ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 292, 2018-01-01 00:00

יצחק וקנין: אחר צוהריים טובים.

יצחק וקנין: היום יום שני, י"ד בטבת התשע"ח, 1 בינואר 2018.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תחולת דיני המס והוראת שעה), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 83) (התיישנות), התשע"ח–2018; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5) (סמכויות לעניין פתיחה במלחמה או נקיטת פעולה צבאית משמעותית); הצעת חוק הממשלה (תיקון מס' 12) (אצילת סמכות לוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי), התשע"ח–2018; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 6) (אצילת סמכות לסגן שר); הצעת חוק למניעת הפצה ומימון של נשק להשמדה המונית או של אמצעים לנשיאתו, התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4922/20 וכלה בהצעת חוק פ/4962/20 – הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה (הגנה מפני נפילה מגובה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, אלי אלאלוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, אכרם חסון, מרב מיכאלי, איתן ברושי, יעל גרמן, איציק שמולי, יוסף עטאונה ושלי יחימוביץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מימוש מרשם בכל בית מרקחת), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – איסור פגיעה בתנאי עבודה של עובד שחלה הגבלה על פיטוריו), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת הטמעת ערכי הסובלנות ומיגור האלימות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, יוסף עטאונה, סעיד אלחרומי, טלב אבו עראר, דב חנין, עאידה תומא סלימאן ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק יום הזיכרון ליצחק רבין (תיקון – תחילת יום הזיכרון ועצרת זיכרון מרכזית), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת ילדים כפולה בלידת תאומים או יותר), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, סעיד אלחרומי, יוסף עטאונה, דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – שלוחות של לשכות שירות תעסוקה ברשויות מקומיות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, יעל כהן-פארן, לאה פדידה, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, מוסי רז, איציק שמולי, מרב מיכאלי, עמר בר-לב וחמד עמאר; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב עליית מחירי הארנונה), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מאיר כהן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הבטחת תשואה מינימלית בחלוקה מחדש של אגרות חוב מסוג ערד), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, עיסאווי פריג', דב חנין, מיכל רוזין, מיקי לוי, תמר זנדברג, איתן ברושי ואילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הארכת הפטור ממס עבור נכה שנקבעה לו נכות עקב מחלת הסרטן), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק מדד לזכות לקיום אנושי בכבוד,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, יעקב מרגי, מירב בן ארי, אלי אלאלוף, יצחק הרצוג, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס, איימן עודה, מאיר כהן, מיכל רוזין, איציק שמולי, יעל גרמן, עמיר פרץ, מיקי רוזנטל, עאידה תומא סלימאן, תמר זנדברג, יעל כהן-פארן, מרב מיכאלי, מסעוד גנאים, יוסף ג'בארין, יוסי יונה, עיסאווי פריג', נחמן שי, יוסף עטאונה, לאה פדידה ומוסי רז; הצעת חוק הדיינים (תיקון – כשירות מנהל בתי הדין הרבניים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, נחמן שי, קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, מיקי לוי, לאה פדידה ורויטל סויד; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס ערך מוסף בהסכם התקשרות לדיור מוגן), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, יעקב ליצמן, נחמן שי ויואב בן צור; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – איסור ניכוי חוב או קנס), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, אכרם חסון, טלי פלוסקוב, אברהם נגוסה וחמד עמאר; הצעת חוק לתיקון פקודת המכס (ביטול הפקודה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס חברות דיפרנציאלי), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, מיכל בירן, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מוסי רז, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ואיימן עודה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פריסת תשלומים בעסקה מתמשכת), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת ישראל אייכלר ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק הגנה על עיתונאים במילוי תפקידם (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי חברי הכנסת לוועדה לבחירת שופטים), מאת חברי הכנסת מיכל רוזין ומוסי רז; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (חיסיון עיתונאי), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – אישור עסקה למיזוג בנקים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, מירב בן ארי, יואב בן צור, איציק שמולי, עודד פורר, טלי פלוסקוב ומיכל בירן; הצעת חוק השמות (תיקון – הגבלת שינוי שמו של עבריין מין), התשע"ח–2018,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב ומיכל רוזין; הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון – מניעת רעש במהלך נסיעה למשתמשים בתחבורה ציבורית), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (פוליסה לשני כלי רכב של נהג יחיד), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי ויעקב ליצמן; הצעת החוק העות'מאני על האגודות (תיקון – שימוש בשם), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס ומיקי לוי; הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון – תחולת החוק), התשע"ח–2018, מאת חבר הכנסת מוסי רז; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – הגדלת מענק שנתי), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, לאה פדידה, נחמן שי, מיקי לוי, מוסי רז, קסניה סבטלובה, יואל חסון, איציק שמולי, מיכאל מלכיאלי ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת פיצוי נפגע עבירה וחובת הנמקה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור על משאית לבצע עקיפה בכבישים מהירים), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, יעל כהן-פארן, לאה פדידה, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, מוסי רז, מרב מיכאלי וחמד עמאר; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – העלאת גיל הפרישה לנשים וקביעת צעדים תומכים לנשים בגילאי העבודה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, מרב מיכאלי, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, יוליה מלינובסקי, טלי פלוסקוב, קארין אלהרר, מיכל רוזין, עאידה תומא סלימאן, מיקי רוזנטל, יצחק וקנין, בצלאל סמוטריץ, עודד פורר, שולי מועלם-רפאלי, אורן אסף חזן, נורית קורן, איתן ברושי, עליזה לביא, יעל כהן-פארן, ענת ברקו, דוד ביטן, מכלוף מיקי זוהר, מוסי רז, מיקי לוי, מיכאל מלכיאלי, מנחם אליעזר מוזס, רויטל סויד, אחמד טיבי, יואב קיש, נאוה בוקר, ישראל אייכלר, תמר זנדברג, לאה פדידה, יעקב מרגי, אורי מקלב, טלב אבו עראר, מיכל בירן, יעקב ליצמן,

ירדנה מלר-הורוביץ: יעקב אשר, אורלי לוי אבקסיס, יואב בן צור, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה ויעל גרמן; הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יואל רזבוזוב, יעקב פרי, מיקי לוי, עליזה לביא, עפר שלח, יעל גרמן, מאיר כהן, חיים ילין, קארין אלהרר ואלעזר שטרן; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה על עבירות כלפי אנשי צוות רפואי), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק ראויה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, אכרם חסון, יעקב מרגי, איתן כבל, יואל חסון, יהודה גליק, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, יצחק וקנין, נורית קורן, שולי מועלם-רפאלי, מנחם אליעזר מוזס, אלעזר שטרן, מרדכי יוגב, ניסן סלומינסקי, מכלוף מיקי זוהר, דוד ביטן, עליזה לביא, יואב קיש, נאוה בוקר, אברהם נגוסה, יעקב אשר, ישראל אייכלר, יואל רזבוזוב, נחמן שי, זוהיר בהלול, איציק שמולי, עמר בר-לב, אורן אסף חזן, חיים ילין, איתן ברושי, מוסי רז, תמר זנדברג, מיכל רוזין, קארין אלהרר, יעל גרמן, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, סאלח סעד, לאה פדידה, אחמד טיבי, בצלאל סמוטריץ, עיסאווי פריג', עבד אל חכים חאג' יחיא, משה גפני, אורי מקלב, יצחק הרצוג, יעקב ליצמן, ענת ברקו ושרן השכל; הצעת חוק הבטחת קשר בין ילדים להוריהם, התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת רויטל סויד; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קביעת ממלא מקום ראש הממשלה), מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, יאיר לפיד, יעל גרמן, חיים ילין, עליזה לביא, יואל רזבוזוב, קארין אלהרר, יעקב פרי, מאיר כהן, מיקי לוי ועפר שלח; הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – פעימות חזרה, התראה והסדרה), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, ישראל אייכלר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – עוזר בטיחות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן,

ירדנה מלר-הורוביץ: אלי אלאלוף ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק להנצחת הרב אברהם יצחק הכהן קוק (ציון זכרו ופועלו), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, דוד ביטן, יואב קיש, אבי דיכטר, רועי פולקמן, נחמן שי, עודד פורר, מירב בן ארי, יעקב מרגי, יצחק וקנין, עליזה לביא, זאב בנימין בגין, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, יפעת שאשא ביטון, בצלאל סמוטריץ, ניסן סלומינסקי, שולי מועלם-רפאלי, אכרם חסון, שרן השכל, אברהם נגוסה, יהודה גליק, אורן אסף חזן, נאוה בוקר, נורית קורן, מיכאל מלכיאלי, יואב בן צור, אמיר אוחנה, דוד אמסלם ורחל עזריה; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (הפניה לאפיון הרשויות המקומיות), התשע"ח–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, דוד ביטן, מיקי לוי, מוסי רז, עודד פורר, יצחק וקנין ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו (תיקון – הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ח–2018, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו, כהרגלנו בימי שני, מתחילים בנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מאחר שהלוח שלפניי לא עובד, אז חברי הכנסת שמעוניינים ירימו את ידם ובהתאם לזה אני אעשה רשימה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני מאפשר לך ראשון, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי, וכן הלאה.

יצחק וקנין: אני רושם אתכם.

זוהיר בהלול: כמעט עשיתי ככה – אדוני המורה, אני ראשון.

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: אדוני, אני מאפשר לך ואחרי כן איתן ברושי, ואני אאפשר לכל חברי הכנסת, אני רושם אותם.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, בימים אלה מסתיימת בניית מתקן טיהור השפכים בצפון רצועת עזה במימון הבנק העולמי, אבל גם ב-2018 הביוב ימשיך לזרום לישראל.

זוהיר בהלול: כ-110,000 קוב של ביוב מזוהם זורם מעזה לים התיכון בכל יום, וחלקו כבר הגיע מזמן אל חופי ישראל.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, לא כיפת ברזל ולא חומות יעצרו את הזיהומים והמחלות שעלולים לפרוץ ולהגיע עד לאשקלון.

זוהיר בהלול: מתקן ההתפלה באשקלון, המספק כ-15% ממי השתייה בישראל, נסגר כבר פעמיים עקב זרימת ביוב לתוך הים התיכון מעזה.

זוהיר בהלול: חוף זיקים, אגב, נסגר כבר כמה פעמים בשל מי התהום המזדהמים.

זוהיר בהלול: יש פתרונות.

זוהיר בהלול: שני הצדדים כבר הסכימו לבנות קו חשמל ייעודי, אבל עד עכשיו דבר לא נעשה.

זוהיר בהלול: האסטרטגיה, אדוני היושב-ראש, של עצימת עיניים למה שמתרחש ברצועת עזה – כולל ולרבות המשבר ההומניטרי – לחלוטין לא מוכיחה את עצמה.

זוהיר בהלול: אחרי צוק איתן, ראש הממשלה והשרים הצהירו חזור והצהר שיפעלו לשיפור חייהם של תושבי עזה כי זה הפתרון היחיד לשקט.

זוהיר בהלול: עד היום לא נעשתה שום התקדמות ותושבי עוטף עזה משלמים את המחיר, גם בריאותית וגם ביטחונית.

זוהיר בהלול: אני קורא לממשלת ישראל לקחת אחריות סוף-סוף על תושבי העוטף ועל הנעשה מבחינת המשבר ההומניטרי ברצועת עזה ולעשות מעשה, מייד ולאלתר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: השעון לא טוב, דרך אגב.

יצחק וקנין: הכול תקוע אבל אני מאפשר את – – –

לאה פדידה: חוץ מאיתנו.

לאה פדידה: אנחנו זורמים.

יצחק וקנין: אנחנו חייבים לזרום.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בזמן שעומד לרשותי לתופעה שחשבנו שהשתחררנו ממנה והינה היא חוזרת, תופעת הסרבנות.

איתן ברושי: ראינו לאחרונה פרסומים על עשרות בני נוער ערב הגיוס שמודיעים, בשמות גלויים, על סרבנותם לשרת בצה"ל.

איתן ברושי: כמי שבירך על ההתגייסות של חלקי החברה השונים – ודאי ההתיישבות – לגיוס משמעותי לצה"ל, אני מגנה כאן בחריפות רבה ככל האפשר את תופעת הסרבנות מכל צד של המפה הפוליטית.

איתן ברושי: ישנה חלופה של שירות לאומי ואולי ישנה חלופה נוספת, אבל אין אלטרנטיבה של סרבנות.

איתן ברושי: אי-אפשר לקבל ולהשלים עם תופעות של סרבנות, בוודאי במציאות שבה ישראל פועלת, שהנושא הביטחוני בה הוא נושא קיומי.

איתן ברושי: אבל לא רק הביטחון, גם החוסן החברתי ואחדות העם סביב המטרות המשותפות לא אפשריים אם ישנה תופעת סרבנות.

איתן ברושי: אני קורא למי שהזדהה כסרבן לחזור בו.

איתן ברושי: אני קורא למערכת החינוך לטפל בתופעה, ולמערכת אכיפת החוק – למנוע אותה בכל מחיר.

איתן ברושי: אין מקום ולא נכיר – צריך לעשות הכול ולמנוע כל סרבנות.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אתמול הלכתי לבקר במוסדות אקי"ם לילדים ולמבוגרים עם מוגבלויות.

לאה פדידה: המראה – לראות את עשרות המתנדבים שנותנים את נשמתם ואת ליבם ויושבים ועושים למען אותם חריגים ואותם אנשים עם מוגבלויות, שימח את ליבי, וישבתי איתם שעות.

לאה פדידה: נפגשתי גם עם החניכים שנמצאים שם ועם ההורים.

לאה פדידה: אבל יש משהו שהוא עוול, ואני קוראת למי שכן נמצא פה בקואליציה להצטרף אליי: כבר עשר שנים מקבל אותו בוגר שמשולב בקהילה עם מוגבלות שכלית 390 שקלים.

לאה פדידה: חבר'ה, בעשר שנים עלו מדדים, עלה הדלק, עלה יוקר המחיה, ואותו תקציב לא מספיק לאותם אנשים שאלה כל חייהם – לבוא למועדון הזה ולקבל חוגים, לנסוע.

לאה פדידה: שעתיים של שקט להורים, ואנחנו צריכים לזכור – גם אם אותו אדם הוא בן 47, בעבור ההורים שלו הוא ילד נצחי, הוא צריך את הטיפול המסור שלהם.

לאה פדידה: זה הזמן להגיד שגם בכנסת ישראל אנחנו צריכים להתעורר וגם לחוקק חוקים לטובת האנשים שלא שפר מזלם, ולתקן את הסכום הזה, לפחות על פי העלייה של המדד והדלק, על מנת שאותו מבוגר בעל מוגבלות שכלית יוכל לקבל מאיתנו את מה שהוא זקוק לו הכי הרבה.

לאה פדידה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: נא לפתוח לקסניה.

יצחק וקנין: פתוח.

קסניה סבטלובה: פתוח.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול ברצוני לומר סנובים גודם, ולברך כמובן את כל מי שחוגג – חגג אתמול – את השנה האזרחית ולאחל שנה אזרחית נפלאה לכולנו.

קסניה סבטלובה: הרי אנחנו חיים על פי לוח הזמנים הזה, על פי לוח השנה הגרגוריאני, ולכן, כן, שתהיה לנו שנה נפלאה ומוצלחת.

קסניה סבטלובה: ואם כבר מעלים את הנושא של השנה האזרחית, אתמול בנמל התעופה, בשדה התעופה בן-גוריון נעצרה תיירת, תיירת שבאה לבקר ולחגוג את החג הזה יחד עם קרובי משפחה שלה, חברים שלה, שהם עולים מחבר העמים.

קסניה סבטלובה: התיירת נעצרה בחשדות כאלה ואחרים ולא הוכנסה לארץ, וזה לא העניין שלו אני אקדיש את הדקה, אלא העניין של הטיפול המחפיר בכאלה שחושדים בהם – אם זה בצדק ואם זה לא בצדק.

קסניה סבטלובה: מתייחסים אליהם מראש כאל עבריינים.

קסניה סבטלובה: תוקעים אותם בבתי כלא, שמים אותם לשלושה ימים.

קסניה סבטלובה: לשלושה ימים.

קסניה סבטלובה: בן אדם שנחשד, הוא כן יכול להיכנס לפה, הוא לא יכול להיכנס לפה – בהרבה מאוד מקרים מתברר שזו טעות, אבל מה לעשות שהעוולה כבר נעשתה, הנזק כבר נגרם.

קסניה סבטלובה: ואותם האנשים, כשהם חוזרים לביתם, למוסקבה, למינסק, לקייב, למקומות אחרים – כמובן, מבקרים עם חזות ערבית ועם שמות ערביים וכאלה; אני מדברת על כולם, כל אלה שהם בגדר חשודים – הם חוזרים עם תחושות איומות והם רוצים בהחלט לא להגיע לכאן יותר.

קסניה סבטלובה: הם גם מספרים על זה לכולם.

קסניה סבטלובה: אלה יחסי הציבור הכי גרועים שאפשר לעשות למדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: אז כן, למדינת ישראל יש את הזכות המלאה להחליט מי נכנס לגבולותיה ומי לא, אין על כך עוררין, אבל גם אין עוררין על כך שחייבים להתייחס לכל אדם, לכל מבקר – –

יצחק וקנין: תודה.

קסניה סבטלובה: – – לכל מי שבזבז את כספו – במיטב כספו קנה את הכרטיס ואת המלון והגיע לפה – להתייחס אליו בכבוד גם כן, גם אם לא מכניסים אותו ואותה לכאן, למדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום רביעי שעבר המועצה המקומית כסרא-סמיע, של יישובים דרוזיים בגליל העליון, מקבלת הודעה ממינהל התכנון, בהתראה של יממה אחת, שהם מגיעים לסמן שני בתים המיועדים להריסה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, לא עוברת לה שעה אחת, ואז מקבלים הודעה מעודכנת: לא שני בתים אנחנו באים לסמן להריסה, אלא שבעה בתים אנחנו מגיעים לסמן.

חמד עמאר: וכאן לא נגמר הסיפור.

חמד עמאר: עוברת לה עוד שעה ואז מקבלים הודעה מעודכנת: לא שני בתים ולא שבעה בתים, אלא 12 בתים מיועדים להריסה, ואנחנו מגיעים לסמן אותם, על מנת להרוס 12 בתים.

חמד עמאר: היישוב כסרא-סמיע הוא אחד היישובים המנוהלים בצורה טובה ביותר.

חמד עמאר: ועובדה, שנים רבות הוא מקבל את פרס שר הפנים על ניהול תקין של היישוב.

חמד עמאר: אבל מה נעשה שאותו יישוב, תוכנית המתאר שלו שאושרה בשנת 2000 הופקדה בשנות ה-80, שזה אומר שיותר מ-40 שנה אין הרחבה לאותו יישוב?

חמד עמאר: מה יעשו אותם צעירים?

חמד עמאר: איפה הם יבנו את הבתים שלהם?

יצחק וקנין: רק רגע, חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: השרה מירי רגב, אני מבין שיש המולה סביבך אבל זה מפריע לישיבה.

יצחק וקנין: בבקשה.

מירי רגב: סליחה, כבוד היושב-ראש.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, עם כל זאת, אותם 12 בתים המיועדים להריסה נמצאים בתוכנית המורחבת החדשה שהומלצה להפקדה, והם נמצאים בקו הכחול.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר האוצר: בוא נפסיק עם הצווים המינהליים שמוציאים ממינהל התכנון.

חמד עמאר: בוא ניתן לאותם אנשים לחיות בכבוד, נאשר להם את התוכניות להרחיב את היישוב, ושיפסיקו לאיים עלינו בהריסות.

חמד עמאר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת סעיד אלחרומי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, התוכנית חינוך לפסגות פועלת ב-40 מרכזים ברחבי הארץ, ובעיקר בפריפריה.

סעיד אלחרומי: הכוונה של התוכנית, העיקרון שלה הוא העצמת תלמידים מאזורי פריפריה וליווי שלהם בשנים הקרובות עד לאקדמיה ולתעסוקה במקומות שייטיבו עם אוכלוסייה חלשה זאת.

סעיד אלחרומי: אחד המרכזים של התוכנית נמצא ביישוב שגב שלום, והוא פעל בשנתיים האחרונות.

סעיד אלחרומי: יש פה כ-80 תלמידים בשנתיים האחרונות.

סעיד אלחרומי: בימים האחרונים, מנהלי התוכנית קיבלו הודעה מצערת, אדוני היושב-ראש, שהתוכנית תיסגר ו-80 התלמידים ייפלטו ממנה, כי יש קיצוץ רוחבי, ובמשרד החינוך חלק מהקיצוץ זו התוכנית הזאת.

סעיד אלחרומי: אני קורא לשר ולצוות שלו ולמנכ"ל משרד החינוך שמואל אבואב למצוא מקורות אחרים מאשר פגיעה ישירה בתלמידי הפריפריה, ולהשאיר את התוכנית חינוך לפסגות בשגב שלום על כנה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, התבשרנו כרגע על החלטת הפרקליטות הצבאית להגיש כתב אישום נגד הנערה, התלמידה הפלסטינית עהד תמימי, שנמצאת במעצר יחד עם אימה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שזהו צעד נקמני, ומטרתו – הכיבוש מנסה עוד פעם כאילו ללמד לקח את הנערה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכבוד היושב-ראש שלפני התקרית המפורסמת שצולמה, חיילי צה"ל הגיעו לאזור וירו כדורי גומי שפצעו את האח שלה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני שואל: מה מצפים מילדה כמוה כאשר החיילים חוזרים?

יוסף ג'בארין: לקבל אותם בפרחים?

יוסף ג'בארין: לחכות עד שהם יירו גם בה?

יוסף ג'בארין: באימא שלה?

יוסף ג'בארין: במשפחה?

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר שלעהד תמימי מגיעה חירות, לעהד תמימי מגיע אות של גבורה על כך שהיא גירשה וביקשה לגרש את החיילים שפגעו במשפחה שלה ועדיין ממשיכים לכבוש ולדכא את העם שלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, שאני מבין שהוא אחרון הנואמים בנאומים בני דקה.

ג'מעה אזברגה: אפשר בבקשה, אדוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום השתתפתי בכנס בנושא: בינוי שפוי ותכנון אחראי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות היא שהבינוי בארץ הוא לא שפוי וללא תכנון, ומי שאחראי על זה הם משרדי ממשלה, מינהל התכנון ומתכננים, כשבפועל הם לא מתכננים, כי הם מנסים לכבות שרפות בלי ראייה לטווח ארוך; מתכננים בלי לדאוג לתעסוקה, בלי לדאוג לתחבורה, בלי לדאוג לאיכות הסביבה, בלי לדאוג למקומות פנאי, למבני ציבור ואפילו לניקוז, כי גם מצמצמים את שטחי החלחול, ואז יש לנו הצפות; וביישובים הערביים תוקעים תוכניות שנים על גבי שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 20 שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שתוכנית מתאר תקועה יותר מ-20 שנים, והיא צריכה לתת מענה לאותם תאריכים, והתאריכים האלה מגיעים, ומכוחה של אותה תוכנית מתאר לא ניתן לבנות ולו דירה אחת, ואז מתלוננים למה יישובים ערביים בונים ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא נתאדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מבקשים ממשרדי ממשלה לתכנן או לתת לנו לתכנן ולצמצם את זמן התכנון, כך שנוכל לבנות לפי היתר, ובמיוחד בהיתרי הבנייה שאנחנו רוצים, עם תכנון, כך שלא נגיע למצב של תוכניות ותמ"לים, שרק בונים מבנים למגורים ולא דואגים לא לתעסוקה, לא למבני ציבור ולא לרווחת התושבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השיטה של הוותמ"ל היא שיטת טלאים שלא מקובלת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: אני אאפשר לעוד שואל אחד, לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יצחק וקנין: הוא ביקש.

יצחק וקנין: אני מאפשר לך.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להודות לנשים עושות שלום שיושבות ביציע.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה על זה שהגעתן.

ג'מעה אזברגה: יישר כוח.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על אותו עניין שדיבר חברי הקודם.

ג'מעה אזברגה: החוק לקידום הבנייה במתחם של מועדפים לדיור משנת 2014, הקובע הסדרים מיוחדים לתכנון מתחמים מועדפים לדיור, מעניק לוועדה הארצית לתכנון ובנייה, ותמ"ל, סמכויות מיוחדות המייעלות ומאיצות את תהליכי התכנון למגורים.

ג'מעה אזברגה: הוותמ"ל החלה לפעול לפני למעלה משלוש שנים, ומיועדת להסתיים ב-2018, באוגוסט, עם אפשרות להארכה בשנתיים.

ג'מעה אזברגה: לאחר כשלוש וחצי שנים של עבודה, הוותמ"ל מתגלית כוועדה עוקפת תכנון ודמוקרטיה, ויישום החוק מאפשר, בהליך מזורז ודורסני, הפקעת קרקעות חקלאיות בהיקפים בלתי מידתיים במרחב הכפרי ובכל האזור.

ג'מעה אזברגה: הוותמ"ל, אם היא ממשיכה בצורה כזאת, גם לא עושה את מה שהיא צריכה לעשות לגבי תכנון ובנייה, וגם הרבה קרקעות שמיועדות לחקלאות הולכות.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יצחק וקנין: [מס' כ/747; דברי הכנסת, חוב' ט', עמ' 25086; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני ממשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יצחק וקנין: הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11), התשע"ח–2017, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את החוק חבר הכנסת איתן כבל, בשם יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל, רשות הדיבור שלך.

איתן כבל: תודה תודה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, רשמות פרלמנטריות, האורחות שנמצאות ביציע.

זוהיר בהלול: איזה ממלכתי.

יצחק וקנין: אני חושב שיושב-ראש ועדת הכלכלה הוא היחיד שלא שוכח אף פעם – – –

זוהיר בהלול: תאמין לי, רק ללמוד ממנו.

זוהיר בהלול: רק ללמוד.

איתן כבל: ברשותכם.

יצחק וקנין: את הקצרניות הוא לא שוכח, זה – רשמות – – –

איתן כבל: פרלמנטריות.

איתן כבל: הצעת חוק תאגידי מים וביוב, אני רוצה להזכיר, הצעת החוק היא של חברי הכנסת איציק שמולי, אורן אסף חזן, יואב קיש, ענת ברקו, אמיר אוחנה ואברהם נגוסה.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11), התשע"ח–2017, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת החוק פוצלה מהצעת חוק תאגידי מים וביוב (צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ז–2016, שהיא הצעת חוק פרטית שנדונה בוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה הראשונה.

איתן כבל: מטרתה של הצעת החוק המונחת בפניכם היא לדחות מועדים הקבועים בחוק תאגידי מים וביוב, התשס"א–2001, לעניין חובתן של רשויות מקומיות להעביר את הפעלת משק המים והביוב שלהן לידי תאגיד מים וביוב, ובהמשך לידי תאגיד אזורי.

איתן כבל: אסביר בקצרה: החוק מחייב את כל העיריות והמועצות המקומיות, משנת 2007, להעביר את האחריות להפעלת שירותי מים וביוב בתחומיהן לידי תאגיד נפרד.

איתן כבל: לגבי רשויות מקומיות שלא העבירו את הפעלת שירותי המים והביוב שלהן לידי תאגיד עד 31 ביולי 2013, החוק מחייב את מועצת הרשות הממשלתית למים וביוב להורות להן לעשות זאת עד 30 בדצמבר 2017, ומסמיך את הרשות להטיל סנקציות בשל הפרת הוראות אלו.

איתן כבל: כמו כן, החוק קובע מועדים מחייבים, שאמורים לחול בשנים 2018 ו-2019, לעניין חובתן של הרשויות המקומיות להעביר את שירותי המים והביוב שבתחומיהן לידי תאגידים אזוריים, שיספקו שירותי מים וביוב לכמה רשויות מקומיות.

איתן כבל: מאחר שהוועדה המשותפת טרם גיבשה מתווה המוסכם לרפורמה בניהול משק המים והביוב, ובכלל זה טרם קיבלה החלטות בשאלת נחיצותם של תאגידי המים והביוב, ובהתחשב בכך – כפי שציינתי – שהמועד המחייב הראשון אמור לחול בסוף דצמבר 2017, מוצע לדחות בשנה וחצי את המועדים הקבועים בחוק כדי לאפשר לוועדה לסיים את דיוניה בהצעת החוק הפרטית.

איתן כבל: זה זמן אופטימי, אופטימי מדי, חבר הכנסת – –

איציק שמולי: האופטימיות של דוד ביטן.

איתן כבל: – – שמולי.

איתן כבל: אני אומר את זה רק, אתה יודע.

יצחק וקנין: זה אחרי – – –

איתן כבל: אני רק עכשיו פתאום ראיתי את זה – את המועדים הקבועים בחוק כדי לאפשר לוועדה לסיים את דיוניה בהצעת החוק הפרטית.

איתן כבל: כמו כן, החלטנו להבהיר בחוק כי הרשויות המקומיות שטרם העבירו את הפעלת משק המים והביוב בתחומן לידי תאגיד, וקיבלו הוראה מרשות המים לעשות כן לפי החוק, לא יראו בהן כמפירות את הוראות רשות המים בעניין זה בתקופת הדחייה; זאת, בלי לגרוע מתוקפן של הוראות החוק, שחייבו עוד בשנת 2007 להעביר את הפעלת משק המים והביוב לידי תאגידי מים וביוב.

איתן כבל: אף שתקופת הדחייה המוצעת היא שנה וחצי, בכוונתי לפעול כיושב-ראש הוועדה המשותפת – ואני מדבר בשמו של היושב-ראש, של דוד ביטן – יחד עם חברי הוועדה וחברי הכנסת המציעים, ובשיתוף פעולה עם משרדי הממשלה והשלטון המקומי, כדי לגבש בהקדם האפשרי הסדר חדש לניהול משק המים והביוב לטובת תושבי הרשויות המקומיות.

איתן כבל: חברי הכנסת, הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה, בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: וכמובן, אני מודה לצוות הוועדה המשותפת.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, להצעה זו לא הוגשו הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11), התשע"ח–2017.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה שנייה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 1–5 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יצחק וקנין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אני מוסיף לפרוטוקול את קולה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה בקריאה שלישית על חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11), התשע"ח–2017, הצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11), התשע"ח–2017, נתקבל.

יצחק וקנין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני מזמין את אחד היוזמים של הצעת החוק, חבר הכנסת איציק שמולי, לברך בשם כל החברים.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להודות ולברך על אישור הצעת החוק.

איציק שמולי: הצעת חוק חשובה מאוד, צעד אחד בדרך למטרה הגדולה של ביטול תאגידי המים במדינת ישראל.

איציק שמולי: תאגידי המים נולדו בחטא, פועלים בחטא, ויושבים כאבן ריחיים על חשבונו של הציבור.

איציק שמולי: 60 תאגידי מים נמצאים במדינת ישראל.

איציק שמולי: אין לזה שום אח ורע בעולם, בטח לא במדינה בסדר גודל של מדינת ישראל.

איציק שמולי: מישהו משלם את החשבון.

איציק שמולי: מי שמשלם את החשבון זה הציבור הישראלי.

איציק שמולי: לכן, בהצעת החוק הזאת אנחנו בעצם – בזמן, אדוני היושב-ראש, שהכנסת כולה מאוחדת ומקדמת הצעת חוק לביטול תאגידי המים, לא רצינו שהוראות החוק הקיים יכנסו לתוקף ויוקמו לנו תאגידי מים נוספים, ומכאן חשיבותו של החוק הזה.

איציק שמולי: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש הוועדה המשותפת חבר הכנסת דוד ביטן; גם ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת כבל; ליושב-ראש הקואליציה דודי אמסלם, שהביא את החוק הזה היום – חוק חשוב מאוד לכלל הציבור; וכמובן, לצוות המשפטי של הוועדה, לאיתי עצמון שמוביל בגאון, ומסייע לנו מאוד מאוד בוועדה, ולמנהלת הוועדה לאה ורון.

איציק שמולי: וכמובן, גם לציבור שעוזר לנו, דוחף את החוק הזה קדימה, חוק "הכול כלול".

איציק שמולי: בכל פעם שמישהו מנסה לעמוד ולנסות לרכך, מה שנקרא לעצור את החוק הזה, אז הוא מגלה את כוחו של הציבור, ואני מאוד מאוד שמח על זה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: אני מבין שחבר הכנסת דיכטר לא נמצא באולם המליאה.

יצחק וקנין: [מס' מ/951; דברי הכנסת, מושב שני, חוב' ה', עמ' 3509, מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3786; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, אני אקדים אותך.

יצחק וקנין: הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תחולת דיני המס והוראת שעה), התשע"ח–2018, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: יציג את ההצעה חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני יעלה, יציג את הצעת החוק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש בפני הכנסת את אחד החוקים המצחיקים ביותר.

קריאה: לא.

משה גפני: כן, מה לעשות.

משה גפני: החוק הזה היה בחוק ההסדרים לפני – חוק ההסדרים הקודם לקודם – אז אולי אני קודם אומר את מה שיש בחוק ואחרי זה אני אסביר למה זה מצחיק.

משה גפני: הצעת חוק זו היא פיצול של פרק ז' להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015, 2016, התשע"ה–2015.

משה גפני: הוועדה החליטה לפצל את הצעת החוק ב-2015, לבקשת הממשלה, שנכנסה למשא ומתן עם קרן קיימת לישראל.

משה גפני: בסוף חודש אוקטובר – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: רק דקה אחת.

יצחק וקנין: לא הבנתי מה ההערה שלך.

קריאה: למה קפצו על שני חוקים?

יצחק וקנין: לא דילגנו על שני חוקים.

יצחק וקנין: חוק אחד ירד מסדר-היום.

יצחק וקנין: והחוק השני, מי שהיה צריך להציג אותו לא נמצא.

יצחק וקנין: מה אני אעשה?

יצחק וקנין: אני אסתכל על – אז מה נעשה?

קריאה: מה ירד?

יצחק וקנין: ירד החוק של מס הכנסה (ניכוי הוצאות הנפקה).

יצחק וקנין: זה ירד מסדר-היום.

יצחק וקנין: החוק של הגנים הלאומיים, חבר הכנסת יושב-ראש הוועדה דיכטר לא הופיע, אז אני אמור – –

קריאה: בסדר.

יצחק וקנין: – – אני חושב, להמשיך הלאה ולא להסתכל על הירח.

קריאה: הכול בסדר.

דב חנין: כל הכבוד.

יצחק וקנין: תודה.

קריאה: תודה לך.

משה גפני: החוק של ניכוי הוצאות הנפקה – אני הייתי צריך להביא אותו, ואני הסרתי אותו מסדר-היום בגלל שהאוצר מתנגד וצריך 50 חברי כנסת, ואין פה 50 חברי כנסת.

משה גפני: אז מכיוון שאין 50 חברי כנסת, אני לא רוצה שהחוק ייפול.

משה גפני: הוא עבר בוועדת הכספים פה אחד, בניגוד לעמדת האוצר.

משה גפני: כדי להעביר אותו – היות שזה חוק תקציבי שמדבר על חיזוק הבורסה, שחברות ציבוריות יהיו פטורות מהנפקה שהן מנפיקים, ממיסוי – לא משרד האוצר, פקידי האוצר מתנגדים, אז הייתי צריך 50 חברי כנסת.

משה גפני: הסתכלתי פה, אין 50 חברי כנסת, הורדתי את זה מסדר-היום.

עמר בר-לב: יש כאלה ששווים כמו 50.

משה גפני: זה נכון.

משה גפני: אבל התקנון לא עושה הבחנות.

איתן כבל: זה לא כולל אותך.

משה גפני: אבל זה באמת חוק טוב.

משה גפני: אני לא מבין למה פקידי האוצר מתנגדים.

משה גפני: הם הסכימו בהתחלה, חזרו בהם.

איתן כבל: יש הסתייגויות או אני יכול לצאת לדקה?

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: לגבי הקק"ל זה חוק מצחיק, אז אתה יכול.

זוהיר בהלול: לך אפשר להגיד לא?

לאה פדידה: רגע, לא הבנתי למה זה מצחיק.

משה גפני: אני אמרתי שאני אסביר.

משה גפני: אני קודם כול אומר את החוק, ואחרי זה אני אסביר למה זה מצחיק.

משה גפני: בסוף חודש אוקטובר 2017 דנה הוועדה בהצעת החוק, ולאחר כמה ישיבות בעניין אישרה נוסח שונה לחלוטין מהצעת החוק הממשלתית שפוצלה.

משה גפני: זה היה בהסכמה בוועדה.

משה גפני: דנו על העניין הזה, שינינו אותו, וזה היה שונה מהצעת החוק הממשלתית, שפוצלה מחוק ההתייעלות הכלכלית ב-2015.

משה גפני: על פי הנוסח שאישרה הוועדה בסיומם של אותם דיונים, נקבע שמתחילת שנת 2018 יחולו דיני המס על קרן קיימת לישראל.

משה גפני: עם זאת, ניתנה לקרן הקיימת לישראל אפשרות להודיע עד 10 בינואר 2018 למנהל רשות המיסים ומנהל רשות מקרקעי ישראל שהיא החליטה ש-65% מהתשלומים שעל רשות מקרקעי ישראל לשלם לקרן קיימת לישראל, או למי מטעמה, בשנים 2018 ו-2019, יועברו לתקציב המדינה.

משה גפני: ככל שקרן קיימת לישראל תודיע כאמור, היא תהיה פטורה מתשלום מס בשנים 2018 עד 2023.

משה גפני: הייתה לה ברירת המחדל: או לשלם מיסים ולהיפטר מתשלומים לממשלה, או להתחייב במיסים ולא לשלם לממשלה את הכסף הזה של החובה או ההסכם.

לאה פדידה: בכמה כסף מסתכם, הממשלה?

לאה פדידה: לא הבנתי.

משה גפני: בסך הכול זה כ-2 מיליארד שקל, מה שהיה אז, על פני כמה שנים.

משה גפני: משטר המס הרגיל, לפי ההצעה הזאת, יחול עליה רק החל משנת 2024.

משה גפני: עד אז יש את ההסדר הזה שהיה בחקיקה.

משה גפני: התשלומים שיועברו לתקציב המדינה ייוחדו לפרויקטים לאומיים שנקבעו בחוק תקציב שנתי.

משה גפני: נוסח זה הונח במליאה, אולם כיוון שהיה בכוונת הממשלה וקרן קיימת לישראל להגיע להסכם ביניהן, החליטה ועדת הכספים לחדש את הדיון בהצעת החוק לפי סעיף 89 לתקנון הכנסת ולא להביאו לאישור המליאה בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

משה גפני: לאחר שהממשלה וקרן הקיימת לא הגיעו להסכם – אם עדיין זה לא מצחיק, אני אסביר את הצחוק בסוף.

משה גפני: לאחר שהממשלה וקרן קיימת לא הגיעו להסכם, חידשתי את הדיון בוועדה על הצעת החוק.

משה גפני: בדיון על הצעת החוק בחרו נציגי קרן הקיימת לישראל שלא להגיע, למרות שהם הוזמנו.

משה גפני: לפי הצעת החוק המונחת בפניכם, בחלקים שהוועדה בחרה שלא לשנות מהנוסח הקודם שהונח במליאה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, מוצע להחיל על קרן הקיימת לישראל את הוראות פקודת מס הכנסה ואת הוראות חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), למעט הפטורים הקבועים בסעיף 72 לחוק מיסוי מקרקעין, ולמעט תקנה 4 לתקנות מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (מס רכישה), התשל"ה–1974.

משה גפני: החלת הפקודה והחוק תהיה מיידית, אם קרן קיימת לישראל לא תודיע עד ליום 10 בינואר 2018 למנהל רשות המיסים ומנהל רשות מקרקעי ישראל שהיא החליטה ש-65% מהתשלומים המשתלמים לה או למי מטעמה מאת רשות מקרקעי ישראל – לה או למי מטעמה – משנת 2018, יועברו לתקציב המדינה.

משה גפני: הנוסח שבפניכם שונה מהנוסח הקודם שהונח במליאה בשני עניינים עיקריים.

משה גפני: הראשון, בהגדרת פרויקטים לאומיים הוספו מתקנים לפיתוח חקלאות ומים.

משה גפני: השני, ככל שקרן הקיימת הודיעה על החלטתה להעביר 65% מהתשלומים כאמור, היא תיהנה מהפטורים המוענקים לה ממיסים מכוח האמנה שבין ממשלת ישראל לבין ההסתדרות הציונית עד לתום שנת 2020, והסדר המיסוי הקבוע יחל לחול על קרן קיימת לישראל בשנת 2021.

משה גפני: כל סכום שתעביר רשות מקרקעי ישראל למדינה בעקבות הודעתה של קרן הקיימת לישראל, כאמור, יהיה הוצאה מותנית בהכנסה כמשמעותם בחוק תקציב שנתי, והוא ישמש לפרויקטים לאומיים שנקבעו בחוק תקציב שנתי.

משה גפני: מדובר בפרויקטים שכוללים גם פיתוח תשתיות, סלילת כבישים, מנהרות, גשרים, מסילות רכבת, מתקני תשתית ומתקנים לפיתוח חקלאות ומים.

משה גפני: תחילתו של החוק נקבעה ליום 1 בינואר 2018, והוא יחול על הכנסה שהופקה מאותו יום ואילך.

לאה פדידה: עכשיו לא ההיסטוריה, מה החוק עכשיו.

משה גפני: קראתי מה החוק עכשיו, אמרתי.

משה גפני: טכנית, זה פחות או יותר אותו עיקרון.

משה גפני: יושב-ראש הישיבה כאן, חבר הכנסת יצחק וקנין, ניהל את רוב הישיבה האחרונה שהתקיימה אתמול, ואני מודה לו על כך.

משה גפני: אז אני רוצה, חברת הכנסת, אני רוצה להסביר לך מה מצחיק.

משה גפני: אני רוצה להסביר לכולם מה מצחיק.

משה גפני: החוק הזה היה ב-2015 בחוק ההתייעלות הכלכלית.

משה גפני: חוק שדיבר על העברה של כסף של קרן קיימת לישראל וכו' וכו'.

משה גפני: התבקשתי על ידי הממשלה להסיר את זה מסדר-היום.

משה גפני: התחלתי לדון בזה.

משה גפני: כנהוג, כשיש חוק שהממשלה מביאה, דנים.

משה גפני: התחלתי לדון, ואז הממשלה ביקשה ממני להסיר את זה מסדר-היום.

עמר בר-לב: אז, אז.

משה גפני: אז, ב-2015.

משה גפני: וחשבתי ביני לבין – לא שאלתי אותם, בסדר, לא אז לא, אבל חשבתי ביני לבין עצמי: למה הם ביקשו ממני להוריד?

משה גפני: הם כנראה הגיעו להסכם עם קרן קיימת לישראל.

משה גפני: אז אנחנו מדברים על הסכם אחד, שהיה כאשר היה חוק ההסדרים ההוא, של 2015.

משה גפני: לאחר מכן אמרו שצריך להביא הצעת חוק פרטית, כי לא הסתדרו עם קרן קיימת לישראל.

משה גפני: אז נדמה לי שחבר הכנסת רועי פולקמן וחברת הכנסת רחל עזריה הביאו הצעת חוק פרטית, לגבות כסף מהקרן קיימת לישראל.

משה גפני: אמרתי לראש הממשלה ולשר האוצר: מה, אני לא מבין, מונחת הצעת חוק אצלי בוועדה, מה תתחילו לעבור טרומית וכל מה שנלווה?

משה גפני: דברו עם קרן הקיימת לישראל.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז אמרו: אתה צודק.

משה גפני: הבאתי את החוק.

משה גפני: ואז, אחרי שאנחנו מסיימים את הדיון – והאופוזיציה גילתה פה אחריות ראויה לציון – הגיעו להסכם פעם נוספת.

משה גפני: הסכם שני.

משה גפני: הסכם שני – מבקשים ממני לא להביא את זה.

משה גפני: ואני כבר העליתי את זה למליאה.

משה גפני: ביקשתי, באישור הוועדה, למשוך את זה מהמליאה, כי היה עיקרון בוועדה – מבלי להתייחס לעניין של קרן הקיימת.

משה גפני: קרן קיימת היא גוף מכובד; יש לו דירקטוריון; יש לו הרבה אנשים רציניים שמנהלים את העניין הזה.

משה גפני: והם לא משלמים מיסים.

משה גפני: בניגוד לי ולכם, קרן קיימת לא משלמת מס.

משה גפני: ודיברתי עם הקרן הקיימת, מה זאת אומרת הם לא משלמים מס?

