גנאים: כאשר יש פרויקט מסוים ויש אדמה בתחום הפרויקט הזה, יש אדמה פרטית ויש אדמה לציבור – הכוונה לרשות מקרקעי ישראל – אז הם בדרך כלל לוקחים מהאדמה הפרטית יותר.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: אדמת מינהל, של רשות מקרקעי ישראל, מיועדת בדיוק לדברים ציבוריים, לפרויקטים ציבוריים; למה לא להשאיר, לקחת מהאדמה הפרטית פחות?

מסעוד גנאים: כי אדם פרטי, את האדמה שלו הוא בדרך כלל מייעד לבנות הבית שלו.

מסעוד גנאים: בנוסף, יש עוד בעיה רצינית.

מסעוד גנאים: הבעיה הזאת היא עסקות החליפין שמבצעת רשות מקרקעי ישראל.

מסעוד גנאים: הייתה לי ישיבה עם מנכ"ל רשות מקרקעי ישראל לפני כמה חודשים בדיוק בנושא הזה.

מסעוד גנאים: מה הבעיה?

מסעוד גנאים: הבעיה היא שהרשות מנהלת ומבצעת עסקת חליפין עם גורמים וגופים פרטיים – על חשבון מה?

מסעוד גנאים: על חשבון פרויקטים של מגרשים לבנייה או יחידות דיור.

מסעוד גנאים: והדוגמה הברורה ביותר זה במג'ד אל-כרום.

מסעוד גנאים: יש שם פרויקט לבניית יחידות דיור, אבל במקום שמתוכנן בו הפרויקט רשות מקרקעי ישראל ביצעה וניהלה עסקת חליפין עם גורמים פרטיים.

מסעוד גנאים: מה זה אומר?

מסעוד גנאים: איך יישוב יכול להתפתח?

מסעוד גנאים: יש מחקר שכתבו ועשו במרכז היהודי-ערבי ואוניברסיטת חיפה.

מסעוד גנאים: מה אומרים בהקדמה למחקר?

מסעוד גנאים: אני רק מקריא כמה דברים מההקדמה.

מסעוד גנאים: הם אומרים ככה: "כיום קיים מחסור חמור בשטחים ציבוריים פתוחים, וגם השטחים המיועדים למבני ציבור אינם מנוצלים באופן שייצר סביבה ורקמה עירונית העונה על הרצונות, הציפיות והצרכים של האזרחים ביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: מחסור זה גורם לניכור של האדם מסביבתו" – אלה אנשים מומחים, מקצועיים, דוקטורים, שכתבו את זה, כמו פרופ' ראסם ח'מאיסי – הוא שכתב את המחקר הזה.

מסעוד גנאים: אני מקריא רק את ההקדמה: "גורם לניכור של האדם מסביבתו ומעצים את האלימות התוך-יישובית.

מסעוד גנאים: היישובים הערביים נראים לא מפותחים בנוף היישובי, ולובשים צורה שונה וייחודית.

מסעוד גנאים: החזות המוזנחת מחייבת טיפול מיידי במטרה לצמצם את הפגיעות הנופיות הנוצרות כתוצאה של עיוותים בפיתוח יישובים אלה.

מסעוד גנאים: מיעוט המרחב הציבורי הקיים מתבסס על הטענה לפיה האוכלוסייה הערבית הינה כפרית מסורתית ואינה צורכת מרחבים ציבוריים ושטחים ציבוריים פתוחים".

מסעוד גנאים: החברה ערבית מתפתחת, היישובים הערביים מתפתחים, והם זועקים לשטחים ולאדמות ציבור.

מסעוד גנאים: תודה.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': המסר הגיע.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': אני מזמין את סגן שר האוצר יצחק כהן לענות תשובה עניינית, קולעת ומשכנעת.

עיסאווי פריג': ככה מצפים לשמוע.

עיסאווי פריג': בבקשה, סגן השר.

עיסאווי פריג': אחרי זה אני מבקש שבקצרה ניתן למיכל, ואתה תחכה ותשיב לה.

עיסאווי פריג': תודה לסגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת מסעוד גנאים, ממשלת ישראל רואה חובה לפעול למתן תנאים שווים והוגנים למגזרי המיעוטים בתחום החברתי-כלכלי, ובפרט בתחומי הדיור, החינוך והתעסוקה.