משה גפני: מילא, המדינה קמה אתמול, ועכשיו הולכים לגאול קרקעות ועושים דברים שהם פרויקטים – אני לא יודע מה – אני לא הולך לשפוט מה שהיה.

משה גפני: אבל היום, אחרי 70 שנה?

משה גפני: עושים דברים חשובים, בסדר גמור.

משה גפני: שיתברכו על זה שהם עושים דברים חשובים, אבל למה זה שגר באופקים או במעלות צריך לשלם מס הכנסה והם לא? והעיקרון היה כל הזמן, שהם ישלמו מס; ימשיכו לעשות את הפעולות שלהם כנדרש, אבל ישלמו מיסים כחוק.

לאה פדידה: אבל גפני, יש עוד גופים שלא משלמים מיסים.

משה גפני: לאט-לאט, לאט-לאט.

חיים ילין: נגיע לכולם.

משה גפני: לא יספיק הכסף של קק"ל כדי לכסות את תקציב המדינה, ייקחו גם מהם.

משה גפני: לאט-לאט, זה לפי הסדר.

לאה פדידה: דיברנו על זה, הרי, אתה יודע את זה.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: לפי הסדר.

חיים ילין: בסוף יגיעו לחברה קדישא.

משה גפני: חברה קדישא, הכול בסדר, יש לי עוד כמה.

משה גפני: עד החברה קדישא יש לי עוד כמה, כאלה שלוקחים משכורות מאוד גבוהות.

משה גפני: אנחנו מדינה של 70 שנה.

משה גפני: אנחנו לא מדינה בהקמה.

משה גפני: אנחנו גם לא מדינה ענייה, ואנחנו גם מדינה שהעיקרון שלה שלא יהיה אחד ככה ואחד ככה.

משה גפני: זה לא יכול להימשך, וזה לא קשור אם הממשלה נמצאת במצוקה, כן או לא.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה של שידור לכולם, שאם מגיעים להסכם בסדר, ואם לא מגיעים להסכם אז זה לא בסדר, ואז עושים חוק.

משה גפני: ולכן העמדה שלנו, של חברי הוועדה, הייתה שבכל מקרה צריך חוק; שלא יפלה את קרן קיימת לישראל לרעה, אבל שגם לא יפלה אותה לטובה.

משה גפני: מה שמגיע מגיע; מה שלא מגיע, לא מגיע.

משה גפני: האמת היא שאנחנו צחקנו הרבה הרבה, מכיוון שאני הייתי בטוח שאני לא אעלה עכשיו לדוכן כדי להביא את החוק הזה.

משה גפני: אני הייתי בטוח שעד שאני אגיע – – –

לאה פדידה: אתה מאמין בחוק הזה?

משה גפני: לא, אני הייתי בטוח שעד שאני אגיע לכאן – –

איציק שמולי: יבקשו ממך למשוך אותו.

משה גפני: – – יהיה הסכם, יבקשו ממני למשוך.

משה גפני: חכה, אני לא יודע, יש הסתייגויות, נראה מה יהיה עד הסוף.

משה גפני: יבקשו ממני למשוך.

משה גפני: הבקשה למשוך – אני איעתר לה, כמובן, מכיוון שזה חוק ממשלתי.

משה גפני: אני לא יכול לא להיעתר.

איציק שמולי: זה עוד יכול לקרות היום?

משה גפני: יכול לקרות.

איציק שמולי: זה – – –

משה גפני: לפי מה שהיה עד היום, יכול להיות שיושבים שניים, שלושה, ארבעה אנשים ומסכמים ביניהם מה מעבירים, מה לא מעבירים וכו' וכו', ואני אקבל טלפון: גפני, אל תביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית.

עמר בר-לב: הינה, אני רואה את הטלפון.

עמר בר-לב: הוא כבר מדבר איתו בטלפון.

משה גפני: לא, לא, זה לא הוא.

משה גפני: במקרה הזה זה לא הוא.

איציק שמולי: גפני, נשאלת השאלה איך אתה מוכן לקחת את כל המבוכה הזאת על גבך שלך?

משה גפני: האמת – – –

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, אני צריכה להודיע הודעה אם אני – – –

יצחק וקנין: לא שמעתי.

יצחק וקנין: מה את אומרת?

לאה פדידה: אני רוצה לדבר פה בדיון הזה, אני – – –

משה גפני: אם יש לך הסתייגות – – –

יצחק וקנין: אם יש לך הסתייגויות, וביקשת – – –

לאה פדידה: לא.

לאה פדידה: אני צריכה, ברשותכם, קיבלתי הודעה: אני צריכה להודיע הודעה שאני בניגוד עניינים כי אני בחל"ת מהקרן הקיימת לישראל.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: – – – להצביע – אף אחד לא יכול לקחת ממנה את הזכות הזו.

לאה פדידה: לא, אני יכולה, רק צריכה להודיע שאני בניגוד עניינים.

יצחק וקנין: רק היא רוצה, היא שואלת על רשות הדיבור.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא, בסדר.

יצחק וקנין: את לא יכולה לדבר, כי אני לא יודע אם היו לך הסתייגויות לחוק.

קריאה: אין לה.

יצחק וקנין: אין לך, אז – – –

לאה פדידה: בסדר, אבל לא, אני רק צריכה להודיע במליאה.

לאה פדידה: כשמדברים על החוק הזה, ביקשו ממני להודיע.

לאה פדידה: הודעתי.

עמר בר-לב: היא צריכה להודיע במליאה שהיא בחל"ת מהקרן הקיימת.

יצחק וקנין: היא בחל"ת מהקרן הקיימת והיא מודיעה לפרוטוקול.

משה גפני: חבר הכנסת שמולי, חבר הכנסת שמולי, שאלת אם אני לא מרגיש מבוכה מהעניין.

משה גפני: האמת היא, לא נעים לי להגיד, אבל יש לי דברים יותר קשים שיש לי עליהם מבוכה ואני צריך לעמוד פה ולהסביר אותם – לא מאמין בחצי מילה ממה שאני מסביר.

משה גפני: בחצי מילה.

משה גפני: אני יודע שזה חלק מכלי המשחק שאנחנו עוסקים בו בדמוקרטיה; אני בקואליציה, נכון לרגע זה, לא יודע מה שיהיה בהמשך; אני יושב-ראש הוועדה – – –

עמר בר-לב: גפני, גפני, גם בהמשך אתה תהיה איתנו בקואליציה.

משה גפני: לא, בסדר.

עמר בר-לב: עליי.

עמר בר-לב: עליי.

עמר בר-לב: גם אתה, וקנין.

משה גפני: ורק הנושא הזה, שמצחיק בכל הסיפור – – –

יצחק וקנין: עמר, אני לא מתנגד אף פעם להיות איתך.

משה גפני: זה נכון.

יצחק וקנין: תאמין לי, הרבה יותר טוב.

דוד אמסלם: האמת היא, לגבי עמר אני מסכים.

משה גפני: ואז אני חושב שבאמת הדבר הזה לא מכובד, משני הצדדים.

משה גפני: משני הצדדים לא מכובד: לא מכובד מצד הממשלה, אבל לא מכובד מצד הקרן הקיימת לישראל.

משה גפני: אני השתתפתי בישיבה שהתקיימה באחד החדרים כאן בכנסת, והיה סיכום.

משה גפני: ישבו שם הבכירים של הקרן הקיימת ישראל.

משה גפני: לא מכובד הדבר הזה, ואם – דודי.

דוד אמסלם: כן.

משה גפני: אני, אני – לא, זה בסדר.

דוד אמסלם: – – – אח שלנו הגדול.

משה גפני: אני רק מסביר על הקרן הקיימת לישראל.

משה גפני: אני מבין שעוד לא הבנת הכול, שצריך עוד להסביר לך?

דוד אמסלם: כן – – –

אלי אלאלוף: אתה רוצה שיעור פרטי?

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: בוא נראה מי הדוברים.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אני, על כל פנים, סבור שמדינת ישראל הגיעה לנקודה – לא יודע, כל הזמן שאני אומר את זה, אז אומרים עליי, לא יודע למה – מכנים אותי בשמות.

משה גפני: אבל אני באמת מדבר על הדבר הזה, אני מתכוון ברצינות.

משה גפני: יש גופים, והגופים הללו, יש להם פריבילגיה, ואני לא מבין למה.

לאה פדידה: כי הם דואגים לעם היהודי.

משה גפני: למה משפחה עם שמונה ילדים שגרה בשלומי, על גבול הצפון, והיא צריכה לשלם מס הכנסה, למה זה לא תרומה לעם היהודי?

משה גפני: למה?

לאה פדידה: גם.

משה גפני: משפחה עם שמונה ילדים – –

לאה פדידה: מסכימה – – –

משה גפני: – – בגבול הצפון, בשלומי, הולכת לקנות דירה מצ'וקמקת בשביל שיהיה לה מקום לגור עם הילדים – היא צריכה לשלם היטל השבחה, מס רכישה, את כל המיסים שצריכים לשלם.

לאה פדידה: תגיד לי, איל"ן צריכים לשלם?

משה גפני: רגע.

לאה פדידה: אקי"ם צריכים לשלם – – –

משה גפני: רגע.

משה גפני: רגע.

משה גפני: לא, אני הולך לפי הרעיון שלך, הוא בסדר.

משה גפני: מי שתורם למדינה יהיה פטור ממס, כמו קרן קיימת, וגם המשפחה במעלות לא תשלם מס שבח ולא מס רכישה.

משה גפני: את בעד.

לאה פדידה: רק בגוש עציון.

משה גפני: הם קודם.

משה גפני: הם קודם.

משה גפני: בגלל שהיום המשפחה שגרה באופקים תורמת למדינה יותר מאשר כל הגופים האלה.

משה גפני: תורמת יותר.

משה גפני: את לא אומרת שאם הם תורמים למדינה הם יהיו פטורים ממס; הם יקנו דירה בשכונה המערבית באופקים, והם ישלמו את מלוא הסכומים שאין להם כדי לקנות דירה.

משה גפני: רק הסוכנות היהודית לא?

משה גפני: הקרן הקיימת לישראל – את יודעת איזה משכורות משלמים שם להנהלה?

משה גפני: אם את לא יודעת, אני אספר.

משה גפני: לא כמו המשכורת של המשפחה שגרה בירוחם, שהיא משלמת את מלוא המיסים.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה העיוות הזה?

משה גפני: אז לפני 70 שנה אני מבין.

משה גפני: לפני 60 שנה, גם אני מבין.

עודד פורר: אבל יש אמנה.

עודד פורר: יש אמנה – – –

משה גפני: מבין.

משה גפני: היום?

עודד פורר: בוא – – –

משה גפני: כן, כן, בסדר.

משה גפני: עודד, אני לא חייב להבין הכול.

משה גפני: אני לא אמרתי.

משה גפני: אמרתי שאני לא מבין.

עודד פורר: גם אני לא מבין.

משה גפני: גם אתה לא מבין.

משה גפני: אני לפחות לא למדתי ליבה, אני לא מבין; אבל אתה למדת ליבה, איך אתה לא מבין?

משה גפני: ואז – – –

רוברט אילטוב: הוא לא מבין בגלל שהוא למד ליבה.

עודד פורר: בגלל שלמדתי ליבה אני לא מבין.

לאה פדידה: הווקף – – – משלם מיסים?

לאה פדידה: הווקף.

משה גפני: לא.

לאה פדידה: למה?

לאה פדידה: הוא מקבל מהאדמות שלהם, לא?

משה גפני: לא.

רוברט אילטוב: שישלמו גם הם.

לאה פדידה: שישלמו גם הם.

משה גפני: אני סבור – – –

רוברט אילטוב: שגם הכנסייה תשלם.

משה גפני: לא, בסדר.

רוברט אילטוב: שכולם ישלמו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני סבור שצריך – מבחינת מדיניות המס זה אחד מהעקרונות הברורים במשטר דמוקרטי, שבן אדם, ככל שהוא משתכר יותר הוא משלם יותר; משתכר פחות – משלם פחות.

משה גפני: אבל כאשר הוא צריך לשלם היטל השבחה או לשלם מס רכישה, הוא משלם אותו דבר.

משה גפני: למה הקק"ל לא?

משה גפני: למה?

משה גפני: אז אם בגלל התרומה שלהם למדינה – ואני לא מתווכח על זה – אני סבור שמי שגר בערבה התיכונה תורם למדינה לא פחות.

משה גפני: נכון, חיים?

קריאה: גפני – – –

משה גפני: לפרוטוקול אני רוצה להגיד – –

עודד פורר: – – –

משה גפני: – – שחיים עשה עם הראש ככה, שזו תנועה שכן.

עודד פורר: אבל אם – – –

משה גפני: שהתרומה שלהם למדינה היא רבה מאוד.

לאה פדידה: אבל – – – גם ישלם מס?

חיים ילין: גפני – – –

משה גפני: על מה?

לאה פדידה: הם – – – שבילים – – –

יצחק וקנין: אני, נראה לי שהדיאלוג עם יושב-ראש ועדת הכספים דווקא מוצא חן בעיניכם.

יצחק וקנין: אולי נעשה שעת שאלות עם יושב-ראש ועדת הכספים.

חיים ילין: אבל גפני, אני יכול להגיד לך משהו נוסף?

משה גפני: מה?

חיים ילין: בערבה יש משהו טוב.

משה גפני: מה?

חיים ילין: אין מרכולים בשבת.

קריאה: חיים – – –

חיים ילין: אין מרכולים בכלל.

חיים ילין: אין כלום שם.

יצחק וקנין: חול וחול.

משה גפני: מה זה משנה אם יש או אין?

משה גפני: העיקר שזה לא בשבת.

חיים ילין: – – – את הערבה.

קסניה סבטלובה: לך זה לא משנה, כי – – –

לאה פדידה: – – –

משה גפני: מה זה משנה אם יש או אין?

משה גפני: העיקר שזה לא בשבת.

חיים ילין: – – –

משה גפני: הערבה – בערבה התיכונה יש הרבה דברים טובים.

לאה פדידה: מי דואג לכל הפיתוח בערבה, למשל?

משה גפני: טוב, בסדר.

משה גפני: מה?

לאה פדידה: לכל הפיתוח – – – בערבה.

לאה פדידה: אתה יודע כמה כסף – – –

משה גפני: תראי, האמת היא, אני מאוד מכבד את העמדות שלך – לא יהיה מנוס מהדיון הזה.

משה גפני: הדיון הזה יצטרך להתבצע – אם לא בדור שלנו, בדור הבא.

משה גפני: יבואו הצעירים ויגידו: רבותיי, תגידו לי מה בדיוק השוני ביני, שאני מתקשה לגדל משפחה, לבין אלה שמקבלים משכורות כל כך גבוהות?

משה גפני: מה נענה לדור הצעיר?

משה גפני: מה נגיד להם?

משה גפני: נגיד להם שהם בנו את המדינה?

משה גפני: הם יגידו: אנחנו בנינו יותר.

משה גפני: אהה.

משה גפני: היה אפשר להגיד את זה פעם, היום לא.

משה גפני: היום יש אנשים שתורמים למדינה באמת.

משה גפני: אמרתי "הערבה התיכונה", אני יכול להביא את – איפה הוא נמצא, הינה – את גבול הצפון, את יישובי הגדר.

חיים ילין: נכון.

משה גפני: מה נכון?

משה גפני: הם יהיו פטורים ממס כמו קרן קיימת לישראל?

חיים ילין: סליחה, גפני, גפני, יש לי שאלה: אתה בפיליבסטר עכשיו – – –

עודד פורר: הוא לא רוצה שנגיע להצבעה.

חיים ילין: לא, אני מפחד שיגידו לך אחרי זה שעלית לממשלה ולכולם מיליון שקל.

עודד פורר: הוא לא רוצה – – –

משה גפני: מה מיליון, מיליון?

משה גפני: מה, תגיד לי, מה, אתה עושה ממני צחוק?

חיים ילין: מיליון, מיליון.

חיים ילין: לא, הפיליבסטר עלה מיליון, אמרו לנו.

משה גפני: מיליון?

חיים ילין: כן.

משה גפני: גם המשא ומתן שם מתנהל – – –

חיים ילין: לא מיליארד, לא מיליארד, מיליון.

משה גפני: אני לא מדבר על פחות ממיליארד.

משה גפני: מה מיליון?

רויטל סויד: קטן עליו, קטן עליו.

חיים ילין: הוא לא מתעסק עם סכומים כאלה.

משה גפני: לא מתעסק עם סכום כזה.

רויטל סויד: גפני, תגיד להם: קטן עליי.

רויטל סויד: מה זה מיליון?

משה גפני: כן.

משה גפני: מה, באמת.

משה גפני: הוא מדבר על מיליון, רואים שהוא מהנגב.

משה גפני: בירושלים מדברים על מיליארדים.

משה גפני: דודי, דודי, דודי, חבר הכנסת אמסלם, הדוכן קורא לך.

יצחק וקנין: אדוני, אתה יודע כמה מסתייגים יש לך?

יצחק וקנין: אתה יכול לרדת.

לאה פדידה: – – –

משה גפני: דודי, דודי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דודי אמסלם, לדעתי הוא יכול לרדת, יש הרבה מסתייגים.

משה גפני: לאור קריאת הביניים שלכם שיש הרבה מסתייגים, אני מפסיק כאן את הדיון.

משה גפני: אני מציע – – –

לאה פדידה: – – – היה נחמד – – –

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אני נחמד כי ככה נולדתי.

משה גפני: זה שעניתי לכם, בגלל ששאלתם שאלות רציניות.

חיים ילין: גפני, שמת את הרמה ואת גבול הצפון – שא ברכה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: אני מודה לכם שהקשבתם לי.

משה גפני: ואם תדברו מעט מדי אני אעלה אחרי זה לסכם.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק וקנין: היו"ר יצחק וקנין: אני עושה איזו הפסקה קצרה.

יצחק וקנין: לא הפסקה – אני מאפשר הודעה למזכירת הכנסת ואז אנחנו נתחיל עם המסתייגים.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם שירותי אוויר בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת ניו זילנד.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: אנחנו עוברים למסתייגים.

יצחק וקנין: המסתייג הראשון, סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יש לך חמש דקות.

יצחק וקנין: לשאר המסתייגים, שלוש דקות.

יצחק וקנין: יש כל מיני, אבל נכון להרגע, אחריו – איימן עודה, שלוש דקות; מסעוד גנאים, שלוש דקות; ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: בסדר הזה המסתייגים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, רשות הדיבור שלך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, משך כל הישיבות שהיו בוועדת הכספים התנהגו נציגי קק"ל כאילו העולם כולו צריך לשרת אותם, כאשר גם ממשלה, גם רשות המיסים, צריכה לכרוע ברך בפני האדונים האלה.

אחמד טיבי: העמדה שלנו ברשימה המשותפת הייתה עמדה שונה, שזה גוף אנכרוניסטי, גוף שמנשל – הוא נישל את האזרחים הערבים מהקרקעות שלהם, נישל והפקיע קרקעות.

אחמד טיבי: חלק רב מהקרקעות של קק"ל הן במקור קרקעות שהופקעו מהאזרחים הערבים.

אחמד טיבי: יתרה מזאת, אני רוצה להזכיר לכם, להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, מה שפורסם בזמנו, שהממשלה העבירה לקק"ל אדמות ביישובים של הצפון כדי לא לאפשר ליישובים הערביים להתרחב.

אחמד טיבי: לא מדובר על תושבי ניו זילנד, אלא על מדינה שפועלת נגד האזרחים שלה, נגד יישובים ערביים, שהדבר הטבעי שלהם אחרי הסטרנגלציה, המחנק, שהם יתרחבו לפחות גידול טבעי.

אחמד טיבי: ואז נכנסה לתמונה קק"ל, שהשתלטה על הקרקעות האלה בהסכמת הממשלה.

אחמד טיבי: בנוסף – – –

לאה פדידה: – – – קנתה בכסף מכם את כל הקרקעות.

אחמד טיבי: זה שקר גס, שקר גס.

אחמד טיבי: לא – בעצם מתאים למישהו מהמחנ"צ, מתאים.

אחמד טיבי: כי במקור קק"ל פעלה בצל מפלגת העבודה, לא בצל הליכוד, וכל הפשעים של קק"ל היו בהנחיית מנהיגי המדינה שהיו מהאגף הזה, לא מהאגף הזה.

אחמד טיבי: ולכן, זה גוף שלדעתנו צריך לסגור אותו.

אחמד טיבי: לא רק זה, אלא הם לא רוצים לשלם מיסים.

אחמד טיבי: אז גם צריך לסגור את קק"ל כי הוא גוף מנשל.

אחמד טיבי: ב.

אחמד טיבי: צריך – – –

עודד פורר: את הווקף גם לסגור?

לאה פדידה: את הווקף לסגור גם?

יצחק וקנין: רבותיי, רבותיי.

אחמד טיבי: אתם שדדתם מהווקף – –

יצחק וקנין: אני מבין עכשיו שאנחנו עלולים להיכנס פה לאיזה – – –

אחמד טיבי: – – לא הווקף שדד מכם.

אחמד טיבי: קק"ל שדדה מהיישובים הערביים, לא היישובים הערביים שדדו מקק"ל.

קריאות: – – –

עודד פורר: – – – ולא את מערת המכפלה.

אחמד טיבי: איך אתה משווה את הווקף לגוף נפשע, מנשל, כמו קרן קיימת?

אחמד טיבי: לפי כל חוק בין-לאומי מדובר בפשע נגד אזרחים.

אחמד טיבי: לנשל אזרחים מאדמתם – –

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: – – אפילו לא להסכים לרשום אדמות בטאבו לערבים שבמקור מקק"ל, למרות שמקור האדמות האלה והקרקעות הוא של ערבים.

אחמד טיבי: לכן, העמדה שלנו בוועדה, של הרשימה המשותפת, הייתה שיש לסגור את קק"ל, אבל גם לחלופי-חלופין יש להטיל עליה מיסוי.

אחמד טיבי: כמובן, אין לנו שליטה באופוזיציה או ברשימה המשותפת לאיפה ילך הכסף של המיסוי, אבל הרע – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אחמד טיבי: אבל, אמרנו: לסגור ולחייב אותה – יש הסתייגות, יש לנו הסתייגות.

אחמד טיבי: בשם הרשימה המשותפת אני ביקשתי הסתייגות: לסגור אותה ולחייב אותה לשלם 15 מיליארד שקל מקדמה, מקדמה.

ג'מאל זחאלקה: – – – למה אתה מוריד – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: כתוב 20?

אחמד טיבי: זה מה שרשמת, 20? 20.

אחמד טיבי: אני ואתה רוצים להעלים 5 מיליארד,) כמקדמה של קק"ל.

יצחק וקנין: אני מבין שזה מכירת חיסול.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: ג'מאל, ג'מאל, מקדמה, מקדמה, מקדמה, מקדמה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, זאת הייתה ההצעה ואין בלתה.

אחמד טיבי: ולכן, אנחנו אמרנו את העמדה הזאת.

אחמד טיבי: אני מדבר פחות מהזמן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: כל דובר שלוש דקות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אפשר להתנגד לקרן קיימת מכמה מישורים.

איימן עודה: מהמקום שלי, אני יש לי התנגדות היסטורית בכל הרמות לעצם הקמת המוסד הזה, לעצם ההתנהלות שלו, מאז שנוסד עד עצם היום הזה.

איימן עודה: אני לא מבקש מאחרים, שאין להם את האידיאולוגיה שלנו, שיקבלו את זה, אבל בשנת 2017 מי צריך עוד מוסד כזה במדינה?

איימן עודה: מהמקום הכי אזרחי: יש מדינה, יש אזרחים, מי צריך עוד גוף לאומי שמאגד, שמשתלט על כל כך הרבה אדמות מהמדינה?

איימן עודה: בוודאי צריך לדאוג לכל הדברים ששייכים לאנשים עצמם, לעובדים, לזכויות שלהם.

איימן עודה: אבל הגוף עצמו, מי עוד צריך אותו בשנת 2017?

קריאה: – – –

איימן עודה: יש משהו שהוא כל כך ייחודי במדינה הזו, מאוד ייחודי, מאוד.

איימן עודה: אין לו אח ורע בכל העולם.

איימן עודה: אני לא רואה מדינה אחת שמקדמת זכויות לאומיות לקבוצת הרוב, אני לא מכיר.

איימן עודה: זו מדינה שיש בה רוב, 80% יהודים.

איימן עודה: נמצאים פה יהודים, ורוצים לעגן עוד, יותר ויותר, חוקים לאומיים לקבוצת הרוב.

איימן עודה: אבל אתם רוב, אבל אתם רוב – –

ענת ברקו: למה אתה רוצה הגדרה לאומית – – – למה אתה חושב שלך מגיעה הגדרה לאומית ולמדינה היהודית לא?

איימן עודה: – – כנראה אתם לא מפנימים שאתם רוב.

איימן עודה: יש לכם תחושה של מיעוט, יש לכם פסיכולוגיה של מיעוט.

ענת ברקו: אתה רוצה הגדרה לאומית ולעם היהודי לא מגיע?

איימן עודה: אולי גנבתם משהו בשנת 1948, ולכן כל כך חשוב לכם כל הזמן לדאוג לעוד לגיטימציה ולעוד לגיטימציה.

איימן עודה: תתנהלו כמו מדינה נורמלית ותתנהלו כמו רוב.

ענת ברקו: למה לך חשוב?

ענת ברקו: למה לך חשוב, תענה.

ענת ברקו: למה לך חשובה הגדרה לאומית ולעם היהודי לא?

יצחק וקנין: ענת ברקו, שימי לב.

יצחק וקנין: אני אפשרתי לך פעם אחת, פעמיים, שלוש, ארבע.

יצחק וקנין: זו הפעם האחרונה, אוקיי?

איימן עודה: תתנהלו כמו מדינה נורמלית, תתנהגו כמו רוב.

איימן עודה: לא צריך לעגן עוד זכויות לקבוצת הרוב, עוד זכות לאומית לקבוצת הרוב.

איימן עודה: במדינה מתוקנת זה מספיק דומיננטי שאתה 80% מכלל האזרחים.

איימן עודה: אם מחפשים דמוקרטיה אמיתית, אז זה זכויות קולקטיביות למיעוט ולא לקבוצת הרוב.

איימן עודה: ויש לי עוד סיבה, קונקרטית.

ענת ברקו: הבאת את התמונה של תמימי היום?

ענת ברקו: לא הבאת את התמונה של תמימי היום?

איימן עודה: אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש.

איימן עודה: היא כל הזמן מפריעה.

ענת ברקו: אני מחכה לראות שהוא יביא את התמונה – – – בפעם הקודמת.

יצחק וקנין: ענת, תראי, אני לא אאפשר לך.

יצחק וקנין: אני נוהג בך בכבוד גדול.

יצחק וקנין: אני לא רוצה להוציא אותך.

ענת ברקו: אני מוכרחה לענות.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך בחוץ.

יצחק וקנין: את לא תפריעי.

איימן עודה: יש עוד סיבה.

איימן עודה: יש כפר במדינה שנקרא כפר אל-עראקיב.

איימן עודה: זה כל כך בעייתי, המצב הדיכוטומי הזה, שכל הערבים יודעים על הכפר הזה, ויותר מ-90% מהיהודים לא יודעים כלל וכלל על הכפר הזה.

איימן עודה: כפר שנהרס 120 פעם, זה עשור, עד עכשיו.

איימן עודה: זה צריך להיכנס לכל ספר של שיאים כמו גינס – 120 פעם בעשור האחרון.

איימן עודה: כל חודש הורסים אותו, והאנשים האוחזים באדמה נשארים שם.

איימן עודה: ומי גנב את האדמות שלהם?

איימן עודה: זו הקרן קיימת לישראל.

איימן עודה: אז אני מבקש שייעשה צדק עם כפר אל-עראקיב, ואנחנו, הרשימה המשותפת, נצביע – ממקום עקרוני, בעיקר – נגד כל הדבר הנוגע לקרן הקיימת לישראל.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: לצערי הרב אנחנו, כמיעוט ערבי פלסטיני, יש לנו חשבון ארוך עם הקרן קיימת.

מסעוד גנאים: כי הקרן קיימת היא הקרן הקיימת לישראל, הכוונה לישראל היהודית הציונית.

מסעוד גנאים: הייתי אומר ככה: פעם היה ויכוח בין ראש עיריית סח'נין לבין ראש המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: סח'נין ביקשה להתרחב, בשטח השיפוט שלה, משגב התנגדה.

מסעוד גנאים: הייתי בזמנו חבר העירייה, והיה ויכוח ביניהן.

מסעוד גנאים: אז ראש מועצת משגב, מה הוא אמר לראש עיריית סח'נין?

מסעוד גנאים: הוא אמר לו: אתה נבחרת כדי לתת שירותים לאזרחים שלך אבל אני פה כדי להחזיק את האדמה.

מסעוד גנאים: כולנו יודעים שמועצות אזוריות, רוב הקרקעות, רוב האדמות שלהן הופקעו מהכפרים הערביים שסביבן, אם זה סח'נין והשאר.

מסעוד גנאים: הקרן קיימת לישראל גם עשתה דבר שאין לו אח ורע בהיסטוריה – תשמעי, ענת, טוב שתשמעי.

מסעוד גנאים: יש מושג – –

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: – – יש מושג ששמו ייעור הנכבה.

מסעוד גנאים: ייעור הנכבה.

מסעוד גנאים: אז איפה היערות הגדולים?

מסעוד גנאים: יש לנו את הכפרים שננטשו, ההרוסים, שהם כ-500.

מסעוד גנאים: אתה הולך לכפרים – למשל, מערבית לסח'נין היה כפר בשם מיעאר; מיעאר היה כפר ערבי והוא נהרס ב-1948 ותושביו הוגלו.

מסעוד גנאים: אבל היום אתה תלך למיעאר – אין.

מסעוד גנאים: יש את החורשה, יש את היער היפה, המדהים.

מסעוד גנאים: יער של מיעאר, של יעד, אבל הוא מחביא בתוכו טרגדיה, של הכפר מיעאר.

מסעוד גנאים: לכן יש לנו חשבון ארוך עם הקרן קיימת, שבמקום לתת אדמות וקרקעות ליישובים הערביים כדי להתרחב, היא עושה ההפך הגמור: היא בסוף מונעת את התרחבות הכפרים והערים הערביים.

מסעוד גנאים: ולא רק זה: כפי שאמרנו, היא עשתה תפקיד שחור מאוד, אדוני היושב-ראש, דרך זה שהיא החזיקה את האדמות שנגזלו, ובמקום ההריסות, אתה תראה נוף מרהיב של יערות, כדי להחביא את הסיפור הטרגי של התושבים הערבים הפלסטינים שהוגלו ואת הבתים שנהרסו.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו יעלה חבר הכנסת יוסף עטאונה.

יצחק וקנין: אני מבין שהוא התחלף עם עאידה תומא סלימאן, היא לא נמצאת.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, כאשר הייתי ילד, זה היה לפני הרבה שנים, דודה שלי, זיכרונה לברכה, עסקה בחקלאות.

ג'מאל זחאלקה: היא חכרה אדמות ביישובים הסמוכים ועסקה בגידולים חקלאיים.

ג'מאל זחאלקה: היא פיתחה, היא ומשפחתה, ואני לפעמים הייתי שם, אומנות: איך להתחבא כאשר מגיע הפקח של קרן קיימת.

ג'מאל זחאלקה: כי הקרן הקיימת אסרה ועדיין אוסרת בתכלית האיסור, לא מכירה בקרקע לערבים, לא הקצאה של קרקע לערבים ולא אפילו החכרת קרקע לערבים.

ג'מאל זחאלקה: היה מסתובב הפקח – – –

לאה פדידה: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי שם.

ג'מאל זחאלקה: אל תסבירי לי.

ג'מאל זחאלקה: את לא יודעת, אני יודע.

ג'מאל זחאלקה: אני חייתי את זה.

ג'מאל זחאלקה: דודה שלי עאישה, זיכרונה לברכה, בגבעת ניל"י ובאל-מראח, בגבעת עדה, בכל היישובים הסמוכים, היא מדי פעם חכרה אדמה והיא הייתה צריכה לעשות את זה בהסתר.

ג'מאל זחאלקה: זה היה בהסכמה עם האיכר היהודי שהחכיר לה מאחורי הגב של הקרן קיימת.

ג'מאל זחאלקה: עד היום, המוסד הכי גזעני בארץ זה הקרן הקיימת.

ג'מאל זחאלקה: אני, כאשר רואה אנשים מהשמאל המתייפייף המזויף שתוקפים את רבני צפת שהם אוסרים השכרת דירות לערבים, אני בז להם, כי הם תומכים בקרן קיימת.

ג'מאל זחאלקה: מה שעושים רבני צפת זה שום דבר לעומת הקרן קיימת.

ג'מאל זחאלקה: הגזענות לא נולדה, היא לא דתית בארץ הזאת, הגזענות היא קולוניאליסטית.

ג'מאל זחאלקה: כאשר כל מיני אנשים מהציבור שלי נופלים בפח שהגזענות היא דתית, אני מנסה לתקן אותם.

ג'מאל זחאלקה: אין גזענות דתית, כל הגזענות היא גזענות קולוניאליסטית, לא דתית.

ג'מאל זחאלקה: משתמשים בשם הדת לשווא.

ג'מאל זחאלקה: זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: יש מצג שווא, יש הטעיה, ומשתמשים ואומרים: זה ככה וזה ככה.

ג'מאל זחאלקה: זה קולוניאליסטי, זה לא דתי.

ג'מאל זחאלקה: משתמשים בטרמינולוגיה דתית; המהות היא מהות קולוניאליסטית.

לאה פדידה: – – –

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני, אנחנו עומדים.

ג'מאל זחאלקה: הדרישה שלנו היא לפרק את הקרן קיימת – –

ענת ברקו: בחלום הלילה.

ג'מאל זחאלקה: – – שרוב בקרקעות שהיא מחזיקה בהן – –

ענת ברקו: בחלום הלילה.

ג'מאל זחאלקה: – – ניתנו לה מטעם מקרקעי ישראל בסכום אפסי.

ג'מאל זחאלקה: קנו, אבל קנו עשרה דונם בשקל.

ג'מאל זחאלקה: אתם עושים צחוק בעיניים, עבודה בעיניים.

לאה פדידה: – – – כי אתה לא יודע מה זה.

מיקי לוי: – – – בכסף.

ג'מאל זחאלקה: קנו, נכון.

ג'מאל זחאלקה: עשרה דונם בשקל, ככה קנו.

מיקי לוי: קנו בכסף.

ג'מאל זחאלקה: ככה שילמו למקרקעי ישראל, אדמות שהופקעו מהציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: זה מוסד גזעני, קולוניאליסטי – –

ענת ברקו: הכול גזעני.

ג'מאל זחאלקה: – – שיש לפרק אותו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דורשים לפרק אותו.

יצחק וקנין: עברת מקום?

ג'מאל זחאלקה: אין מה לתקן בגוף כזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: עברת מקום, שאני אראה אותך יותר טוב.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת – – –

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת ברקו.

יצחק וקנין: ענת, תקשיבי, אני באיפוק גדול, אני חושב שאף פעם לא התאפקתי ככה.

יצחק וקנין: זה האיפוק האחרון שלי, אני אומר לך את זה.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כשמדברים על קרן קיימת, יש לנו, כאוכלוסייה ערבית, כמיעוט לאומי במדינה, היסטוריה מאוד קשה ומאוד כואבת עם המוסד שנקרא קק"ל.

יוסף עטאונה: קק"ל שנים רבות הייתה אחד ממוסדות המדינה שהיו חלק ממדיניות הפקעת קרקעות והשתלטות על קרקע ערבית מ-48'.

יוסף עטאונה: בנגב – קראתי בשבוע שעבר לפרק את רשות הבדואים, שהיא מוסד קיים בנגב.

יוסף עטאונה: המטרה שלו היא בעיקר להשתלט על קרקע.

יוסף עטאונה: תחת הכותרת "הסדרת התיישבות הבדואים בנגב", היא מנסה לרכז את הבדואים תחת תיאוריה מאוד גזענית: מקסימום ערבים על מינימום קרקע ומינימום יהודים על מקסימום קרקע.

יוסף עטאונה: כמו שקראתי – – –

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: ענת ברקו, קריאה ראשונה.

יוסף עטאונה: את הרשות – – –

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: קריאה שנייה.

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: אני קורא אותך בשלישית תכף.

יוסף עטאונה: צריך גם לפרק את קק"ל.

יוסף עטאונה: כולנו מכירים את סיפור אל-עראקיב.

יוסף עטאונה: 122 פעמים הרסו את הכפר וכל הצילומים מלפני 48' מראים שהאנשים היו במקום.

יוסף עטאונה: האנשים חיו במקום, ובאה המדינה, הורסת אותו.

יוסף עטאונה: המדינה מחליטה להעביר את הבעלות באל-עראקיב ממינהל מקרקעי ישראל לקק"ל, ומה מחליטה קק"ל?

יוסף עטאונה: לייער את האזור שם.

יוסף עטאונה: להרוס את הכפר עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, ובמקום זה להביא אורחים ולעשות עוד יער.

יוסף עטאונה: מיזמי הייעור של קק"ל מ-48' ועד היום, ובנגב במיוחד, הם חלק מההשתלטות על הקרקע, הם חלק מהפקעת האדמה.

יוסף עטאונה: לא רק באל-עראקיב.

יוסף עטאונה: כולנו מכירים את אום אל-חיראן ואת עתיר.

יוסף עטאונה: כל מי שהיה בעתיר, אנשים שהמדינה העבירה אותם בסוף שנות ה-50, ובאה קק"ל – יער יתיר – ועושים כיתור ליישוב עתיר.

יוסף עטאונה: ככה קק"ל מתנהגת בנגב, לא רק בעתיר, גם בעווג'אן, דרומית ללקיה, קק"ל מקדמים את הייעור כחלק מהמדיניות להשתלט על הקרקע והנגב.

יוסף עטאונה: לכן אני קורא גם לפרק את קק"ל, גם לפרק את הרשות להסדרת הבדואים בנגב, וכן להתייחס לתושבים הערבים בנגב – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסף עטאונה: אני מבקש לפרק את קק"ל, כן, וגם את הרשות להסדרת הבדואים בנגב.

יוסף עטאונה: אין מקום לארגונים כאלה ולמוסדות כאלה – בנגב או בכל מקום אחר.

יוסף עטאונה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף עטאונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ואני רואה שהיא לא נמצאת באולם המליאה – דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, קק"ל נוסדה לפני קום המדינה והיו לה מעט מאוד קרקעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שהקימו את המדינה, המדינה הפקיעה את רוב המקרקעין של הערבים פה והעבירה אותם לקק"ל – חלק גדול מהם לקק"ל – בשיטה של הלבנת הון, בשיטה של עבריינות, בגרושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הייתה הכוונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה היא שאם יש מדינה – בוא נבין, אם יש מדינה שיש לה את הבעלות על הקרקע, למה היא מעבירה אותה לגוף אחר, אם זו לא הלבנת קרקע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה הייתה שערבים לא ייהנו מאותם מקרקעין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו העובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר להתווכח עם עובדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו העובדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מדינה שיש לה את הקרקע, למה לתת לגוף אחר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הגיע הזמן שהמדינה תפרק את קק"ל, תלאים את המקרקעין שלה, ושכל האזרחים ייהנו מאותם מקרקעין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היערות האלה שמקימים על אותם יישובים שנהרסו, על אותם שטחים שהופקעו, על אותם מקומות – כדי להגביל את ההתרחבות של היישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שממש במרחק אפס מהחלונות של הבתים הקיימים יש לך יער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היער – גם בחוקי תכנון ובנייה הכי קשה לבטל את הייעוד של הקרקע לייעור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה לא להלאים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לא רוצים שהערבים ייהנו מהקרקע הזו, למרות מצוקת המגורים ומצוקה באזורי תעשייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מצוקה באפשרות של יישובים ערביים להתפתח, יש את קק"ל כדי לחסום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הכוונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק כמו שהקימו את המועצות האזוריות תחת הכותרת גאולת הקרקע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולפעמים גם מראים דברים שלכאורה, כבוד היושב-ראש, יש בהם שוויון, ואני אתן דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי מלחמת 2006 בלבנון עם חיזבאללה באו וקבעו קריטריון לפצות את היישובים שנפגעו, והם אמרו, ערבים כיהודים יקבלו לפי אותו קריטריון, הם יקבלו לפי מספר הנפילות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל השקר הגדול הזה, היו גם בתוכו גזענות ואפליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כל טיל שנפל על יישוב ערבי הרג או פצע – כי כל השטח זה מגורים; אבל רוב הנפילות היו בשטחים פתוחים, ורוב השטחים הפתוחים הם של המועצות האזוריות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה המדינה רוצה להלאים עכשיו ולא רצתה קודם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היא ביקשה פרוטקשן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה ביקשה מקק"ל פרוטקשן, שישלמו לה כספים, והכספים האלה, ביום שהיא לא שילמה, אז הם באו עם החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל החוק הזה, שהטיל גם מיסים, במיסים שהוא הטיל הוא הטיל מעט מאוד, והמדינה מוכנה לדחות את זה אם הם ישלמו את הפרוטקשן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת דב חנין, לרשותך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: כרגיל, שולחן הממשלה בכנסת ריק.

יצחק וקנין: לא, לא, אני אפשרתי לשרה, היא ביקשה ממני חמש דקות.

יצחק וקנין: תכף תחזור השרה מירי רגב.

יצחק וקנין: הינה, היא כבר חזרה.

דב חנין: הינה חזרה השרה מירי רגב.

דב חנין: אם כן, זה לא על חשבון זמני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ובכל זאת אני אומר, שולחן הממשלה בכנסת הזאת ריק.

דב חנין: גם אם יש שרים שנמצאים במליאה, הם בדרך כלל מתביישים – אגב, ובצדק מתביישים – לשבת אל שולחן הממשלה, כי זו ממשלה שבמקום לטפל בנכים, במקום לטפל בקשישים, במקום לפתור את בעיית הביטוח הסיעודי, הממשלה הזו מתעסקת רק בעצמה, פותרת לעצמה את הבעיות, מעבירה חוקי מרכולים, מעבירה חוקי פריימריז, לא עושה שום דבר לטובת אזרחי ישראל.

דב חנין: לכן אני לגמרי מבין את השרים, שמתביישים לשבת מסביב לשולחן הממשלה ובורחים לירכתי האולם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בשנת 2017–2018 הגיע הזמן לשאול את השאלה: למה בכלל צריך את הקרן הקיימת?

דב חנין: למה צריך את הקרן הקיימת?

דב חנין: למה צריך כאן גוף שמחזיק חלק גדול מקרקעות המדינה; לא משלם מיסים; מתנהל בצורה בלתי שקופה; מחריג את עצמו מביקורת של מבקר המדינה ועוד בא ומתווכח עם אנשי האוצר כמה כסף הוא מוכן לנדב לתקציב המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: כי אלה כספים של העם היהודי.

דב חנין: למה אנחנו צריכים את הקרן הקיימת?

שולי מועלם-רפאלי: כי קק"ל זה יהודי – – –

דב חנין: אני אומר לך, חברת הכנסת שולי מועלם, במדינה דמוקרטית לא צריך – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי מועלם, לפחות אל תעמדי ותצעקי, זה לא – – –

דב חנין: – – גוף שינהל אדמות לטובת חלק מהציבור ולא לטובת חלק אחר מהציבור.

דב חנין: במדינה דמוקרטית לא יכול להתקיים גוף ששומר על הקרקעות לטובת היהודים ושומר על הקרקעות מפני הערבים.

דב חנין: זה לא יכול להיות במדינה דמוקרטית.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, כאשר החוק הזה הגיע לדיון בוועדה, וגם עכשיו במליאת הכנסת, אנחנו אומרים כאן בצורה ברורה: 2018, מספיק ודי.

דב חנין: הגיע הזמן להלאים את אדמות קרן הקיימת, את המנגנון הזה כולו להעביר לרשות המדינה.

דב חנין: יש עובדים שעושים עבודה מקצועית – בנושאים של ייעור, בנושאים אחרים – יתכבדו ויעבדו במערכת ממשלתית שתתנהל לטובת כל האזרחים: האזרחים הערבים, האזרחים היהודים, האזרחים המזרחים, האזרחים האשכנזים.

דב חנין: הגיע הזמן שהמערכת הזו תתנהל אחרת לגמרי ובצורה שוויונית.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נתנגד לחוק הזה כביטוי לעמדה שלנו שדורשת להלאים את קרן הקיימת, להלאים את האדמות שלה, ולהפסיק את המנגנון שמפלה נגד קבוצה גדולה של אזרחים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, קק"ל, קרן הקיימת לישראל, היא שחקן מרכזי בעקירתם של תושבים ערבים בדואים בנגב מאדמותיהם.