יצחק כהן: מינהל התכנון, הוועדות המחוזיות ומוסדות התכנון הארציים פועלים בהתאם למדיניות הממשלה ומשקיעים משאבים רבים במטרה לקדם פתרונות בתחום התכנון והבנייה למגזר הערבי.

יצחק כהן: זאת, תוך היוועצות ושיתוף פעולה הדוק עם ראשי הרשויות המקומיות ונציגי המגזר.

יצחק כהן: במסגרת זו מקודמות תוכניות מתאר יישוביות הנערכות על ידי צוות תכנון רב-תחומי, הכוללות שטחי פיתוח למגורים, שטחי ציבור, שטחים ציבוריים פתוחים, שטחי מסחר ותעסוקה, תשתיות ושימושים נוספים.

יצחק כהן: כל זאת – במטרה לתת מענה תכנוני כולל ואיכותי לאוכלוסייה הצפויה ביישוב, בדרך כלל מתוך ראייה של שנים רבות קדימה ובהתחשב במאפייניה המיוחדים של האוכלוסייה.

יצחק כהן: בכל תוכנית מתאר יישובית נערכת בחינה מעמיקה של שטחי הציבור הנדרשים ביישוב ומגובשת פרוגרמה בהתאם לצרכיו ומאפייניו של היישוב, בהתבסס על התדריך הארצי להקצאת שטחי ציבור, הכולל התייחסות קונקרטית לצורכי המגזר.

יצחק כהן: על פי פרוגרמה זו נקבעים היקפי שטחי הציבור הנדרשים ונקבעות הוראות לתכנונם, אם על ידי סימונם בתשריט התוכנית ואם על ידי הנחיות להקצאתם במסגרת תוכניות מפורטות.

יצחק כהן: גם במסגרת תוכניות מפורטות המקודמות בוועדה הארצית לתכנון מתחמים מועדפים לדיור – מה שנקרא בראשי תיבות הוותמ"ל – ובוועדות המחוזיות, שמטרתן מתן מענה על צורכי המגורים בהתאם לגידול האוכלוסייה ולחיזוק היישוב, נכללים שטחי ציבור בהתאם לפרוגרמה הנערכת על פי הנחיות התדריך הממשלתי כאמור, בהיקפים הנותנים מענה לצרכיה ולמאפייניה של האוכלוסייה.

יצחק כהן: הקשיים העיקריים במימוש שטחי ציבור ברשויות הערביות הם קשיים קנייניים, הנובעים מהעובדה שרוב-רובה של הקרקע היא בבעלות פרטית.

יצחק כהן: ביישובים שבהם קיימות קרקעות מדינה נרתמות קרקעות אלה לטובת שטחי ציבור ולפתרונות מגורים לחסרי דיור ביישוב.

יצחק כהן: ביישובים שבהם אין מלאי תכנוני של קרקעות מדינה נדרש הליך של תכנון מפורט הכולל איחוד וחלוקה כדי לאפשר את מימוש השטחים לצורכי ציבור שנקבעו בתוכנית המתאר.

יצחק כהן: העלאת המודעות לשיתוף פעולה בקרב האוכלוסייה לנושא האיחוד והחלוקה על ידי הרשויות במגזר תסייע להצלחת הליכי האיחוד והחלוקה ומימוש שטחי הציבור.

יצחק כהן: עוד יצוין כי בהסתכלות אסטרטגית לעשורים הבאים, שבהם צפוי מחסור בקרקע לפיתוח בכל יישובי הארץ ללא הבדל מגזר, המדיניות הארצית היא לשלב ככל האפשר שימושי קרקע לצורכי ציבור עם שימושי קרקע אחרים.

מסעוד גנאים: להעביר את הנושא לוועדת הפנים.

יצחק כהן: מה שאתה רוצה.

יצחק כהן: איזו ועדה?

מסעוד גנאים: אני חושב שפנים.

עיסאווי פריג': טוב.

עיסאווי פריג': ועדת הפנים?

יצחק כהן: בבקשה.

עיסאווי פריג': אם כך, סגן השר וכולם מסכימים.

יצחק כהן: מיכל, לפנים משורת הדין, אני מסכים שתעלי את ההצעה שלך.