טלב אבו עראר: הקרן הזו הוקמה כאמצעי לרכישת אדמות בעבור ההתיישבות היהודית, וחשוב לציין שאת האדמה שהיא מנשלת מהאזרחים הבדואים בנגב בעיקר, היא מוכרת אך ורק ליהודים.

טלב אבו עראר: היא לא מוכרת לאף ערבי, לאף בדואי.

טלב אבו עראר: כאן אני חושב שקרן הקיימת הזאת, שהיא גוף שמבוסס כולו על גזענות ועל שנאה, מה שהיא עושה באל-עראקיב ובעווג'אן – יישוב לא מוכר ליד לקיה – אני לא חושב, מכובדי היושב-ראש, שזה כדי ליער את האדמה; הכוונה היא לגרש ולפנות את האזרחים הבדואים מאדמותיהם.

טלב אבו עראר: אני חושב שבאף דת, באף חוק בין-לאומי, העץ או היער לא עדיף על הענקה או מתן לאזרח במדינה הדמוקרטית, ובעיקר את זכותו הבסיסית שתהיה לו קורת גג.

טלב אבו עראר: אני חושב שאף פעם – הקרן הקיימת הזאת, שזה תפקידה, לייער על חשבונם של האזרחים, עד עכשיו היא השתלטה על 13% מאדמות המדינה.

טלב אבו עראר: כל המאבק שלנו – אנחנו האזרחים הבדואים, בנגב בעיקר – אנחנו נאבקים על 4% בסך הכול מאדמות הנגב.

טלב אבו עראר: להזכיר לקק"ל וגם לממשלה הזאת, שהבדואים היו שולטים או מחזיקים, או ישבו על 12 מיליון דונם.

טלב אבו עראר: מה נשאר להם היום?

טלב אבו עראר: הרי קק"ל, מה עושה?

טלב אבו עראר: מצמצמת את המרחב של האזרחים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: וגם נוסעת לעולם, ומשדרת לעולם שקרים, שהנגב ריק מבני אדם.

טלב אבו עראר: לכן אנחנו מבקשים לתרום ולעזור לנו – ככה הם מדברים באירופה, בארצות הברית, בכל העולם: תנו לנו כסף כדי לייער.

טלב אבו עראר: על בסיס שקרים.

טלב אבו עראר: לכן הקק"ל הזאת תוביל את המדינה – אם היא תמשיך במדיניות זאת או בדרך הזאת, היא תוביל את המדינה למצב שאף אחד מאיתנו לא ירצה בו.

טלב אבו עראר: מכובדי, הגיע הזמן.

טלב אבו עראר: לא ייתכן שהיישוב אל-עראקיב, זאת הפעם ה-123, ששלשום, לפני שלושה ימים, הרסו את היישוב הזה, יישוב בלתי מוכר, כדי לייער.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: לעשות יער עדיף בעיני הקק"ל ובעיני הממשלה מאשר להכיר ביישוב ולהכיר באזרחים ערבים בדואים בנגב.

טלב אבו עראר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין ואחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתמקד בשלוש הדקות שיש לי בפן המשפטי של פעילות הקרן הקיימת.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאומנם השם של הקרן זה קרן הקיימת לישראל, אבל האמת היא שבפועל זה קרן הקיימת ליהודים ולא לישראל, כי בישראל יש יהודים ויש ערבים.

יוסף ג'בארין: אגב, בערבית אנחנו קוראים לקרן הזאת בשם (אומר בערבית: הקרן הלאומית ליהודים,) זאת אומרת, אנחנו יודעים בדיוק שזאת קרן שמיועדת ליהודים.

יוסף ג'בארין: זה לא סוד גדול שבתוך התקנון של קרן הקיימת מופיעה אמירה ברורה, שהיעד של הקרן הקיימת זה לשרת את העם היהודי ואת ההתיישבות בקרב העם היהודי.

יוסף ג'בארין: לכן, כשחבריי אומרים שהקרן הקיימת זה גוף גזעני, אז הם יודעים על מה הם מדברים.

יוסף ג'בארין: כשיש גוף שמקבל מעמד פורמלי בחוק הישראלי, מקבל סמכויות של גוף מעין ציבורי והגוף הזה מחזיק בכמעט 13% מהקרקעות במדינה – 13%, חבר הכנסת חיים ילין; 13% מהקרקעות במדינה בבעלות קרן הקיימת.

חיים ילין: רק 13%?

חיים ילין: יותר, הרבה יותר.

יוסף ג'בארין: באה הקרן הקיימת ואומרת שהיא משרתת רק את הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: אתה יכול להגיד לי שזה לא גזענות?

יוסף ג'בארין: אם זאת לא גזענות, מהי גזענות?

חיים ילין: לא הייתה מדינה יהודית בלי המוסדות הציוניים.

רויטל סויד: אבל למה?

רויטל סויד: במה?

יוסף ג'בארין: כשגוף בעל מעמד ציבורי כזה, ויש לו מונופול על משאב כל כך חשוב של הקרקע – –

מיקי רוזנטל: אתה יודע שהקרן קיימת משקיעה גם ביישובים – – –

יוסף ג'בארין: – – מצהיר בתקנון שהוא משרת רק את הציבור היהודי, רק את הציבור היהודי.

רויטל סויד: משרת רק את הציבור היהודי – –

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: זה מופיע בתקנות.

רויטל סויד: – – או שגאולת הקרקע מבחינתו – – –

יוסף ג'בארין: משרת את ההתיישבות בקרב הציבור היהודי.

מיקי רוזנטל: כמה הקרן הקיימת השקיעה ביישובים הערביים בעשורים האחרונים?

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שהיום במדינות דמוקרטיות בעולם – – –

רויטל סויד: שמעת מה מיקי אמר?

יוסף ג'בארין: תני לי להמשיך.

יוסף ג'בארין: אם לאדם פרטי יש בניין של דירות, הוא לא יכול להפלות במכירה של הדירות הללו או בהשכרה שלו בין יהודים לערבים.

מיקי רוזנטל: הכנסייה הנוצרית הפיצה אדמות לנוצרים.

מיקי רוזנטל: זה בסדר?

יוסף ג'בארין: אם לאדם פרטי אסור לעשות את זה, אתה יכול להצדיק את זה בגוף כמו קרן הקיימת?

יוסף ג'בארין: באמת, למה עצימת העיניים הזאת?

יוסף ג'בארין: למה עצימת העיניים?

מיקי רוזנטל: כמה הקרן הקיימת השקיעה ביישובים הערביים בעשור האחרון.

מיקי רוזנטל: אתה יודע?

יוסף ג'בארין: לא השקיעה ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: לא השקיעה ביישובים הערביים.

מיקי רוזנטל: בכלל?

רויטל סויד: זה לא נכון.

יוסף ג'בארין: הקימו ספסלי עץ מול מיליון הדונם שהפקיעו מהיישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: צריך להגיד את האמת שזה גוף גזעני ואין לו מקום במדינה שמתיימרת להיות דמוקרטית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבין, החוק מדבר על מיסים שהקרן הקיימת אמורה לשלם, על זה שהתחמקה הרבה שנים ולא שילמה מיסים לקופת המדינה.

ג'מעה אזברגה: בסעיף הזה, להבדיל, אני בעד שהם ישלמו מיסים, אם כבר נשארים.

ג'מעה אזברגה: אבל אנחנו חושבים – אדוני היושב-ראש, אני קורא בעיתון גלובס מתאריך 6 ביולי 2017:

ג'מעה אזברגה: רשות מרקעי ישראל אישרה עסקת חילופי קרקע בין קק"ל, הקרן הקיימת, לבין המדינה, בהיקף של 30,000 דונם.

ג'מעה אזברגה: באמת, 30,000 דונם?

ג'מעה אזברגה: במרכז הייתה לקרן הקיימת שליטה על קרקע, הם מסרו את זה לרשות מקרקעי ישראל, ובמקביל נתנו להם, לקרן קיימת, 30,000 דונם בנגב.

ג'מעה אזברגה: הם נותנים קרקע על חשבון מי?

ג'מעה אזברגה: על חשבון התושבים הילידים של הנגב, בו-בזמן שאנשים לא יכולים לבנות בית.

ג'מעה אזברגה: קח את הדוגמה מהיישוב שלי.

ג'מעה אזברגה: 25 מטרים ליד הבתים עכשיו באים ונוטעים עצים של קרן הקיימת.

ג'מעה אזברגה: יישוב שיש בו 15,000 נפשות מקיפים ב-3,000 דונם, נוטעים בזה עצים, גברתי היושבת-ראש.

ג'מעה אזברגה: אנשים לא יכולים – לנטוע עץ יותר חשוב מאשר לנטוע בן אדם.

ג'מעה אזברגה: להרוס בית יותר קל מאשר לעקור עץ.

ג'מעה אזברגה: אנחנו לא נגד שתילת עצים ולא נגד לעשות את הארץ ירוקה, אבל אנחנו נגד הגוף הזה, שמעבירים כביכול את הקרקע אך ורק לקרן הקיימת ובקרן קיימת לא יכולים לתת לאזרח שהוא לא יהודי.

ג'מעה אזברגה: הקרקע היא משאב.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהמשאבים של הארץ מגיעים לאזרחים הערבים לפחות באותה מידה כמו לאזרחים היהודים שנמצאים בארץ, אדוני היושב-ראש.

ג'מעה אזברגה: לכן אנחנו קוראים מהבמה הזאת לפרק את הגוף הגזעני הזה לאלתר ולעשות – כמו שאמר ידידי יוסף ג'בארין – במדינה נאורה ודמוקרטית – ולא רק דמוקרטית; במדינות נאורות לא קורה דבר כזה ועוד במאה ה-21.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: איך?

טלי פלוסקוב: אזברגה?

טלי פלוסקוב: התחלפתם?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת: אחרי שאדוני אמר לי: תודה, אדוני, אז אני קצת – אז תודה רבה לג'מעה אזברגה.

טלי פלוסקוב: כעת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, היישוב א-דחייה נמצא כמה קילומטרים צפונית לעיר רהט, והשטח שבו נמצא היישוב הזה התווסף רק לאחרונה לשטח השיפוט של העיר רהט.

סעיד אלחרומי: אבל משום מה לפני כמה שבועות הגיעו הפקחים של קרן הקיימת וכבר סימנו את השטח לנטיעת יער במקומו של היישוב א-דחייה – שזה אחד מני נפגעים רבים מקרן הקיימת באזור הנגב.

סעיד אלחרומי: כל השטח והכפרים הלא-מוכרים הנמצאים מזרחית ליישוב תל-שבע מאוימים בימים אלה על ידי קרן הקיימת ועל ידי אנשי קרן הקיימת, בעצם בהכחדת כל היישוב, כל התרבות של היישובים שנמצאים שם, כל ההיסטוריה והקשר של הקהילה שנמצאת שם לקרקע שעליה היא נמצאת.

סעיד אלחרומי: יש מוסדות לאומיים לעם היהודי, ועל זה אנחנו יודעים כבר 70 שנה, אבל ברגע שיש החיכוך הזה בין המוסדות הלאומיים של העם היהודי לבין זכויותיהם של תושבי הארץ – שהם חלק מתושבי הארץ – בני האוכלוסייה הערבית, מתחיל המאבק ומתחיל הרוע ומתגלם הרוע בהחלטות שרירותיות של העברת קרקעות.

סעיד אלחרומי: ברגע זה יש עליהן מאבק ואי-הסכמה מצד האוכלוסייה הבדואית בנגב לגבי חוקיות ההשתלטות עליהם.

סעיד אלחרומי: מגיעה קרן הקיימת, שהיא בעצם זרוע של מינהל מקרקעי ישראל, זרוע של המדינה להשתלטות על שטחים נרחבים, על מאות אלפי דונמים בנגב.

סעיד אלחרומי: כאן מופיעה ההתנגדות העזה, ומכאן מתחיל המאבק הקשה של האוכלוסייה הערבית בנגב נגד קרן הקיימת כשקרן הקיימת פועלת למען העם היהודי בפרט, ובעצם אינה מתחשבת בכך שיש אוכלוסייה שגרה על הקרקע ונמצאת שם.

סעיד אלחרומי: ולכן הדרישה של כולם, וראיתם את כל חברי הכנסת כאן מדברים בגנות קרן הקיימת.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

טלי פלוסקוב: עכשיו חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, כל הדברים שאמרו הדוברים לפניי בעניין הקרן הקיימת הם מקובלים ומובנים, רק רציתי להוסיף משפט אחד, שמשתמשים בה כזרוע להלבנת האפליה הברורה מאוד והיחס לאוכלוסייה הערבית מבחינת החלוקה של המשאב העיקרי של כל מדינה – האדמה.

עאידה תומא סלימאן: מאז ומתמיד, כנראה, המדינה ראתה שהמאבק האמיתי הוא על הקרקע, ולכן האוכלוסייה הערבית צריכה להיות מחוץ למשאב הזה.

עאידה תומא סלימאן: קרן קיימת היא אחת הזרועות שמשמשות לשרת את המטרה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו זוכרים את זה טוב מאוד, ואפשר להבין את כל המדיניות שקק"ל נוהגת בה היום.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתייחס לעובדה שזאת תחילתה של שנה חדשה, ואני מאוד מקווה ששנת 2018 תהיה שנת שלום; שנת סיום כיבוש; שנה שתביא רווחה לכולנו, לשני העמים באזור הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל היום בבוקר ולאורך היום שמענו שלוש חדשות עיקריות.

עאידה תומא סלימאן: החדשות הראשונות היו החלטת מרכז הליכוד אתמול לבקש מהשרים ומראש הממשלה שידאגו בכל כוחם לספח את השטחים הפלסטיניים הכבושים – כאילו הם לא עושים את זה עכשיו, כאילו הם לא משקיעים מאמץ רב ומביאים חוקים אחד אחרי השני, כולל החוק שיבוא היום, כדי לספח חלקים.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני ששמעתי – והיה לי גם קשה לעכל – זה הארכת המעצר המינהלי לחברת הפרלמנט הפלסטיני חאלד א-ג'ראר בשישה חודשים נוספים.

עאידה תומא סלימאן: חברת פרלמנט פלסטיני שכל הבעיה שלה היא שהיא פעילה פוליטית מאוד אקטיביסטית שמייצגת את האנשים שבחרו בה לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: מאחר שלמדינה אין כתב אישום שבנוי על ראיות או על אמת, היא מאריכה לה פעם אחר פעם את הכלי האכזרי של מעצר מינהלי.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השלישי – הגשת כתבי אישום על עהד תמימי, הבחורה בת ה-16, שהעזה והתעמתה עם סמל הכיבוש בפתח ביתה.

עאידה תומא סלימאן: השתמשו באלימות אכזרית, והיא תקפה חיילים.

עאידה תומא סלימאן: בעצם היא דחפה ביד שלה חייל שנכנס לבית חצי שעה אחרי ירי שסיכן ופצע את הבן דוד שלה.

עאידה תומא סלימאן: עהד – היום הוגש נגדה כתב אישום.

עאידה תומא סלימאן: מדינה שלמה, כנראה, מפחדת מדור חדש פלסטיני – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: – – שמתעמת עם הכיבוש בדרכים של שלום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: לחיים ילין יש עד חמש דקות, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מנכ"ל משרד האוצר שי, אני פונה אליך עכשיו – אחלה חוק.

חיים ילין: היינו יכולים לחוקק אותו לפני חודשיים כשאמרתי לך, נכון?

חיים ילין: אבל אתם מתעקשים – ראש בקיר לפעמים.

חיים ילין: ואז מה?

חיים ילין: כל הכנסת הפסידה חודשיים.

חיים ילין: כמה זה עולה?

חיים ילין: מה אמרתי?

חיים ילין: כבר הגענו לפשרה עם קק"ל.

חיים ילין: הכול היה תפור.

חיים ילין: לא רציתם, עקשנים כולם.

חיים ילין: אגו כזה.

חיים ילין: וכולנו הפסדנו.

חיים ילין: אבל עכשיו הגענו – בסדר.

חיים ילין: עכשיו זה בסדר.

מירב בן ארי: אתה לא תומך בחוק?

חיים ילין: מה?

מירב בן ארי: אתה לא תומך בחוק?

חיים ילין: אני תומך.

חיים ילין: אני תמכתי.

חיים ילין: הבאתי לו את ההצעה הזאת לפני חודשיים.

חיים ילין: הוא לא רצה אותה.

מירב בן ארי: אבל אתה מדבר על הסתייגות.

חיים ילין: מה?

מירב בן ארי: אתה מדבר על הסתייגות.

חיים ילין: אני לא מדבר על הסתייגות.

חיים ילין: עכשיו יש לי בקשת דיבור חמש דקות.

מירב בן ארי: אה, אוקיי.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש והכנסת – שוב, אחרי הפתיחה שנתתי לשי – החוק הזה היה יכול להיות מונח פה לפני חודשיים.

חיים ילין: החוק הזה הוא חוק טוב.

חיים ילין: אני שם את זה על השולחן.

חיים ילין: בסוף מי שהצביע בעד החוק הם רחל עזריה ומיקי לוי.

חיים ילין: לא אף אחד אחר.

חיים ילין: את זה צריך לשים.

חיים ילין: כל ההתיישבות וכל היפיופים פה.

חיים ילין: יש עתיד, שכולכם אמרתם שהם נגד קק"ל – כמה דברים נאמרו פה לא נכון; ברגע האמת אנחנו יודעים מה האחריות שלנו.

חיים ילין: המדינה הזאת לא הייתה קמה בלי המוסדות הציוניים, ובהם קק"ל.

חיים ילין: זאת הגדולה.

חיים ילין: עכשיו, כן, הגיע הזמן לשקיפות: ביקורת, מאזנים, רואי חשבון, מיסוי כראוי.

חיים ילין: הכול נכון.

חיים ילין: עכשיו קק"ל תנוהל בצורה אחרת לגמרי.

חיים ילין: זאת מטרת החוק.

חיים ילין: מטרת החוק היא מצד אחד למסות את קק"ל בצורה הוגנת כמו שצריך להיות כל ארגון במדינת ישראל, ומצד שני – שקיפות מלאה וחלוקה צודקת של קק"ל.

חיים ילין: נכון, יש עדיפויות לפריפריה וככה צריך להיות.

חיים ילין: אנחנו בלי קק"ל בעוטף עזה לא היינו מקימים, לא את נווה, לא את בני נצרים ולא את שלומית – ובלי החטיבה להתיישבות ושיתוף פעולה איתם.

חיים ילין: מה לעשות, אלה העובדות.

חיים ילין: עדיין יש מקומות שהציונות מנצחת ובמקומות האלה אנחנו צריכים את קק"ל וגם את החטיבה להתיישבות ואת כל המוסדות הציוניים.

חיים ילין: אנחנו חייבים גם את התרומות, את התרומות של העם היהודי, כדי שנוכל לטפל במאגרי מים.

חיים ילין: ואני רוצה להגיד משהו למשותפת: תסלחו לי, מאגרי מים לא מבדילים בין יהודים לערבים.

חיים ילין: מִחזור מים שנעשה בפזורה נעשה גם מתרומות שקיבלה קק"ל, דרך קק"ל אוסטרליה.

חיים ילין: אף אחד לא מדבר על זה.

חיים ילין: וחלק מהמטעים שאתם משקים, זה בא משם.

חיים ילין: לא רק קרקעות, מה עם הפעילות?

חיים ילין: אנחנו מהנגב, אנחנו יודעים בדיוק מה קורה שם.

חיים ילין: אז למה כל הזמן המשותפת נגד?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: כולנו צריכים להיות מאוחדים, ובלי זה לא היה נגב ולא הייתה קמה מדינת ישראל.

חיים ילין: הסוגיה של הקרקעות, שבסוף צריך להגיע להסדר, היא סוגיה אחרת לגמרי.

חיים ילין: וכשאומרים לי שקק"ל מחזיקה 13% מהקרקעות, אני לא מצליח להבין מה זה המיעוט.

חיים ילין: מה זה המספר הזה, 13%?

חיים ילין: צריך הרבה יותר ולקנות גם את הקרקעות הפרטיות שהברון הירש והברון רוטשילד קנו בצפון, ועכשיו היהודים מוכרים אותן.

חיים ילין: למי?

חיים ילין: לכסף סעודי.

חיים ילין: אני מתבייש בזה.

חיים ילין: עכשיו את הכסף צריך לשים שם.

חיים ילין: איך יכול להיות שכל ההיסטוריה של מדינת ישראל מתהפכת?

חיים ילין: מגאולת הקרקעות אנחנו מוכרים קרקעות.

חיים ילין: משהו בקוד הגנטי השתבש.

חיים ילין: משהו בציונות משתבש שם, במקומות האלה.

חיים ילין: ברגע שכסף ונדל"ן מדברים יותר מהתיישבות, באותו רגע אנחנו מפסידים.

חיים ילין: מפסידים כולנו.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני חושב שהחוק טוב.

חיים ילין: יש פה איזו הסתייגות לגבי ביקורת המדינה.

חיים ילין: אני חושב שבמוסדות לאומיים חייבים לשים את ביקורת המדינה.

חיים ילין: אבל, את יודעת מה?

חיים ילין: אנחנו בעד.

חיים ילין: מי שמתנגד זו דווקא הקואליציה, שלא רוצה את הביקורת הזאת.

חיים ילין: אני אומר, בסוף בסוף אנחנו לא צריכים להתבייש במדינת ישראל ובמוסדות הלאומיים.

חיים ילין: שתהיה ביקורת, שלא יהיו רק ג'ובים.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, לרשותך עד 20 דקות.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: אם קארין אלהרר לא תהיה כאן – חבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, 20 דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, קרן קיימת לישראל לאורך שנות כל קיום המדינה הייתה מוסד לאומי חשוב מאוד וכל מה שאומר כאן עכשיו על דברים שהם אפלים או לא מקובלים בקופסה הכחולה הזאת אינם סותרים את מה שאמרתי בתחילת דבריי על חשיבותה של קרן קיימת לישראל בגאולת הארץ.

מיקי לוי: וכן, אנחנו גאים בה, חד-משמעית.

מיקי לוי: ואני אשיב גם לחבריי חברי הכנסת מהרשימה.

מיקי לוי: כן, קרן קיימת הוקמה כמוסד לאומי לגאולת הארץ וזהו תפקידה.

מיקי לוי: היא עשתה אותו לאורך 100 שנים בצורה ראויה להערצה.

מיקי לוי: וקרן הקיימת כן הופקדה על נכסי היהודים.

מיקי לוי: חד-משמעית, אני לא מסתתר מאחורי שום דבר.

מיקי לוי: שמעתי פה את התלונות שלכם על כך שקרן קיימת הופקדה על נכסי היהודים ואני רוצה לשאול אתכם: קרן קיימת לא משכירה לכם שטחים ואדמות, האם הווקף בעכו, האם הווקף בחיפה, האם הווקף ביפו, האם הווקף בירושלים מוכר נכסים ליהודים?

מיקי לוי: והתשובה היא חד-משמעית: לא.

מיקי לוי: אז על מה אתם מלינים?

מיקי לוי: כן, קרן קיימת הופקדה על נכסי העם היהודי, זהו תפקידה ההיסטורי, היא עשתה אותו בצורה ראויה להערצה, חד-משמעית.

מיקי לוי: אחרי 70 שנה, גבירותיי ורבותיי, באמת הגיע הזמן להסדיר את כל נושא קרן הקיימת, אלא שההסדרה – שאני תכף אעמוד עליה – הייתה לטעמי הסדרה חלקית בלבד.

מיקי לוי: עדיין, בתקופתנו באוצר, לפני כחמש שנים, הובלנו מהלך להסדיר את נושא הקרן הקיימת, להפוך את הקופסה השחורה באמת לקופסה כחולה, כפי שאנחנו רגילים לראות לאורך כל שנות ילדותנו.

מיקי לוי: לא ייתכן שקרן קיימת, בשל הסדר שהוא טרום הקמת המדינה, לא תשלם מיסים, לא תסדיר את חובותיה למדינה.

מיקי לוי: מספיק.

מיקי לוי: המדינה כבר קיימת 70 שנה, ואם למוסד הזה נכנסים רווחים, יתכבד ויעשה דוחות כספיים וישלם מיסים בהתאם.

מיקי לוי: כן, אני תמכתי בהסדרה הזאת לאורך כל הדרך כדי להסדיר את כל נושא קרן הקיימת, ההסדרה של קרן הקיימת, שאנחנו התחלנו להוביל אותה בכלל.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני, שעלית.

מיקי לוי: בדיוק המתנתי, שמא תעלה בחזרה, כי אני רוצה להזכיר את מה שקרה אתמול ואתה עדי שזה קיים.

מיקי לוי: כן, רצינו להסדיר את קרן קיימת, כי מספיק עם האפלה הזאת, מספיק עם חוסר הדיווח הזה, מספיק שהמדינה עצמה תתנהל כמו שודדים ביום כלפי הקרן הקיימת.

מיקי לוי: וכשהכול מוסדר וברור ודוחות כספיים מוגשים כמו שצריך, כמו כל ארגון אחר, לא זורם דם רע.

מיקי לוי: והינה לנו שעת כושר, כאשר מנכ"ל קרן הקיימת הוא חבר הכנסת לשעבר דני עטר, והוא אומר: אני רוצה, תבדקו אותי, בואו נסדיר את הנושא1 הוא התנגד, מהטעמים שלו, לסכומים האדירים, שתכף אני אעמוד עליהם.

מיקי לוי: אבל אתמול, חבריי חברי הכנסת, התגלתה הקואליציה במערומיה, בשעתה הרעה, והתנהגה כמו כבשים.

מיקי לוי: יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת גפני נקרא עקב דברים בהולים, דחופים – אני יודע, מרכולים, שמרכולים – לראש הממשלה, והפקיד את ההגה בניהול הישיבה בידיו האמונות והוותיקות, עם הניסיון הרב שלו – שאילולא הניסיון שלו כנראה לא היינו מצליחים לפתור את זה – של היושב-ראש, חבר הכנסת איציק וקנין, ששימש כיו"ר הוועדה בזמן היעדרו של חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: ואני רוצה להגיד לך תודה רבה כי אילולא הניסיון שלך, לא היינו מגיעים.

מיקי לוי: חברי האופוזיציה נהגו כמו, אני מתנצל על המילה, כבשים.

מיקי לוי: בשעות הצוהריים לקחו את עצמם חברי קואליציה שעניינם אוצר, עניינם הסכמים קואליציוניים, ועזבו את המליאה בטענה שהם לא מצביעים על החוק והם מתנגדים לחוק.

מיקי לוי: אתם שמעתם את זה?

מיקי לוי: שר האוצר של מדינת ישראל מגיש הצעת חוק בשם הממשלה, וחברי הקואליציה מתנהגים כמו כבשים/שפנים ובורחים מאולם הוועדה.

מיקי לוי: ומי שנשאר שם, הרוב, היא האופוזיציה, יעיד כאן היושב-ראש.

מיקי לוי: התחלנו לריב והתחלנו להתווכח והיה משבר ואפילו היושב-ראש בוועדה, שיושב כרגע לימיני, חבר הכנסת איציק וקנין, קם ואמר שהוא סוגר את המליאה.

מיקי לוי: לבקשתי, אמרתי שהחוק כל כך חשוב, אני מבקש ממנו לחזור, כי אם לא נסדיר את נושא קרן הקיימת יהיו חסרים – יהיה חסר יותר, אבל יהיה חסר עוד 1 מיליארד שקלים בתקציב 2018.

יצחק וקנין: אתה לא יודע כמה אבנים הורדנו מעל הלב של הרבה אנשים אתמול במהלך שעשינו.

יצחק וקנין: אחרת היו טוחנים את זה וטוחנים וטוחנים ולא היו גומרים.

יצחק וקנין: אני חושב שבסופו של יום עשינו מהלך.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד לך תודה, אדוני, שלמרות שצעקנו ולעיתים אף התנהגנו לא כשורה, נענית לבקשתי לחזור ולשבת בראש הישיבה.

מיקי לוי: למרות שסגרת אותה, פתחת אותה פעם נוספת, בשל חשיבות העניין.

מיקי לוי: דעו חברי הכנסת, ידעו אזרחי מדינת ישראל שצופים בנו עכשיו, שאילולא הסיוע וההתערבות שלי ושל חבריי לאופוזיציה – כי היינו רוב בוועדה – החוק הזה לא היה עובר.

מיקי לוי: אני מצטרף למה שאמר פה היושב-ראש, רק אנחנו, כנראה, אדוני היושב-ראש, הבנו את חשיבות העניין, ואולי אנחנו נעצור את נחיל הדם הרע הזה שזורם.

מיקי לוי: זה עוד פעם שהאופוזיציה הצילה את הקואליציה.

מיקי לוי: חבל שמנכ"ל משרד האוצר, שראיתי אותו לפני כמה דקות כאן, עזב.

מיקי לוי: הוא עצמו הודה שללא סיוע חברי הכנסת של האופוזיציה, שנשארו מהבוקר, יחד עם היושב-ראש, עד השעה 15:45, שאז הייתה ההצבעה הסופית ואז עבר החוק, ב-15:45.

מיקי לוי: והיינו באולם של ועדת הכספים מ-09:00 בבוקר.

מיקי לוי: זו הזדמנות טובה, להגיד לך תודה רבה, לא בגלל שאתה נמצא כרגע בממשלה ובקואליציה; בגלל ההבנה שגם אנחנו, כאופוזיציה, הבנו שהכסף הזה צריך להצטרף, אחרת יהיה פער גדול יתר בתקציב המדינה של 2018.

מיקי לוי: זה חבל, חבל שמביאים חוק כזה, בהחלט – כששלוש פעמים משכו אותו.

מיקי לוי: שלוש פעמים האוצר משך אותו בגלל בעיות שהתגלעו, הלך לשיחות ומשאים ומתנים מול קרן הקיימת ודרכו לא צלחה.

מיקי לוי: אתמול, שלושה או ארבעה חבר'ה מהאופוזיציה, חברי כנסת מהאופוזיציה, מול אחד מהקואליציה, לקחו אחריות, אזרחי מדינת ישראל – לקחו אחריות, שהיושב-ראש אפשר לנו אותה, והעבירו את החוק החשוב הזה.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לכם: תתביישו לכם.

מיקי לוי: אבל היו גם הצלחות, אני חייב להגיד.

מיקי לוי: מכיוון שהיינו רוב, אדוני, נכנסנו למשא ומתן – כל חברי האופוזיציה שהיו באולם, רוזנטל והאחרים, אני – עם מנכ"ל משרד האוצר.

מיקי לוי: ויש הישגים, כי אנחנו לא רצינו לעשות חוק שהוא בלתי מאוזן.

מיקי לוי: הדרישה הראשונית, הבסיסית, של האוצר הייתה תשלום של 2 מיליארד שקלים ופטור ממיסים עד 2024.

מיקי לוי: לזה, אדוני, אני לא הייתי מוכן.

מיקי לוי: תשלום של 2 מיליארד שקלים הוא תשלום די מכובד, סכום רציני לכל הדעות.

מיקי לוי: אבל פטור ממיסים עד 2024 – לזה לא היית מוכן, מכיוון ששר האוצר הבא, באשר הוא – איננו יודעים מי הוא יהיה – אבן הריחיים הייתה מושמת על צווארו והוא לא היה נהנה מהחוק הזה כתוספת לתקציב המדינה, בקדנציה הבאה.

מיקי לוי: מה שהצלחנו לעשות במשא ומתן, ובאוצר הבינו שללא התמיכה של האופוזיציה זה לא יעבור, הוא שהצלחנו להוריד – אני, אגב, מהיום הראשון הייתי בדעה שצריך לשלם מיסים – וזהו; מה שצריך לשלם, צריך לשלם.

מיקי לוי: אבל הצלחנו להוריד את האוצר מהעץ הזה: במקום תשלום של 2 מיליארד שקלים ופטור ממיסים עד 2024, הסיכום והתיקון שהוכנס בחוק הוא 1 מיליארד שקלים ופטור עד 2020 – זאת אומרת, ב-2021 תושת על קרן קיימת, כמו על כל ארגון אחר במדינת ישראל, החובה לעשות דוחות כספיים.

מיקי לוי: התשלום למדינת ישראל יהיה תשלום מס כפי שמגיע מכל ארגון.

מיקי לוי: אני עוד פעם אומר: ללא עזרתך, אדוני – למרות שסגרת את הישיבה, התרצית, מתוך הבנה של חשיבות העניין, וחזרת ופתחת את הישיבה כדי לאפשר לנו לגמור את החוק הכל-כך החשוב הזה, והינה, הסדרנו את העניין הזה.

מיקי לוי: אנחנו, כמו שאמרתי, כבר ב-2013, כאשר היינו באוצר – לפיד, אני – דרשנו את ההסדרה הזו של קרן קיימת.

מיקי לוי: זהו תהליך ארוך, הינה, הוא בא לסיומו אחרי חמש שנים, וטוב שכך.

מיקי לוי: אני מברך על כך.

מיקי לוי: יצאנו לדרך חדשה עם ארגון שיש לו זכויות רבות, זכויות רבות שאנחנו סופרים לאורך יותר מ-100 שנות קיומו של הארגון.

מיקי לוי: נוסף לכך, הורדנו כמיליארד שקל מהתשלום – מה שנקרא cash, מקדמה – מ-2 מיליארד שקלים ל-1 מיליארד, וההסדרה של תשלום המס היא משנת המס 2021, כך שגם שר האוצר הבא יוכל לקבל תוספת נכבדה לתקציב המדינה מתשלום מיסים של הקרן הקיימת.

מיקי לוי: נוסף לכך, ניתנה הזכות לקרן הקיימת לבחור בין אופציה של תשלום מקדמה של מיליון שקל או תשלום מיסים לשנת המס 2018 – זה נתון לשיקולם של קברניטי קרן הקיימת.

מיקי לוי: הגמישות הזאת תאפשר לקרן הקיימת פריסה טובה יותר, מוסדרת יותר, ולכלכל את מעשיה בתשלום המס בצורה המיטבית ביותר.

מיקי לוי: זה המתווה שאישרנו ושאושר; הוא הטוב, אדוני, מכל העולמות.

מיקי לוי: הוא בין 2 מיליארד ואי-תשלום מיסים עד 2024 לתשלום של מיליארד שקלים, ועד 2021.

מיקי לוי: הגמישות הזו היא מבורכת, היא טובה, זה לא ייפול במכה אחת, התשלום, על קרן קיימת.

מיקי לוי: אני מברך על יציאה לדרך חדשה וקורא לקרן קיימת מעל דוכן זה: חברים, השגנו לכם את המיטב.

מיקי לוי: הרי בעבר כבר הסכמתם, לפני כמה חודשים, אלא שהמשא ומתן התפוצץ.

מיקי לוי: הינה, פתרנו לכם את הבעיה, קרוב מאוד מול היכולות שלכם, מול מה שאתם רציתם.

מיקי לוי: אנא הסדירו את הנושא הזה מול המדינה ומול האוצר.

מיקי לוי: למרות שהמתווה המצוין הזה אושר – ואני מברך על כך, וחברי סיעתי מברכים על כך – אני כמובן מלין על השקיפות.

מיקי לוי: שלוש פעמים הבאנו את חוק קרן קיימת למליאה ומעל לדוכן הזה נאמנו, חבריי ואני, על החשיבות הרבה של השקיפות בקרן הקיימת.

מיקי לוי: אז מה קרה בוועדת שרים לחקיקה?

מיקי לוי: השרה איילת שקד, חבל שהיא איננה פה, כי רציתי שהיא תעמוד פה ותסביר לי עכשיו איך ועדת השרים לחקיקה כן אישרה את החוק הזה אבל כשאנחנו, מפלגת יש עתיד, מגישים חוק שיחייב את הקרן הקיימת להגיש, או להיות תחת חסותו של מבקר המדינה – ובחוק מבקר המדינה יש סמכות למבקר המדינה לבוא ולהגיד: אני שם, סתם לדוגמה, את נושא הקרקעות תחת חיסיון, הוא לא לידיעת הציבור, ובגלל זה אני דורש את זה ולא דורש שקיפות מלאה.

מיקי לוי: אבל צריך להבין, לאור מה שקרה בקרן קיימת בשנים האחרונות, לא ייתכן שקרן קיימת לא תהיה נתונה לביקורת מבקר המדינה – או, לחלופין, של החשב הכללי באוצר.

מיקי לוי: לא יכול להיות דבר כזה.

מיקי לוי: וראינו בעיות בקרן קיימת בשנים האחרונות, ועד היום עדיין יש בעיות בקרן הקיימת.

מיקי לוי: והקואליציה הפילה את החוק הזה, ובראשה שרת המשפטים, ביושבה כיושבת-ראש ועדת חקיקה, הפילה את החוק הזה.

מיקי לוי: ואני חוזר על זה גם היום: לא יכול להיות שקרן קיימת תתנהל כמו קופסה שחורה.

מיקי לוי: אני רוצה לזכור אותה.

מיקי לוי: הילדים רוצים לראות אותה כקופסה כחולה ולבנה עם מפת ארץ ישראל חקוקה עליה.

מיקי לוי: אז אני פונה מכאן לשרת המשפטים: אחרי שהחלנו את החוק של תשלום המס על הקרן הקיימת, וזה בסדר גמור, עכשיו הקרן הקיימת תהיה מחויבת להגיש דוחות כספיים.

מיקי לוי: אם זה לא ברור פה למישהו, אז בבקשה, אני מבהיר את זה.

מיקי לוי: כדי לשלם תשלום מס אמת, היא תצטרך לתת דיווח של דוחות כספיים לרשות המיסים.

מיקי לוי: אני רוצה ומבקש שהקרן הקיימת – בגלל זה אני מבקש שהיא תהיה תחת בדיקתו של מבקר המדינה, כי אסור שמיליארדי שקלים יתגלגלו בלי פיקוח ובקרה.

מיקי לוי: אני לא רוצה לדבר על כמה מחזיקה הקרן הקיימת, כי בסך הכול נותרו לי עוד שתי דקות ו-17 שניות מ-20 הדקות שיש לי.

מיקי לוי: כשאני עומד על דעתי שהקרן הקיימת חייבת להיות תחת פיקוח ובקרה, אני אתן לכם דוגמה רק מהימים האחרונים, חבריי חברי הכנסת.

מיקי לוי: רק לאחרונה נחשפנו – ותחשבו כמה מעשי שחיתות יש שאנחנו לא יודעים עליהם, ואני נזהר מלדבר בהם – אי-סדרים שנחשפו בשנים האחרונות ששמה של הקרן הקיימת נקשר בהם.

מיקי לוי: רק לאחרונה נחשף שהקרן הקיימת, לכאורה, ואני נזהר בדבריי, מימנה במיליוני שקלים את עמותת עושים ציונות של שגרירנו באו"ם חבר הכנסת לשעבר דני דנון.

מיקי לוי: ראינו את התחקיר המצוין בערוץ 2, ולמיטב ידיעתי, על פי פרסומים בתקשורת, ואני לא יודע יותר מזה ולא מתיימר לדעת יותר מזה, נפתחה חקירת משטרה כיצד אנשים מגיעים לעבוד 20 שעות, 30 שעות בחודש, ומקבלים משכורת של 8,000 שקל.

מיקי לוי: מיליונים הועברו לטובת עמותת עושים ציונות, ששירתה, על פי הפרסומים, את שגרירנו באו"ם דני דנון.

מיקי לוי: אז כדי שלא יהיו פרשיות שחיתות כאלה, יש צורך דחוף – גברתי שרת המשפטים, אולי אחרי שהחלנו את החוק על הקרן הקיימת, תשלום מס, אולי תחשבי דקה אחת לפני שאת רואה שמיקי לוי או חברי הכנסת מיש עתיד חתומים על החוק הזה, ותבחיני שרק את טובת עם ישראל ומדינת ישראל אנו דורשים.

מיקי לוי: אל תפסלי את הצעת החוק שלנו באופן אוטומטי.

מיקי לוי: זו הצעת חוק רצינית וראויה, שתמנע בעתיד שחיתויות בתוך הקרן הקיימת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: לא ויתרת לנו אפילו על שנייה אחת.

יצחק וקנין: אנחנו מודים לך מאוד.

מיקי לוי: חסר לי.

מיקי לוי: מי שרוצה לוותר, אני יכול להמשיך.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הבא בתור הוא יושב-ראש המפלגה יאיר לפיד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יאיר לפיד, חמש דקות לרשותך, אדוני.

יאיר לפיד: כידוע לך, איתי יש לך סיכוי יותר טוב.

יצחק וקנין: עם מיקי לוי זו בעיה.

יצחק וקנין: אחרי שבע השעות, קטן עליו 20 דקות.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו יושבים כאן היום באחד הימים ההזויים, שמתקדמים להיות אחד הלילות ההזויים, שיתכנסו בסוף הלילה לחוק המרכולים ושבו ישב פה הליכוד ויעמיד פנים שהוא מצביע על משהו שמעניין אותו.

יאיר לפיד: אז שלא יעמידו פנים.

יאיר לפיד: הרי סחטו אותם.

יאיר לפיד: החרדים עושים את מה שהם עושים.

יאיר לפיד: זו זכותם, אני אפילו יכול לכבד את זה.

יאיר לפיד: מה שמעניין וצריך לתפוס את תשומת לב כולנו זה הכניעה המוחלטת של הליכוד לכל דבר ועניין.

יאיר לפיד: להם אין עקרונות.

יאיר לפיד: כמו תמיד, כמו בשוויון בנטל.

יאיר לפיד: שאלו אותם: למה פעם הצבעתם ככה ופעם הצבעתם אחרת?

יאיר לפיד: והם אמרו: כי בממשלה הקודמת לפיד הכריח אותנו, ובממשלה הזאת ליצמן הכריח אותנו, כי אין לנו דעות משל עצמנו.

יאיר לפיד: אנחנו רק הולכים ונכנעים, נכנעים והולכים, כי ראש הממשלה כל כך פוחד מהחקירות שלו שלא נותר לו אלא להיכנע, ומה שיקרה זה שיסגרו מרכולים בשכונות שבהן לא גר חרדי אחד, אחד.

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד ולהרגיע מראש, אדוני היושב-ראש, שאם בבחירות הבאות אנחנו ננצח, אנחנו לא ננצל את החוק הזה באופן הפוך.

מירי רגב: אתם לא תנצחו.

יאיר לפיד: ולא תהיה שום בעיה – – –

יצחק וקנין: כמעט שאלתי אותו.

מירי רגב: חבל על הזמן.

מירי רגב: ימשיכו לקשקש – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת השרה מירי רגב, כמעט שאלתי אותו מה יקרה אם בקדנציה הבאה נהיה ביחד.

מירי רגב: זה לא יקרה.

מירי רגב: אל תדאג.

יאיר לפיד: אז, אנחנו לא ננצל את כוחנו בשביל לפתוח בכוח – –

מירי רגב: הוא כל כך שונא חרדים, הוא כל כך שונא מסורת.

מירי רגב: אז אין – – –

יאיר לפיד: – – מרכולים בשכונות חרדיות: לא בבני ברק, לא בשכונות בירושלים.

יאיר לפיד: אנחנו לא נעשה את מה שעושים עכשיו לציבור החילוני, ואגב, גם לציבור המסורתי, שגם הוא לא כל כך אוהב כפייה דתית.

יאיר לפיד: השרה רגב, לא מדובר במלחמת דת ואף אחד לא שונא יהדות.

מירי רגב: ודאי שכן.

יאיר לפיד: אני אוהב את היהדות לא פחות ממך.

מירי רגב: ממש לא – –

יאיר לפיד: ושולחן השבת שלי לא פחות שולחן שבת משלך.

מירי רגב: – – כי אתה יודע שכופים על אנשים לעבוד בשבת.

מירי רגב: הם לא רוצים לעבוד בשבת.

יאיר לפיד: ואת לא תלמדי אותי, לא מה זה יהדות ולא איך נראית יהדות – –

מירי רגב: הם לא רוצים לעבוד בשבת – –

יאיר לפיד: – – ולא איך מכבדים את היהדות.

מירי רגב: – – כי זה יום המנוחה שלהם.

מירי רגב: יום המנוחה שלהם בשבת.

יאיר לפיד: היהדות מספיק טובה וחזקה והיא לא זקוקה לכפייה חרדית.

יאיר לפיד: היא לא זקוקה לכניעה שלכם, השרה.

מירי רגב: תראה מה קורה ביום ראשון בכול מקום בעולם.

מירי רגב: אף אחד לא עובד – – –

יצחק וקנין: יאיר, אני יכול להגיד משהו, ככה – אתה יודע שאנחנו בפרשת שמות.

יאיר לפיד: כן.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי שתגיד דבר תורה, באמת.

יצחק וקנין: ואתה יודע שכתוב שמשה רבנו גדל בבית של פרעה.

יצחק וקנין: הוא בא אליו ואמר לו: תשמע, אתה מטורף?

יצחק וקנין: איך אתה מעסיק את היהודים האלה שבוע ימים: יום אחד, שניים, שבעה – שבעה ימים רצוף?

יצחק וקנין: תן להם יום מנוחה אחד.

יצחק וקנין: תשמע בקולי, הם יעבדו יותר טוב.

יצחק וקנין: פרעה אומר לו: אתה יודע מה?

יצחק וקנין: לך, קח.

יצחק וקנין: אני מדבר איתך רציני, זה כתוב במדרשים.

יצחק וקנין: הוא הולך, ואיזה יום בחר משה רבנו?

יצחק וקנין: הוא בחר את יום השבת.

יצחק וקנין: ככה כתוב.

יאיר לפיד: מדרש – – –

יצחק וקנין: יום השבת זה ערך גדול מאוד לעם ישראל – אין לנו מושג אפילו.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, אני מסכים איתך.

יאיר לפיד: זה אכן ערך – – –

יצחק וקנין: אבל אני לא – אתה יודע שאני לא מתערב וגם לא רוצה להתערב בדיון.

יצחק וקנין: אני רק אומר מה חשיבות השבת.

יאיר לפיד: לא, לא.

יאיר לפיד: אני מברך – – –

יצחק וקנין: זה לא עניין של מה בכך לעם ישראל.

יאיר לפיד: מדרש יפה, וזה אכן לא עניין של מה בכך.

יאיר לפיד: בגלל זה לי יש שולחן שבת, לך יש שולחן שבת, ולשרה רגב יש שולחן שבת, וכל אחד ינהל את השבת שלו כמו שהוא מבין וכמו שהוא רוצה.

יאיר לפיד: אף אחד לא פרעה בסיפור הזה.

יאיר לפיד: כולנו פה חיים ביחד.

יאיר לפיד: כפייה אף פעם לא הופכת את זה ליותר טוב.

יאיר לפיד: השבת, מה היא אמורה להיות, אדוני היושב-ראש, השרה רגב?

יאיר לפיד: מה שמחבר את עם ישראל או מה שמפריד?

יאיר לפיד: סלע המחלוקת או המקום שבו אנחנו נפגשים?

מירי רגב: התפקיד שלך כרגולטור זה בדיוק למצוא – – –

יאיר לפיד: איפה?

מירי רגב: התפקיד שלך כרגולטור הוא למצוא את המחבר.

יאיר לפיד: אוה.

מירי רגב: אבל אם תיתן לכל אחד לעשות מה שהוא רוצה, תפתח פה את מס הכנסה בשבת וגם משרד התחבורה בשבת – –

איילת נחמיאס ורבין: וואיי.

מירי רגב: – – וגם משרד האוצר בשבת – – –

יאיר לפיד: אבל, השרה רגב, את יודעת – – –

מירי רגב: לכן אנחנו צריכים לשמור על הסטטוס קוו, ואתה באמת יודע את זה.

יצחק וקנין: השרה רגב.

יאיר לפיד: השרה רגב, אני אגיד לך: את לא באמת צד בעניין.

מירי רגב: – – –

יאיר לפיד: את לא באמת צד בעניין, כי לליכוד יש רק תפקיד אחד בנושא הזה, וזה להיכנע כל הזמן.

מירי רגב: התפקיד – – –

יאיר לפיד: כל מה שאתם עושים זה להיכנע.

מירי רגב: תראה, אתה יכול – – –

יאיר לפיד: את ישבת איתי בממשלה שהעבירה את השוויון בנטל.

יאיר לפיד: את ישבת איתי בממשלה שהעבירה את לימודי הליבה.

מירי רגב: אתה יכול להמשיך לברבר.

מירי רגב: אתה יכול להמשיך לברבר.

יאיר לפיד: אתם מתעסקים רק בלהיכנע.

מירי רגב: הציבור לא מטומטם.

מירי רגב: הציבור מבין שלא מספיק להיות כתב בטלוויזיה.

יאיר לפיד: כל מה שאתם יודעים זה להיבהל ולהיכנע.

יאיר לפיד: אני מציע שתגדלו אופי.

יאיר לפיד: קצת אופי תגדלו.

מירי רגב: לא מספיק להיות כתב בטלוויזיה.

יצחק וקנין: מירי, תקשיבי.

יצחק וקנין: סליחה שאני – – –

מירי רגב: מנהיג אמיתי יש לנו רק בליכוד.

יצחק וקנין: מירי.

יצחק וקנין: רגע, השרה מירי – –

מירי רגב: כתב בטלוויזיה זה לא מספיק – – –

יצחק וקנין: – – שרת התרבות, אנא תאפשרי ליאיר לפיד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יאיר לפיד, אני אומר לך מראש שאוסיף לך זמן – הינה דקה.

יאיר לפיד: אני מודה לך מאוד, ואולי אפילו לא אצטרך את הדקה במלואה.

יאיר לפיד: אנחנו, כאמור, לא נגד היהדות.

יאיר לפיד: אנחנו נגד כפייה.

יאיר לפיד: אנחנו נגד זה שידרסו אנשים.

יאיר לפיד: אם מישהו רוצה בשבת לקחת את הילדים שלו לטייל, אז שלא יסגרו לו את ה-Yellow שבו הוא רצה לעצור ולקנות להם קפה ומאפה – ואני מקווה שאני לא עושה פה פרסומת לאף אחד – –

איילת נחמיאס ורבין: דווקא אתה עושה.

יאיר לפיד: – – כי זה לא עניינו של אף אחד.

יאיר לפיד: חלילה, לא ייכנסו ולא יפתחו במקומות שבהם גרים חרדים.

יאיר לפיד: צריך לכבד אחד את השני.

יאיר לפיד: כפייה היא ההפך מכבוד.

יאיר לפיד: כל מה שאנחנו אומרים הוא: אנחנו לא נגיד לאף אחד איך לחיות ולא יגידו לנו איך לחיות.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ברצוני דווקא לדבר בעניין השלטים, שלטי המריבה שעוררו כל כך הרבה כעס וזעם, צודק או לא צודק, מצד אנשים, אזרחים, שנבהלו, ופוליטיקאים ציניים שעשו בכך שימוש, וכל האחרים שבעצם הרוויחו מהספין הזה, של: מה זה השלטים האלה בערבית בקריית גת, בהוד השרון?

קסניה סבטלובה: למה מקומם שם?

קסניה סבטלובה: ואם כבר הציבו אותם שם, מדוע אזרחי מדינת ישראל – מדינה שבה השפה הערבית היא גם שפה רשמית שנייה – מדוע הם נבהלים כל כך עד שהם חשים את הצורך לדווח למשטרה ולדרוש מראשי ערים להסיר את השלטים האלה לאלתר, ועושים מכך מהומת אלוהים?

קסניה סבטלובה: ובעצם, אפשר לחשוב שממש, חמאס, חיזבאללה, כמעט עומדים בפתח ביתנו, או-טו-טו תוקפים.

קסניה סבטלובה: השלטים זה דבר נוראי, רבותיי, שלטים זה דבר כל כך מפחיד.

קסניה סבטלובה: אני מסתכלת לפעמים על שלטים ומפתחת שלטופוביה, כן.

קסניה סבטלובה: האם שלט יכול לראות?

קסניה סבטלובה: האם שלט יכול לתקוף?

קסניה סבטלובה: האם שלט, יכול לקפוץ ממנו משהו ולתקוף את האזרחים האלה, שדיווחו על כך שחס וחלילה בשכונתם ובעירם הוצבו האותיות האלה, המפחידות, בשפה הערבית?

קסניה סבטלובה: אני רוצה להזכיר לכולכם שילדים במדינת ישראל – לא בחינוך הממלכתי-דתי ולא בחינוך החרדי אבל כן בחינוך הממלכתי – לומדים את השפה הערבית.

קסניה סבטלובה: כן, זה משהו שהוא חובה בספרי החינוך, ועד כמה שאני יודעת הדבר הזה לא השתנה.

קסניה סבטלובה: אומנם מלמדים את השפה הזאת בדיוק באותה צורה שבבתי הספר של ברית המועצות לימדו אנגלית, כדי שאנשים לא ידעו, דווקא, אבל בכל זאת, כל תלמיד ישראלי בשלב כזה או אחר מתמודד עם זה שהוא צריך ללמוד: אליף, בא, טא, תא, ג'ים, חא, ח'א, את האלף-בית הערבי, והאותיות הזרות כעיקרון לא צריכות להיות זרות לו.

קסניה סבטלובה: אפשר גם לדבר על כך שבעצם השפה הערבית היא גם שפתם של רבים מאזרחי מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: לא רק חמישית מהאוכלוסייה, לא, גם מאות אלפי יהודים שעלו לכאן מארצות ערב וערבית הייתה שגורה בפי אימם ואביהם וסבתם וסבם, וכך הלאה.

קסניה סבטלובה: זו השפה שבעצם דיברו בה בבית, ויש כאלה שגם עכשיו חוזרים ומחדשים את השפה הזאת ורוצים ללמוד אותה ורוצים לחקור את השורשים האלה.

קסניה סבטלובה: וככה בעצם, כל מי שתוקף וכל מי שעכשיו מתלהם וכל מי שאומר: מה פתאום, אסור, ושמו, וכל כך מפחיד – בעצם מתעלמים, מתעלמים מכך שהשפה הזאת שייכת גם לנו, נכון, כמו כל שפה אחרת בעולם; מתעלמים מכך שזו הלינגואה פרנקה של המזרח התיכון, שבה מדברים כל שכנינו; מתעלמים מכך שבעצם אנחנו, הישראלים, מחובתנו לדעת את השפה הערבית.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: למה זה?

קסניה סבטלובה: אנחנו לא חייבים באמת; אנחנו צריכים לדעת עברית, זו השפה העיקרית שלנו, זו השפה שאנחנו אוהבים, זו השפה של מדינת ישראל; אבל למה אנחנו צריכים לדעת ערבית, למה אנחנו צריכים להשקיע בלימוד השפה הזאת?

קסניה סבטלובה: מסיבה אחת פשוטה: כי אנחנו חיים במזרח התיכון, כי זאת השפה שבה דוברים עמים במזרח התיכון, ואם יתפתחו העניינים לשלום או למלחמה, אם היחסים עם השכנים שלנו יהיו לטוב או לרע – ואנחנו תמיד כמובן מייחלים לטוב ולשלום ולכך שאנחנו כן נוכל לחיות פה בשכנות טובה – כך או כך אנחנו זקוקים לידיעה של השפה הזאת ואנחנו צריכים לדעת אותה על בוריה על מנת להבין מה מתרחש כאן, במזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: מה קורה עם שכנינו, על מה הם מדברים, מה מעניין אותם, מה סדר-היום שלהם ומה אומרים הפוליטיקאים שלהם ומה אומרים המנהיגים שלהם ומה הם אומרים לקהלים שלהם ולא רק בראיונות ב-BBC וב-CNN, ששם אנחנו מבינים לפעמים שהדברים נשמעים אחרת.

קסניה סבטלובה: ואם בעצם ברצונו של ראש עיר כזה או אחר עכשיו לבוא ולהגיד: בשום פנים ואופן, בעיר שלי לא יוצב שלט עם אותיות ערביות, אז מדובר פה לא רק בגזענות, מדובר פה בבורות, קודם כול.

קסניה סבטלובה: מדובר פה בבורות.

קסניה סבטלובה: ההתעלמות הזאת ממשהו שהוא הוויי שלנו – אנחנו חיים פה במזרח התיכון, אנחנו לא חיים באירופה, אנחנו לא חיים בארצות הברית, אם מישהו לא מבין את זה עד עכשיו.

קסניה סבטלובה: ההתעלמות הזאת בעצם, בעתיד, בעתיד קרוב מאוד, גם תעלה בחיי אדם.

קסניה סבטלובה: כבר עכשיו אנחנו רואים שאין מספיק מומחים, שאין מספיק אנשים ששולטים ברזי השפה הערבית, שיש אנשים שבעצם כן מבינים אותה אבל למדו אותה אך ורק לצורך אחד: דע את האויב שלך.

קסניה סבטלובה: דע את האויב שלך – זה לא מספיק.

קסניה סבטלובה: זה מספיק כדי לתת פקודות במחסום אבל זה לא מספיק כדי באמת להבין את התרבות, את המנטליות, את הפילוסופיה, את הספרות, את הדברים שחווים אותם, שנושמים אותם כאן במזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: זה קצת מזכיר לי בדיחה ישנה מברית המועצות, סיפרו אותה על מנהיג שקם בוקר אחד, ואומר: טוב, יש לי חלום, אני חייב לספר עליו למקביל האמריקני שלי.

קסניה סבטלובה: ולמה אתה חייב כל כך, מה דחוף לך?

קסניה סבטלובה: הוא ואומר: תשמעו, חשוב לי לעשות את זה.

קסניה סבטלובה: תנו לי, תחברו אותי – נגיד זה רייגן.

קסניה סבטלובה: הוא מתקשר לרייגן, ואומר לו: שמע, חלמתי חלום שאני עובר ברחובות מנהטן, ומנהטן כל כך יפה, ואני מסתובב שם ואני אומר, איזה כיף להיות בניו יורק.

קסניה סבטלובה: ומה, מה אני רואה?

קסניה סבטלובה: מה משמח אותי הכי הרבה?

קסניה סבטלובה: שכל השלטים הם בשפה הרוסית.

קסניה סבטלובה: זה כמובן בקטע של להפחיד וכיבוש והשתלטות והכול.

קסניה סבטלובה: אבל אנחנו, גבירותיי ורבותיי, אנחנו חיים במציאות אחרת לגמרי.

קסניה סבטלובה: אנחנו במציאות שבה כל הגבולות שלנו הם עם מדינות ערביות – לא עם צרפת, לא עם ספרד, לא עם איטליה.

קסניה סבטלובה: ברגע שזה יקרה, תודיעו לי, ובהחלט, אנחנו נשקיע גם בצרפתית ובאיטלקית ובספרדית ובכל השפות, שהן יפהפיות וכולן שוות, אבל כל עוד השכנים שלנו כאן זה לבנון וסוריה וירדן ומצרים והרשות הפלסטינית, ואלוהים יודע עוד כמה מדינות ערביות, אז הדבר הזה חשוב.

קסניה סבטלובה: הדבר המצחיק ביותר הוא שבעצם אנחנו מדברים על כך שבעקבות אותה סדרה שאותה פרסמו – ואני עכשיו לא אעשה יחסי ציבור, לא ליוצרים, הם לא זקוקים לזה בוודאי, וגם לא לסדרה עצמה – בעקבות אותה סדרה, מה שקרה הוא שהיה פרץ אדיר של אנשים ישראלים שאומרים: אנחנו רוצים ללמוד את השפה הערבית.

קסניה סבטלובה: אליי פנו כמה אנשים, שאמרו לי: אולי תמליצי לנו, אולי תמליצי לנו על איזה מורה או שניים שילמדו אותנו, לפחות את המדוברת, שאנחנו נדע אותה, שאנחנו נוכל לדבר בה, שאנחנו נוכל לתקשר – כן, עם אנשים שאנחנו חיים בקרבתם ובסביבתם.

קסניה סבטלובה: אבל פועל יוצא – ואני לא יודעת אם לכך שאפו הפרסומאים, אם זה מה שהם רצו; בעצם הם רצו שידברו על הסדרה שלהם, אז זה ממילא יקרה; מה שהם עוד יצרו זה בעצם חומר למחשבה, חומר למחשבה.

קסניה סבטלובה: מה קורה בישראל של 2018 – והיום אנחנו מתחילים את היום הראשון של השנה החדשה, וכמובן מאחלים שרק טוב יקרה במדינה שלנו ושאנחנו נחיה בשלום ובאושר וגם בשכנות טובה.

קסניה סבטלובה: מה בעצם קורה, מה תהליכי העומק שקורים פה, שכל כך מפחידים, שכל כך מרתיעים, שכל כך גורמים לשנוא את האחר?

קסניה סבטלובה: עד כמה הפילוג הזה, עד כמה ההסתה הזאת זלגה לתוך הנפשות, עד כמה היא זלגה לתוך השיח?

קסניה סבטלובה: מה אנחנו נצטרך לעשות עכשיו על מנת לתקן את הנזקים?

קסניה סבטלובה: נזקים בלתי מתוארים בשל מה שנגרם עכשיו על ידי מדיניות הסתה ממש.

קסניה סבטלובה: זה מה שאנחנו חווים כל הזמן, גם נגדנו במפלגות האופוזיציה, גם כנגד אוכלוסיות, כנגד מיעוטים, כנגד כל אחד שמעז לומר את דעתו ודעתו במקרה שונה משל מרכז הליכוד והיושב-ראש של המפלגה הזאת וראש הממשלה שלנו ושר החוץ – שזה אותו אדם, בנימין נתניהו.

קסניה סבטלובה: כל מי שדעתו תהיה שונה מנתניהו יזכה לאותו משפט בתקשורת, לאותם כינויים של בגידה ואויב העם וכו' וכו'.

קסניה סבטלובה: האם אנחנו נוכל להרשות שזה יקרה?

קסניה סבטלובה: האם אנחנו נוכל להמשיך להרשות שיסוי והסתה בלתי פוסקים כנגד – אנחנו ממש מדברים כבר על רוב אוכלוסיית מדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: אז התשובה היא לא.

קסניה סבטלובה: התשובה היא לא.

קסניה סבטלובה: אנחנו מתחילים עכשיו את השנה החדשה, והתפקיד שלנו כמובן הוא להביא לאותו שינוי מיוחל.

קסניה סבטלובה: השינוי הוא גם בתודעה.

קסניה סבטלובה: הוא גם שינוי פוליטי, הוא גם שינוי פיזי, הוא גם שינוי בבחירה אבל גם שינוי בתודעה של איך אנחנו מתנהלים במרחב שלנו, במרחב הישראלי – שכן, אנחנו חולקים אותו עם אזרחי מדינה ערבים.

קסניה סבטלובה: איך אנחנו מתנהלים גם מול המדינות השכנות, שאנחנו לא רואים בהן רק אינטרס אסטרטגי כזה או אחר או אינטרס טקטי כזה או אחר, אלא אנחנו רואים בהן קודם כול שכנות.

קסניה סבטלובה: איך אנחנו בונים את השכנות הזאת?

קסניה סבטלובה: איך אנחנו בונים את הזהות, זהות שמבוססת על הבנה ולא על שנאה?

קסניה סבטלובה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – איתן ברושי.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה, לפני שאתייחס לחוק הנוכחי, להזכיר לכולנו שאנחנו נמצאים ב-1 בינואר 2018, ושום דבר לא קרה בחשבונות הבנק של מאות אלפי נכים – בניגוד להבטחה, בניגוד להתחייבות של הקואליציה ושל הממשלה, שהתחייבה, השרה רגב, בפני מאות אלפי נכים שב-1 בינואר 2018 יעודכנו הקצבאות שלהם.

יואל חסון: זה לא קרה, למרות שיכולתם לעשות את זה לפחות באותו הקצב שאתם מקדמים את החוקים שדואגים לחשבונות הפוליטיים שלכם.

יואל חסון: בחשבונות הפוליטיים שלכם אתם מאוד יעילים, אתם מאוד פעילים, אתם מקיימים סדרי דיון באמת מהירים בצורה יוצאת דופן, שבאמת לא ראיתי הרבה מאוד זמן.

יואל חסון: אז אני מאמין שהציבור יבוא איתכם חשבון על הדבר הזה, על הציניות הזאת, על הזלזול שלכם במילה שלכם; אבל יותר גרוע מזה – על הזלזול שלכם באנשים האלה, במאות אלפי נכים במדינת ישראל.

יואל חסון: אחרי השבוע האחרון, הקודם, אדוני, שבו קיימנו דיון ארוך מאוד בנושא חוק ההמלצות, מבחינתנו כאופוזיציה השגנו את היעד הציבורי, ולכולם ברור שבכנסת עבר חוק רע, חוק מושחת.

יואל חסון: הפעם בחקיקות האלה שמגיעות על ידי הקואליציה, לא חשבנו שעניין הזמן הוא העניין אלא אנחנו בהחלט רצינו, ואני שמח שגם הצלחנו, למנוע פעם נוספת את יישום סעיף 98, או בשפת העם נגדיר אותו הסעיף להגבלת יכולת התגובה או הפעולה של האופוזיציה.

יואל חסון: אנחנו מתכוונים לקיים את הדיונים בצורה כזאת שבה אנחנו נחליט מתי יהיו מועדי ההצבעה.

יואל חסון: ואנחנו נדאג, בעיקר בחוק המרכולים, שכל מי שמבין ויודע שהחוק הזה הוא חוק מיותר, הוא חוק – אדוני היושב-ראש, אפילו אנשים מסורתיים, מצביעי המחנה הציוני, מצביעי הליכוד ואולי גם מצביעי ש"ס, שרוצים לשמור על השבת, כמוני, חשובה להם השבת, אבל הם לא רוצים להפוך את שבת ליום כיפור, לא רוצים ששבת יהיה יום כיפור.

יצחק וקנין: אתה יודע שהחומרה של שבת היא יותר מיום כיפור?

יואל חסון: אני יודע, אני מכיר את זה.

יואל חסון: אני מכיר את זה.

יצחק וקנין: יותר גדולה מיום כיפור.

יואל חסון: אבל אני אומר לך: תראה, לא כולנו – – –

יצחק וקנין: אתם חושבים שיום כיפור יותר חמור משבת.

יואל חסון: לא, אני יודע שהשבת בראש העניין, אבל אתה יודע – – –

יצחק וקנין: אני לא מתערב בדיון, רק הערתי הערה, שנבין.

יואל חסון: מקובל עליי, אבל לא כולנו רבנים גדולים, ורוב הציבור הישראלי רוצה לשמר את ישראל כמדינה – – –

דב חנין: – – – תן לו להשכיל אותנו.

יואל חסון: בבקשה, אני מוכן לתת מזמני אם אתה רוצה להשכיל אותנו.

יצחק וקנין: אם אני אוכל לדבר על השבת, אני אומר לך פשוט: עם ישראל לא מבין מה הקדוש ברוך הוא הנחיל לנו.

יצחק וקנין: כתוב בגמרא: יש לי מתנה, מונחת בבית גנזיי, קוראים לה שבת.

יצחק וקנין: מתנה נתן לנו.

יצחק וקנין: אם לא, אתה יודע מה היה קורה, דב?

יצחק וקנין: אני אומר לך שאנחנו, חברי הכנסת, היינו עובדים פה בשבת; אנחנו, אם לא הייתה השבת.

יצחק וקנין: כל העולם היה עובד, לא הייתה מנוחה לאף אחד, כולם היו רצים ריצת אמוק, עוד שעה נוספת, עוד שעה.

יצחק וקנין: מזל שיש קצת רגיעה, שמתחילים להבין.

יצחק וקנין: רק כשאתה בשבת אתה מבין איפה אתה נמצא.

יצחק וקנין: רק הטלפונים – אני אומר כאדם דתי, שאני לא עונה לטלפונים בשבת.

שלי יחימוביץ': אני חילונית, ואני לא עונה לטלפונים בשבת.

יצחק וקנין: הינה, אפילו שלי לא עונה לטלפונים, כי היא מבינה שהיא צריכה יום אחד רגיעה נפשית.

יצחק וקנין: ריבון העולמים, לאן אנחנו רוצים?

איתן ברושי: וקנין, אין לה דיבורית באופניים, זאת הבעיה.

יואל חסון: אני טוען, חבר הכנסת וקנין, שמי שאוהב את השבת לא צריך לתמוך בחוק השבת.

שלי יחימוביץ': נכון.

יואל חסון: זה מה שאני טוען.

יואל חסון: עכשיו אני אגיד לכם בעניין החוק הנדון.

יואל חסון: אנחנו, יהיה לנו מספיק זמן לדבר על חוק המרכולים ולדבר על ההתנהלות של הממשלה הזאת ושל כל החקיקות האלה, שהן לא יותר מחקיקות שבהן כל אחד, חברת הכנסת יחימוביץ, כל אחד בקואליציה הזאת מחפש את הביס שלו, רוצה לקחת את הביס שלו.

יואל חסון: כל אחד עכשיו לוקח את הביס שלו, והביסים האלה זה על חשבוננו, על חשבון החברה הישראלית, מה שאתם עושים כאן לחברה הישראלית.

יואל חסון: לגבי חוק קרן קיימת לישראל, אנחנו נתמוך בחוק הזה, ואנחנו חושבים שהדרך המרכזית הייתה להגיע לחקיקה שמתמקדת בעניין של המיסוי ורק במיסוי.

יואל חסון: אבל באמת, לי הפריע בכל התהליך הזה השם הרע שהוציאו לקרן קיימת לישראל ההיסטורית.

יואל חסון: אני לא מזלזל בפעולותיה של קרן קיימת לישראל מלפני קום המדינה ועד היום.

יואל חסון: יש לה חשיבות, ועדיין יש לה חשיבות מרכזית בחברה הישראלית, מתפקידה ההיסטורי עם הקרקעות ועד תפקידה החברתי הנוכחי.

יואל חסון: יש בה הרבה מאוד פרויקטים חשובים ביותר שבאמת תורמים רבות לקהילה במדינת ישראל, לערים רבות ולקהילות רבות – – –

ג'מעה אזברגה: – – –

יואל חסון: כל הדברים האלה הם דברים שכולנו רוצים שהם ימשיכו.

יואל חסון: כולנו רוצים שהם ימשיכו, והייתה כאן איזו ריצת אמוק שדיברה על הלאמה, על כל מיני דברים, ועל פגיעה בגוף.

יואל חסון: ובאמת, אני מרשה לעצמי לומר שאני חושב שבשנים האחרונות, תחת הנהגתו של יושב-ראש קרן קיימת לישראל דני עטר, שפועל הרבה מאוד בתחום השקיפות, בתחום פתיחת הארגון הזה לביקורת, בתחום של נגישות, בתחום של מעורבות בנושאים שחשובים לחברה הישראלית בעת הזאת – כמו תחום הדיור ותחומים אחרים – היום זו קרן קיימת לישראל אחרת, ואסור לפגוע בגוף הזה מעבר לעניין הטכני של המיסוי, שהוא בפני עצמו.

יואל חסון: בכל הדברים האחרים – לאפשר לו את הפעילות שלו, לאפשר את העשייה החשובה הזאת, לא לפגוע בו, ובוודאי לא תוך כדי מלחמות אגו, שהתפתחו להן מכל מיני כיוונים, כשבסוף באמת פוגעים באיזו חלקה חשובה – אפשר להגיד תרתי משמע – גם היסטורית, אבל גם היום, בעידן הזה, בכך שהיא גוף, זרוע חשובה לחברה הישראלית.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: גם לך עשר דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ב-1 בפברואר הקרוב, בשעה 16:00, תתקיים האזכרה בבית הקברות בנהלל, שצופה על עמק יזרעאל, לאסטרונאוט הראשון, אילן רמון זיכרונו לברכה, ולאחר מכן נטמן לידו בנו שנפל, לצערנו, הטייס.

איתן ברושי: אני אומר את זה בפתח דבריי על קרן קיימת לישראל.

איתן ברושי: הייתי ראש המועצה האזורית בהלווייתו של אילן רמון, שהפכה להיות אירוע ממלכתי, משמעותי עד היום.

איתן ברושי: ואז שאלו אותי, מה זה עמק יזרעאל?

איתן ברושי: ואני אמרתי, בהתחלה בשקט, ואחר כך אימצו את זה: עמק יזרעאל זה החיבור מהשומר הראשון עד האסטרונאוט הראשון, מפסלו של אלכסנדר זייד במבואות העמק ליד שדה יעקב, כפר יהושע ומורדות טבעון, עד תל שמרון, בין תמרת לנהלל, שצופה על שדה התעופה רמת דוד, ומשם החיבור של אילן רמון לעמק.

איתן ברושי: החיבור בין האדמה והאדם, בין החדשנות המקסימלית של להיות אסטרונאוט לבין עבודת האדמה וגאולת הקרקע שהתחילה משם.

איתן ברושי: כאן, בעמק – כשהייתי ראש המועצה הייתי אומר: מכאן הכול התחיל, מכאן הכול צומח.

איתן ברושי: בקק"ל הייתה ההתחלה המשמעותית ביותר של הקמת המדינה, ואין מדינה בלי אדמה, ואין אדמה שלא מעבדים אותה ושומרים עליה.

איתן ברושי: ולכן העמק הזה, שהוא הסמל של החלוציות, החקלאות וההתיישבות, כשנהלל המושב הראשון ורחביה הקיבוץ הראשון, הוא החיבור הזה שבין השומר הראשון לאסטרונאוט הראשון.

איתן ברושי: הוויכוח על קק"ל הוא ויכוח מדומה, שחלקו נוצר בגלל החיבור ההיסטורי של קק"ל והנהגתה עם מפלגת העבודה והמחנה הציוני.

איתן ברושי: בסופו של דבר הוויכוח העיקרי עם הממשלה הוא שהיא התנגדה – הממשלה התנגדה ליוזמת המחנה הציוני על דעת ראש קק"ל, חברנו דני עטר, להחיל את ביקורת המדינה על קק"ל.

איתן ברושי: אתה אומר שיש פה איזה דבר שהוא לא מובן.

איתן ברושי: מצד אחד שי באב"ד הוביל התנהלות של הסתערות, כמעט, על קק"ל, בשליחותו של שר האוצר ועל דעת הממשלה.

איתן ברושי: ומצד שני, כאן, במליאה הזאת, הקואליציה הפילה את ההצעה להחיל את הביקורת המלאה על קק"ל, מה שנעשה כיום גם על ידי היושב-ראש.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב שהוויכוח העיקרי הוא לא על תשלום המיסים.

איתן ברושי: על זה אין ויכוח, ואנחנו, המחנה הציוני, יחד עם חברים נוספים באופוזיציה, תמכנו, ובזכותנו עבר החוק, שהגיע לכאן במהירות בזק לקריאה שנייה ושלישית; דווקא הקואליציה, היא נעדרה מההחלטה, משום מה.

איתן ברושי: אבל הוויכוח הגדול הוא לא על תשלום המיסים, כי זה מובן.

איתן ברושי: הוויכוח הגדול הוא על יעדי התקציב.

איתן ברושי: בהצעה המקורית הממשלה אמרה שהיא תייעד את הכסף למשימות קק"ליות.

איתן ברושי: אני, כמי שמטיל ספק בכנות עמדות הממשלה, ביקשתי שנציג קק"ל יהיה בוועדה שקובעת את היעדים של התקציב.

איתן ברושי: כמובן, במתח שקיים לא הייתה הסכמה.

איתן ברושי: אני חושב שזאת השאלה העיקרית: האם הכסף הזה ילך ליהודה ושומרון או לנגב ולגליל; האם הכסף הזה ילך למטרות שאינן ברורות, לעיתים מגלומניות, או שהוא ילך לפיתוח תשתיות, מים, חקלאות והתיישבות.

איתן ברושי: אי-אפשר לתאר את משק המים, שהוא במשבר גדול היום, ללא הקרן הקיימת לישראל.

איתן ברושי: לא היו כאן מאגרים ולא היו מים מושבים ולא הייתה תשתית של הולכה בלי השתתפות קק"ל.

איתן ברושי: גם לא היו חקלאות והתיישבות בגולן, בגליל, בערבה התיכונה והדרומית ובעוטף עזה בלי קק"ל.

איתן ברושי: הממשלה לא הייתה עושה את הפעילות בלי קק"ל.

איתן ברושי: ולכן, השאלה היא האם הכסף, המיליארד הראשון ב-2018 וכסף שכבר הוחלט עליו, כמו לתוכנית הגליל – האם זה ילך למשימות של פיתוח הכפר, ההתיישבות, המגזר הלא-יהודי בגליל ובנגב, או שזה ילך למשימות שלא נודע כי בא אל קרבן.

איתן ברושי: ואכן, בדיון שהתקיים השבוע בהנהגתו של היושב-ראש גפני – שעושה מלאכה נאמנה הרבה מעבר למה שאולי מתואר בציבור כיו"ר ועדת הכספים, במתיחות שקיימת בתוך הקואליציה, בוויכוחים שקיימים עם האופוזיציה; גפני יודע לחבר את החיבורים הנכונים בסבלנות אין קץ ולא מעט עם חוש הומור.

איתן ברושי: הוועדה מסיימת בדרך כלל בהחלטה – גם בעזרתו של ממלא מקומו חברנו חבר הכנסת וקנין.

איתן ברושי: ואכן, אני מקריא לכם מההחלטה שמונחת לפניכם, חברי הכנסת.

איתן ברושי: לאן הולך הכסף?

איתן ברושי: כתוב: פרויקטים לאומיים, והממשלה מפרטת – ותשימו לב לפירוט, כמה הוא לא בסדר: פרויקטים לאומיים, כתוב, לרבות פיתוח תשתיות, כבישים, מנהרות, גשרים, מסילות רכבת.

איתן ברושי: אין פה מילה אחת על אדמה וקרקע, אין מילה אחת על חקלאות, אין מילה אחת על מים, אין מילה אחת על התיישבות.

איתן ברושי: זו ממשלה שיושב בה הבית היהודי, שרוצה ליישב את ארץ ישראל השלמה ומוכנה להפקיר את מה שבין הקו הירוק – לקו ההיסטורי ולים.

איתן ברושי: איך אפשר להסביר ששר החקלאות, שבנט, שאיילת שקד, שהם כל הזמן עוסקים בהתיישבות – אתמול מרכז הליכוד החליט להחיל את החוק על כל יישובי יהודה ושומרון.

איתן ברושי: אה, אין לזה שום חשיבות, להביא לידי ביטוי את המשימות האלה?

איתן ברושי: זה מראה לכם שהכול סתם מילים, מילים ללא כוונה מעשית.

איתן ברושי: בכלל – ממשלה שטובה בהצהרות ולא מסוגלת לתרגם את זה למעשים.

איתן ברושי: תראו את משבר המים.

איתן ברושי: אני ביקשתי אתמול בישיבת ועדת הכספים – הממשלה הייתה לחוצה וניצלתי את הלחץ של הממשלה אבל לא למטרות אישיות, לא כמו חברי הכנסת מהליכוד שקיבלו מהאוצר כספים אישיים, לתקצב משימות לאומיות בכספים של חברי ועדת הכספים.

איתן ברושי: שמעתם פעם על פטנט כזה?

איתן ברושי: זאת הממשלה, ככה היא קונה את חברי הקואליציה בתמיכה בתקציב של עצמה.

איתן ברושי: איפה נשמע דבר כזה?

איתן ברושי: עוד לא גמרו לחלק את הכספים, בערב סוף השנה עוד עסקנו בזה.

איתן ברושי: אני הצלחתי, ואני מודה על כך לחברי הוועדה, להוסיף להצעה שמונחת לפניכם.

איתן ברושי: ואז, לפרויקטים הלאומיים נוסף סעיף אתמול, והסעיף אומר – חוץ מכל מה שמניתי שנוספו לסעיף הזה גם מתקני תשתיות ומתקנים לפיתוח חקלאות ומים.

איתן ברושי: הממשלה לא הבינה שאם היא גורעת את תקציבי קק"ל ואם היא רוצה להשלים משימות שקק"ל עשתה בכספי קק"ל, שהם כספי העם היהודי, היא לא יכולה למחוק את החקלאות ואת המים.

איתן ברושי: אנחנו נתנגד לכל ההסתייגויות, אנחנו נתמוך בהצעה שמונחת על שולחן הכנסת.

איתן ברושי: אבל צריך לומר לממשלה ולהזהיר אותה – להזהיר את הממשלה שהיום הוספנו מדרגת מכס לדגים, ומשרד האוצר מחסל בהדרגה, אבל בעקביות, את החקלאות בישראל, עד כדי כך שהוא הפך את עמק בית שאן מגן עדן לגיהינום.

איתן ברושי: במקורות כתוב, אדוני היושב-ראש, שעמק המעיינות הוא לפתחו של גן עדן.

איתן ברושי: הממשלה הפכה אותו לגיהינום שאי-אפשר להתקיים בו.

איתן ברושי: הדבר המיוחד בעמק המעיינות זה 50 מעלות בצל בקיץ, ועכשיו אפילו דגים לא ניתן לגדל.

איתן ברושי: היום החזרנו את המכס לענף, הצלנו את הענף הזה.

איתן ברושי: אבל לא את הדגים הצלנו; הצלנו את מגדלי הדגים, את מי שמתפרנס מהדגים.

איתן ברושי: הממשלה לא רגילה לדאוג למי שקם בבוקר לעבוד ומתפרנס מעבודה.

איתן ברושי: לא מתפרנסים רק מדיבורים.

איתן ברושי: ולכן השאלה בקק"ל – ועל זה אנחנו ניהלנו את המאבק, לא ניהלנו את המאבק עם הממשלה על תשלום המס.

איתן ברושי: אל תלמדו אותנו.

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, משפט אחד: מי שיושב על קרקע במרחב הכפרי ביהודה ושומרון לא משלם שקל על הקרקע, אתה יודע את זה, הוא יושב שם כבר-רשות, וזאת אדמת החטיבה להתיישבות בהסדר עם המדינה.

איתן ברושי: שלא יטיפו לנו מוסר על מס, שישלמו כמו שצריך, כולל שרים שגרים ביהודה ושומרון.

איתן ברושי: תבדוק את זה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איתן ברושי: ולכן, אני קורא לכנסת לאמץ את ההחלטה ולומר שההחלטה לא נועדה לשנות את ייעוד כספי קק"ל אלא לנהל אותם נכון ואחרת בשיתוף עם הממשלה.

איתן ברושי: ואני מודה על הזכות שהייתה לי להוסיף למשימות של התקציב הזה גם את החקלאות ואת המים.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: בזמן שיעלה נחמן שי, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון (תיקון) (הגדרת מוסד להשכלה גבוהה), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, עשר דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, כבר חודשים אחדים שעניין קק"ל עולה בפני הכנסת, גם כי נמצא שם איזשהו מאגר נדיר, כנראה, של מזומנים – –

יצחק וקנין: ישנם עוד שני דוברים.

נחמן שי: – – שמעסיק מאוד את הממשלה, וגם כי כנראה הקרן הקיימת עושה דברים נכונים ומושכת אליה תשומת לב.

נחמן שי: התוצאה היא שנוצר קרע בין ממשלת ישראל לבין קק"ל, אולי הדבר האבסורדי ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

נחמן שי: כי קק"ל – לא עכשיו, אלא כבר זה למעלה מ-100 שנה היא כלי חשוב ממדרגה ראשונה בכל הקשור ליישוב הארץ, להקמת יישובים, לייעור, לאיכות הסביבה, למאגרי מים, לאותם צבעים יפים שהיא בחרה בהם, החום, הכחול והירוק, כדי לבטא את הפעילות שלה.

נחמן שי: קק"ל קמה לפני למעלה מ-100 שנה, והיא מלווה את העשייה הציונית של עם ישראל ושל מדינת ישראל מאז ועד היום.

נחמן שי: אי-אפשר להגיד שלא נפלו פגמים בפעילותה, זה יהיה שקר, ואני לא אעשה שקר לעצמי.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת, צריך לראות, על כפות המאזניים, גם את הצד החיובי, את העשייה ארוכת הטווח ואת העובדה שאין קילומטר במדינת ישראל שלא רואים בו קק"ל.

נחמן שי: רק בסוף השבוע האחרון הייתי בדרום הארץ ועברתי בכמה יישובים ובכמה פארקים ובכמה אזורים מיושבים, ולא יכולתי שלא לראות את השם קק"ל בכל מקום ומקום ובמגוון נושאים.

נחמן שי: לכן, העובדה שהממשלה קפצה על צווארה של קק"ל, יותר מאשר היא מעידה על קק"ל היא מעידה על הממשלה, שעובדת בשיטות של אלתור של הרגע האחרון, של מן היד אל הפה, של חוסר תכנון.

נחמן שי: ובסוף, כשהם מסתכלים מסביב הם אומרים: תשמע, אולי תתפוס את הקרן הזאת, שעדיין קיימת, ותוציא ממנה מה שאפשר.

נחמן שי: וכך הגענו בסופו של דבר לאותם דיונים ארוכים, ששחקו, צריך לומר, גם את קק"ל וגם את המוסדות הציוניים האחרים הפועלים במדינת ישראל.

נחמן שי: ואני רוצה מזה באמת לעבור גם למוסדות האלה.

נחמן שי: במשך עשרות שנים המוסדות האלה היו אבני היסוד שעליהן קמה מדינת ישראל.

נחמן שי: וכאשר היא קמה היא בחרה, האבות המייסדים שלנו בחרו, לשמר את הגופים האלה – אם מדובר בקק"ל, אם מדובר בהסתדרות הציונית, אם מדובר בסוכנות היהודית – שמות שנשמעים באמת קצת מיושנים, אבל בסופו של דבר הם היו ונשארו אחד, או שלושה, מהערוצים שמקיימים את הקשר החשוב, החיוני, האסטרטגי בין העם היהודי לבין מדינת ישראל.

נחמן שי: הקשר הזה לא הסתיים ולא יסתיים.

נחמן שי: הוא קשר שמורכב גם מרגשות, גם מהיסטוריה, גם מערכים.

נחמן שי: קשר עוצמתי.

נחמן שי: כי יהודי בכל מקום על פני כדור הארץ הוא גם מתפלל לעבר ירושלים, לעבר ארץ ישראל, והוא גם חי אותה – רובם ככולם, לא כולם, וחבל.

נחמן שי: ואחת המשימות, אגב, היא לדאוג לכך שהדורות הבאים ילמדו על ישראל, ילמדו על ארץ ישראל, ילמדו את ההיסטוריה של ישראל, ילמדו על הקשר שבין האדם לאדמה, ילמדו על היהדות וישמרו על הקשר הזה, שהתקיים לכל אורך ההיסטוריה של העם היהודי.

נחמן שי: קק"ל נמצאת שם, ההסתדרות הציונית נמצאת שם, הסוכנות היהודית נמצאת שם.

נחמן שי: כל אחד מהמוסדות האלה צריך גם לעבור תיקון ושינוי ושיפור וארגון וראייה חדשה והתאמה למציאות ולתנאים חדשים, אבל זה בשום פנים ואופן לא מייתר אותם, כי אם הם לא היו, היה צריך להמציא אותם עכשיו.

נחמן שי: לכן בהתנפלות חסרת המעצורים הזאת על הקרן הקיימת, תוך כדי פגיעה בה, שגתה הממשלה שגיאה חמורה.

נחמן שי: ואני לא יודע מה היה בפגישות, ויכול להיות שהיה שם מישהו שנעלב והיה מישהו שהעליב.

נחמן שי: את כל הדברים האלה אפשר לתקן.

נחמן שי: אבל בתוך הלהבה הזאת אסור היה לשרוף גם, או אפילו לחרוך, את הגופים שדיברתי עליהם קדימה.

נחמן שי: אני מקווה מאוד, שעכשיו כשאנחנו יוצאים מכך עם חוק ועם הסדר, יהיה לנו שקט בשלוש-ארבע השנים הבאות.

נחמן שי: ההסדר הזה ייכנס לתוקף, חלק מהכנסות קק"ל אכן יעברו לקופת המדינה, וטוב הדבר; חלק אחר של ההכנסות האלה ימשיך לאותם פרויקטים חשובים שקק"ל מנהלת היום, בעיקר בפריפריה, כולל דברים חדשים שהיא לקחה על עצמה בנושא הדיור, דבר חשוב בפני עצמו.

נחמן שי: אבל בסך הכול אני חושב שאנחנו זקוקים פה לאיזשהו שקט להמשך העשייה, כי בעיניי זאת עשייה חשובה מאוד.

נחמן שי: בחלק השני של דבריי אני רוצה בכמה מילים להתייחס לידיעה שהופיעה היום בתקשורת, ושהיא שוב מזעזעת, אם עוד אפשר לזעזע, והיא אומרת כי שישה עובדים, בפתח תקווה וברחובות, מטפלים בבתי אבות, נעצרו לאחר חקירה סמויה של המשטרה בחשד כי הפעילו כוח כלפי חוסים.

נחמן שי: בחלק מהמקרים הם הטיחו מגבת בפניהם, הכו והטיחו כריות בראשם.