עיסאווי פריג': אנחנו מעבירים את הנושא לוועדת הפנים.

עיסאווי פריג': אנחנו מצביעים.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק כהן: תוסיף אותי.

עיסאווי פריג': לא, אני אחכה עד שתגיע לכיסא.

יצחק כהן: – – –

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': אם כך, ארבעה בעד העברה לוועדת הפנים, כולל, כמובן, חברת הכנסת בירן.

עיסאווי פריג': שינוי ארגוני בתעשייה האווירית והחלטת החברה לצמצם את פעילותה בישראל, העלולה להוביל לפיטוריהם של עובדים רבים

עיסאווי פריג': אנחנו חוזרים להצעה לסדר-היום שירדה, מס' 8883:

עיסאווי פריג': שינוי ארגוני בתעשייה האווירית והחלטת החברה לצמצם את פעילותה בישראל, העלולה להוביל לפיטוריהם של עובדים רבים.

עיסאווי פריג': בבקשה, חברת הכנסת בירן.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ממש בקצרה.

מיכל בירן: בשבוע שעבר התפרסמה בדה-מרקר כתבה שאומרת שהתעשייה האווירית נכנסת לשינוי ארגוני ופיטורי עובדים.

מיכל בירן: הדבר הזה מאוד מאוד הדאיג אותי.

מיכל בירן: נכנסתי לעומק הדברים והסתבר שהדברים הם לא בדיוק כך.

מיכל בירן: כרגע בתעשייה האווירית אין כוונה לפטר עובדים, אבל חלק מהמכרזים שהם יוצאים אליהם בחו"ל – בהודו, בארצות הברית – חלק מתנאי המכרז זה שחלק מהייצור ייעשה במדינות שמשלמות עליו.

מיכל בירן: עכשיו, אני רוצה להקדים תרופה למכה.

מיכל בירן: במקום להיות במצב כמו שהיינו עם חברת טבע, שפתאום מתעלמים מהמצב ואז מגלים ש-1,700 עובדים מפוטרים, במצב שהחברה כבר החליטה וכמעט אין מה לעשות עם זה, כאן יש חברה שהיא ציונית, שמעסיקה 14,000 עובדים, שהכוונה שלה היא כן להשאיר את הייצור שלה בישראל, ומכיוון שמדובר בתעשיות ביטחוניות, למדינת ישראל יש כאן אינטרס כפול – גם להשאיר את הידע ואת הנכסים האלה במדינת ישראל וגם כמובן מקומות תעסוקה.

מיכל בירן: אחד הדברים שעלו מתוך השיחות זה שבעצם, בגלל שהם חברה ממשלתית, הם לא נכנסים לחוק עידוד השקעות הון, למרות שבעצם הם עומדים במטרותיו.

מיכל בירן: התעשייה האווירית מתחרה בחברות שכן זוכות לחוק עידוד השקעות הון, וכששם משלמים 6% מס, הן מתחרות עם 23% ו-24% מס.

מיכל בירן: אני מבקשת שנקדים תרופה למכה ונחשוב אם אפשר לפתור את העניין עם התעשייה האווירית.

מיכל בירן: יש הצעת חוק שכבר הוגשה, וגם אני מגישה הצעה דומה, ואני מבקשת שהדיון יעבור לוועדת הכספים, כדי שנוכל להתעמק בנושא ולהקדים תרופה למכה.

מיכל בירן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לחברת הכנסת בירן, ותודה לכבוד סגן השר, שאפשר – –

יצחק כהן: למיכל.

עיסאווי פריג': – – למיכל, אכן, להעלות את הצעתה לסדר-היום.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': אני מציין שיש לנו עוד הצעה לסדר-היום לסוף הדיון, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יצחק כהן: מי עונה לו?

עיסאווי פריג': סגן השר אלי בן-דהן.

יצחק כהן: (אומר בערבית: ואיפה הוא?)

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: איפה האהוב?

עיסאווי פריג': איפה הוא?) בבקשה, סגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין מכה אז לא צריך תרופה.

יצחק כהן: תרופה צריך כשיש מכה, אבל אין מכה, ולא צריך להקדים שום תרופה.

מיכל בירן: היא בדרך.