נחמן שי: אז אנחנו כבר נעשינו אטומים, אנחנו כבר לא רוצים בכלל לראות, לשמוע ולדעת שהדברים האלה מתקיימים אצלנו.

נחמן שי: זה איכשהו מקלקל לנו את השגרה, את נובי גוד, את הימים הנעימים שעוברים עלינו, את הגשם שיורד ואולי הכינרת עלתה בסנטימטר, ואנחנו שוכחים שעשרות אלפי אנשים נמצאים בבתי אבות, בקבוצה המוחלשת ביותר בציבור הישראלי, והם נמסרים לאותם בתי אבות מתוך מגמה וכוונה, נכונה כשלעצמה, להגן עליהם, לשמור עליהם, לאפשר להם לחיות את שנות חייהם האחרונות בתנאים סבירים.

נחמן שי: אלה לא בתי מלון, לא מלונות מפוארים, לא ארמונות, אבל הם רשאים, הם זכאים – וזאת המחויבות שלנו כלפיהם לתת להם תנאי קיום מינימליים.

נחמן שי: וחלק מהעניין זה הכבוד שלהם שנרמס שם.

נחמן שי: חלק מהחוסים הם לא אנשים צלולים יותר.

נחמן שי: חלק מהחוסים הם אנשים שמוגבלים בתנועה.

נחמן שי: חלק מהחוסים הם אנשים שאינם מתפקדים, כל אחד עם חולשה מסוימת.

נחמן שי: אבל הגדולה של חברה, ובזה אנחנו נמדדים, היא שהיא יודעת למצוא את האנשים החלשים הללו ולתת להם את המקום הראוי כדי שיסיימו את חייהם בכבוד.

נחמן שי: מה שאנחנו רואים שוב ושוב – רק לפני כמה חודשים הארץ סערה אחרי שהתגלה מה קרה בחיפה ובצפון, אז עכשיו זה קורה באזור המרכז.

נחמן שי: ואמרנו אז לנציגי משרד הבריאות שבאו לכנסת: זה לא מה שאתם יודעים, זה מה שאתם לא יודעים על מה שקורה במקומות האלה, זאת הנקודה.

נחמן שי: אתם לא יודעים שבשעה הזאת שאנחנו מדברים פה, ההשפלות והפגיעות והמכות האלה באוכלוסייה החוסה נמשכות, ואתם לא יודעים את זה.

נחמן שי: אז הינה, עכשיו קיבלנו הוכחה נוספת.

נחמן שי: אני רוצה להודות למשטרה שהיא גילתה את זה, ואני רוצה לקוות מפה, מהכנסת, שבתי המשפט ינהגו באנשים האלה בחומרה הגדולה ביותר.

נחמן שי: אני עוד לא יודע מה החוק אומר, אני צריך לראות אותו שוב, אם הוא באמת מאפשר ענישה והרתעה.

נחמן שי: כי לפעמים הענישה היא קלה מדי ולא מספיק מרתיעה, והתופעות האלה חוזרות ונשנות, שוב ושוב.

נחמן שי: אני חוזר ואומר, החובה שלנו כחברה – שלנו, האנשים שעדיין בריאים – זה לדאוג לאותה אוכלוסייה קשישה וחולה וסיעודית וחוסה שנמצאת בבתים האלה.

נחמן שי: דורשים מהמשטרה לגלות – גילו; דורשים מהפרקליטות לפעול במהירות – שיפעלו; ואחר כך גם מבתי המשפט – להעניש בכל חומר הדין את האנשים האלה, על מנת להרתיע את אותם מאות ואלפים שמטפלים בעשרות האלפים האלה, כדי שלא יעזו להשפיל ולפגוע בהם יותר.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: כמעט התבלבלתי ואמרתי עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אתה אחרון, אתה מסכם.

רויטל סויד: אבל הוא לא חברת כנסת.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: הסתכלתי, חשבתי שהוא לפנייך.

יצחק וקנין: יש עוד דובר אחד.

יצחק וקנין: היא, ועוד דובר.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, רגע, אולי נשתיק פה את החבר'ה?

יצחק וקנין: נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: כן.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני ישבתי פה בתחילת הנאומים, שמעתי את חבריי ברשימה המשותפת, ואני מודה שהדברים, לי, ברמה האישית, היו מאוד קשים להכלה ולשמיעה.

רויטל סויד: כי כשאני שומעת שקרן קיימת לישראל זה גוף שמבצע פשעים, וכשאני שומעת שקרן קיימת לישראל היא גוף גזעני, וכשאני שומעת שקרן קיימת לישראל היא גוף נפשע, אני מתקשה לקבל את זה, ובוודאי גם מתקשה לשמוע את זה.

רויטל סויד: כי כל אחד מאיתנו בכנסת ובמדינת ישראל יודע איזה חוב גדול יש לעם היהודי ולציונות לקרן הקיימת לישראל, מאי שם ב-1901, בקונגרס הציוני החמישי, עובר להחלטות שהתקבלו לאורך השנים, כולל ב-1961, כשהתקבלה ונחתמה האמנה בין הקרן הקיימת לישראל לבין מדינת ישראל על גאולת הקרקע, על הייעור, על האדמות, על היישוב ועל ההתיישבות.

רויטל סויד: וכשאני מסתכלת היום על הקרן הקיימת לישראל, אני אומרת:

רויטל סויד: איפה הייתה קרקע אחת שקרן קיימת לישראל לא רכשה בכסף מלא?

רויטל סויד: איפה יש קרקע אחת שקרן קיימת לישראל מחזיקה ולא שילמה עליה, בין למי שהיא רכשה את האדמה ממנו ובין למדינת ישראל?

רויטל סויד: כשאנחנו מדברים על הקרן הקיימת לישראל, אם אנחנו אומרים שקרן קיימת לישראל היא גוף נפשע, אז הציונות היא נפשעת.

רויטל סויד: ואם אנחנו אומרים שקרן קיימת לישראל היא פושעת, אז הציונות היא פושעת.

רויטל סויד: ואם אנחנו מדברים על קרן קיימת לישראל שהיא גזענית, אז הציונות היא גזענית.

רויטל סויד: ואנחנו יודעים להגיד שהציונות היא אף לא אחד מהדברים האלה.

רויטל סויד: שבנו לאדמתנו, שבנו למולדתנו, ואי-אפשר לבוא ולומר את ההצהרות האלה על קרן קיימת לישראל.

רויטל סויד: נכון שהיו שנים שבקרן קיימת לישראל היו אי-סדרים, ונכון שהקרן הקיימת היום, ובוודאי בשנתיים האחרונות, מובילה שקיפות ורוצה להסדיר את הדברים, בין היתר גם באמצעות החוק הזה ובאמצעות מיסוי, שאנחנו תומכים בו, ובאמצעות ביקורת – שמי שלא רצה להחילה זו הקואליציה, לא אנחנו במחנה הציוני ולא הקרן הקיימת לישראל בהנהגתו של דני עטר.

רויטל סויד: אבל לכם, חבריי, אני רוצה לבוא ולומר: בעשור האחרון הקרן הקיימת לישראל השקיעה 150 מיליון שקלים במגזר הערבי.

רויטל סויד: ויותר מזה, המיסוי היום יתחלק היום גם הוא למגזר הערבי.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר, ממש על קצה המזלג; כמו שאומרים, בקליפת אגוז: מה עושה עכשיו הקרן הקיימת לישראל במגזר הערבי?

רויטל סויד: כל מה שקשור לשבילי אופניים, לייעור, ליער קהילתי במגזר הערבי, וראשי רשויות, יצא להם קול קורא והם נעתרו לו, כדי לתרום ליישוב הערבי ולמגזר הערבי.

רויטל סויד: אז שאף אחד לא יבוא וידבר היום על קרן קיימת כגוף גזעני.

רויטל סויד: ואם מדברים על אדמות, אז מישהו פנה אי פעם לאחת הכנסיות – הכנסייה הרוסית, הכנסייה הלותרנית – ושאל אותם מדוע הם רוכשים קרקעות שמיועדות אך ורק לאנשי הכנסייה?

רויטל סויד: למה שם אף אחד לא שואל שאלות?

רויטל סויד: למה שם אף אחד לא פונה?

רויטל סויד: והיום, המדינה, שמפעילה את כל הכוח נגד הקרן הקיימת לישראל, או לפחות חלק מהקואליציה, תשימו לב בבקשה לפרויקטים שהקרן הקיימת לישראל מובילה.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לכם, ככה בקצרה: חיזוק הצפון; הכשרת קרקע בערבה להגדלת שטחי חקלאות באלפי דונמים, ואנחנו יודעים מה מצב החקלאות היום; סיוע ופתרון של בעיות הדיור של מפוני גוש קטיף; טיילת ביישוב רהט; מיזם כלכלי משותף בשטחי קק"ל ברשויות המעורבות: מגדל העמק, יפיע ועמק יזרעאל; אגם בנחל באר שבע, אגם בדימונה, אגם בירוחם, ועוד מאות מיזמים שכאלה.

רויטל סויד: אז כשאנחנו מדברים על גוף שתורם למדינת ישראל רבתי – גם ליישוב היהודי, גם ליישוב הערבי, לכל היישובים בכלל בארץ – שאף אחד לא יבוא וילין על זה.

רויטל סויד: מיסוי – כן.

רויטל סויד: שקיפות – כן.

רויטל סויד: סדרים – כן.

רויטל סויד: ביקורת – כן.

רויטל סויד: אבל לא אמירות שהן לכאורה אמירות על גזענות, שאין בהן מאומה.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אני חושב שדי ברורה לכל חברי הכנסת, ואם לא לכולם – לרוב חברי הכנסת במשכן הזה ובוודאי לאזרחי מדינת ישראל – חשיבותה של קרן קיימת לישראל.

עמר בר-לב: חשיבותה לפני הקמת המדינה, בגאולת הקרקעות; חשיבותה לאחר קום המדינה וחשיבותה היום בחיי היום-יום שלנו, כמעט בכל תחום.

עמר בר-לב: הזכירו כאן חבריי בנאומים שלהם את התחומים השונים שבהם עסוקה הקרן הקיימת לישראל.

עמר בר-לב: היא עסוקה, מעבר לעיבוד קרקעות, מעבר לתמיכה בחקלאות – בנוסף לזה – בתמיכה בחינוך, תמיכה בתנועות נוער, תמיכה בערביי ישראל, השקעה, השקעה בתשתיות שונות וכן הלאה וכן הלאה.

עמר בר-לב: ובאמת, אוצר המילים שלי כמעט ריק מכל פעילותה של הקרן הקיימת לישראל.

עמר בר-לב: בתחילת הדיון עלה לכאן חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, הציג את הצעת החוק, ובעצם תיאר לנו את הסאגה – ואני חושב שאי-אפשר להשתמש במילה אחרת חוץ מ"סאגה" – שבה הנושא של ממשלת ישראל וקרן הקיימת לישראל מתנהל בשנים האחרונות.

עמר בר-לב: אם לא היינו בוכים, אולי היינו צוחקים מהתהליך וממה שסיפר לנו כאן חבר הכנסת גפני וכמה פעמים הוא עצמו ניסה לחוקק וכמעט העלה את חוק קרן קיימת לישראל ונאלץ למשוך אותו כי הממשלה ביקשה ממנו, וכן הלאה וכן הלאה.

עמר בר-לב: ואני חושב שאם רוצים לקחת דוגמה למינהל לא תקין, למינהל לא תקין שנהוג ברפובליקות בננות, אני חושב שכל ההתנהלות בין ממשלת ישראל לקרן הקיימת זו לצערי דוגמה טובה למינהל לקוי שלא קיים במדינה מתוקנת.

עמר בר-לב: זה מתחיל לפני שלוש שנים, כשנחתם הסכם בין ממשלת ישראל לקרן הקיימת, וההסכם כלל אילו תשלומים ובעבור מה הקרן הקיימת מעבירה לממשלת ישראל.

עמר בר-לב: וראה זה פלא, יום אחד באה ממשלת ישראל, לא מזמן, ואמרה: אני לא מכירה בהסכם הזה, אני רוצה יותר.

עמר בר-לב: ולמה הממשלה באה ואמרה שהיא רוצה יותר?

עמר בר-לב: היא אמרה שהיא רוצה יותר כי הכנסות קרן הקיימת עלו על המצופה.

עמר בר-לב: והגרידיות ותאוות הבצע של הממשלה הזאת – היא אמרה: למה שאני לא אקח יותר?

עמר בר-לב: מה הבעיה?

עמר בר-לב: חתמתי הסכם עם הקרן הקיימת, והינה, עכשיו אני מבטלת את ההסכם הזה.

עמר בר-לב: ומכאן התחיל להתנהל התהליך שחבר הכנסת גפני תיאר כאן.

עמר בר-לב: נכון?

עמר בר-לב: הוא תיאר כאן בתחילת הדיון את כל התהליך: הלוך וחזור, חקיקה כזאת, חקיקה אחרת.

עמר בר-לב: ובעצם לפני שלושה שבועות, הייתי בוועדת הכספים כאשר גם הקרן הקיימת וגם נציגי הממשלה הגיעו להסכם על תשלומים כאלה ואחרים לממשלה שהקרן הקיימת תשלם.

עמר בר-לב: והינה, מתברר היום שלמרות שהגיעו בפעם אני לא יודע כמה להסכמה כזאת או אחרת, הממשלה טוענת שהקרן הקיימת לא רוצה לקיים את ההסכם והקרן הקיימת טוענת שהממשלה לא רוצה לקיים את ההסכם, ולכן אנחנו נאלצים להגיע לכאן לחקיקה.

עמר בר-לב: החקיקה הזאת, אני משוכנע שתאושר כאן.

עמר בר-לב: דרך אגב, בדיון בוועדת הכספים, מי שנשאר בוועדת הכספים זה מי שיושב כאן לצידי בתור ממלא מקום יושב-ראש ועדת הכספים, וחברי האופוזיציה.

עמר בר-לב: כל חברי הקואליציה נעלמו.

עמר בר-לב: העבירו את ההחלטה לכאן, להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

עמר בר-לב: אני אומר לכם שאני לא בטוח שאילו אני יושב-ראש קרן הקיימת לישראל, אני מקבל את החקיקה הזאת ולא הולך לבג"ץ וטוען בבג"ץ שבעצם ממשלת ישראל הפרה את ההסכם שהיה בין הקרן הקיימת לממשלה ומנסה דרך חקיקה לחייב את הקרן הקיימת לשלם יותר.

עמר בר-לב: אז אני כמובן אתמוך בהצעת החוק הזאת, אבל אני לא בטוח שבכך נאמרה המילה האחרונה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: ומייד אחרי כן נצביע על ההסתייגויות ועל החוק.

משה גפני: האמת, אדוני היושב-ראש, אני לא כל כך מבין מה הדיון פה.

משה גפני: אני לא, לא כל כך מבין, כי אתה ניהלת את הישיבה, והאופוזיציה שינתה את החוק, באופן אמיתי.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חבר הכנסת מיקי לוי, חברי כנסת אחראיים, שינו את החוק.

משה גפני: והחוק שמובא עכשיו הוא לאחר הסכמה בין הקואליציה והאופוזיציה.

משה גפני: אני לא בטוח שאני מסכים, בכלל, אבל אני אצביע בעד מכיוון שזאת ההסכמה, ואני בקואליציה הזאת.

משה גפני: אבל מה אנחנו עושים בחוק?

משה גפני: מה יש עכשיו שמונח לפניכם שעל זה התקיים עכשיו דיון של שעתיים?

משה גפני: כל רגע עושים פה איזה דיון של כמה שעות.

משה גפני: זה בסדר, אני בעד, בסדר, אבל על מה היה הדיון?

משה גפני: שלקק"ל יש פריבילגיה – אמרנו.

משה גפני: שקק"ל לא רוצה לתת קרקעות לערבים – אמרנו.

משה גפני: דבר אחד לא נאמר: שהיא לא רוצה לתת לחרדים, אבל זה לא אמרנו.

משה גפני: בסדר, לא חשוב.

משה גפני: לא נורא.

אלי אלאלוף: אבל היא עושה את זה.

משה גפני: אבל היא עושה את זה.

משה גפני: מה לא נאמר בדיונים בוועדה שעכשיו חידשו פה, משהו?

משה גפני: עמדתם של אלו שתומכים בקק"ל היא שלא צריך לעשות כלום.

משה גפני: יפה.

משה גפני: מה, מה יש, שואלת חברת כנסת, מה יש בזה?

משה גפני: בכל אופן, זה גוף ציוני שעושה דברים.

משה גפני: עושה דברים – בשביל מה יש ממשלה?

משה גפני: עושה דברים, קונה קרקעות – מה התפקיד של משרד הבינוי והשיכון?

משה גפני: אולי נשלח את כולם לטיול בשווייץ ונביא את קק"ל, שיושב-ראש קק"ל יהיה שר השיכון.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אני לא מציע את זה, שלא תהיה לך טעות.

יואב גלנט: – – –

משה גפני: אני רק רוצה להראות את האבסורד שעלול להיגרם כתוצאה מהדיון הזה, שאני כמובן לא מסכים לו.

משה גפני: מה, אתה שר שיכון לא טוב?

משה גפני: אני מעיד על זה שאתה מצוין.

יואב גלנט: – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: אז מה הדיון הזה מחדש, מה?

משה גפני: את אותו דיון – דרך אגב, אני הבנתי שקק"ל גם מעבירה כסף לסוכנות היהודית, זה בסדר.

משה גפני: יש שם למעלה, מה שאנחנו לא רואים, יש שם חיים טובים: נוסעים לחו"ל, הולכים לחופשים.

משה גפני: עושים חיים בסוכנות, בקק"ל, למעלה.

משה גפני: אני לא רואה, אני לא מגיע לשם בכלל.

משה גפני: מעבירים כסף מאחד לשני.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי זוהר, אתה לא מכיר את זה.

משה גפני: עושים חיים.

משה גפני: ואחרי זה באים לכאן, למליאת הכנסת, ויש כאלה שאומרים: ההסתדרות הציונית גואלת קרקעות.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: האמת היא שאמרו את זה גם חברי כנסת מאוד ישרים, שבאמת כאשר מגיעה איזושהי בעיה שגובלת בבזבזנות של כספי ציבור, הם מתריעים נגד זה ואחרי זה מתקיים פה דיון של שש שעות על הבזבזנות שיש באיזשהו מקום, ופה הם עומדים ומגינים על העניין הזה.

משה גפני: אני, אין לי נגד קק"ל, שלא תהיה לכם טעות.

משה גפני: אני לא נגד קק"ל, אני בעד.

משה גפני: אני בעד שהם יהיו כמו כולם.

משה גפני: רוצים לנסוע לחוץ-לארץ?

משה גפני: שיסתירו את זה מאיתנו, שלא נדע מזה.

משה גפני: רוצים להעביר כסף כדי לשלם משכורות גבוהות או כדי לעשות חיים בנסיעות לכל מיני מקומות?

משה גפני: תעשו.

משה גפני: מה, אני יכול להתערב?

משה גפני: אבל למה כאשר קק"ל עושה פעילות טובה, וגם הסוכנות, וגם ההסתדרות הציונית, של דירות בפריפריה – אני מאוד משבח את זה; אני גרתי באופקים ואני מעיד לכם.

משה גפני: חברת עמיגור עשתה פעולות יוצאות מן הכלל.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: יותר מדי רעש יש באולם.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: סדרנים, תפזרו את כל – – –

משה גפני: אמר פה מישהו מחברי הכנסת: הם עושים כבישים.

משה גפני: למה במדינה מתוקנת צריך שקק"ל תעשה כבישים?

משה גפני: למה לא שר השיכון?

משה גפני: למה?

יצחק וקנין: נא לשבת, חברי הכנסת.

משה גפני: למה חברת עמיגור צריכה להיות חברת בת של הסוכנות?

משה גפני: למה היא לא יכולה להיות משרד השיכון?

משה גפני: מה, משרד השיכון לא ישתלט על זה?

משה גפני: הם ישתלטו?

משה גפני: בנסיעות שלהם לחו"ל, בחיים הטובים שיש להם?

משה גפני: זה בסדר, אני מפרגן להם.

משה גפני: אני לא צריך את זה, אני לא נוסע בכלל לחו"ל.

משה גפני: לא רוצה את החיים האלה.

משה גפני: אני רוצה לחיות בצניעות, זה טוב בשבילי.

משה גפני: אבל למה?

משה גפני: אנחנו מדינה בת 70.

משה גפני: עוד לא הגענו למצב שאנחנו יודעים לנהל את עניינינו דרך משרדי הממשלה?

משה גפני: רוצים לתרום – אני אומר, הסוכנות עושה פעולות טובות בחוץ-לארץ, קק"ל עושה פעולות טובות, בסדר, מסייעים לממשלה בעבודות האלה.

משה גפני: איך קרה שחברי כנסת ישרים, טובים, חרוצים, עומדים פה ומשבחים את התהליך הזה?

משה גפני: אני סברתי, כמו רבים מחברי הוועדה, שהם צריכים לשלם מיסים כמו כולם.

משה גפני: וכאשר הממשלה חזרה בה אחרי שהם הגיעו להסכם בפעם ה-16 – לא ה-16, השלישית, הרביעית, אני כבר לא יכול לספור – משכתי את החוק לוועדה ואמרתי: אנחנו נקיים דיון על הנושא של המיסים.

משה גפני: עד שקיימנו את הדיון, חזרה הממשלה – היא רוצה את החוק.

משה גפני: האמת היא שכבר היה קשה לי לעקוב מתי הממשלה בעד החוק ומתי היא נגדו.

קריאה: – – –

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: האמת היא שאני כבר לא עקבתי כל כך.

משה גפני: זה גם כבר לא עניין.

משה גפני: אני רוצה לדעת מהעוזרים שלי, שלומי, אני רוצה לדעת מהעוזרים שלי אם הגיע טלפון לא להעביר את החוק.

משה גפני: האם הגיעו להסכם?

משה גפני: לא.

משה גפני: כי אני כל הזמן במתח.

משה גפני: יכול להיות שעד שאני אבקש מחברי הכנסת להצביע אני אקבל הודעה שכבר הגיעו להסכם.

אלעזר שטרן: – – – מרכולים?

משה גפני: תגיד לי, אלעזר, אתה בקק"ל לא מבין כלום, מה אתה מדבר על המרכולים?

משה גפני: לא המרכולים, המרכולים – אפשר לחשוב.

משה גפני: באמת, האם הגיעו להסכם?

משה גפני: ואז אני מקבל טלפון: חבר הכנסת גפני, בבקשה ממך, לא חשוב מה ההסכם – הם לא אומרים לי מה ההסכם; אני אחרי זה קורא את זה בעיתונים – לא חשוב, תרד.

משה גפני: אל תביא את זה להצבעה.

משה גפני: כבר פעם רביעית שזה קורה.

משה גפני: אמרתי: זה אחד הדברים המצחיקים, הדי-מביכים שקרו לנו כאן בכנסת.

משה גפני: קרו לי, כיושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: בסדר, אני מוחל על – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: יש יותר מדי המולה באולם.

משה גפני: אני אמרתי, יש לי את הטענה הזו נגד הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל: הגעתם להסכם, אתם אנשים רציניים, הגעתם לסיכום.

משה גפני: אנחנו לא הבאנו את החוק, כולנו, אופוזיציה וקואליציה – תכבדו את ההסכם.

משה גפני: אם אתם לא יודעים לכבד את ההסכם, אז בבקשה, תיסעו לחו"ל כמו שאתם עושים תמיד.

משה גפני: יש שם באמת – בסדר, אני לא מתכוון לעשות מזה שום דבר.

משה גפני: אני, אם הייתי רוצה להיות אופוזיציה בעניין הזה הייתי מדבר על זה.

משה גפני: אבל כנראה כל אלה שמדברים נגד החיים הטובים והבזבזניים מכספי הציבור לא מעיזים להגיד את זה בדיון הזה.

משה גפני: אני לא אומר את זה שם, אז אני לא אומר את זה גם פה.

משה גפני: אבל למה, באמת, חברי הכנסת האלה – אני הייתי אומר את השמות של חברי הכנסת – למה הם לא מדברים על זה כאן בדיון, על למה נוסעים כל הזמן לחו"ל?

משה גפני: הרי הם עוסקים בגאולת קרקעות בארץ, לא בשווייץ.

יצחק וקנין: סדרנים, תעשו סדר בצד השמאלי של – – –

קריאה: – – –

משה גפני: הרי הם לא גואלים קרקעות בלונדון, הם גואלים קרקעות כאן.

משה גפני: הם עושים פעולות נשגבות כאן, בארץ ישראל.

משה גפני: למה הם נוסעים לשווייץ?

משה גפני: מה יש בארצות הברית לקרן הקיימת, שכל הזמן נוסעים לשם?

קריאה: חיים.

משה גפני: חיים?

משה גפני: מי אמר חיים?

משה גפני: אה, מיקי לוי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

נחמן שי: עוד לא דיברת על פרשת השבוע, ידידי.

משה גפני: לא, לא, בסדר.

משה גפני: לא, בסדר.

קריאה: – – –

משה גפני: כן, כן, אני יודע, אבל לא תמיד – מאז שאנחנו נמצאים בכנסת ואנחנו צריכים להעביר חוק כמו חוק הקק"ל בפעם הרביעית, אי-אפשר שלא לצחוק, אי-אפשר.

משה גפני: אני רק מבקש ממך, אל תקנא בי.

משה גפני: אני יושב בוועדה, אנחנו מקיימים דיון, באמת דיון רציני, אני לא אומר סתם.

משה גפני: גם האופוזיציה, גם הקואליציה.

משה גפני: נעשה מיסוי ככה: 18, 22, 24, מדברים ברצינות.

משה גפני: פתאום אני מקבל טלפון, ואומרים: לא, תפסיק את הדיון, יש הסכם.

משה גפני: אז פעם אחת, בסדר.

משה גפני: פעם שנייה, כבר לא בסדר.

משה גפני: בפעם השלישית זה כבר הופך להיות ליצנות.

משה גפני: לא הבנתי איך זה: הדירקטוריון לא מאשר את ההסכם שההנהלה עשתה?

משה גפני: אני הייתי באחד הדיונים.

משה גפני: היה הסכם, היה הסכם, הוא היה חוסך לנו את ההתבזות הזו.

משה גפני: אבל אני שמח שההסכם לא יצא לפועל, מכיוון שעכשיו יש חוק שהם ישלמו מיסים, מה שכולנו רצינו.

משה גפני: תשמע, חבר הכנסת אמסלם, אני אבקש ממך.

משה גפני: אני יכול לדבר על פרשת השבוע עד הבוקר.

משה גפני: אם לא תגיד לי לרדת – – –

דוד אמסלם: – – –

יצחק וקנין: למי מחכים, אדוני?

יצחק וקנין: אפשר להצביע?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

משה גפני: אז אני לא מבין מה הולך פה, זה גם חלק מהקרקס.

משה גפני: אבל אני לא מבין.

משה גפני: למה, למה באמת?

יצחק וקנין: חברי הכנסת, זה שאתם מסתובבים כל הזמן גורם לכך שמישהו חושב שאין מספיק חברי כנסת להצבעה.

יצחק וקנין: נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ז'קי לוי, אדוני סגן השר, שבו במקומותיכם על מנת שנוכל להצביע.

משה גפני: חבר הכנסת סמוטריץ, אתה מפריע לי.

משה גפני: לא, אם אתה רוצה להדיח אותי, אז לא עכשיו.

משה גפני: לא עכשיו.

משה גפני: תגן על הקק"ל, מכיוון ששם זה גם מקור של כסף.

משה גפני: בסדר, לא נורא.

משה גפני: אבל לא להפריע לי עכשיו.

משה גפני: עכשיו אני בתפקיד.

קריאה: – – –

משה גפני: כן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

משה גפני: מכיוון שאני מבין שאתם הבנתם את מה שאמרתי, לא קיבלתם חשק כתוצאה מזה לנסוע לשווייץ – בגלל שפה מעניין יותר, אז אני מפסיק את הנאום הזה ואני מבקש, מה אני מבקש?

משה גפני: לא חשוב מה שאני מבקש.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת אורי מקלב, אני אקרא לך עוד כמה פעמים, שב במקומך.

יצחק וקנין: אני רוצה לגשת להצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תחולת דיני המס והוראת שעה), התשע"ח–2018.

יצחק וקנין: שימו לב, לשם החוק ולסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים כהצעת הוועדה על שם החוק ועל סעיפים 1 ו-2.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד שם החוק וסעיפים 1–2 – 94 נגד – 13 נמנעים – אין שם החוק וסעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 94 בעד, 13 מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, שם החוק וסעיפים 1 ו-2 אושרו, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: לסעיף 3 ישנה הסתייגות אחת של חברי הכנסת אחמד טיבי, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי ויוסף עטאונה – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 94 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 94 מתנגדים, 14 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הסתייגות מס' 1, לסעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיף 3 כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 96 נגד – 11 נמנעים – 1 סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: 96 בעד, 11 מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: אם כן, סעיף 3 התקבל כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: שימו לב, אחרי סעיף 3, הסתייגות מס' 2, של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 47 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יש עתיד אחרי סעיף 3 לא נתקבלה

יצחק וקנין: רבותיי, להלן התוצאות: 62 מתנגדים, 47 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, ההסתייגות אחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: יש הסתייגות שנייה, הסתייגות מס' 3, אחרי סעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 46 נגד – 61 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יש עתיד אחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 61 מתנגדים, 46 בעד.

אכרם חסון: – – –

יצחק וקנין: אכרם חסון, אני מוסיף אותך לפרוטוקול, כן, אני מוסיף אותך לפרוטוקול אבל זה לא משנה את התוצאה, 61 מתנגדים, 46 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, הסתייגות מס' 3, אחרי סעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן חברים, עוברים לסעיף 4 – אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיף 4 כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 4 – 96 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

יצחק וקנין: 96 בעד, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: סעיף 4 התקבל כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, ההצבעה בקריאה שנייה הסתיימה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על חוק קרן קיימת לישראל (תחולת דיני המס והוראת שעה), התשע"ח–2018, בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מ י נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 95 נגד – 12 נמנעים – אין חוק קרן קיימת לישראל (תחולת דיני המס והוראת שעה), התשע"ח–2018, נתקבל.

יצחק וקנין: 95 בעד, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: החוק עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): הודעה והצבעה.

יצחק וקנין: רבותיי, להודעה זאת יש צורך בהצבעה, אז נא לשבת במקומותיכם.

): תודה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ההודעה דורשת הצבעה.

): יש הסכמה בכל מקרה, אבל כמובן נשמח שכולם יצביעו.

): הסכמה – אני מתכוון קואליציה-אופוזיציה.

): הכנסת החליטה, בישיבתה ביום ד׳ בכסלו התשע"ח, 22 בנובמבר 2017, להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הארכת תוקף רישיון למשדר ערוץ ייעודי), התשע"ז–2017, פ/4543/20, לדיון בוועדת הכלכלה, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): חבר הכנסת עודד פורר ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה לדיון בוועדה המשותפת של ועדת הכלכלה וועדת הכנסת בנושא זה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת הכלכלה לדיון בוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת אשר דנה בהצעת חוק פ/4143/20, באותו נושא, של חברת הכנסת שרן השכל; הנ"ל בהסכמת שני ראשי הוועדות.

): אפשר להצביע.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: הצבעה מס' 10 בעד הצעת ועדת הכנסת – 63 נגד – 8 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הארכת תוקף רישיון למשדר ערוץ ייעודי), התשע"ז–2017, לוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת נתקבלה.

): תוסיפי את קולי בעד, בבקשה, כי אחר כך יש לי הודעה ללא הצבעה.

): זה לא דורש הצבעה, ניסן?

ניסן סלומינסקי: זה כן דורש.

): אה, זה גם דורש הצבעה.

): טוב אני אעשה את זה אחרי החוק הבא.

): לא ידעתי.

): אני לא יכול עכשיו.

): תודה רבה.

רויטל סויד: 63 בעד, שמונה נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חוקי עזר בעניין פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ח–2018, שהוחזרה מוועדת הפנים והגנת הסביבה.

רויטל סויד: תודה רבה למזכירת הכנסת.

רויטל סויד: [מס' מ/828; דברי הכנסת, מושב ראשון, חוב' י"ג, עמ' 2140; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה.

רויטל סויד: חברים, אני מבקשת, בבקשה להוריד את הקול, בבקשה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, רבותיי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה השנייה והשלישית את הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017.

אבי דיכטר: הפרק השביעי בחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח–1998 – – –

רויטל סויד: סליחה, אבקש, בבקשה – סליחה, חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת ביטן, חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה – אבקש שקט במליאה.

אבי דיכטר: הפרק השביעי בחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח–1998, מסדיר את פעילותם של אתרי ההנצחה בישראל.

אבי דיכטר: הצעת החוק שיזמה הממשלה ביקשה לתקן כמה היבטים המוסדרים בפרק זה בחוק.

רויטל סויד: לא, סליחה, זה בלתי אפשרי, בבקשה.

רויטל סויד: חברים, הלילה עוד ארוך, אנחנו רוצים, בבקשה, גם לשמוע וגם להצביע.

רויטל סויד: אני ממש מבקשת שיישמר פה השקט.

רויטל סויד: תודה.

אבי דיכטר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אבי דיכטר: ראשית, מוצע להוסיף הגדרה חדשה, של "אתר הנצחה מקומי", שתכלול הן את אתרי ההנצחה של הרשויות המקומיות והן אתרי הנצחה שאינם ממלכתיים או חיליים, כדוגמת אתר ההנצחה לחללי אסון המסוקים.

אבי דיכטר: שנית, מוצע לערוך כמה שינויים בנוגע למועצה להנצחה: סמכות המינוי של המועצה תעבור מהממשלה לשר הביטחון; המועצה תוכל לפעול גם בהרכב חסר, כל עוד יש לה יושב-ראש; למועצה תהיה סמכות להציע לשר הביטחון אתרי הנצחה להכרזה.

אבי דיכטר: כמו כן, מוצע לחדד את ההוראות בעניין האחריות לאחזקת אתרי ההנצחה הממלכתיים והחיליים.

אבי דיכטר: מוצע להבהיר כי מדינת ישראל אחראית גם על אתרי ההנצחה החיליים, באמצעות משרד הביטחון.

אבי דיכטר: כן מוצע לאפשר לאתרי ההנצחה להשתמש בתקציב הניתן להם על פי החוק גם לפעילויות להנצחת הנופלים הנערכות באתרים.

אבי דיכטר: הצעת החוק מסדירה גם מתן היתרים לאחזקת אתרי הנצחה.

אבי דיכטר: בנוסח המקורי של הצעת החוק נקבע כי תאגיד שהתאגד בישראל, הפועל ללא מטרות רווח, יהיה רשאי להפעיל אתר הנצחה.

אבי דיכטר: רבותיי חברי הכנסת, הוועדה סברה כי ראוי לחדד הגדרה זו, ועל כן נקבע כי מטרותיהם של הגופים שיקבלו את ההיתרים יהיו קשורות בקשר ישיר למערכות ישראל, לחללים, לחילות או לעוצבות של המונצחים באתר.

אבי דיכטר: תנאי נוסף הקבוע בהצעת החוק לגבי תאגידים אלה הוא שהתאגיד או נושא משרה בו לא הורשע ולא מתנהל נגדם הליך פלילי בעבירה שבשל חומרתה או נסיבותיה לא ראוי כי יתחזקו אתר הנצחה.

אבי דיכטר: בנוסף, מאחר שחלק מאתרי ההנצחה מוחזקים כיום בידי רשויות מקומיות, החליטה הוועדה להבהיר כי ניתן יהיה לתת היתר אחזקה גם לרשויות מקומיות.

אבי דיכטר: הצעת החוק נועדה אף לחדד את סמכויות התקנת התקנות של שר הביטחון ושל שר הפנים, המוקנות להם מכוח החוק, כך שתקנותיו של שר הביטחון יחולו אף על אתרי הנצחה חיליים.

אבי דיכטר: נוסף על התקנות הקיימות בעניין אחזקת האתר, יהא רשאי השר לקבוע הוראות בדבר כללי ההתנהגות באתרים, הסדרת השמירה עליהם, הגנתם והטיפול בהם.

אבי דיכטר: לשר הפנים יש כיום סמכות מקבילה באתרי הנצחה מקומיים.

אבי דיכטר: הוועדה החליטה גם להסמיך את השרים לקבוע בכללים הוראות בעניין אזכור תרומות ושמותיהם של תורמים באתר ההנצחה.

אבי דיכטר: לבסוף, גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק מבקשת להסדיר את סוגיית גביית דמי כניסה לאתרי הנצחה.

אבי דיכטר: הצעת החוק המקורית ביקשה להתיר גביית דמי כניסה לאתרי הנצחה בתנאים מסוימים.

אבי דיכטר: הוועדה סברה כי לא ראוי לגבות דמי כניסה לאתרי הנצחה, אך הכירה בכך שבאתרים מתקיימות פעילויות מסוימות שיש צורך להבטיח את מימונן.

אבי דיכטר: על כן, החליטה הוועדה כי בנוסח הצעת החוק יצוין במפורש כי לא ייגבו דמי כניסה באתרי ההנצחה.

אבי דיכטר: אולם, לשר הביטחון, לאחר התייעצות עם המועצה להנצחה, תוקנה הסמכות לקבוע הוראות לעניין גביית תשלום בעד פעילויות נוספות המתקיימות באתר הנצחה ממלכתיים או חיליים, הנוגעות לצביון האתר.

אבי דיכטר: הובהר כי התשלומים ישמשו את בעלי ההיתרים רק לשם אחזקת האתרים.

אבי דיכטר: לאחר שהוועדה שמעה את כל הגורמים הרלוונטיים בתחום ובהם נציגי הממשלה, אני סבור, גברתי היושבת-ראש, שהגענו להסכמות רחבות ולאיזונים ראויים בעניין נוסח החוק.

אבי דיכטר: רבותיי חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, הוגשו בקשות רשות דיבור.

אבי דיכטר: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אבי דיכטר: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דיכטר.

רויטל סויד: לחוק לא נרשמו הסתייגויות.

רויטל סויד: בקשות רשות דיבור – חברת הכנסת מיכל רוזין, המסתייגת הראשונה – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

קריאות: – – –

רויטל סויד: אין מה לסכם.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–12 – 40 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 1–12 נתקבלו.

רויטל סויד: 40 בעד, 18 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

רויטל סויד: מי בעד? מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 38 נגד – 25 נמנעים – אין חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 15), התשע"ח–2017, נתקבל.

רויטל סויד: 38 בעד, 25 נגד, אין נמנעים.

רויטל סויד: חבר הכנסת אילן גילאון מציין שבקריאה השנייה הוא הצביע בטעות בעד במקום נגד.

רויטל סויד: זה נרשם.

רויטל סויד: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, ולאחר מכן הצבעה על ההודעה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

רויטל סויד: היושבת-ראש.

): היושבת-ראש.

): אומרים יושב-ראש או יושבת-ראש?

רויטל סויד: אפשר להגיד יושבת-ראש.

): כי אני מכיר שאומרים יושב-ראש whatever, אבל בשביל כבוד היושבת-ראש, מה שהיא תגיד לי אני אגיד.

): ביום י"ד בחשוון התשע"ו, 27 באוקטובר 2015, הצעת החוק לצמצום השימוש במזומן, התשע"ה–2015, מ/945, הועברה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק מוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הכספים.

): הוועדה המשותפת תהיה בת 12 חברים, שישה מכל ועדה, לפי הרכב זה.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט: חברי הכנסת ניסן סלומינסקי – יושב-ראש, בני בגין, טלי פלוסקוב, רויטל סויד, עודד פורר, מיכל רוזין.

): מטעם ועדת הכספים: חברי הכנסת משה גפני, יצחק וקנין, מיקי מכלוף זוהר, מיקי לוי, מיקי רוזנטל, אחמד טיבי.

): אני רוצה לציין שההחלטה היא בהסכמה וגם כרגע יש הסכמה על ההחלטה הזו, קואליציה-אופוזיציה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצבעה.

רויטל סויד: מי בעד?

רויטל סויד: מי נגד?

רויטל סויד: הצבעה מס' 13 בעד הצעת ועדת הכנסת – 53 נגד – 1 נמנעים – 2 הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק לצמצום השימוש במזומן, התשע"ה–2015, מוועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הכספים, נתקבלה.

רויטל סויד: 53 בעד, מתנגד אחד, שני נמנעים.

רויטל סויד: הודעת ועדת הכנסת אושרה.

רויטל סויד: [מס' כ/737; דברי הכנסת, חוב' ח', עמ' 24925, חוב' י', עמ' 25226; נספחות.

רויטל סויד: ]

רויטל סויד: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24), התשע"ח–2018, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

רויטל סויד: היא קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

רויטל סויד: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שכשהגשתי את הצעת החוק הזאת הייתי בטוח שכל חברי הכנסת יתמכו בה מפני שההיגיון מכתיב, בעצם, שחבר כנסת לא אמור לקבל תרומה מאף אדם.

דוד אמסלם: מבחינתי, זאת לא תרומה, זה שוחד.

דוד אמסלם: כמו כל דבר ועניין.

דוד אמסלם: כמו שפקיד לא מקבל איזה צ'ק שהחוק מאפשר לו, כך נבחר ציבור, על אחת כמה וכמה, לא אמור לפגוש שום צ'ק בדרך.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא יודע כמה חוקים עברו כאן בכנסת בגלל אותם צ'קים.

דוד אמסלם: אני רק יודע שמי שמשקיע 10,000 שקלים או 11,000 שקלים – אני מניח שמבחינתו בטח ובטח יכול להיות מצב שהוא יעביר פה חקיקה או תקנה שעולה הרבה יותר.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לומר, חלק מהתורמים תורמים לכל המפלגות.

דוד אמסלם: זה לא רק איזה מישהו שיש לו איזה רקע אידיאולוגי, הוא אוהב מישהו.

דוד אמסלם: כשראיתי פעם את רשימת התורמים בעיתונים ראיתי שתורמים גם למפלגת העבודה גם לליכוד.

דוד אמסלם: זאת מין השקעה כזאת.

דוד אמסלם: אני חושב שזה הדבר כמעט הכי מושחת שקורה במדינת ישראל ועוד בחסות החוק.

דוד אמסלם: כיום, חבר כנסת מהליכוד שרץ בארצי יכול לגייס כ-450,000 שקלים – אפילו יותר כיום, לדעתי – לפריימריז.

דוד אמסלם: זה אומר שכמעט 45 איש באים אליו הביתה, דופקים לו בדלת, אומרים לו: שלום אדוני.

דוד אמסלם: באנו לתת לך צ'ק של 11,000 שקלים כל אחד.

דוד אמסלם: אני מניח שהרבה אנשים במדינת ישראל, אם הם היו מקבלים אפילו חצי מצ'ק אחד, היו מוזמנים למשטרת ישראל לחקירה, אם היו עובדי ציבור.

דוד אמסלם: צריך להבין, זה לא קשור לתפקיד שלך בכלל.

דוד אמסלם: אם אתה מקבל כסף – לא סיגר, כסף – כדי שאתה תיבחר, לג'וב – אני לא מצליח להבין בהיגיון שלי איך יכול להיות שזה הגיוני?

דוד אמסלם: איך יכול להיות שדבר כזה חוקי בכלל?

דוד אמסלם: הרי יבוא אותו בן אדם – או אחד מהם, לא משנה, יכול להיות שלא כולם; נניח שיש כמה מאות תורמים שתורמים לכל 120 חברי הכנסת.

דוד אמסלם: הרי תעשו חשבון.

דוד אמסלם: אם יש פה פריימריז ורצים 80 איש בארצי במצטבר ומותר לאסוף כ-10,000 או 11,000 שקלים בתרומה, אז תעשו לבד חשבון: 40 כפול 80 והגעתם כמעט, ל-2,500–3,000 תורמים לחברי הכנסת.

דוד אמסלם: אני מניח שחלקם בוודאי ובוודאי עושים את זה בבחינת שלח לחמך.

דוד אמסלם: הא ראיה, כפי שאמרתי, שהם תורמים למספר מפלגות בו-בזמן.

דוד אמסלם: אז בוודאי ובוודאי משהו כאן לא מסתדר ולא מתיישב.

דוד אמסלם: בכלל, אני חושב שכשמישהו עושה לך טובה מהסוג הזה, אתה לא יכול להגיד: רבותיי, אני, זה לא עובד עליי, שטויות.

דוד אמסלם: אם הוא יבוא ויבקש ממני משהו אני אגיד לו: עזוב, לא.

דוד אמסלם: אנחנו בני אדם.

דוד אמסלם: בדרך כלל בני אדם הם גם לא כפויי טובה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אני מניח שגם בן אדם הגון ימשוך את עצמו כמעט עד קצה הגבולות שהוא מסוגל על מנת להיענות לאותה בקשה של אותו אחד שעשה לו טובה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהדבר הזה היום הוא מזעזע.

דוד אמסלם: זה באמת מצב של דגל שחור שמתנוסס על החוק הזה, על המצב היום.

דוד אמסלם: אני כבר הרבה זמן חושב על זה, הרבה שנים.

דוד אמסלם: חשבתי ואמרתי: כשאני אגיע לכנסת, אני מקווה שנמחק את הבושה הזאת מאזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: יש מפלגות שאין להן פריימריז.

דוד אמסלם: דרך אגב, הדבר הכי גרוע.

דוד אמסלם: יבואו ויגידו: שמע, שיטת הפריימריז היא מושחתת.

דוד אמסלם: בכלל, בבחירות יש שחיתויות לפעמים, בכלל, בכל הבחירות, אז בואו נבטל את כל הבחירות.

דוד אמסלם: גם במדינה לפעמים יש קלפי כזאת, קלפי אחרת.

דוד אמסלם: כשאין בחירות, אין פוטנציאל לשחיתות.

דוד אמסלם: אל תדאגו, בצפון קוריאה אין שחיתות בבחירות – כי אין.

דוד אמסלם: אז כשיש מישהו – כפי שיש אצלך, לפיד, שאתה קם בבוקר, מרכיב את הרשימה; הכול בסדר.

דוד אמסלם: אתה אומר: זה הכי נקי.

דוד אמסלם: אתה צודק בהיבט הזה, אבל פשוט זה לא דמוקרטי.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, זו הדרך – בואו נבטל את הבחירות, נמליך לנו מלך והכול טוב.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שבוודאי, כשאתה עושה שיקולים רחבים אז בוודאי ובוודאי איפה שאתה עומד זאת הנקודה הכי שפלה, הכי נמוכה.

דוד אמסלם: לא כשפל, אלא הכי נמוכה במדרג שאני רואה אותו, במדרג הדמוקרטי – בגלל שאצלך אין דמוקרטיה, אין כלום.

דוד אמסלם: אני חושב שפריימריז זאת השיטה הכי טובה, או הכי פחות גרועה, בנתונים הקיימים.

דוד אמסלם: ודאי שיש בעיות בפריימריז – אני יכול פה לבוא ולדבר איתכם שעה על איזה תחלואים יש גם בפריימריז; אבל עדיין הרעיון הוא שאתה משתף מקסימום ציבור בבחירה של המועמדים.

דוד אמסלם: אז ככל שיש יותר מקסימום, זה טוב.

דוד אמסלם: הלוואי שהיו חצי מיליון איש בליכוד.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: מיליון איש, והם היו בעצם מצביעים בעבור המועמדים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו עושים מאמץ עצום להגדיל את מספר האנשים שמשתתפים בפריימריז.

דוד אמסלם: לנו זה חשוב.

דוד אמסלם: חשובה לנו הדמוקרטיה הפנימית.

דוד אמסלם: אגב, אני רוצה להגיד לך, מר לפיד, זה מעמיד אותנו הלכה למעשה במקום אחר.

דוד אמסלם: אנחנו הרבה פעמים כאן – בחלק גדול מאוד מהפעמים, אפילו – מצביעים לפי צו מצפוננו.

דוד אמסלם: אנחנו לא מפחדים ממישהו שימחק אותנו מהרשימה מחר.

דוד אמסלם: הרי אצלך הייתה עדי קול, אתה זוכר אותה.

דוד אמסלם: הייתה איזו הצבעה פה שלא הסתדר בדיוק עם הרצון שלך והיא נעלמה לאחר כמה חודשים.

דוד אמסלם: אבל בסדר, אני לא מלין על זה, אתה המפלגה.

דוד אמסלם: אני לא אוהב מפלגה כזאת.

דוד אמסלם: אצלנו, ברוך השם, אין לנו את הדברים האלה.

דוד אמסלם: אנחנו מפלגה שיש לה כמעט 150,000 בוחרים.

דוד אמסלם: אני אומר לך שאני מקווה, ואני גם פועל באופן אישי, להגדיל אותה, על מנת שזה יהיה קאדר מקסימלי, על מנת, בעצם, שהם יבחרו את הרשימה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: איזה צו מצפון?

איילת נחמיאס ורבין: הכול אצלכם משמעת קואליציונית.

דוד אמסלם: זה גם, כפי שאמרתי, מעמיד אותנו כאן – האמן לי, האנשים בצד הזה, אני מדבר על הליכוד – מתנהלים הלכה למעשה בכנסת שונה מאשר החבר'ה שלך.

דוד אמסלם: אני אומר לך.

דוד אמסלם: אפילו בקופסה, בראש שלהם.

דוד אמסלם: הם קמים בבוקר, באים לפה אחרת.

דוד אמסלם: אספר לך.

דוד אמסלם: הם לא אומרים: דיברנו שבע שעות.

דוד אמסלם: זה לא חשוב להם, הם לא מרשימים את ראש הממשלה.

דוד אמסלם: זאת לא פונקציית – המטרה שלהם.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, קודם כול, מבחינתי המפלגה שלך נמצאת בתחתית של המדרג הפוליטי במדינת ישראל – זאת אומרת, הדמוקרטי.

דוד אמסלם: לכן אני שם את זה בצד.

דוד אמסלם: מבחינתי הלוואי שהיה חוק שבכל המפלגות יש לפחות מרכז.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: לא פריימריז, מרכז של 3,000–4,000 איש, ולא שבן אדם קם בבוקר ומחליט מה שמחליט.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני פעם הצעתי למפלגות האלה: בואו נעשה חיסכון.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: ניתן לך את הכוח היחסי שיש לך, כאילו אתה כמו חברה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך: בשביל מה 10 חבר'ה או 11?

דוד אמסלם: אתה לבד, תצביע במשקל של 11 איש.

דוד אמסלם: אז גם נחסוך משכורות, נחסוך הכול.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אף אחד מהם אף פעם לא יסטה מהקו שלך.

דוד אמסלם: לא רק שלך, דרך אגב, יש עוד כמה מפלגות כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: מה עם המפלגות החרדיות?

דוד אמסלם: אני מסכים.

דוד אמסלם: דרך אגב, גזור והדבק מה שאמרתי לך לכל המפלגות שאין להן פריימריז.

דוד אמסלם: גם על החרדים אני מדבר, גם על כולנו.

דוד אמסלם: כולם.

דוד אמסלם: אני באמת מאמין בזה באמונה שלמה.

דוד אמסלם: אני גדלתי בתוך הליכוד, אני לא הייתי הולך – והוצע לי – למפלגה שאני צריך להתפלל בה לסידור של בן אדם אחד.

דוד אמסלם: לא מתאים לאופי שלי.

דוד אמסלם: באמת, לא מתאים לי.

דוד אמסלם: אני לא שם.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה הדבר הכי גרוע שיכול להיות, כפי שאמרתי, אבל בוודאי ובוודאי שבפריימריז – ולא רק בפריימריז, גם במרכז – יש תחלואים, יש בעיות.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: גם בבחירות במדינת ישראל יש אחוז מסוים מהקלפיות שלא מתנהל באופן תקין.

דוד אמסלם: אנחנו יודעים את זה.

דוד אמסלם: כמעט אין בחירות שבהן אנחנו לא רואים אירוע שמשטרת ישראל מעורבת בחקירה כזאת או אחרת לגבי קלפיות כאלה או אחרות שזויפו.

דוד אמסלם: אז מה, בגלל זה אנחנו מבטלים את הבחירות?

דוד אמסלם: בגלל זה אנחנו אומרים: אתה יודע מה, השיטה מושחתת, עזוב, בוא נבטל את הכול?

דוד אמסלם: זה עולה, דרך אגב, 3 מיליארד שקל.

דוד אמסלם: אתה יודע מה אנחנו יכולים לעשות ב-3 מיליארד שקל, בממוצע כל שנתיים וחצי?

דוד אמסלם: לבנות בתי חולים, לטפל בקשישים, בסלי התרופות.

דוד אמסלם: למה אנחנו צריכים בחירות בכלל?

דוד אמסלם: אני מניח שאם עכשיו היינו מציעים בחירות היו קמים אנשים ומדברים בדיוק כמוך על החוק.

דוד אמסלם: הרי כל דבר חדש שאתה מתניע זאת בדיוק הסיטואציה שקורית.

דוד אמסלם: לאחר מכן מתרגלים, בא הרעיון האחר ואותו דבר אומרים: זה עולה כסף, בזבוז כספי ציבור, וכו' וכו'.

דוד אמסלם: לכן, כשאני מסתכל על העסק הזה אני רואה שמבחינת מדינת ישראל, אם אני עושה עלות–תועלת, אני חושב שזה החוק הכי נכון.

דוד אמסלם: גם כלכלית.

דוד אמסלם: אני משוכנע, כפי שאמרתי, שגם כלכלית זה יהיה יותר זול.

דוד אמסלם: מדובר בסכום קטן מאוד יחסית.

דוד אמסלם: זה לא עולה אפילו, לטעמי, 30–35 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם אתם רוצים לממן את זה ממימון המפלגות, אני אשמח מאוד, בוודאי מפלגה כמו שלך – לא רק שלך, כל אלה שאין להם מפלגה, והם המפלגה מקבלים מימון שוטף.

דוד אמסלם: אתה מקבל כמעט מיליון ומשהו שקל כל חודש.

דוד אמסלם: אותו דבר כולנו.

דוד אמסלם: אין שום סיבה – דרך אגב, עד היום אני צובט את עצמי מדוע ולמה.

דוד אמסלם: אני הסברתי, אני שאלתי את עצמי מדוע בזמנו בכלל נחקק החוק הזה?

דוד אמסלם: הרי ישבו פה 120 איש וקיבלו החלטה, לפני 65–70 שנה, בקום המדינה.

דוד אמסלם: הם אמרו: אנחנו רוצים להיות מדינה דמוקרטית, וכדי שתהיה מדינה דמוקרטית אנחנו צריכים מפלגות.

דוד אמסלם: באותה נקודת זמן זה עבד ככה.

דוד אמסלם: לא הייתה טלוויזיה, לא היה כמעט רדיו.

דוד אמסלם: אמרו, אנחנו צריכים סניפים בכל עיר ועיר, וזה עולה לנו כמה לירות; צריך לשכור מקום; צריך לקחת איזו מזכירה שתעשה טלפונים לפעילים לבוא, לשמוע.

דוד אמסלם: יש בזה היגיון.

דוד אמסלם: ככה מתחילה דמוקרטיה.

דוד אמסלם: לכן אמרו: תשמע, למפלגות אנחנו ניתן מימון מפלגות שוטף כל חודש, כי זה עולה להם, וכשנגיע לבחירות אנחנו ניתן להם מימון לבחירות שהוא שונה, נפרד.

דוד אמסלם: אבל מה קרה פה?

דוד אמסלם: מה האבסורד שהתפתח היום?

דוד אמסלם: יש מפלגות של אין מפלגה – הבן אדם זה המפלגה, והוא שומר את הכסף בצד.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה נותנים לו את זה בכלל.

דוד אמסלם: הרי אם הרציונל לא קיים, והוא היה בן אדם הגון, הוא היה אומר: אתם יודעים מה, חבר'ה, לא מגיע לי, אני לא עושה את הפעילות שלשמה בעצם החוק נחקק בזמנו, אז אני לא לוקח את זה, ולבחירות אני אקבל מה שמגיע לי.

דוד אמסלם: מגיע לי כך וכך לתעמולת הבחירות, אני אשתמש בזה.

דוד אמסלם: אבל מה שקורה בעצם הוא שאתם לוקחים את כל הכסף הזה ואוספים אותו לבחירות.

דוד אמסלם: אין לכם באמת פעילות שוטפת בהיקפים של המפלגות הרגילות, כפי שאמרתי, כמו הליכוד או מפלגת העבודה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, אני חושב ששם הייתי מבטל את זה.

דוד אמסלם: זאת אומרת מפלגה שאין לה סניפים ואין לה מרכז, ואין לה פעילים רשמיים, אני חושב שלא מגיע לה שום מימון שוטף, בגלל שאין לה מה לממן.

דוד אמסלם: זה כסף ציבורי שהולך לריק.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אתם אוספים אותו לבחירות עצמן, וגם זה מייצר לכם יתרון על מפלגות אחרות שיש להן, מה שנקרא, הוצאות שוטפות.

דוד אמסלם: לכן, כשאני ראיתי את כל תמונת המצב הזאת, הגשתי את הצעת החוק.

דוד אמסלם: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעה שבאה לנקות את הפוליטיקה הישראלית לפחות מקצת שחיתות, קצת, פוטנציאל, אפילו מחשבה.

דוד אמסלם: אני מספר לכם שכשהתורמים תרמו לי, אני לא אהבתי את זה.

דוד אמסלם: הבטן שלי התהפכה.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לפגוש תורם.

דוד אמסלם: לא רוצה שיבוא אליי, לא רוצה לקחת ממנו כלום.

דוד אמסלם: לא רוצה כלום.

דוד אמסלם: לכן הגשתי את הצעת החוק.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם עשינו שני דברים שמאזנים את הנושא: אחד, אנחנו הורדנו את תקרת ההוצאה בשליש, זאת אומרת הורדנו את ההוצאה בשליש מלמעלה.

דוד אמסלם: קרי, היום במקום 450,000 או 470,000 שקל בליכוד – זה משתנה ממפלגה למפלגה, זה פונקציה של מספר המתפקדים שלה; הרי בסופו של דבר, מה הרעיון שעמד סביב הסכומים?

דוד אמסלם: הרי אם אתה צריך – – –

עמר בר-לב: בליכוד זה יהיה 50?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: זה ירד בשליש מהתקרה.

עמר בר-לב: – – –

דוד אמסלם: משהו כזה.

דוד אמסלם: אני לא נכנסתי לזה.

דוד אמסלם: הורדנו בשליש.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, עמר, זה פונקציה של מספר המתפקדים.

דוד אמסלם: הרי לכאורה, מה הסיפור כאן?

דוד אמסלם: יש לך מתפקד, ואתה רוצה לשלוח לו מכתב אחד, ולהגיד לו: אדוני, זה המצע שלי, אני רוצה שתבחר בי – או לא תבחר בי, לא חשוב – זה המצע שלי, ואני משתתף בבחירות.

דוד אמסלם: זה לבד עולה כמעט 3 שקלים – בול וכו'.

דוד אמסלם: עוד שני טלפונים וזה בעצם התקציב פר מצביע.

דוד אמסלם: דרך אגב, לבחירות מדינת ישראל שולחת פתק לבוחר ואומרת לו איפה הוא מצביע, באיזו קלפי וכו'.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, גם אתה כמועמד שולח – אתה מודיע שאתה בכלל מתמודד.

דוד אמסלם: זה הדבר המינימלי.

דוד אמסלם: לכן הסיפור הזה במצטבר, כשיש 120,000 או 140,000 איש – לשם אתה מגיע.

דוד אמסלם: יש לך 50,000?

דוד אמסלם: אז תעשה את הכפולות ב-50,000.

דוד אמסלם: לשם תגיע פחות או יותר.

דוד אמסלם: לכן, הורדנו את תקרת ההוצאה ועשינו את האיזון עם כל האנשים שלא נבחרים בסופו של דבר די דומה לקטע המוניציפלי כדי לא למנוע מאנשים חדשים להצטרף למערכת ולקחת את הסיכונים באופן מלא.

דוד אמסלם: בעצם אמרנו להם – וזאת ההצעה – שמי שיקבל 60%, יקבל 60%; בדיוק כמו במוניציפלי, שאם אתה מקבל 75% מהמנדט אז אתה מקבל חלק מההוצאות שהוצאת.

דוד אמסלם: אני באמת חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעה ראויה וטובה.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי קודם, היא באה לצמצם – זה אפילו מצמצם פוטנציאלית את כל הנושא של מפגש של כסף עם פוליטיקאים.

דוד אמסלם: באופן בסיסי אני חושב שפוליטיקאי לא אמור להיפגש עם כסף, להוציא תלוש המשכורת שהוא מקבל מהכנסת.

דוד אמסלם: כל דבר אחר בסוף מביא אותנו למחוזות אחרים.

דוד אמסלם: לא את כולם, יכול להיות שיש פה אנשים חזקים, טובים, רובם טובים.

דוד אמסלם: אבל אתה יודע, אנשים הם שונים, הלחצים הם שונים לפעמים, האופי הוא שונה.

דוד אמסלם: חז"ל כבר אמרו: בפני עיוור לא תיתן מכשול.

דוד אמסלם: לכן אני באמת חושב שבסך הכול, אם נעשה עלות–תועלת, העלות כאן, יחסית לתועלת שתצמח לאזרחי מדינת ישראל, בוודאי מהתנהלות הכנסת בחקיקות כאלה ואחרות, תעלה לאין-ערוך מאשר ההוצאה עצמה.

דוד אמסלם: אני אומר לכם בגדול – אני יודע שתעלו לכאן ותגידו: כסף ציבורי, ותגידו: אתם מושחתים.

דוד אמסלם: כבר אמרתי לך פעם, מפלטו של הנבל זה הפטריוטיזם.

דוד אמסלם: תמיד כשאתה רוצה לעשות משהו ואתה רוצה להתנגד, תהיה פטריוט, שחק אותה פטריוט גדול, ואז אתה בעצם לא מביא את זה לשום מקום.

דוד אמסלם: לכן אני מצפה שאנשים יסתכלו בהגינות על ההצעה.

דוד אמסלם: אם הם לא מסכימים איתה – אין בעיה.

דוד אמסלם: רק שיסבירו לי למה.

דוד אמסלם: כי אני באמת חושב על הנושא הזה מספר שנים.

דוד אמסלם: אני גם יודע איך זה עובד, רבותיי.

דוד אמסלם: אני מכיר השיטה בליכוד הרבה מאוד שנים, ותסמכו עליי שאני יודע שזה מה שצריך להיות לטובת עם ישראל.

דוד אמסלם: מתמודד רגיל שהוא חבר כנסת יכול לגייס את הכסף הזה בקלי קלות.

דוד אמסלם: זאת לא השאלה בכלל.

דוד אמסלם: גם פעמיים מזה.

דוד אמסלם: ואם הוא שר – פי ארבעה.

דוד אמסלם: זאת לא השאלה בכלל, זאת לא השאלה שעמדה על הפרק.

דוד אמסלם: חלק מהאנשים, דרך אגב, טוב להם לגייס.

דוד אמסלם: אני בא מזווית – – –

איתן כבל: אני יכול ללכת?

איתן כבל: אתה תספיק לסיים?

דוד אמסלם: אני מסיים – – –

איתן כבל: – – –

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: זה לא מעניין אותך?

איתן כבל: חס וחלילה.

איתן כבל: אני הפנמתי וביקשתי להקליט לי.

שלי יחימוביץ': אנחנו נמשיך להאזין במזנון.

דוד אמסלם: אני רק מקווה שתשמע את זה גם.

דוד אמסלם: אתה יודע, אני בדרך כלל לא אוהב לשמוע הקלטות.

שלי יחימוביץ': אנחנו נראה במזנון.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: לכן אני אומר בגדול, זה לא בא מהזווית הזאת, בגלל שכפי שאמרתי, זאת לא הבעיה.

דוד אמסלם: חבר כנסת שמכהן בכנסת אין לו בעיה עם זה, בוודאי אם הוא שר אין שום בעיה עם זה.

דוד אמסלם: אני בא מהזווית העקרונית הערכית של העניין: אני חושב שזה כסף שאסור לגעת בו.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהסיפור של הפריימריז הוא חלק מכל מערכת הבחירות במדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה לא משהו נפרד.

דוד אמסלם: אנחנו לא נבחרים לאיזשהו ועד עובדים של איזושהי חברה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש מכל חברי הכנסת להתבונן, לחשוב על ההצעה.

דוד אמסלם: אם הם מתנגדים לה, אז שבאופן ענייני ינסו לשכנע אותנו למה היא לא בסדר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

רויטל סויד: אני רק מציינת שלהצעת החוק הזאת אנחנו מחויבים בהצבעה ברוב של 61 חברי כנסת.

רויטל סויד: המסתייג הראשון, חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

יאיר לפיד: חבר הכנסת אמסלם, אני רוצה קודם דווקא לברך אותך על הכנות, מפני שאתה עמדת פה ואמרת לפרוטוקול שאתה וחבריך נבחרתם לכנסת ישראל בשיטה שהיא על פי עדותך מושחתת לגמרי.

יאיר לפיד: השתמשת בביטוי: שמתנוסס מעליה דגל שחור.

יאיר לפיד: בעצם עמדת פה ופירטת לנו שכל האגף הזה שאתה משתייך אליו, נבחר באופן מושחת.

יאיר לפיד: זה לא משהו שאני אמרתי.

ציפי חוטובלי: אתה לא הקשבת לנאום שלו.

ציפי חוטובלי: לא, אתה מוציא דברים מהקשרם.

יאיר לפיד: אני הקשבתי לכל מילה בנאומו, סגנית השר חוטובלי.

יאיר לפיד: הוא, כל הטיעון שלו – – –

רויטל סויד: סגנית השר חוטובלי, בבקשה.

יאיר לפיד: דווקא הקשבתי מאוד ברצינות.

יאיר לפיד: כל הטיעון של חבר הכנסת אמסלם אומר: השיטה הנוכחית מושחתת לגמרי ולפיכך עלינו להחליף אותה.

יאיר לפיד: נכון, חבר הכנסת אמסלם?

ציפי חוטובלי: לא, לא, הוא אומר שהוא רוצה לשפר את המצב.

יאיר לפיד: אתה אומר, השיטה מושחתת ולפיכך אנחנו צריכים להחליף אותה בשיטה אחרת שתכף אדבר עליה.

יאיר לפיד: אבל קודם כול אני מברך אותך על הכנות.

יאיר לפיד: אני מסכים איתך, השיטה אכן מושחתת ואתה וחבריך נבחרתם בשיטה מושחתת – על פי עדותך, לא על פי עדותי – ואת התוצאות אנחנו רואים.

יאיר לפיד: כי זה מה שקורה כשכולם נבחרים בשיטה מושחתת, אי-אפשר להיות מופתעים אחר כך שהשחיתות ממשיכה אל תוך הקדנציה.

ציפי חוטובלי: דיקטטורה זו לא שיטה טהורה.

רויטל סויד: סגנית השר חוטובלי, בבקשה.

יאיר לפיד: אתה אמרת פה: התורמים יכולים ללחוץ עלינו.

יאיר לפיד: אתה אמרת פה:

יאיר לפיד: אני מרגיש לא נוח עם זה שאנחנו מקבלים כסף.

יאיר לפיד: אתה אמרת פה: זו שיטה מושחתת – ואני מסכים עם כל מילה שלך.

יאיר לפיד: רק מה צריכים להרגיש אזרחי ישראל והבוחרים שלך כשאתה עומד פה ומודה בפניהם שנבחרתם בשיטה מושחתת?

יאיר לפיד: כולכם, גם את, סגנית השר.

יאיר לפיד: השיטה מושחתת, לפי חבר הכנסת אמסלם, הוא זה שאמר את זה, לא אני.

ציפי חוטובלי: לא, לא, אנחנו בשיטה דמוקרטית, חבר הכנסת יאיר לפיד, אתה מתבלבל.

ציפי חוטובלי: זו דמוקרטיה.

ציפי חוטובלי: אנחנו פועלים בשיטה דמוקרטית.

ציפי חוטובלי: אתה לא מכיר את המילה אבל זו דמוקרטיה.

יאיר לפיד: הפתרון לשיטה המושחתת הזאת הוא שעכשיו מבקשים שייקחו מכל אזרח ישראלי כסף כדי לתת לכל חבר כנסת בליכוד 300,000 שקל – וזה לא משנה אם הצבעת בשביל הליכוד, לא הצבעת בשביל הליכוד – כל חבר כנסת בליכוד רוצה עכשיו מתנה של 300,000 שקל כדי שהוא לא יצטרך ללכת לחפש תורמים.

יאיר לפיד: ונניח שניתן את ה-300,000 שקל, למה הם ילכו?

יאיר לפיד: הם ילכו למשהו אחר ממה שהם הולכים היום?

יאיר לפיד: גם אז הם ילכו למפקדי ארגזים; גם אז הם ילכו לקבלני קולות; גם אז הם ילכו לכל הרעות החולות הנוכחיות של השיטה המושחתת הזאת.

יאיר לפיד: ומה שאתה מציע לנו – – –

דוד אמסלם: אתה לא מכיר מה זה פריימריז.

דוד אמסלם: מה זה קשור?

יאיר לפיד: מה שאתה מציע לנו זה להחליף שיטה מושחתת אחת בשיטה מושחתת אחרת.

יאיר לפיד: אתה אומר, זה מושחת.

יאיר לפיד: היינו מושחתים, כולנו, לקחנו כסף מתורמים באופן מושחת, עכשיו אנחנו רוצים לקחת כסף ציבורי ולהשתמש בו בשביל להמשיך את השחיתות בצורה אחרת.

יאיר לפיד: ומתפלאים שיש אובדן אמון מוחלט של הציבור בבית הזה, כשעומדים נציגי מפלגת השלטון ואומרים: כן, אנחנו מודים, נבחרנו באופן מושחת לשלטון, עכשיו זה לא כל כך מפתיע אותנו שזה מגיע עד לצמרת הכי גבוהה, כי ככה זה אצלנו, כי זאת השיטה שלנו.

יאיר לפיד: זאת השיטה שלכם, זאת בעיה שלכם.

יאיר לפיד: אזרחי ישראל לא צריכים לשלם על זה מכספם.

יאיר לפיד: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

רויטל סויד: המסתייג הבא, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

דוד אמסלם: האמת היא שחשבתי שתגיד דברים של טעם.

יאיר לפיד: אני חושב שאמרתי דברים של טעם.

דוד אמסלם: לא באמת, חשבתי שתשכנע אותי.

דוד אמסלם: אני באתי ברצינות, אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: לא כל דבר זה פוליטיקה קטנה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי חברי הכנסת, אני שמח שאני מופיע גם אחרי חבר הכנסת אמסלם וגם אחרי חבר הכנסת לפיד, כי קודם כול בואו נעשה סדר.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, בעיות בפריימריז ופריימריז זו שיטה בעייתית, אבל היא ודאי יותר טובה מהשיטה שחבר הכנסת לפיד יושב עם עצמו, מחליט על המדיניות שלו, מחליט מי הח"כים שלו, מחליט, ואנחנו לא יודעים מה – כדאי שתשמע את זה, אתה בורח כי אתה צועק "מושחתים" והולך.

יאיר לפיד: הייתי יושב עם עצמי מאה שנה ולא הייתי בוחר בך.

מיקי רוזנטל: אה, אוקיי.

מיקי רוזנטל: אז בוא נאמר את האמת.

מיקי רוזנטל: איזונים ובלמים בדמוקרטיה הם דבר חשוב מאוד ובוחרים הם אנשים שאתה לא יודע מיהם בכלל, אבל הם משפיעים על מי נבחר ועל הדרך של המפלגה, וכך ראוי.

מיקי רוזנטל: וזה לא אומר שאין פגמים, יש פגמים.

מיקי רוזנטל: אבל השיטה הזאת שיאיר לפיד יושב עם עצמו ומתייעץ עם איזה בעל הון אחד או עם חבר עיתונאי אחר או בעל עיתון אחר, היא גרועה שבעתיים.

מיקי רוזנטל: צבוע.

מיקי רוזנטל: גמרנו איתו, עכשיו נדבר איתך, דודי.

מיקי רוזנטל: תקשיב, אני התלבטתי ברצינות לגבי החוק הזה.

מיקי רוזנטל: עמדתי פה בקריאה הראשונה ואמרתי לך: תשמע, אני אתמוך בחוק אם תורידו את הסעיף הבעייתי – שהוא לא היה הגיוני, גם לא בעיניך – שלפיו מפלגות שאין בהן פריימריז יקבלו – תשמע, זה עשה נזק לחוק כולו וגם לרעיון שבבסיסו.

מיקי רוזנטל: אני לא חושב שאתה מושחת ואני לא חושב שהטעמים שלך מושחתים.

מיקי רוזנטל: הטעמים לחוק הזה אפילו הגיוניים – הפרדה בין הון ושלטון או בין הפרלמנטר לבין התורם שלו.

מיקי רוזנטל: מבורך בעיניי.

מיקי רוזנטל: הדרך הייתה מאוד בעייתית, אני מוכרח להודות, ויש לי כמה שאלות שגם אתה לא פתרת אותן ואני אשמח אם תענה עליהן כשתעלה בפעם הבאה.

מיקי רוזנטל: זה כדלקמן: אם אתה באמת רוצה להפריד בין הון לשלטון, תתחיל במקום שבו ההון–שלטון הוא הכי גרוע: יש 50 ראשי ערים בחקירה.

מיקי רוזנטל: 50 ראשי ערים.

מיקי רוזנטל: כל שנה מעמידים פה ראשי ערים לדין רק על סעיף אחד: שהתורם שלהם, שהיה איזה קבלן אלמוני או פלמוני, אחר כך בא ואמר, תעשה לי טובה, תשנה את התב"ע, יאללה, קצת תוספת אחוזים.

מיקי רוזנטל: שם הבעיה גרועה שבעתיים, יותר גרועה מאשר אצלנו בכנסת, והחוק הזה לא עונה על זה.

מיקי רוזנטל: אז אם באמת הכוונה הייתה, כמו שאתה אומר, להפריד בין הון לשלטון, צריך להתחיל איפה שיש את עיקר הבעיה.

דוד אמסלם: אני יכול לענות לך?

מיקי רוזנטל: כן, אתה יכול לענות.

דוד אמסלם: עשינו גם שם מהלך משמעותי.

דוד אמסלם: הרי היה עדכון למימון המפלגות בקטע המוניציפלי.

דוד אמסלם: אני עמדתי על כך שחלק מזה ילך לבחירות לראש העיר – שהוא יוריד את התלות בתורמים.

דוד אמסלם: שם התחלנו את זה כבר לפני שנה.

מיקי רוזנטל: אבל זה לא בחוק.

מיקי רוזנטל: תקשיב, אני מדבר איתך רק עניינית, אני לא מדבר איתך בסיסמאות.

מיקי רוזנטל: אני לא יאיר לפיד.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, אומנם גם אני הייתי עיתונאי, אבל אני עשיתי גם דברים של תוכן, לא רק ערימות של מילים שאין להן שום משמעות.

מיקי רוזנטל: אני מדבר איתך עכשיו לגופו של החוק.

מאיר כהן: מה יש לך, מיקי?

מיקי רוזנטל: תשמע, יש גבול לצביעות.

מיקי רוזנטל: לא יכול לעמוד כאן אדם ולצעוק "מושחתים" על השיטה הכי פחות מושחתת, ולהגיד "מושחתים".

מאיר כהן: הוא לא אמר "מושחתים".

מיקי רוזנטל: תקשיב, אתם נבחרים.

מאיר כהן: לא, הוא לא אמר.

מיקי רוזנטל: מאיר, אתה יודע, אני אוהב אותך ומעריך אותך.

מיקי רוזנטל: למה יאיר בוחר בך ולא בו?

מאיר כהן: הוא לא אמר "מושחתים".

מיקי רוזנטל: יש לי בעיות הבנה או בעיות שמיעה?

מאיר כהן: לא.

מיקי רוזנטל: הוא עומד פה וצועק על השיטה שאני נבחרתי בה שהיא מושחתת.

מיקי רוזנטל: ואני אומר לך שאני לא מושחת.

מאיר כהן: אתה צודק.

מיקי רוזנטל: ואני לא קיבלתי גרוש אחד מבעל הון.

מאיר כהן: מסכים איתך.

מיקי רוזנטל: ואתה יודע מה, גם לא קיבלתי אפילו תרומה.

מאיר כהן: מסכים איתך.

מיקי רוזנטל: אני לא לוקח תרומה אפילו אגורה.

מיקי רוזנטל: בא האיש הזה, שלוקח ממיליונרים כסף, ואומר לי שאני מושחת, ולדודי שהוא מושחת.

מיקי רוזנטל: מיהו?

מאיר כהן: מיקי, לא.

מאיר כהן: מיקי, לא.

מיקי רוזנטל: די, יש גבול.

מיקי רוזנטל: גם לצביעות יש גבול.

מאיר כהן: אני אענה לך.

מיקי רוזנטל: אל תענה.

מאיר כהן: לא, אני אענה.

מיקי רוזנטל: תענה, אני מקשיב.

מאיר כהן: א.

מאיר כהן: אנחנו לא חושבים שאתה מושחת, וגם אמסלם לא.

מיקי רוזנטל: זה מה שהוא אמר לנו עכשיו.

מאיר כהן: תן לי חצי דקה.

מיקי רוזנטל: תשלח את שלח, אני אין לי בעיות בהבנת השמיעה, יש לי בעיות לפעמים בביטוי, אבל בשמיעה אני מבין הכול.

מאיר כהן: אני כתבתי את מה שדודי אמר.

מאיר כהן: על פי מה שדודי אמר, על פי מה שדודי אמר, הוא אומר: אל תשים מכשול בפני עיוורים.

מאיר כהן: היות שהשיטה הייתה מושחתת – – –

מיקי רוזנטל: הוא לא אמר את זה.

מיקי רוזנטל: הוא אמר שיש בעייתיות בשיטה, ויש בעייתיות בשיטה.

מיקי רוזנטל: אתה יודע מה אתה עושה לי?

מיקי רוזנטל: אני מגן עכשיו על חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: ומה רע בזה?

מאיר כהן: לא התכוונתי.

רויטל סויד: אתה באמת תצטרך תרומות עכשיו, מיקי.

מיקי רוזנטל: אני צריך להעלות את מחיר הפריימריז.

מיקי רוזנטל: אתה הורס לי את הפריימריז.

רויטל סויד: עכשיו הוא בטוח יצטרך תרומות לפריימריז.

מיקי רוזנטל: לא מקובל עליי הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: אתם מפלגה לא דמוקרטית – זכותכם, אתם פועלים לפי החוק.

מיקי רוזנטל: אבל לבוא להטיף לנו?

מיקי רוזנטל: אנחנו פועלים לפי מיטב הערכים הדמוקרטיים, עשרות אנשים ומאות אלפי אנשים משתתפים בבחירה שלנו.

מיקי רוזנטל: להגיד לנו שאנחנו לא בסדר כשאתם סוגרים את זה בתוך דיל בתוך החדר?

מיקי רוזנטל: יש גבול גם לצביעות.

מיקי רוזנטל: דודי, אני חוזר אליך כי אני בעניינים.

מיקי רוזנטל: לגמרי.

מיקי רוזנטל: כאמור, זה לא חל על המקום שבו יש הכי הרבה בעיות וזה הרשויות המקומיות.

מיקי רוזנטל: אם היינו מתחילים שם – – –

דוד אמסלם: יש שם פריימריז.

מיקי רוזנטל: זה לא משנה, יש שם הון–שלטון.

מיקי רוזנטל: יש חיבור בין פוליטיקה להון.

מיקי רוזנטל: שם היה צריך להפריד את זה.

מאיר כהן: דודי, יש תיקון, יש היום שני מסלולים, גם לראש העיר וגם – – –

דוד אמסלם: לראש עיר אין פריימריז.

מאיר כהן: לא, אבל יש לו מימון.

מיקי רוזנטל: מה זה חשוב?

מאיר כהן: תיקנו את החוק.

מיקי רוזנטל: רגע, לא הכול על חשבון הזמן שלי.

מיקי רוזנטל: תענה, בוא, אני שואל אותך שאלות ענייניות מקצועיות.

דוד אמסלם: רשמתי.

מיקי רוזנטל: אני לא מדבר בסיסמאות, מקצועית אני אומר לך מה הבעיה שלי עם החוק שלך, שהייתה לי נטייה לתמוך בו.

דוד אמסלם: רשמתי, ואני אענה לך.

מיקי רוזנטל: כמו שאמרתי בהתחלה, אמרתי: תורידו את הסעיף המושחת, הבטחתי לשר לוין והבטחתי גם לך שאם תורידו את הסעיף הבעייתי – אני רציתי לתמוך אבל אני עדיין אומר לך מה בעייתי בחוק בעיניי.

מיקי רוזנטל: אני אגיד, כבר לא נשאר לי זמן, כי כולם הפריעו לי, אבל לא חשוב.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד לך בפרגמנטים, אבל כל אחד הוא נקודה.

מיקי רוזנטל: הראשונה זה כאמור הבעייתיות ברשויות המקומיות – 1.

מיקי רוזנטל: 2.

מיקי רוזנטל: יש תחושה של גילדה.

מיקי רוזנטל: תחושה.

מיקי רוזנטל: למה יש תחושה של גילדה של ח"כים?

מיקי רוזנטל: כי החוק הזה בסופו של דבר מקבע את אלה שנמצאים, כי הם מצליחים להחזיר את מה שהמדינה נותנת להם, לעומת אלה שהם מתמודדים חדשים וצריכים להחזיר.

מיקי רוזנטל: זה מייצר יתרון לא טוב, בעיניי, גילדה.

מיקי רוזנטל: 3.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך את זה ממש בפרגמנטים, אתה יודע שאני יכול לנמק כל דבר, אבל בטח שמעת כבר חלק מכמה מהנימוקים.

מיקי רוזנטל: הדבר השלישי זה ניגוד עניינים, וזה עניין שאולי הוא פעוט בעיניכם, בעיניי הוא מהותי.

מיקי רוזנטל: אני חושב שקבוצה של אנשים, גם לא חברי כנסת, צריכה לדון בעניינה שלה.

מיקי רוזנטל: אני לא חושב שחברי הכנסת היו צריכים להביא הצעה, כמו שהם לא צריכים לדון בשכרם, לטעמי – ויש ועדה חיצונית ועשו איזו הגבלה גם בעניין הזה – מאחר שרובנו נהנים מהדבר הזה; נהנים – אנחנו לא היינו צריכים לדון בזה.

מיקי רוזנטל: הייתה צריכה ועדה ציבורית לדון בזה.

מיקי רוזנטל: אולי היא הייתה מגיעה למסקנות שלך.

מיקי רוזנטל: אולי היא הייתה מגיעה למסקנות יותר מרחיקות לכת משלך, והייתה אומרת – לא 300,000 ולא רק חברי כנסת, גם ראשי ערים, גם זה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך בכנות: יש לי אי-נוחות עם זה שאנחנו דנים במשהו שיש לנו אינטרס ישיר בו.

מיקי רוזנטל: זה לא אינטרס עקיף.

מיקי רוזנטל: נכון שזה חוקי, נכון שהכנסת היא הריבון – זה הכול נכון, ועדיין, עניינים שנוגעים ישירות לחברי הכנסת ראוי היה שחברי הכנסת לא יטפלו בהם במישרין.

מיקי רוזנטל: כמובן, כשצריך להצביע אחר כך על חוק, אז זו חובתנו, אבל אחרי שזה עבר סינון של ועדה ציבורית זה ראוי.

מיקי רוזנטל: כל הטענות שלי הן טיעונים ענייניים, אני אומר לך רק את הטיעונים הענייניים, לא סיסמאות.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך את הסעיף הרביעי, והוא: אני הרי מכיר את חוק מימון מפלגות.

מיקי רוזנטל: ברגע שזה בידינו, אז תאוותנו לא מוגבלת.

מיקי רוזנטל: כל פעם, כל שנה, כל שנה, כל בחירות מעלים עוד פעם את מחיר.

מיקי רוזנטל: מי ערב לידי שהיום אתה רוצה לתת 300,000 לפריימריז, ולא יבוא אחר כך חבר כנסת אחר – אתה גם לא מגלה עניין גדול בכנסת הבאה, וכמו שאמרת מעל לדוכן הזה, זה לא בנפשך; אני לא יודע אם תיבחר או לא – אבל לא משנה, יבוא מישהו אחר ויגיד: רגע, למה 300,000, בואו נעשה 400,000, ויעלו את זה.

מיקי רוזנטל: אז הסעיף האחרון שאני רוצה לומר לך, כי זמני כבר מתקרב לקיצו, דודי, זה שדמוקרטיה עולה כסף, זה נכון, אבל לא בלי סוף.

מיקי רוזנטל: גם לכסף שאתה יכול להשית על הציבור, גם למען עקרונות נכונים – אני חושב בבסיסו החוק הזה נכון.

מיקי רוזנטל: הוא נכון, אני מקבל את ההיגיון שלך; אני חושב שדרך שבה הוא מחוקק, המהירות הזאת – זה חוק שהיינו צריכים לשבת ולדוש עליו, ולדון בו – – –

דוד אמסלם: – – –

מיקי רוזנטל: תקשיב, עזוב.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, אני יודע מתי אתה מקשיב לי ומתי לא.

מיקי רוזנטל: עכשיו אתה מקשיב לי, יש פעמים שאני יודע שאתה לא מקשיב לי.

דוד אמסלם: רשמתי הכול.

מיקי רוזנטל: אני יודע – דודי – – –

דוד אמסלם: כל ההערות – – –

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת אמסלם, לא יפה שאני קורא לך דודי פה, מעל לדוכן, אני יודע מתי אתה קשוב ומתי לא.

מיקי רוזנטל: אני באתי אליך – אני יודע מתי אתה קשוב ומתי אתה רוצה לגמור עניינים, אתה צריך ללכת לוועדה הבאה, יש לך את התפקיד הבא, אתה צריך לגמור ענייניים.

מיקי רוזנטל: אני לא אפילו מאשים אותך, אני רק אומר לך שמן הראוי היה שחוק כזה ייקח בחשבון את כל הדברים שמניתי פה, ויותר, והיינו מחוקקים אותו.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, אתם הרי אומרים שאין בחירות מעבר לאופק.

מיקי רוזנטל: אתם אומרים שהקואליציה הזו תחזיק עד 2019.

מיקי רוזנטל: אז מה הבהילות?

מיקי רוזנטל: מה הבהילות?

מיקי רוזנטל: למה הבהילות הזאת?

מיקי רוזנטל: הבהילות הזאת יצרה תחושה מאוד גדולה של אי-נוחות.

מיקי רוזנטל: רצינו לדון יותר בפרטים.

מיקי רוזנטל: כאמור, אני אומר לך בלב כבד, אבל אני אתנגד לחוק הזה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

רויטל סויד: המסתייג הבא, חבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת והציבור הגדול והרחב שמסתכל על הדיון הזה, תופס את הראש ולא מבין במה הכנסת הזאת עוסקת.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, תסתכלו על השבועיים האחרונים ותראו את סדר העדיפויות של הממשלה הזו בקליפת אגוז.

דב חנין: הדבר הראשון, הכי חשוב זה להבריח את ראש הממשלה נתניהו מחקירות משטרה עתידיות.

דב חנין: לכן שבוע שלם התעסקנו בזה.

דב חנין: זה היה בעדיפות העליונה של הממשלה.

דב חנין: אחר כך, כשסידרנו את ראש הממשלה נתניהו והברחנו אותו מהמשטרה, צריך לדאוג לחברי הכנסת.

דב חנין: צריך לדאוג לחברי הכנסת לכסף לפריימריז, זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

דב חנין: אחר כך, בהמשך הלילה, גברתי היושבת-ראש, יבקשו מאיתנו לבטל את העיקרון של שלטון הרוב ולקבוע שבירושלים מספיק וטו של המיעוט.

דב חנין: כי 61 חברי כנסת, אפילו 70 חברי כנסת, לא יוכלו להגיע להסדר שלום בירושלים.

דב חנין: זה יהיה חוק שהמטרה שלו תהיה להגיד לעולם:

דב חנין: אנחנו לא רוצים הסדרים בירושלים; אנחנו בעצם לא רוצים הסדר בכלל.

דב חנין: אנחנו לא רוצים הסדר שלום – כי בלי הסדר בירושלים לא יהיה הסדר שלום.

דב חנין: אחר כך, בהמשך השבוע הזה, הקואליציה הזו רוצה להעביר לנו גם את חוק המרכולים, כדי לסגור את המרכולים בשבת בהמון המון רשויות מקומיות ולקבע כפייה דתית במקום הסדר הגיוני לסוגיה של השבת.

דב חנין: הסדר של סטטוס קוו הגיוני, נורמלי, מתקדם, שייתן פתרונות אמיתיים.

דב חנין: אז זה סדר העדיפויות של הממשלה.

דב חנין: ומה נדחק אחורה?

דב חנין: הנכים, למשל, נדחקו אחורה.

דב חנין: אתם זוכרים את מחאת הנכים?