יצחק כהן: איחוד החטיבות האזרחיות שאליו נערכת התעשייה האווירית הוא מהלך נדרש לצורך מיקוד עסקי, ומטרתו לאפשר לתעשייה האווירית להתחרות בשווקים הגלובליים בהצלחה.

יצחק כהן: כפי שהחברה ציינה, אין כל החלטה או תוכנית של התעשייה האווירית לצמצם את פעילותה בישראל על מנת להעביר את פעילות הייצור שלה לחו"ל.

יצחק כהן: אין.

יצחק כהן: אין כזאת החלטה.

יצחק כהן: אני מוכן גם להביא את תגובת החברה; לא רק תגובה שלנו באוצר אלא גם התגובה של החברה.

יצחק כהן: במענה לפרסום שהיה הבוקר מבקשת התעשייה האווירית להבהיר כי אין לה כל תוכנית להעברת פעילות הייצור שלה לחו"ל, חס וחלילה.

יצחק כהן: התעשייה האווירית היא חברה ביטחונית ישראלית מקומית.

יצחק כהן: אין לה כל אפשרות להעברת הייצור שלה לחו"ל, ו-97% מכוח האדם שלה נמצא בישראל.

יצחק כהן: החברה מייצאת את מרבית תוצרתה, וכחלק מההתמודדות בשווקים העולמיים והסכמים בין-מדינתיים היא מבצעת כבר עכשיו חלק מפעילות הייצור שלה במדינות היעד.

יצחק כהן: אין כרגע כל תוכנית ספציפית להגברת הייצור מחוץ לישראל מעבר לנדרש לצורך הזכייה בעסקאות ועמידה בהסכמים בין-מדינתיים.

יצחק כהן: אז לא יודע מה קראת בעיתון, לא יודע מאיזה עיתון.

יצחק כהן: פעם אני אמרתי: אם מישהו – – –

מיכל בירן: כמו שראית, גם אני עשיתי את הבירורים בינתיים.

יצחק כהן: אז אין.

יצחק כהן: אין מכה, אז לא צריך תרופה.

יצחק כהן: אני באמת גם רוצה לשלוח מפה את ברכותיי ליושב-ראש החדש של התעשייה האווירית הראל לוקר.

יצחק כהן: אני מכיר אותו באופן אישי, הוא היה מנכ"ל משרד ראש הממשלה – באמת, איש אשכולות – ואין לי שום ספק שהוא יצעיד את התעשייה האווירית והיא תצטרך עוד כוח אדם, מכיוון שאיך שאני מכיר את הראל לוקר, הוא ירחיב את הפעילות שלה עוד ועוד.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: לאן את רוצה להעביר?

עיסאווי פריג': תודה לסגן השר.

עיסאווי פריג': אני מבין שאתה – – –

יצחק כהן: לאיזו ועדה?

מיכל בירן: כספים.

יצחק כהן: מה שהיא רוצה.

עיסאווי פריג': נמשיך את הדיון שם.

עיסאווי פריג': אם כך, אנחנו ממשיכים את הדיון בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': אני מעמיד להצבעה לצורך העברה לוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': מי בעד?

עיסאווי פריג': שיצביע.

עיסאווי פריג': כבוד סגן השר אלי בן-דהן, אתה מוזמן להצביע ולנעול את המליאה.

אלי בן-דהן: יש גם לי הצעה לסדר-היום, לא?

עיסאווי פריג': אז עצם ההופעה שלך זה בסדר.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 2 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק כהן: לא הספקתי.

עיסאווי פריג': אנחנו מוסיפים את סגן השר ואת סגן השר.

עיסאווי פריג': ארבעה בעד העברת המשך הדיון לוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, יש לנו הצעה אחרונה לסדר-היום, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, ואני מאוד מצטער, אני לא רואה אותו באולם, למרות שסגן השר אלי בן-דהן התייצב.

אלי בן-דהן: אז אני יכול ללכת?

אלי בן-דהן: למה לא אמרו לי שהוא לא יבוא?

עיסאווי פריג': אם כך, חברים, תם סדר-היום.

עיסאווי פריג': הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"א בטבת התשע"ח, 8 בינואר 2018, בשעה 16:00.

עיסאווי פריג': ישיבה זו נעולה.