דב חנין: הבטיחו שב-1 בינואר אנחנו כבר נגיע עם קצבאות פי שניים.

דב חנין: איפה?

דב חנין: ההבטחות של הממשלה הזו שוות לפח האשפה.

דב חנין: הביטוח הסיעודי – לפני חצי שנה מליאת הכנסת קיבלה החלטה שצריך להכניס את הביטוח הסיעודי לסל הבריאות הממלכתי.

דב חנין: ומה הממשלה עושה?

דב חנין: זה ממש לא חשוב; למה להתעסק בביטוח סיעודי כשראש הממשלה צריך לברוח מחקירות משטרה.

דב חנין: קשישים, קצבאות קשישים – זוכרים את הסוגיה הזאת?

דב חנין: מערכת הבריאות – שנמצאת במשבר מאוד קשה.

דב חנין: בתי חולים – שבהם הזקנה במסדרון ממשיכה לשכב.

דב חנין: פיטורים בצפון ובדרום ואפילו בירושלים, במפעלים – הכנסת לא מתעסקת בזה.

דב חנין: זה בתחתית סדר העדיפויות.

דב חנין: אז אזרחי ישראל – זה מה שאתם צריכים לקחת מהלילות האלה: לממשלה הזאת האזרחים לא חשובים.

דב חנין: לממשלה הזאת חשוב קודם כול לשמור על ראש הממשלה, אחר כך לסדר פתרונות לחברי הכנסת, אחרי כך לייצר פתרונות לקואליציה, גם לבית היהודי, שרוצה סיפוח בירושלים וגם לחרדים, שרוצים כפייה דתית במרכולים בשבתות.

דב חנין: אזרחי ישראל, אתם תישארו בסוף; הנכים יישארו בסוף; הביטוח הסיעודי יישאר בסוף; הקשישים יישארו בסוף; החולה במסדרון תישאר בסוף; העובדים המפוטרים בצפון, בדרום, במרכז – כל אלה יישארו בסוף.

דב חנין: כל אלה לא מעניינים את ממשלת נתניהו.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר כמה מילים על החוק הזה.

דב חנין: האמת היא שנקודת המוצא של חבר הכנסת אמסלם, שלא מקשיב לי עכשיו, נקודת המוצא של חבר הכנסת אמסלם היא דווקא נכונה, לדעתי.

דוד אמסלם: אבל?

רויטל סויד: רגע.

רויטל סויד: תקשיב, תקשיב.

דב חנין: אני חושב שחבר הכנסת אמסלם צודק כשהוא אומר שהמערכת הקיימת של התרמה בפריימריז היא מושחתת.

דב חנין: הוא צודק בזה.

דב חנין: הוא צודק בזה.

דב חנין: חברים, צריך להגיד את זה ביושר: אי-אפשר להמשיך עם ההתנהלות הזאת.

דב חנין: זה לא הגיוני, זה לא נכון, זה לא אפשרי וזה משחית, כי צריך להיות בן אדם מסוג מאוד מיוחד גם לקבל תרומה וגם להגיד אחר כך למי שקיבלת ממנו תרומה: אני עכשיו לא מתעסק בך, עכשיו אני לא מכיר אותך.

דב חנין: לכן המערכת הזו מושחתת, אבל הפתרון שמוצע איננו הפתרון הנכון.

דב חנין: אנחנו צריכים להוציא את הכסף הגדול מהפוליטיקה ולא להכניס את הכסף הגדול לפוליטיקה דרך הקופה הציבורית.

דב חנין: מפלגות שרוצות לקיים פריימריז צריכות לקחת על עצמן כמפלגה להוציא לכל חברי המפלגה שמשתתפים בבחירות חוברת, פרסום אחיד.

דב חנין: כל מועמד יקבל עמוד אחד, שני עמודים, שלושה עמודים; להציג את עצמו, להציג את מעשיו, להציג את הרקורד שלו.

דב חנין: אפשר לעשות את זה ברשת, אפשר לחלק את זה בדואר.

דב חנין: כולם מקבלים את אותו הדבר, ואין הוצאות פרטיות בפריימריז.

דב חנין: לא תורמים כסף ולא מגייסים כסף מקופת המדינה.

דב חנין: המפלגה שמחליטה על פריימריז צריכה לארגן את המערכת הזו בצורה שתהיה שוויונית לכל אחד ואחד ואחת מהמתמודדים והמתמודדות.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, זה הפתרון היחיד שהולך בכיוון הנכון.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין: ברמה העקרונית, הבעיה היא לא רק עם התרומות – הבעיה היא עם כניסה של כסף גדול למערכת הפוליטית.

דב חנין: כאשר נותנים כסף גדול מהקופה הציבורית לחברי כנסת מכהנים, אנחנו בעצם גורמים למתמודדים שאינם חברי כנסת, שרוצים להתמודד ולהצליח, לגייס הרבה כסף, כי אין להם דרך אחרת.

דוד אמסלם: שאלה אחת.

דב חנין: גם כדי לקבל את ההלוואה, חבר הכנסת אמסלם, הם צריכים להציג ערבות.

דב חנין: כדי להציג ערבות, הם צריכים להציג ביטחונות.

דב חנין: כדי להשיג ביטחונות, הם צריכים לגייס כסף.

דב חנין: החוק הזה, בעצם, לא יפתור את הבעיה החמורה והקשה שהוא מצביע עליה אלא רק יחריף את הבעיה הזו עוד יותר.

דב חנין: הכסף הציבורי שייכנס לקופה הגדולה של ההתמודדות בפריימריז יתמרץ עוד כסף פרטי להיכנס לתחום הזה.

דב חנין: אנחנו כולנו נגיע לפוליטיקה של יותר כסף ופחות עקרונות, יותר כסף ופחות שוויון.

דוד אמסלם: לא, אבל אני שואל אותך שאלה אחת.

דב חנין: בבקשה, שאלה.

דוד אמסלם: אתה בפתיח שלך אמרת שיהיה עיתון ויהיו רשימות וכולם אותו דבר, ויפרסמו את המצע וכו'.

דב חנין: אכן.

דוד אמסלם: בפריימריז.

דב חנין: בפריימריז.

דוד אמסלם: מה דעתך לגבי המפלגות, שנעשה את זה גם?

דב חנין: שמה?

דוד אמסלם: אותו דבר.

דוד אמסלם: למה לתת מימון מפלגות?

דוד אמסלם: בוא נעשה איזה עיתון, וכל מפלגה תביא את הברושור שלה.

דב חנין: אני בעד.

דוד אמסלם: בעד.

דב חנין: אני בעד.

דב חנין: אני בעד לייצר מערכת שהמדינה – –

דוד אמסלם: אז למה אתם לוקחים את הכסף – – –

דב חנין: – – תיקח על עצמה – –

דוד אמסלם: למה אתם משתמשים בכסף?

דוד אמסלם: יש בתי חולים – – –

דב חנין: – – לממן באופן שווה את היכולת שלי ושלך להגיע לציבור.

דב חנין: אני חושב שהמדינה יכולה לקחת את זה על עצמה במערכת אחידה, שיטתית, הוגנת, תוך שימוש ברשתות חברתיות וברשתות האינטרנט.

דב חנין: אבל זה – –

דוד אמסלם: אז אני אשאל עוד שאלה.

דב חנין: רגע.

דב חנין: – – הצעה טובה.

רויטל סויד: אתה חייב לסיים.

דב חנין: אני אומר: כרגע, בוא נסדיר את הפריימריז, אבל נסדיר את הפריימריז בצורה נכונה ולא בצורה עקומה, נוציא את הכסף הגדול מהפריימריז במקום להכניס את הכסף הגדול לפריימריז.

רויטל סויד: תודה רבה.

דב חנין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

רויטל סויד: בינתיים, אם אנחנו רואים את כל הדוברים, אנחנו לא נבחרים בשום דרך.

רויטל סויד: לרשותך 20 דקות.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אתה יוצא?

עליזה לביא: דווקא רציתי להחמיא לך, שגם אתה הרי מתנגד – – –

צחי הנגבי: שר תורן – – –

עליזה לביא: אכן.

עליזה לביא: אז תודה.

צחי הנגבי: תודה.

עליזה לביא: תודה שהיית איתנו, ותודה גם על החיזוק והתמיכה בהשמעת הקול מהקואליציה, הקול השפוי, כנגד הצעת החוק הזאת.

עליזה לביא: אז תודה רבה לך, אדוני השר הנגבי.

רויטל סויד: רגע, השר הנגבי מצביע נגד?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: השר הנגבי צפוי להצביע נגד.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, שר התיירות, שנמצא איתנו, אנחנו נמצאים כעת בעיצומה של מכירת חיסול – ערב אחרי ערב, שעות על גבי שעות – מכירת חיסול של מוסדות המדינה, של הדמוקרטיה הישראלית.

עליזה לביא: הפקידות המקצועית, בתי המשפט, ארגוני החברה האזרחית, התקשורת, היועצים המשפטיים, כולם תחת מתקפה חסרת תקדים וחסרת מעצורים.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בתקופה שבה הממשלה בעצמה מכופפת את כל סדרי הדיון שהכרנו כאן בכנסת ישראל.

עליזה לביא: כל סדרי המינהל התקין, כל עיקרון בסיסי של חוק וסדר.

עליזה לביא: אני מחכה למעלה משנה לדיון בוועדת הפנים ואין לוועדה זמן לדון בו, דיון מהיר שאישרו לי כאן, והרי צריכים תוך שבועיים לתת לנו תאריך, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: ואני יודעת שרבים מחבריי לא מקבלים דיונים כי הוועדה עסוקה בלחוקק את עצמה לטובת עצמה וחבריה ומי ששלח אותם, ואנחנו רואים את זה חוק אחרי חוק בחודשים האחרונים, בשבועות האחרונים.

עליזה לביא: אנחנו בעצם רואים את עצמנו תחת משבר מנהיגות עמוק, כאשר העומד בראש המדינה חלש וטרוד מאי פעם.

עליזה לביא: אחת התוצאות של התהליך הזה היא מכירת החיסול שאנחנו ממש רואים אותה – אבל רואים אותה מול העיניים שלנו.

עליזה לביא: חודשים ארוכים שאין פעולה אחת לטובת אזרחי ואזרחיות ישראל.

עליזה לביא: וחסרי בעיות אנחנו?

עליזה לביא: חסרי מצוקות אנחנו?

עליזה לביא: כל כך הרבה צריך פה לתקן ולשנות, והנכים – עוד לא נמצא פתרון למתווה שהוצע.

עליזה לביא: לחגוג, להצטלם בעיתון וללכת בכל מיני כותרות, בוודאי, אבל איפה פה הדיונים?

עליזה לביא: החיילים שלנו, וילדים חולים, ומחלקות שנסגרות בבתי חולים.

עליזה לביא: טירוף של עיסוק בתאגיד ובחוק סידורי הג'ובים לחבר'ה והחלשה של היועצים המשפטיים והשתקת המשטרה כדי להגן על פוליטיקאים.

עליזה לביא: ישבנו פה אין-ספור שעות כדי לנסות להסביר לכם: תעצרו, אל תעשו את זה.

עליזה לביא: יום חופש בפריימריז.

עליזה לביא: תראו מה קורה כאן: יום חופש בפריימריז.

עליזה לביא: הרי הבטחתם לעשות התאמה בין ימי החופש של הורים עובדים לבין בתי הספר; זה לא, אבל עוד יום חופש בפריימריז, ודאי וודאי.

עליזה לביא: אין לכם קשר לחיי האזרחים והאזרחיות במדינת ישראל, לקשישים, למצב שלהם.

עליזה לביא: כסף לתוכנית לאומית נגד אלימות כלפי נשים – שנה אחרי שנה אנחנו רואים שהיא לא מתבצעת.

עליזה לביא: אין פה שום תיאום בין המשרדים.

עליזה לביא: למרות שהובטח לנו – שום דבר.

עליזה לביא: במה אתם עסוקים?

עליזה לביא: אלפי שעות במצטבר שעוסקות בכם, בקידום שלכם, בטובות שלכם ובעזרה רק לכם.

עליזה לביא: עכשיו בואו רגע נדבר על חוק הפריימריז הזה.

עליזה לביא: חוק הפריימריז – מה, בעצם, החוק הזה אומר?

עליזה לביא: שפוליטיקאים קובעים לעצמם כמה כסף הם יקבלו, איך הם יקבלו אותו וכיצד יבטיחו את עתידם על אותו כיסא כאן במליאה.

עליזה לביא: איך הם ימשיכו לשבת על אותו כיסא בקדנציה הבאה.

עליזה לביא: לא רק שהחוק הזה לא משרת אותך ואותי ואת כולם פה, אזרחי מדינת ישראל, ואת הילדים שלנו – להפך, הוא לוקח כסף מהציבור, כסף של הציבור, של משלמי המיסים במדינת ישראל; פוליטיקאים לוקחים אותו לטובת עצמם.

עליזה לביא: אין מילים אחרות לתאר את החוק הזה.

עליזה לביא: ממש הרצחת וגם ירשת – בול, בינגו – החוק הזה.

עליזה לביא: הציבור שולח כדי שתשרת אותו, תביא את התיקון שמתבקש.

עליזה לביא: הבטחת לתקן, הבטחת לשרת את הציבור.

עליזה לביא: במקום זה, חבר הכנסת אמסלם, בראש ובראשונה אתה משרת את עצמך ולוקח מהציבור כסף כדי לשרת את עצמך ואת החברים שלך.

עליזה לביא: ממש נתנו לחתול לשמור על השמנת, והחתול חוגג ומתענג לאורך כל הדרך.

עליזה לביא: קודם כול, מדובר בחוק שהוא לא שוויוני.

עליזה לביא: החוק הזה מפלה, בצורה בוטה, מועמדים חדשים שעוד לא היו במשחק הפוליטי, שלא ישבו פה במליאה.

עליזה לביא: הוא מנציח את המעמד של פוליטיקאים מכהנים.

עליזה לביא: אם הייתה בך הגינות מינימלית, היית אומר שלפחות החוק הזה יחול בכנסת הבאה ולא בכנסת הזאת.

עליזה לביא: שנראה קצת מוסריות, קצת הגינות.

עליזה לביא: הרי מה אתם עושים כאן?

עליזה לביא: אתם מקבעים את המקום שלכם באפליה הזאת שיצרתם, במדרג הזה, שבמו ידיכם בניתם אותו.

עליזה לביא: מועמדים חדשים ממילא מתחילים בפער מאוד גדול ממי שנמצא בתוך המערכת הפוליטית: יש בסיס של תומכים גדול יותר, כוח רב יותר, חשיפה תקשורתית גדולה יותר ומוכרות ונראות ציבורית.

עליזה לביא: אז מה החוק הזה עכשיו בא ואומר?

עליזה לביא: שעכשיו גם יהיה להם יותר כסף והכיס שלהם יהיה גדול יותר.

עליזה לביא: על חשבון מי?

עליזה לביא: על חשבון מועמדים חדשים ועל חשבון הציבור – במימון הציבור.

עליזה לביא: את המערכת בארץ צריך לנער ולרענן ולחדש ולהחליף, ולא לקבע ולהנציח את המערכת – שגם ככה היא לא ראויה וגם ככה לא עובדת בשביל הציבור, בשביל האזרחים.

עליזה לביא: אז למען ההגינות – אני רואה שחבר הכנסת אמסלם יצא החוצה – אני מודה שאני מבינה את הרציונל שעומד בבסיס הדברים, ואני יכולה להבין איך אתה פותח פה את הדיון ואומר: לא חשבתי שיתנגדו לחוק הזה, לא חשבתי שיתנגדו.

עליזה לביא: אז אפשר אולי להבין – ואתה רועד מכך שיש שחיתות, ובעצם אתה מפליל את כל המערכות שהיו עד עכשיו.

עליזה לביא: אז חשוב, כן, חשוב לנתק את הקשר בין טייקונים ובעלי מאה מעבר לים ובין לפוליטיקאים.

עליזה לביא: מאוד חשוב לנתק את זה, אבל לא בחוק הזה.

עליזה לביא: זאת לא הדרך, כי המקור האמיתי לשחיתות – אם אותו אתה רוצה לתקן – המקור האמיתי לשחיתות הוא לא באמת התרומות הפרטיות.

עליזה לביא: לא עליהן אפשר לבוא ולומר שהן שמלכלכות את המערכת.

עליזה לביא: המקור לשחיתות נמצא עמוק בשיטה הקיימת, שאתה מכיר אותה יותר טוב מכולם, של קבלני קולות ושל מפקדי ארגזים; שיטה שבה פוליטיקאים עובדים אצל קבוצות אינטרס חזקות ומאוגדות, שממליכות פוליטיקאים עושי דברן.

עליזה לביא: ואנחנו, כן, אנחנו רואים את התוצאות מול עינינו ורואים פרשת שחיתות אחרי פרשת שחיתות, ועוד שר נחקר ועוד חבר כנסת נחקר ועוד פעילים נחקרים, והמקור לכל זה זו השיטה.

עליזה לביא: החוק הזה, שאתה מביא בלהט כזה רב – לא ראיתי לצערי את הלהט הרב הזה בחוקים שבאמת יש בהם כדי להיטיב עם הציבור, כדי לסייע לציבור.

עליזה לביא: אני לא רואה את הלהט הזה, רק בחוקים האלה, בחוקים האלה, שבהם פוליטיקאים עובדים אצל קבוצות אינטרס חזקות ומאוגדות שממליכות פוליטיקאים עושי דברן.

עליזה לביא: התוצאות האלה בפרשיות השחיתות – ופעם זה בשם הציונות ופעם זה בשם היהדות ופעם זה בשם כספי עמותות ופעם זה בשם מטרות חברתיות כאלה ואחרות, שבפועל מוכרות את הערכים של הציונות; מוכרים את ערכי היהדות ומוכרים במכירת חיסול את כל מה שנבנה פה בעמל כל כך רב, בשביל בצע כסף ובשביל תאוות שלטון.

עליזה לביא: אז כל הדברים האלה, חבריי, הם ראיה חזקה יותר מכול שיש בעיה, באמת בעיה בשיטה הקיימת.

עליזה לביא: אבל התרומות הפרטיות הן לא המקור לבעיה, אלא השעבוד של חלק מהפוליטיקאים, שעובדים עבור קבוצות של מקורבים ולא עבור הציבור הרחב, הציבור ששלח אותם, הציבור שבחר בהם.

עליזה לביא: ולכן, השאלה שצריכה להישאל בכנות גדולה, ובאמת ממקום שבא לתקן, ממקום שבא באמת לעשות טוב לחברה בישראל: ההצעה הזאת, שמובאת במרתון הזה שראינו כאן

עליזה לביא: בשבועות האחרונים, האם היא באה לפתור את הבעיה או שלמעשה היא מנציחה אותה, היא מקבעת את הבעיה?

עליזה לביא: ואגב, אם אנחנו רוצים קצת לראות מחקרים, אז היקף המימון הציבורי שמוקצה לבחירות במדינת ישראל, כלומר הכסף שהמדינה משקיעה במערכת הבחירות – כספי הציבור, כן, כספי הציבור שלנו, של משלמי המיסים, שמושקעים בבחירות במדינת ישראל – הוא הגבוה ביותר במדינות ה-OECD, גם לפני החוק הזה.

עליזה לביא: כלומר, מדינת ישראל נותנת הרבה מאוד כסף, מפרישה הרבה מאוד כספים למערכת הזאת של הבחירות.

עליזה לביא: מה עושה החוק הזה?

עליזה לביא: הוא בא ומוסיף עוד כסף ציבורי ועוד כסף של משלמי המיסים.

עליזה לביא: במקום שהוא יחזור לציבור – כדי לתקן, לשנות, לתת חינוך יותר טוב לילדים, לדאוג יותר טוב לחיילים, לזוגות הצעירים, לבנות עוד מערכות של כבישים ולעשות את היום-יום שלנו טוב יותר – במקום זה, הוא מוקצה לפוליטיקאים.

עליזה לביא: לפוליטיקאים.

עליזה לביא: אז באמת, היקף המימון הציבורי – ואנחנו רואים את זה עוד לפני החוק הזה – הוא מהגדול ביותר במדינות ה-OECD.

עליזה לביא: אז מה, מדינות אחרות יודעות לעשות את זה יותר טוב מאיתנו?

עליזה לביא: ומנגד, היקף המימון הפרטי הוא דווקא מהקטנים בעולם המערבי, אם אנחנו שוב רוצים להשוות את עצמנו למדינות שונות.

עליזה לביא: אז בואו נשאל את עצמנו אם, למשל, פוליטיקאי שמגייס במימון המונים – את יודעת, גברתי היושבת-ראש, יש היום את המושג שנקרא מימון המונים, אנחנו רואים את זה בספרים ובפרויקטים חברתיים, אז גם פוליטיקאים יכולים להיעזר ולהשתמש בשיטה החדשה והצעירה הזאת של מימון המונים: מספר רב של תרומות, בשיעור נמוך, נניח של כמה עשרות שקלים או מאות שקלים בודדים, שכפופים לביקורת ומדווחים.

עליזה לביא: למה יש בעיה עם זה?

עליזה לביא: למה אי-אפשר לצאת מהקופסה ולהביא רעיונות נוספים, ולא לרוץ לכספי הציבור ולגזול מהציבור כסף ותקציב?

עליזה לביא: אז ההצעה הזאת סותמת את הגולל על כל רעיון יצירתי אחר שיש ואפשר וראוי לאמץ, ההצעה הזאת באה וחוסמת, באה ומקבעת, באה ואומרת שתרומות פרטיות בכלל לא, אבל שדידה של הקופה הציבורית – למה לא?

עליזה לביא: למה לא, בואו נשדוד את הקופה הציבורית לטובת הפוליטיקאים.

עליזה לביא: וזה דבר שאין לו אח ורע בעולם המערבי.

עליזה לביא: אין עוד דוגמה לשוד הזה של הקופה הציבורית כמו שהחוק הזה יעשה.

עליזה לביא: יש לנו פה הזדמנות לשנות, ואני שמחה ששר בממשלת ישראל, השר צחי הנגבי, בא ואמר: אני לא אוהב את החוק הזה, והיה אמיץ מספיק.

עליזה לביא: ואני קוראת לעוד אנשים אמיצים פה בקואליציה – ואני יודעת שעוברים עליכם שבועות לא קלים: עומדים פה חוקים לפניכם, החוק הזה ועוד מעט חוק המרכולים וראינו כאן את חוק ההמלצות, בית מדרש יצירתי מאוד של הממשלה שמחוקק חוקים רק לטובתכם ולטובת האנשים שלידכם.

עליזה לביא: אני יודעת שהבטן שלכם מיוסרת, ורבים מכם לא באו לפוליטיקה בשביל שלל החוקים האלה שמשרתים קבוצה אחת, אז כדאי שתתנערו ותזכרו מי שלח אתכם, כי בסופו של יום לא תוכלו לישון טוב בלילה, ואתם יודעים שאתם עובדים נגד צו מצפונכם.

עליזה לביא: אז ההצעה הזאת, כן, היא סותמת לגמרי את הגולל, לחלוטין, על התרומות הפרטיות בכל סכום, ומגדילה את הנטל על הקופה הציבורית.

עליזה לביא: מציעים כאן לקבוע לכל חבר כנסת שמתמודד על כהונה נוספת סכום מענק שהוא יקבל מהמדינה, וזה בכפוף לתקרה שכאמור מגיעה למאות אלפי שקלים.

עליזה לביא: אם אני אתרגם את מה שאמרתי עד עכשיו, ההצעה הזאת תעלה לנו, לציבור בישראל, עוד עשרות מיליוני שקלים, עשרות רבות של מיליוני שקלים, מבלי לשפר את המערכת בכלום, בכלום המערכת לא תשתפר.

עליזה לביא: אז רצית לצאת מתוך כוונה טובה, אבל התהליך, ומבחן התוצאה – זה לא נותן לך את התוצאה הרצויה שביקשת לחולל.

עליזה לביא: וזה לא בושה לומר: טעיתי, וללכת ולראות איך אפשר לעשות את זה נכון.

עליזה לביא: ובמהלך הדיונים גם הארגונים החברתיים וגם אנחנו הצענו לך כמה וכמה חלופות, חבר הכנסת אמסלם.

עליזה לביא: אתה לא הקשבת ורצת כמו קטר דוהר כדי להעביר את החוק הזה, ולא נתת לאף אדם בעל ניסיון, ידע, הבנה, להשמיע את הדעה שלו במלואה ולהביא ניירות עמדה בצורה מסודרת כדי להרחיב, כדי ללמוד מה נעשה במדינות אחרות.

עליזה לביא: אז ככה לא מחוקקים חוקים שיביאו טוב; ככה מחוקקים חוקים שמלמדים בשם מי אתה עובד ומי שלח אותך.

עליזה לביא: ואי-אפשר, אי-אפשר להמשיך בדרך הזאת, ואנחנו נתנגד לגמרי להצעת החוק הזאת, שאין בה שום דבר, אבל שום דבר, שמקדם ומיטיב.

עליזה לביא: ההצעה שלפנינו לא פותרת את תחלואי הפריימריז, חבריי מימין ומשמאל, ואתם יכולים לבוא ולנגח אותנו עד מחר, אבל בתוככם אתם יודעים, אתם יודעים עד כמה הפריימריז, צריך לתקן אותם, והייתה הזדמנות בחוק הזה לתקן את המערכת של הפריימריז, אבל החוק הזה לא יגרע במאומה את השחיתות שחוגגת, את מפקדי הארגזים ואת קבלני הקולות ואת המאכערים.

עליזה לביא: ולסיכום, ההצעה הזאת בגרסה הנוכחית שלה היא סידור עבודה לחברי כנסת.

עליזה לביא: אין לי מילים אחרות, סידור עבודה לחברי הכנסת שמכהנים.

עליזה לביא: זה מה שאתם רואים מול עיניכם.

עליזה לביא: זה מה שאתה רואה, חבר הכנסת דודי אמסלם, מול עיניך.

עליזה לביא: זאת הצעה שמנציחה את התחלואים של השיטה הקיימת, והיא שוב משקפת, לצערי, פוליטיקאים שעסוקים רק בעצמם, פוליטיקאים שעובדים רק למען עצמם, ובראש ובראשונה הבבואה שלהם היא זו המשתקפת, ולא מה שהם הבטיחו בקמפיין של הבחירות, ולא כל המילים היפות שהם אמרו לציבור שולחיהם.

עליזה לביא: אז חבריי בקואליציה, אני פונה אליכם פעם שנייה: אתם אנשים הגונים וישרי דרך, וחלקכם זע באי-נוחות, באי-נוחות רבה, כשאתם רואים איך החוק הזה מובא בריצה ובדהרה כדי לעבור ולהיות חלק מחוקי מדינת ישראל.

עליזה לביא: עוד לא מאוחר מדי לחזור בכם, ולמצוא יחד נוסח שייתן מענה למצוקה; כי יש מצוקה, והמילים שחבר הכנסת דודי אמסלם אמר בראשית דבריו: אני לא מבין למה אנשים מתנגדים – אה, אני שמחה שחזרת, חבר הכנסת אמסלם, כי גם בנאום על ההמלצות לא זכיתי שתהיה במליאה וגם עכשיו לא.

עליזה לביא: אני מציעה לך לשים בצד – או לפחות לשמוע – את גל החקיקה המביש הזה, ולראות איך אפשר לחזור ולעבוד בשביל הציבור.

עליזה לביא: אני קוראת לך לעצור את זה.

עליזה לביא: אני קוראת לך לעצור כאן את הדיון הזה ולחזור וללמוד על התיקונים שאפשר להכניס לחוק הזה, כדי שבאמת יהיה אפשר לבוא ולומר: תיקנו ואנחנו מביאים הצעת חוק שתיתן מענה לכל החוליים.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: קשה למנות את כשליו של החוק הזה, שמונח לפנינו.

עפר שלח: עד כדי כך רבים הם.

עפר שלח: נדמה לי שמי שמבין אותם באופן אינטואיטיבי לגמרי זה הציבור במדינת ישראל.

עפר שלח: אנחנו רואים את התגובה, אנחנו רואים איך החוק הזה – שמצטרף, הוא לא עומד לבדו; הוא עומד עם סדרה של חוקים שהקואליציה מביאה בפני הבית הזה – פשוט פועל להשפלת תדמיתו של הבית הזה בעיני האנשים שמתבוננים בו מבחוץ.

עפר שלח: האנשים ששלחו אותנו לכאן כדי לטפל בדברים שמטרידים אותם, כדי להקדיש את הכסף של מדינת ישראל, הכסף של המיסים שלהם, לדברים שחשובים להם, ולא כדי שפעם אחרי פעם נעלה לכאן ונתגושש על חוקים שכל מטרתם להיטיב עם האנשים שיושבים בבית הזה.

עפר שלח: והחוק הזה עושה את זה בריש גלי, הוא עושה את זה כלפי חוץ בלי להתבייש בכלל, כי בין שאר חולשותיו, בין שאר מגרעותיו, הוא עושה אפליה לטובה של האנשים שכבר מכהנים בבית הזה לעומת מי שרוצה להיכנס לכאן.

עפר שלח: מי שרוצה להיכנס לכאן יצטרך לגייס את הכסף בצורות שונות, יצטרך לקחת הלוואות, יצטרך להתמודד עם כל מיני אי-ודאויות: אם לא ייבחר, מה יקרה אז ואיך הוא יצליח לעמוד במטלה הכספית הזאת, לעומת מי שכבר נמצא בבית הזה, שלו המדינה פשוט תעניק את הכסף.

עפר שלח: לא מספיק שהוא חבר כנסת, לא מספיק שיש לו את היתרון שמכירים אותו, שיש לו את היתרון שיש לו נגישות הרבה יותר גדולה לתקשורת, שיש לו את היתרון שיש לו כוח ביד, מבחינתו – ואנחנו רואים את זה משמש לרעה בעיקר במפלגת השלטון – להיטיב עם האנשים שעשויים לסייע לבחירתו, חברי מרכז ואחרים; את כל היתרונות האלה יש לו, ועכשיו גם יהיה לו גם היתרון שהכסף מגיע אליו במשאית מטעם מדינת ישראל, וזו חתיכת משאית.

עפר שלח: זו לא משאית קטנה, זה די הרבה כסף, והוא לא צריך אפילו להיאבק על גיוס כסף.

עפר שלח: השר צחי הנגבי אמר את זה בצורה יוצאת מהכלל, מי שהיה, כמו שהוא אמר, במפלגות השונות שהוא היה חבר בהן, שותף ללא מעט פריימריז, ונאלץ לגייס כסף.

עפר שלח: הוא אמר: זה לא רגע נעים, זה לא רגע נעים שאתה קורא לאנשים לתרום לך, זה לא רגע נעים שאתה אולי מרגיש שאתה חייב להם בצורה כזאת או אחרת, אבל אל מול האלטרנטיבה שמציע החוק הזה, זה בוודאי עדיף ועדיף בהרבה.

עפר שלח: ואז כדי, כביכול, להמתיק את הגלולה הכניסו לתוך החוק הזה משהו מושחת עוד יותר, וזה שוחד כהלכתו.

עפר שלח: נכון שהוא כבר יצא, אבל זה רק מעיד על החוק הזה ועל הכוונות שמאחוריו.

עפר שלח: הסעיף שנועד למפלגות שאין בהן פריימריז, כמו המפלגה שאני חבר בה, אמר:

עפר שלח: אתכם פשוט נשחד, ניתן לכם כסף פר כל חבר כנסת שיש לכם, כדי שתצביעו בעד החוק הזה כי זה טוב לכם כספית.

עפר שלח: הסעיף הזה רק מעיד מה היו הכוונות מאחורי החוק הזה.

עפר שלח: אנחנו התנגדנו לו, היינו בין המפלגות שהודיעו שהן לא ייקחו את הכסף הזה, ואני שמח שהוא יצא, אבל בסופו של דבר אי-אפשר לנתק את זה מהאווירה הכללית, מהמשמעות הכללית של החוק הזה כמו שהוא הוצג בפני הבית הזה ושל כוונתו.

עפר שלח: מדי פעם אני מהרהר.

עפר שלח: אני מקיאווליסט קטן מאוד; היה פה בשבוע שעבר חבר הכנסת יוסי יונה, נתן הרצאה מרתקת על מקיאוולי.

עפר שלח: גם אני קראתי את זה פעם, אני לא זוכר הרבה, אני חייב להגיד.

עפר שלח: חברי יענקל'ה פרי, אולי אתה תזכיר לי אחר כך.

עפר שלח: אני בדרך כלל לא רואה קונספירציות בכל מיני מקומות, אבל כשאתה מסתכל על צבר החוקים שמביאה הממשלה הזאת, שמביאה הקואליציה הזאת, שאנחנו נאלצים להתמודד איתם, לפעמים עוברת בך המחשבה שכל זה נועד בשביל לאיין ולאפס את הבית הזה; כל זה נועד בדיוק למטרה שנגדה אנחנו מתקוממים כשאנחנו אומרים: החוק הזה פוגע בתדמיתו של הבית הזה מול הציבור.

עפר שלח: החוק הזה גורם לציבור להגיד: עשרות מיליוני השקלים שיוציאו, לא לזה שילמנו מיסים, לא לזה אנחנו מצפים מהאנשים שיושבים כאן.

עפר שלח: ונדמה לך שזאת בדיוק המטרה.

עפר שלח: המטרה היא שיתייחסו לבית הזה בבוז, המטרה היא שיתייחסו לפוליטיקה בכלל לא כאל מקום שאליו אנחנו כאזרחים באים כדי לפתור את צרותינו, כדי לשפר את חיינו, כדי להבטיח עתיד יותר טוב לילדינו, אלא שאנחנו נוכל להסתכל על הבית הזה, על 120 האנשים שיושבים פה, ולהגיד: מי הם בכלל?

עפר שלח: הם מתעסקים רק בדברים שמעניינים אותם, הם מתעסקים רק בטובה שלהם.

עפר שלח: הינה, אין להם בושה, אפילו לעשות את זה מהמקפצה, כמו שהחוק הזה עושה, לעשות חוק שכל כך מיטיב איתם ועם מפלגותיהם ומשאיר כל כך הרבה בחוץ.

עפר שלח: אולי המטרה היא זו, אולי המטרה היא שכאשר יזלזלו בנו באופן מוחלט, באמת האזרחים יגידו: מה זה משנה, מה ההליך הפוליטי כבר משנה לי, למה שאני אהיה מעורב בהליך הפוליטי.

עפר שלח: זה תמיד משרת את השלטון, שלטון תמיד רוצה אזרחים שהפוליטיקה היא לצנינים בעיניהם, שלטון תמיד רוצה אזרחים שלא חשוב להם לשנות את המצב הקיים אלא הם מרגישים אדישות, ניתוק וחוסר יכולת לשנות את כל הדברים האלה, וזה עוד אחד מהדברים הרעים שהצעת החוק הזאת עושה.

עפר שלח: זו הצעת חוק פסולה מכל צדדיה.

עפר שלח: אני מצטער שהיא מגיעה לפה לקריאה שנייה ושלישית.

עפר שלח: אני מצטער על התהליך שבו היא מגיעה לקריאה שנייה ושלישית, שהוא גם אופייני להצעות החוק – לא רק להצעות החוק, בכלל, שמביאות הממשלה והקואליציה הזאת אלא גם להצעות החוק שנדון בהן לאורך הלילה הזה.

עפר שלח: המשותף להצעות החוק האלה, לכולן: הן משרתות רק אינטרסים פוליטיים, הן נעשו גם ברשעות, גם בחופזה וגם ברישול, כל זה שבשביל שהבית הזה, בסופו של דבר, מחר בבוקר, מחר בצוהריים, מחר בערב, יעמוד נכלם מול עוד צבר של הצעות מבישות שהוא אישר.

עפר שלח: ועל זה אני חושב שכולנו צריכים להצטער ולזה כולנו צריכים להתנגד.

עפר שלח: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

רויטל סויד: הדוברת הבאה, המסתייגת הבאה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: כבר תקופה ארוכה שהממשלה הזאת מביאה לשולחן הכנסת שורה של חוקים שכל המשמעות שלהם היא לדאוג לפוליטיקאים שיושבים בממשלה הזאת.

סתיו שפיר: אפס דאגה לאזרחי ישראל.

סתיו שפיר: אף אחד מהחוקים שנמצאים כאן לא יוסיף שקל למשכורת של אזרחי ישראל, לא יסייע בפסיק לביטחון האישי שלהם.

סתיו שפיר: כלום, אך ורק לביטחונה של הקואליציה.

סתיו שפיר: ואפילו החוק הזה, חוק שבבסיס שלו היה אפשר בזמנים רגילים לחשוב שיש לו רציונל נכון, להפריד את הפוליטיקאים מהכסף, אפילו זה נעשה היום אך ורק כדי לדאוג לקואליציה הזאת לקראת הפריימריז.

סתיו שפיר: והאמת היא שבאמת את הקואליציה, את ממשלת נתניהו, צריך לנתק מכסף.

סתיו שפיר: אנחנו רואים מה כסף עושה לראש הממשלה.

סתיו שפיר: אגב, בפריימריז שלו בנימין נתניהו, שגייס מעל מיליון שקלים מ-29 תורמים, לא הצליח לגייס ולו תרומה אחת מישראלים.

סתיו שפיר: כל התרומות של ראש הממשלה הן מחו"ל.

סתיו שפיר: דווקא במחנה שלנו, במפלגת העבודה, שעורכת פריימריז מפוארים, רבים מאיתנו הצליחו לגייס תרומות בעיקר מישראלים, הרבה מאוד תרומות.

סתיו שפיר: אני בפריימריז האחרון ביקשתי מהציבור לבוא ולסייע בתרומות של 50 שקלים או 100 שקלים, כמה שהם רק יכולים, אפילו משהו קטן, ו-1,700 ישראלים תרמו ועזרו לקמפיין שלי.

סתיו שפיר: וזאת גם עוד הזדמנות להגיד להם תודה.

סתיו שפיר: חברת הכנסת שלי יחימוביץ גייסה גם היא את הקמפיין שלה, אני חושבת שאת כולו, מתרומות קטנות, וככה עוד רבים מחברינו.

סתיו שפיר: ככה צריך לפעול.

סתיו שפיר: אבל אני רוצה לדבר על ההצעות הנוספות שמגיעות לכאן לשולחן.

סתיו שפיר: הציבור הישראלי מרגיש את הרמאות הזאת, הציבור הישראלי רואה שהקואליציה עסוקה אך ורק בעצמה, שהממשלה הזאת, במקום לדאוג לקצבאות הנכים, שכבר הובטחו לפני חודשים ארוכים – זה מאלץ את הנכים לצאת שוב ושוב לרחובות ולהפגין נגד הקצבה העלובה של 2,342 שקלים בחודש.

סתיו שפיר: בושה למדינה, את זה לא מצליחים להביא לכאן להצבעה.

סתיו שפיר: אך ורק פוליטיקה קטנה ואינטרסים.

סתיו שפיר: אתמול בוועדת הכספים קיצצו 450 מיליון שקלים ממערכת הבריאות.

סתיו שפיר: 450 מיליון שקל.

סתיו שפיר: כל הכספים שאמורים היו להגיע לעוד מיטות, לעוד אחיות, רופאים, שירותי בריאות בפריפריה, מקוצצים כאילו כלום בשניות של דיון בלי שום הסבר.

סתיו שפיר: והציבור הישראלי מרגיש את זה, ובגלל זה הוא יוצא לרחובות שבוע אחר שבוע באלפים רבים נגד השחיתות הזאת, שנמצאת ביסודה של ממשלת נתניהו כבר כל כך הרבה זמן.

סתיו שפיר: ומה אני שומעת שאומרים על זה שרי הממשלה?

סתיו שפיר: לציבור הישר והאמיץ שיוצא כל שבוע להפגין, הם קוראים "פורעי חוק", כי הפגנה נגד הממשלה זה לפרוע את החוק, זו עבירה על החוק.

סתיו שפיר: טוב שעוד לא חוקקתם נגד זה.

סתיו שפיר: קשה להאמין לפחד, כמה פחד מצד מפלגת השלטון, שנמצאת כבר עשר שנים בשלטון, כמעט 40 שנה ברצף, וכל כך מפחדת מהציבור; מחפשת בכל הפגנה את הדבר הקטן שאולי יהיה איך להכשיל אותה או לסמן אותה.

סתיו שפיר: מוצאת שלט אחד לא במקום, כל המחנה שלנו מגנה אותו בתוקף, וכבר מייד משתמשת בזה כדי לצעוק בבהלה: הסתה, הסתה, פורעי חוק, מסיתים.

סתיו שפיר: בואו נדבר שנייה על הסתה.

סתיו שפיר: הסתה, ראש הממשלה, זה להוביל את המצעד כשמאחוריך חבל תלייה וארון קבורה עם השם של רבין ראש הממשלה, שנרצח בגלל ההסתה הזאת, זאת הסתה; הסתה זה לעמוד על המרפסת ולשמוע "מוות לרבין", ולהעמיד פנים שאתה לא רואה; הסתה זה לפרסם בקמפיין הבחירות שלכם סרטונים שמשווים חברי כנסת מהמפלגה שלי לחמאסניקים, לטרוריסטים; הסתה זה לשתוק כשאתם רואים פוליטיקאים ישראלים ציוניים לבושים במדי אס.

סתיו שפיר: אס; הסתה, ראש הממשלה, זה לעמוד בנאום שלך ולהמציא שקרים על נשיא המדינה ראובן ריבלין כדי להביך אותו ולהשפיל אותו ולתת נשק בידיים של אוהדיך נגדו; הסתה זה לשמוע ולראות את המפגינים מפגינים נגד הרמטכ"ל שלנו, "גדי, גדי, תיזהר, רבין מחפש חבר", ולא לצייץ מילה ולא לגנות, ולברוח ולשתוק; הסתה זה לראות כל הזמן, מדי שבוע, חבורה של פורעי חוק מההתנחלויות שזורקים אבנים על חיילי צה"ל ולא להגיד מילה, ולשדר בשתיקה שהכול בסדר, שזה מקובל, שלאחוז קטן באוכלוסייה מותר לפרוע את החוק ולעבור על החוק, אבל ל-99% מהאוכלוסייה, להם לא מסדרים חוקים משלהם; הסתה זה לבסס כל נאום, כל קמפיין, על השתלחות במי שלא מסכים איתך, אבל במקום להתווכח עם מי שלא מסכים איתך, לקרוא להם "בוגדים", לנסות ללכלך אותם.

סתיו שפיר: ראש הממשלה, אתה יודע כמה איומים אני חוטפת באופן אישי בגלל דברי הסתה ושקרים, פשוט שקרים, שאתה וחבריך בקואליציה הפצתם עליי?

סתיו שפיר: אי פעם התנצלתם על זה?

סתיו שפיר: אי פעם התנצלתם על הסיכון ועל האיום שנגרם לכל כך הרבה חברי כנסת שלא מסכימים איתכם, או לאומנים, לאנשי תרבות, לשופטים, לעיתונאים, בגלל שקרים שאתם המצאתם עליהם באופן מניפולטיבי כדי לנצח בבחירות?

סתיו שפיר: כי בשביל לנצח בבחירות אתם מוכנים לעשות הכול, אתם מוכנים לקרוע את העם שלנו לגזרים.

סתיו שפיר: המורשת היחידה שנשארת משלטון נתניהו היא מורשת ההסתה.

סתיו שפיר: הסתה כאסטרטגיה פוליטית: להפחיד את הציבור, להסית נגד כל מי שלא מסכים איתך, לשקר, להמציא אגדות, הכול, רק כדי להיאחז בשלטון בכל מחיר.

סתיו שפיר: המחיר הוא המדינה, ראש הממשלה.

סתיו שפיר: המחיר הוא מדינת ישראל והעתיד שלה.

סתיו שפיר: אנחנו לא מוכנים לשלם את המחיר הזה.

סתיו שפיר: אנחנו נילחם עד שננצח אותך, ועד שנוכל לתקן את הנזקים העצומים שהשלטון הזה חולל כאן.

סתיו שפיר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

רויטל סויד: המסתייג הבא, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: לא עשר?

רויטל סויד: זהבה, כל חברי הכנסת שעולים בטוחים שיש להם עשר דקות, ויש להם שבע.

יוסף ג'בארין: עשר, לא? זהבה, לא?

רויטל סויד: הודעתם?

רויטל סויד: אוקיי.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להתייחס לשמועות שמתרוצצות כבר משעות הצוהריים במשכן הזה לגבי ההצבעה של חברי הכנסת מהרשימה המשותפת על חוק המרכולים.

יוסף ג'בארין: רק לפני כמה דקות הייתה ידיעה על כך שמתנהל משא ומתן עם חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, ואולי לא יצביעו, אולי יצביעו שלא כהצבעת האופוזיציה להתנגד לחוק הזה.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם, הכול שמועות שמטרתן, לדעתי, קודם כול לפגוע במשותפת ובעמדות של המשותפת, אבל גם ליצור בלבול.

יוסף ג'בארין: ליצור בלבול בקרב האופוזיציה, מתוך ניסיון אולי להציל את המצב.

יוסף ג'בארין: אז אני רוצה להגיד לכם שאנחנו ברשימה המשותפת נפגשנו וקיבלנו החלטה שכולנו נתייצב ונתנגד לחוק המרכולים מתוך תקווה שהחוק הזה לא יעבור.

יוסף ג'בארין: וכשמדברים על משא ומתן, אני תוהה איזה משא ומתן אפשר לנהל עם חברי הרשימה המשותפת.

יוסף ג'בארין: האם יכולים להתחייב שחוק הלאום, למשל, לא יעבור ולא יובא להצבעה?

יוסף ג'בארין: האם יכולים להתחייב על כך שקאנון אל-מואד'ין, חוק המואזין לא יובא להצבעה?

יוסף ג'בארין: האם הממשלה הזו יכלה להתחייב להפסיק את הריסות הבתים ביישובים הערביים?

יוסף ג'בארין: אם באמת מישהו בקואליציה חושב שעל הנושאים המהותיים הללו אפשר לדבר, אז בבקשה.

יוסף ג'בארין: אבל אני יודע שאין נכונות לממשלה הזו באמת לבוא ולדבר על הנושאים העקרוניים שמפריעים כיום, בלשון המעטה, לציבור הערבי ומדאיגים אותו, וכמובן מדאיגים גם את נציגיו בכנסת.

יוסף ג'בארין: איך אפשר להציל ממשלה שבאה עם חקיקה כה פוגענית, כה גזענית וכה בעייתית?

יוסף ג'בארין: והינה לכם דוגמה, החקיקה של היום.

יוסף ג'בארין: ואני תוהה מה בוער.

יוסף ג'בארין: מה בוער לחבר הכנסת אמסלם, מה בוער לקואליציה, כי עכשיו הדבר העיקרי להתפנות לו זה פשוט לממן את הפריימריז של חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: מה בוער?

יוסף ג'בארין: יש סוגיות של קצבאות לאנשים עם מוגבלויות, קצבאות קשישים.

יוסף ג'בארין: פתאום הכול תקוע, ופתאום הנושא הזה של כסף לפריימריז וכסף לפוליטיקאים, דווקא הנושא הזה זז ומתקדם, כמו כל הנושאים שהקואליציה הזו מעוניינת לקדם לצרכיה הפוליטיים.

יוסף ג'בארין: ואתם יודעים מה?

יוסף ג'בארין: בלי הגזמה, אני טוען שהקואליציה הפעם חושבת לשלם מהכסף הציבורי לחברי הכנסת את מימון הפריימריז שלהם.

יוסף ג'בארין: ואני תוהה מה יהיה הגבול, גברתי היושבת-ראש, מה יהיה הגבול למימון הפעילויות של חברי הכנסת?

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אמסלם, מה יהיה הגבול?

יוסף ג'בארין: אחר כך יגידו: רוצים בקבוק יין לכל חבר כנסת, ואחר כך סיגרים לחברי הכנסת?

יוסף ג'בארין: מה יהיה הגבול?

יוסף ג'בארין: מה יהיה הגבול במעשים הללו של קידום שחיתות פוליטית, שאין לה מקום ולא צריך להיות לה מקום?

יוסף ג'בארין: אני גם חושב על היום הראשון של השנה האזרחית.

יוסף ג'בארין: אנחנו ב-1 בינואר 2018, ואני חושב על החדשות שהיו לנו ביום הראשון.

יוסף ג'בארין: אנחנו קמים בבוקר אל החלטה של מרכז הליכוד להחיל את הריבונות הישראלית על שטחי C בגדה המערבית – שטחי C, שזה יותר מ-60% משטחי הגדה – מה שמשאיר לפלסטינים סוג מסוים של ניהול עצמי בתוך הערים הפלסטיניות המרכזיות, שהן אולי פחות מ-10% משטח פלסטין המנדטורית.

יוסף ג'בארין: ואני תוהה, לאן לוקח אותנו מרכז הליכוד עם החלטה כזו?

יוסף ג'בארין: ואגב, כשאני מסתכל היום על הניהול העצמי שקיים בערים הפלסטיניות המרכזיות, אני מסתכל על המפה הגיאוגרפית של הערים הללו, ואני מסתכל על המפה הגיאוגרפית של הבנטוסטנים בדרום אפריקה, אני רואה הרבה דמיון.

יוסף ג'בארין: אני רואה הרבה דמיון.

יוסף ג'בארין: אז גם אין לי ספק שמרכז הליכוד מוביל את המדינה הזו רק לשם, רק למצב של אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: אבל זה היה בבוקר.

יוסף ג'בארין: ואחר כך אנחנו מתבשרים על כך שהפרקליטות הצבאית החליטה להגיש כתב אישום נגד הנערה הפלסטינית עהד תמימי, ואני אומר לכם שזוהי החלטה נקמנית במיטבה.

יוסף ג'בארין: זוהי החלטה של נקמנות ושל רדיפה של אותה צעירה, שסך הכול ביקשה לגרש את החיילים שפלשו לרחבת הבית שלה ושל משפחתה, אותם חיילים שלפני האירוע המצולם המפורסם ירו כדורי גומי ופגעו בבני משפחתה.

יוסף ג'בארין: אני גם מתבשר, לקראת הערב, שהרשויות החליטו להאריך את מעצרה של חברת הפרלמנט הפלסטיני חאלדה ג'ראר למעצר מינהלי נוסף של שנה.

יוסף ג'בארין: שנה במעצר מינהלי, אחרי שהיא כבר בילתה הרבה זמן במעצר המינהלי.

יוסף ג'בארין: אז אלה החדשות שהממשלה הזו מביאה לנו, וזוהי החקיקה המושחתת שהיא מביאה לנו הערב.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת מאיר כהן.

רויטל סויד: מישהו פה צופה במשהו.

רויטל סויד: מילא היה משתף אותנו.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, דודי, זה לא שאנחנו חושבים שאתה מושחת, חס וחלילה, או מיקי רוזנטל.

מאיר כהן: זה לא העניין.

מאיר כהן: העניין הוא איך מתייחסים אלינו בציבור.

מאיר כהן: ואתה שומע את זה.

מאיר כהן: אני שומע את זה.

מאיר כהן: אלא אם כן אתם בוחרים לא לשמוע.

מאיר כהן: מה הסכנה שאורבת לפתחו של איש ציבור או אנשי ציבור שמגיעים לשלטון?

מאיר כהן: הסכנה הגדולה ביותר היא שמהר מאוד אתה מתנתק מרחשי הציבור.

מאיר כהן: וברגע שאתה מתנתק מרחשי הציבור ואתה חושב שלהיבחר כרוב זה הדבר היחיד שיש בדמוקרטיה – ומהרגע שנבחרת אתה יכול, כמו משאית דוהרת, לנסוע על הכביש ולא להתייחס לא לתמרורים ולא לאנשים שנמצאים על הכביש, אלא לשעוט בכל הכוח ולדרוס את כולם – שם הכישלון הגדול.

מאיר כהן: שם הכישלון הגדול.

מאיר כהן: אני משוכנע שאתה לא עושה את זה מטעמים, חלילה, שהם שליליים.

מאיר כהן: אתה מאמין.

מאיר כהן: אבל גם אם אתה מאמין, אתה חייב להקשיב לא רק למה שקורה בבית הזה; פחות למה שקורה בבית הזה – להקשיב לרחשי הציבור.

מאיר כהן: מהמקומות שאתה בא, גם אני בא.

מאיר כהן: במקומות האלה אתה תסביר מאה פעם; ברגע שאתה אומר להם שהמדינה נותנת כסף לנבחרים כדי שהם יעשו את הפריימריז, שם אתה נכשל.

מאיר כהן: יכול מאוד להיות ש-2,000 או 3,000 חברי מרכז יקבלו את זה בברכה, אבל האזרח שנמצא בתוך עמנו – לא מצאתי מקום אחד, ואני טיילתי בין חבריי, וישבתי בדימונה וישבתי בקריית שמונה, הייתי באירוע ושאלתי: חבריא, מה אתם חושבים על זה?

מאיר כהן: שום טיעון לא התקבל בעיניהם.

מאיר כהן: אמרו: מאיר, בימים שכל כך הרבה אתגרים וכל כך הרבה פערים חברתיים נמצאים, גם אם אתה צודק, גם אם אתם צודקים, זאת לא העת לעשות את זה.

מאיר כהן: והתחושה היא, וזאת הציניות שעליה אנחנו מדברים בכנסת, התחושה שמהרגע שאתם קיבלתם את הרוב – ובצדק, היו בחירות, שאנחנו לא מערערים עליהן, הציבור אמר את דברו – אבל מהרגע הזה אתם חייבים להיות רגישים.

מאיר כהן: מהרגע הזה אתם חייבים להיזהר בכבודם של אנשים, ולבוא לבן אדם ולהגיד לו: תקשיב, אתה – – –

דוד אמסלם: אנחנו מאמינים בזה.

מאיר כהן: שנייה, שנייה.

מאיר כהן: דודי, אמרתי לך, אני מעולם לא אעמוד כאן ואטיל עליך או על מישהו אחר רפש.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: יש ויכוח לגיטימי, ויכוח בתפיסות.

מאיר כהן: אתה חושב כך, אני חושב אחרת.

מאיר כהן: אני מקבל את כאן את הדקות כדי לנסות לשכנע אותך, או לפחות להגיד את דבריי.

מאיר כהן: אני לא מטיל ספק.

מאיר כהן: צריך מאוד להיזהר, אמרתי את זה כבר בשבוע שעבר.

מאיר כהן: אנחנו כולם צריכים קצת למרק את ההתבטאויות שלנו אחד כלפי השני.

מאיר כהן: כל כך הרבה שמעתי כאן בשבועות האחרונים את המילה "מושחתים".

מאיר כהן: צריך להיזהר.

מאיר כהן: יחד עם זה, שאוזנכם תהיה כרויה לרחשי הציבור.

מאיר כהן: אותם אנשים, שבוחרים בי ובוחרים בך, הם אנשים ששואלים את עצמם למה כל שבוע יש איזה חוק שהוא לא ברור, למה כל שבוע יש תחושה של איזה חירום.

מאיר כהן: למה הרוב הזה בכנסת, למה הממשלה – כל כך הרבה חוקים, בשעה שהדברים האלמנטריים, הדברים החשובים לא פחות מחוק ירושלים, לא פחות מחוק הפריימריז, עליהם אנחנו לא נותנים את דעתנו אפילו לדקה אחת.

מאיר כהן: וצריך לחשוב על זה.

מאיר כהן: דודי, יכול מאוד להיות שבעיתוי אחר, כשוועדה חיצונית – וצודק מיקי רוזנטל, הוא לא נמצא כאן אבל דבריו קסמו לי – יכול מאוד להיות שבשכרם של חברי הכנסת, במימון פריימריז, היה ראוי להביא לכאן הצעת חוק שלא הכנסת היא זו שמצביעה.

מאיר כהן: זה נתפס לא טוב שאנחנו מצביעים על כספים שאנחנו צריכים לקבל.

מאיר כהן: אם הייתה ועדה חיצונית שתשב איתך בוועדת הפנים, שתסמיכו אותה, שתבוא הוועדה החיצונית, תלך ותחזור אחרי כמה חודשים או כמה שבועות ותגיד: זאת הצעתי, זה היה נשמע הרבה יותר טוב מאשר שאנחנו אלה שניזום דברים כאלה.

יריב לוין: מה אתה אומר?

יריב לוין: רעיון מצוין.

יריב לוין: תכף אנחנו נבדוק את הנכונות שלכם ליישם אותו.

יריב לוין: רק תהיה פה כשאני אשיב.

מאיר כהן: ראה, אני לא אחכה במיוחד, למרות שאני אוהב לשמוע אותך.

מאיר כהן: אבל אם אני אהיה פה אני אשמח מאוד לשמוע אותך.

מאיר כהן: תקשיב, אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: יש לי עוד דקה.

דוד אמסלם: הייתי בשיחה עם יואב, אמרתי לו: תשמע – – –

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: יש משהו טוב בזה שמציעי החוק נשארים כאן.

מאיר כהן: עשית את זה בחוק בפיליבסטר שהיה, אתה עושה את זה גם היום.

מאיר כהן: אתה יודע מה?

מאיר כהן: לכבודך.

רויטל סויד: אנחנו נתרגל.

מאיר כהן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

רויטל סויד: המסתייג הבא, חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, אנחנו בסוף נתרגל שאתה יושב איתנו פה בכל הצעות החוק שלך.

דוד אמסלם: מה רע בזה?

רויטל סויד: ההפך.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, אני בהתרגשות נמצא כאן.

איתן כבל: זו לי פעם ראשונה – –

מאיר כהן: שאתה מדבר – – –

איתן כבל: – – שאת כאן לצידי ויושבת-ראש.

איתן כבל: אדוני השר, מה מעניין כל כך בזה שאני – אני מדבר איתה.

יואב גלנט: מה שמעניין, שקורה לך משהו פעם ראשונה.

רויטל סויד: זה נכון.

יואב גלנט: ועוד בכנסת.

איתן כבל: אז אני אומר:

איתן כבל: זה כבוד גדול לי להיות כאן כשאת נמצאת כאן.

איתן כבל: באמת כבוד גדול.

רויטל סויד: ולא לצידך.

איתן כבל: ולא לצידי.

איתן כבל: וכיף לי לראות אותך מנהלת את הדיונים.

איתן כבל: רשמים פרלמנטריים, אדוני השר, חבר הכנסת אמסלם – – –

רויטל סויד: גם חבר הכנסת אמסלם וגם חבר הכנסת כהן, אולי חבר הכנסת כבל ישכנע אתכם.

איתן כבל: חבר הכנסת כהן, ירדת להשלים את מה שלא הספקת להקריא?

רויטל סויד: חבר הכנסת כהן.

איתן כבל: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני מודה, אם אנחנו לרגע שמים את כל הפופוליזם וכל הדיבורים בצד, ופוליטיקה, ודברים מן הסוג הזה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, באמת זה מפתה; בואו נגיד את האמת, בואו לא ניתמם, על פניו זה נראה אחלה.

איתן כבל: הרי זו לא סיטואציה כיפית ונעימה ללכת לכתת את הרגליים ולגייס כספים.

שלי יחימוביץ': לכּתת.

איתן כבל: לכּתת רגליים ולאסוף כסף.

איתן כבל: זה באמת – – –

שלי יחימוביץ': רק כי אני יודעת שזה חשוב לך.

איתן כבל: לא, אני שמח שסוף-סוף מצאת משהו להעיר לי.

איתן כבל: אבל אני באמת אומר לך את זה: זה לא כיף.

איתן כבל: ותמיד אתה אומר: אני אבקש, לא אבקש, ומה הוא ירצה?

איתן כבל: כל אותן שאלות שכל אחד מאיתנו חווה, ולא משנה מאיזה צד, אלא אם כן אתה ביש עתיד או במפלגה אחרת, כמו פולקמן, שיושב ביציע והוא מסתלבט.

איתן כבל: אין לו מה לדאוג, הוא לא צריך לאסוף כסף.

איתן כבל: נכון?

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, אני רוצה לומר לך למה אני מתנגד לחוק הזה, למרות שהוא באמת באמת מפתה.

איתן כבל: ההתנגדות שלי היא לא התנגדות קואליציונית או אופוזיציונית, אלא היא באמת לגופו של עניין.

איתן כבל: הרי בתוך עמנו אנחנו יושבים.

איתן כבל: אני כבר לא מדבר על העובדה שלטעמי היה צריך ללכת אפילו צעד אחד רחוק יותר מזה ולעשות פריימריז בחסות המדינה.

איתן כבל: אם כבר רוצים להסדיר את העניין מא' ועד ת' – ודרך אגב, הנחתי בזמנו, לפני שנים, הצעת חוק שבאה להסדיר את העניין הזה מא' ועד ת'.

רויטל סויד: מה זה פריימריז בחסות המדינה?

איתן כבל: זאת אומרת שכמו שיש מערכת בחירות, אם כבר אנחנו באמת רוצים להסדיר את העניין הזה מא' ועד ת', זו הדרך באמת.

איתן כבל: כי אני אגיד לך, דוד אמסלם חברי – ואני בטוח שאתה בא לעניין הזה ממקום נקי ונכון: אתה יודע, אנחנו חיים פה.

איתן כבל: הרי מה יקרה?

איתן כבל: האם אתה מעלה בדעתך שמישהו יסתפק בכסף שהמדינה נותנת?

דוד אמסלם: – – –

איתן כבל: יהיו, סליחה.

דוד אמסלם: זה החוק גם היום.

איתן כבל: כתוב גם: לפני עיוור לא תיתן מכשול.

דוד אמסלם: איתן, זו התקרה.

איתן כבל: תן לי, תן לי.

דוד אמסלם: אבל התקרה היא לא קשורה – – –

איתן כבל: אבל תן לי, נשמה.

איתן כבל: אתה יודע, אנחנו הרי – ככה: גם כתבת, גם דיברת, גם חפרת לנו כבר ימים שלמים על זה – –

רויטל סויד: כבשת הרש.

איתן כבל: – – ואתה לא תיתן לי בשבע הדקות שיש לי להגיד?

רויטל סויד: כבשת הרש.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, באמת – הרי אתה יודע מה יקרה.

דוד אמסלם: אני מדבר רבע שעה – חופר.

דוד אמסלם: אתם מדברים 20 שעות – הכול בסדר.

איתן כבל: אתה לא חייב להפעיל את מד הרגישות שלך על כל מילה – – –

דוד אמסלם: יא אללה, תהיה לי בריא.

דוד אמסלם: 45 שעות דיברתם, אני רק עשר דקות – לצנינים בעיניכם.

איתן כבל: מה שיפה אצל דודי, זה נשפך ממנו, העניין.

איתן כבל: די, תן לנו.

איתן כבל: מה שאני מנסה להגיד לך, באמת, דוד, דודי, העניין הזה – אתה יודע ואנחנו יודעים את זה – התקרה היא תהיה נקודת ההתחלה.

דוד אמסלם: מה אתה מציע?

דוד אמסלם: כל תקרה תהיה – – –

איתן כבל: לא, לא, סליחה.

איתן כבל: קודם כול, אני אומר לך, מה יקרה?

איתן כבל: עוד פעם, יהיה את אלה – שים לב מה יקרה.

איתן כבל: לא מספיק שזה מחזק את אלה שנמצאים.

איתן כבל: כאילו, לכאורה, מה רע?

איתן כבל: אנחנו בתוך החגיגה, אנחנו מרוויחים מהתהליך הזה.

איתן כבל: אבל מעבר לעובדה שבחלוף הזמן זה מקבע אנשים יותר ויותר, שכבר נמצאים בתוך העסק פה, בתוך הבניין, אתה יודע שזאת תהיה נקודת המוצא לאנשים שיש להם, ככה – מי שיש לו כסף, הוא לא יגיד: אני אסתפק רק בזה.

איתן כבל: הוא כבר מייצר לעצמו נקודת פתיחה הרבה יותר טובה מהאחרים.

חיים כץ: אתה מאמין בזה, איתן?

חיים כץ: אתה מאמין?

איתן כבל: לגמרי.

חיים כץ: כי זה שאתה נמצא פה ושאתה עובד זה מקבע אותך, ובשביל זה אתה 20 שנה פה.

איתן כבל: לא, ברור, לא, חיים, אדוני השר – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, וככה אתה אוסף גם את התרומות.

איתן כבל: אדוני השר, חבר הכנסת חיים כץ, אני מדבר באמת.

איתן כבל: הרי אתה יודע – – –

חיים כץ: גם אני מדבר באמת.

איתן כבל: לא, לא, אני אומר – לא, אני איתך.

חיים כץ: אין לזה יתרון שאתה נמצא – – –

איתן כבל: לא, לא, אני איתך, חיים.

איתן כבל: אני אומר – רציתי להגיד, אדוני השר, באמת, אין ספק – קודם כול, נקודת המוצא שאין לה תחליף היא העבודה שלך.

איתן כבל: בסוף בסוף זו היכולת שלך לקבל את הבולטות וכו' וכו'.

איתן כבל: עכשיו, יש כאלה, גם – שמע, יש אנשים פה כמו נמלים חרוצות, משקיעים, ואין להם היכולת לקבל זרקורים כמו לאחרים.

איתן כבל: יש גם כאלה.

חיים כץ: אתה ואני כבר 20 שנה.

חיים כץ: 20 שנה זה לא יתרון?

רויטל סויד: הרבה.

איתן כבל: יש הרבה.

איתן כבל: אנשים שבאמת פה בבניין הזה, שלא מוכרים, ועושים עבודת קודש הרבה יותר מאלה שמקבלים את הכותרות.

איתן כבל: אין כבר קורלציה בין היכולת לקבל כותרת לבין העבודה שלך בתוך הבית הזה.

רויטל סויד: חד-משמעית.

חיים כץ: איתן, אתה לא סתם – – –

איתן כבל: אני אומר את זה.

רויטל סויד: חד-משמעית.

חיים כץ: איתן, איתן, אתה לא סתם 20 שנה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הוא התחיל מפוליטיקה אחרת, השר כץ.

איתן כבל: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא התחיל מפוליטיקה אחרת – – –

איתן כבל: אבל אני, חיים – חיים, תקשיב – לא כולנו דומים.

איתן כבל: תקשיב, לא כולנו דומים – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איתן כבל: – – לא כולנו שווים, לא לכולנו יש אותן יכולות – – –

חיים כץ: – – – 20 שנה, עזוב את העשייה – גם יותר קל לך לגייס תרומות.

חיים כץ: יותר קל לך לגייס תרומות.

איתן כבל: לא, אני מסכים.

חיים כץ: אם יש מישהו חדש, הוא צריך להיות מחויב.

חיים כץ: אתה לא צריך להיות מחויב, אולי.

איתן כבל: אבל חיים, חיים, אדוני השר, תקשיב – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד אמסלם: יכול להיות שתציע שנסתובב עם מסכה של מפעל הפיס – – –

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: דודי, דודי, דודי, דודי, תזכור מה שאני אומר לך.

איתן כבל: הינה, אנחנו עומדים פה, היום ה-1 לחודש, תזכור, דודי אמסלם, שזה יהיה – אני לא יודע אם אחרי מערכת הבחירות הראשונה, אבל אולי אחרי מערכת הבחירות השנייה – זה ייפול עלינו כמו גשם: זה גייס יותר, זה גייס יותר, זה לקח מפה, זה הביא מפה.

דוד אמסלם: – – –

איתן כבל: תסלח לי.

איתן כבל: עכשיו, אתה, מה אתה עושה, גם?

איתן כבל: אתה גם לוקח מהמדינה, גם – זה באמת מטריד אותי.

דוד אמסלם: – – – אבל.

דוד אמסלם: מה, אתה אומר שכולם פה יעברו על החוק?

איתן כבל: לא, לא אמרתי.

איתן כבל: תקשיב, יש לך – – –

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין את העניין.

איתן כבל: יש לך – – –

דוד אמסלם: והיום לא עוברים?

דוד אמסלם: אותה טענה?

איתן כבל: לא, לא ברמות האלה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא ברמות האלה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שהוא – – –

איתן כבל: אתה יודע, כבר הגענו למצב שבו איכשהו האמת צריכה שתיאמר, כשבאופן יחסי, אחרי הרבה שנים, שלי, המתמודדים, איכשהו, את יודעת, עד כמה שניתן – כמעט אין את אותן בעיות שהיו בשנים קודמות, שהיית שומע כל שני וחמישי על שערוריות כאלה ואחרות.

איתן כבל: עכשיו, מה יקרה?

איתן כבל: יהיה לנו את הכסף ונתחיל מעבר.

איתן כבל: הרי אני אומר לכם: זה מפתה, ובעיקר אנשים שאת יודעת – כיש לך את היכולת לגייס, אתה מגייס – יש יותר, יש פחות.

איתן כבל: זה מפחיד אותי.

איתן כבל: ואגיד לך עוד דבר, דוד?

איתן כבל: היית צריך עוד קצת לתת לנו להתמודד עם – – –

רויטל סויד: להתבחבש.

דוד אמסלם: – – –

איתן כבל: להתבחשש בעניין הזה.

דוד אמסלם: תגיד לי, איתן, כשאתה מקבל צ'ק מתורם, זה לא עושה לך תחושה קשה?

איתן כבל: עושה לי רע.

איתן כבל: עושה לי רע.

דוד אמסלם: עכשיו, ממה נפשך?

איתן כבל: דודי, הוא מקבל – – –

דוד אמסלם: ואם הוא בא, עומד לידך בדלת – – – כפוי טובה ולא מכניס אותו.

איתן כבל: דוד.

איתן כבל: דודי, את האמת להגיד לך?

איתן כבל: אתה יודע, באמת אומר לך עכשיו, בהן צדק: זה הופך לי את הבטן.

איתן כבל: אני לא אתכחש.

איתן כבל: אני לא – לא משנה מי זה.

דוד אמסלם: נכון.

איתן כבל: אם זה אימא או אבא, אח, אחות – אני כבר מדבר איתך ברמות האלה.

איתן כבל: לא ברמות עכשיו של מישהו שעוד אני אצטרך.

איתן כבל: אבל אני אומר לך, היינו צריכים עם עצמנו להביא עוד גורמים חיצוניים למערכת, אולי לבוא להגיד – משהו, לייצר על זה שיח יותר משמעותי ויותר רציני.

איתן כבל: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

רויטל סויד: יש לי דז'ה וו מהשבוע שעבר – בערך בשעה הזאת אתה פה, חבר הכנסת פריג' פה, איתן כבל פה.

דוד אמסלם: לא, אבל בשבוע שעבר הוא היה עם חליפה ועניבה.

דוד אמסלם: הייתה לו עניבה יפה מאוד.

עיסאווי פריג': לא – – –

דוד אמסלם: הייתה משגעת – – –

עיסאווי פריג': אתה רוצה עכשיו לשחד אותי?

דוד אמסלם: לא.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אתה עכשיו בא לשחד אותי?

עיסאווי פריג': נותן לי קומפלימנטים שאני לא אעלה את רף הביקורת שלי על החוק הזה?

עיסאווי פריג': תגיד, התחלנו?

חיים כץ: תעלה, תעלה – – –

עיסאווי פריג': באמת, נו.

עיסאווי פריג': דחילק.

חיים כץ: תעלה – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת אמסלם, כשיש לו עניבה, הביקורת היא יותר משמעותית.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני – – –

חיים כץ: אתה רוצה עניבה?

חיים כץ: אני אתן לך את שלי.

דוד אמסלם: יותר רצינית, רצינית.

רויטל סויד: יותר רצינית.

דוד אמסלם: – – –

עיסאווי פריג': אחד החברים נתן לי עניבה, אז זה עלה לי בעניבה פי שלושה.

עיסאווי פריג': כי אשתי הלכה לחנות וקנתה עניבה חדשה למי שנתן לי, ואז עלה לי יקר.

עיסאווי פריג': חברים, ידידי חבר הכנסת אמסלם, זה לא חשוב מה שאנחנו חושבים – מה הציבור חושב עלינו, זה מעניין.

עיסאווי פריג': כשהציבור רואה אותנו כאן מתכנסים לדיון מרתוני כדי לאשר לעצמנו, לעצמנו, קופה קטנה של החזר הוצאות, מה הוא יגיד עלינו?

עיסאווי פריג': הרי על פי כל הסקרים לאורך כל השנים זה הולך ומידרדר – מצב הכנסת וחברי הכנסת בכללי.

עיסאווי פריג': איך מתייחסים אלינו?

עיסאווי פריג': ואחרי חוק כזה, מה יגידו?

עיסאווי פריג': איך יתייחסו?

עיסאווי פריג': זה לא משנה מה אנחנו חושבים.

עיסאווי פריג': לא חשבנו על הקטע הזה?

עיסאווי פריג': חברים, בשבוע שעבר – יש לי חבר מועצה מקומית, הוא אמר לי: עיסאווי, אתם מצ'פרים את עצמכם, אז תצ'פרו אותנו.

עיסאווי פריג': גם אנחנו נבחרי ציבור – ככה אמר לי חבר מועצה מקומית.

עיסאווי פריג': אמרתי לו: מה אתה רוצה?

עיסאווי פריג': הוא אומר: אנחנו רוצים שחבר מועצה מכהן יקבל מענק ממשרד הפנים לפני הבחירות, כמו שאתם מקבלים.

עיסאווי פריג': אמרתי לי – הוא ערבי – אמרתי לו: אבל במגזר יש בעיה, כי אצלנו כל תפקיד חבר מועצה זה רוטציה בין ארבעה.

עיסאווי פריג': אין חבר מועצה שמשלים קדנציה אצל הערבים.

עיסאווי פריג': נדיר.

סאלח סעד: זה חמישה.

עיסאווי פריג': חמישה בחריגים, הממוצע ארבעה.

עיסאווי פריג': חבר המועצה אצלנו, לרוב – צר לי מאוד להגיד, תופעה מצחיקה ומבישה – נכנס, לא מספיק לעבור תקציב, וכבר יוצא ונכנס מישהו אחר.

עיסאווי פריג': אז ראש המועצה עושה ארבע פעמים עם כל אחד הסכם קואליציה, ולכל אחד יש דרישות.

עיסאווי פריג': אז אני אומר לו: ברגע שהרשימה – אם הח"כ יקבל החזר, אנחנו ארבעה, אז הארבעה אמורים, על פי החוק, לקבל החזר ולקבל מענק.

עיסאווי פריג': אז אני חשבתי על חברי הכנסת.

עיסאווי פריג': ואללה, עסקה טובה, במיוחד לליכוד, שיש בה הרבה מבקשי מפקד, הרבה.

עיסאווי פריג': הרי כל מי שצריך משהו: תתפקד, אתה והג'מעה, שלך כדי שנעזור לך.

עיסאווי פריג': אז תארו לעצמכם, אם כיסא בכנסת בא ברוטציה של ארבעה אנשים – חבר הכנסת אמסלם, תענה לי על הסוגיה הזו, מעניין אותי – מפלגה שעברה רוטציה, נגיד במשותפת – – –

דוד אמסלם: – – –

עיסאווי פריג': שנייה, שאני אדע.

עיסאווי פריג': עברה המשותפת רוטציה ועל תפקיד אחד ארבעה אנשים – הארבעה רשאים לקבל מענק מהמדינה?

רויטל סויד: שאלה טובה.

דוד אמסלם: – – – שנה – – –

עיסאווי פריג': מה, כל אחד ייקח שנה?

עיסאווי פריג': לא נורא.

דוד אמסלם: תראה, תמיד יכול להיות שיעשו רוטציה כל שבוע, אתה יודע.

עיסאווי פריג': אז מה החוק אומר?

דוד אמסלם: לכן אני מסביר.

דוד אמסלם: בשנה הראשונה עדיין, בעצם – אם בן אדם נבחר לשנה הוא בעצם הולך, אז הבא בתור יקבל.

דוד אמסלם: אחרי שנה הוא כבר לא מקבל.

עיסאווי פריג': אז יפה.

עיסאווי פריג': אז על פי הנתונים ארבעה יכולים לקבל.

עיסאווי פריג': ארבעה יכולים לקבל.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא הייתה פה רוטציה.

דוד אמסלם: תראה, יכולים לקבל גם – לא ארבעה, 300.

עיסאווי פריג': ארבעה יכולים לקבל.

עיסאווי פריג': אז על פניו – – –

רויטל סויד: למה ארבעה?

רויטל סויד: הוא אומר אחד.

עיסאווי פריג': לא, ארבעה.

עיסאווי פריג': אחרי שנה יכול.

דוד אמסלם: אמרתי, הוא שואל – הרי מה הוא אומר, שתהיה רוטציה, כאילו.

דוד אמסלם: אז אמרתי: כל יום אפשר לעשות רוטציה.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': אתה אומר שאתה מגביל את זה בשנה.

עיסאווי פריג': אז על פניו – – –

דוד אמסלם: אין גבול – – – אגב, בדרך כלל זה לא קורה בכלל.

עיסאווי פריג': בסדר, הכול יקרה.

עיסאווי פריג': תסמוך, הכול יקרה.

דוד אמסלם: אתה אומר שיש אנשים שיצאו מהכנסת רק בשביל הרוטציה – – –

עיסאווי פריג': ידידי, קורה שיש – – –

רויטל סויד: אתה אומר, אתה סומך על הראש היהודי.

עיסאווי פריג': אני סומך על זה.

עיסאווי פריג': אז חברים, מה שאנחנו עומדים בו כאן, רצף החקיקה המביש, רצף החקיקה שעומד, שאנחנו עומדים לפניו, לא מוסיף לנו כבוד, לא מוסיף לנו כבוד.

עיסאווי פריג': אנחנו כאן במליאת הכנסת, 120 ח"כים, אמורים לאשר היום קופה קטנה לכל אחד ואחד.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני אומר לכם, זה משתלם.

עיסאווי פריג': יש הרי שלושה תנאים כדי לקבל כסף: תנאי ראשון, שספר הבוחרים יהיה 5,000 איש לפחות; שישתתפו בהצבעה יותר מ-50%, ושהבחירות יתקיימו שישה חודשים לפני המועד הכללי.

עיסאווי פריג': אלו התנאים.

עיסאווי פריג': במפלגות שאין בהן פריימריז משתלם לעשות מפקד של 5,000 תומכים; נעשה את ההצגה הזו, שיהיה לנו כסף, ואז החגיגה תהיה מושלמת.

עיסאווי פריג': הכול אפשרי.

עיסאווי פריג': סוגיה נוספת שרציתי להעלות בקשר לחוק, חברים – לכל הצעת חוק, גברתי היושבת-ראש, שאנחנו מביאים לכאן ויש לה עלות תקציבית של יותר מ-5 מיליון, אני צריך אישור אוצר.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזו עולה עשרות מיליוני שקלים, דהיינו, האוצר נתן אוקיי.

עיסאווי פריג': אם האוצר נתן אוקיי, אז יש בו עודף תקציבי.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם, האוצר נותן אוקיי להצעת חוק כזו, שממאיסה אותנו על הציבור, האוצר נותן אישור כספי להצעת החוק, בזמן שלגבי הצעות חוק חברתיות – חברתיות, שעולות פחות כסף – האוצר עומד על הרגליים האחוריות, לא לאשר אותן.

עיסאווי פריג': אז אני שואל, האוצר מאשר עשרות מיליוני שקלים הוצאות פריימריז, ובמקביל עומד על הרגליים האחוריות ולא מאשר הצעות חוק צרכניות שעלותן כמה מיליונים בודדים.

עיסאווי פריג': איך נטו כחלון חושב?

עיסאווי פריג': האם נטו כחלון חושב חברתית או חושב גם פריימריז?

עיסאווי פריג': אז המסקנה שלי – יש פזל, מרכיבים בקואליציה שמנסה לאכול כמה שיותר.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': מחר העולם ילך, בואו נאכל כמה שיותר, בואו ניקח כמה שיותר חוקים על הדרך.

עיסאווי פריג': ואחרי זה אנחנו מסתכלים אחד על השני ואומרים: למה בעיני הציבור, אנחנו יצאנו לו מהאף?

עיסאווי פריג': אני אומר את זה במילים פשוטות.

עיסאווי פריג': חברים, זו הצעת חוק מושחתת שמקבלת את אישור הבית.

עיסאווי פריג': אתם רוצים להכשיר את השחיתות על פי חוק.

עיסאווי פריג': איך אמר חברי איתן כבל, לפני כן?

עיסאווי פריג': אם אני מקבל 100,000 ואני צריך עוד 100,000, זה יחסום אותי מלקבל תרומות?

עיסאווי פריג': זה ייפסק כאן?

עיסאווי פריג': על מה אנחנו מדברים?

עיסאווי פריג': אנחנו עושים צחוק מעצמנו.

עיסאווי פריג': אבל אני הפסקתי להיות מופתע מהליכוד.

עיסאווי פריג': אתם מסוגלים לכל דבר.

עיסאווי פריג': הרי הרוב בחר אתכם.

עיסאווי פריג': אנחנו נחייב כל אחד שילך לפי המתווה שאנחנו קובעים, כמו שעשיתם אתמול במרכז הליכוד: קיבלתם החלטה חגיגית לספח את השטח הפלסטיני, והפלסטינים הנתינים יישארו סוג ב'.

עיסאווי פריג': יעני, קיבלתם החלטה לצעד ראשון למדינת אפרטהייד.

עיסאווי פריג': אין לכם גבול, אתם לא רואים כלום, אבל בקרוב אתם תוענשו.

עיסאווי פריג': הצעת החוק פסולה, צריך להוריד אותה מסדר-היום, גברתי.

עיסאווי פריג': תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב פרי.

רויטל סויד: בבקשה, שבע דקות לרשותך.

יעקב פרי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעקב פרי: חוק מימון הפריימריז שמובא בפנינו כעת הוא כנראה אחד החוקים המעוותים והמבישים ביותר שהעלתה הקואליציה הזו, קואליציה שלא חסכה, במיוחד לאחרונה, בסדרה של הצעות חוק שבהן ההשחתה והפגיעה בדמוקרטיה היו והינן המניע המרכזי.

יעקב פרי: עיסאווי, קצת יותר בשקט אז אני אשמע את עצמי.

יעקב פרי: תודה.

עיסאווי פריג': אני כולי אוזן, ומעוניין לשמוע – – –

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: חברי הכנסת אשר נבחרו על ידי הציבור על מנת לפעול עבור הציבור מנצלים את כוחם להעביר חוק שלא למען טובתם ורווחתם של אזרחי ישראל.

יעקב פרי: החוק לא יקדם את החינוך.

יעקב פרי: הוא לא יוריד את מחירי הדירות, הוא לא יפחית מיסים, הוא לא יעודד עסקים קטנים ובינוניים.

יעקב פרי: לא מדובר בחוק שיפתח תשתיות או יביא להשקעה בתעשייה.

יעקב פרי: החוק הזה לא יתרום למאבק הזוגות הצעירים בראשית דרכם, לא יניע מהלכים לרווחת הקשישים, לא יעביר כספים למען שיפור בתחבורה הציבורית, לא יתרום לנכים ולעניים אשר מבקשים לחיות בכבוד.

יעקב פרי: לכן אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, למי החוק כן יתרום?

יעקב פרי: והתשובה, לצערי, אינה משמחת.

יעקב פרי: המרוויחים הגדולים הם חברי הכנסת של מפלגות המקיימות פריימריז.

יעקב פרי: הם ורק הם.

יעקב פרי: קומץ קטן של אנשים, עשרות, אולי מאות, שדואגים לעצמם ולשימור מעמדם.

יעקב פרי: כיצד ייתכן שחברי הכנסת המכהנים ידאגו לעצמם למימון למען שמירה על הכיסא שלהם?

יעקב פרי: איך ייתכן שקופת המדינה תממן את הקמפיינים של חברי הכנסת המכהנים, ושכספי ציבור יוענקו להם רק לשם מימוש אינטרסים אישיים?

יעקב פרי: בנוסח הנוכחי החוק חל רק על מפלגות פריימריז.

יעקב פרי: עם זאת, כשהוגש החוק לראשונה, גם חברי כנסת שאינם חברים במפלגות המקיימות פריימריז אמורים היו לקבל מימון דומה.

יעקב פרי: ואני שואל אתכם, מימון למה בדיוק?

יעקב פרי: שהרי אין לחברי הכנסת – ואני נמנה עימם – הוצאות שכרוכות בהתמודדות אינדיווידואלית.

יעקב פרי: סעיף זה רק מוכיח, לטעמי, לפחות, שנעשה ניסיון להעניק דמי שתיקה לאותן מפלגות שאינן עורכות פריימריז, זאת כדי שירצו לקחת חלק בקבלת הכספים המגוחכת הזאת.

יעקב פרי: הוכחה נוספת להשחתה העומדת מאחורי החוק.

יעקב פרי: יתרה מזאת – לפי הצעת החוק, חבר כנסת אשר כן ירצה ליהנות ממימון ציבורי, לא יוכל לגייס כספי ציבור, והדבר תמוה בעיניי.

יעקב פרי: במשך עשרות שנים הבחירות המקדימות נשענו על המימון הציבורי.

יעקב פרי: אין כל סיבה לשלול את האפשרות למימון המונים מחבר כנסת המבקש לממן את הקמפיין שלו באמצעי הזה.

יעקב פרי: ידידי יושב-ראש הקואליציה טוען שמטרת החוק היא מיגור השחיתות, כך שמועמד לא יהיה חייב טובה לאלה שמימנו לו את הקמפיין.

יעקב פרי: אך בדיוק בגלל הנושא הזה קיימת הגבלה לסכום אשר ניתן לתרום, דבר שאמור להבטיח שאף מועמד לא יקודם על ידי תורמים דומיננטיים בעלי אינטרסים מובהקים.

יעקב פרי: ויש לי חדשות בשבילכם: גם לקיחת כספי מדינה לטובה אישית זו שחיתות.

יעקב פרי: קופת המדינה לא נועדה לממן קמפיין בחירות אישי בתוך מפלגות.

יעקב פרי: הצעת החוק הזו מבקשת לפגוע באופן ישיר בדמוקרטיה ובשוויון.

יעקב פרי: אסור שחברי כנסת מכהנים יזכו לנקודת פתיחה טובה יותר ממועמדים חדשים.

יעקב פרי: הרי הם כבר לוקחים חלק בסדר-היום הציבורי, חשופים לציבור באמצעות ראיונות, כתבות, סיקורים תקשורתיים, אירועים מפלגתיים ועוד ועוד.

יעקב פרי: חוק זה יקשה על מועמדים חדשים להיכנס בשערי הכנסת, וישמר למעשה, באמצעות מימון ציבורי, את מקומם של החברים הקיימים.

יעקב פרי: מועמד חדש אשר לא ייבחר ייאלץ להחזיר את הכסף, זאת בניגוד לחברי הכנסת המכהנים, אשר במידה שלא יבחרו בשנית, ייהנו מהתקציב שקיבלו.

יעקב פרי: אני קורא לחבריי ולחברי הקואליציה בראשם: הפסיקו כבר להתעסק בשטויות.

יעקב פרי: אתם מגחיכים את מעמדכם; אתם מנצלים את הכוח שהציבור שם בידכם; אתם מורידים עוד יותר את תדמיתה ומעמדה של הכנסת, של בית המחוקקים.

יעקב פרי: דבר אחד מעסיק אתכם מרבית כהונתכם: אתם עצמכם.

יעקב פרי: אתם דואגים אך ורק לשרידות הפוליטית שלכם, אם באמצעות כפייה דתית בשליחות רבנים למען הישרדות פוליטית, אם במניעת פרסום המלצות משטרה למען הישרדות פוליטית, אם במימון קמפיין אישי למען הישרדות פוליטית.

יעקב פרי: אבל אתם לא העיקר.

יעקב פרי: קדמו חוקים למען הציבור שבחר אתכם ולא למען כס המלכות שלכם.

יעקב פרי: תודה, גברתי.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

רויטל סויד: המסתייגת הבאה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

רויטל סויד: שבע דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': קודם כול, איפה חבר הכנסת דודי אמסלם?

איתן כבל: הלך לראות כמה הוא מקבל.

שלי יחימוביץ': טוב, אם הוא שומע אותי, אז הוא מוזמן להיכנס.

שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שהחוק שמוביל יו"ר הקואליציה חבר הכנסת דודי אמסלם הוא מושחת מיסודו וכל-כולו לשמן אינטרסים של חברי כנסת וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שבנסיבות אחרות ובימים אחרים אפשר היה לשבת ולדבר על החוק הזה ברצינות.

שלי יחימוביץ': אני גם רוצה לומר שראיתי כאן, בזה אחר זה, חברי כנסת ממפלגות שאין בהן פריימריז והם לא יודעים מה המשמעות של להתמודד בפריימריז, והם מטיפים לח"כים שמתמודדים בפריימריז עד כמה השיטה שלהם מושחתת, ומדברים גבוהה-גבוהה ובהתנשאות מסוימת על המסע הזה המאובק ששמור רק לח"כים פושטים, שקוראים לו פריימריז, והפריימריז בכלל הופכים בעצמם למשהו דוחה וזול.

שלי יחימוביץ': וזה מעוות לחלוטין, חברים, כי פריימריז במפלגה שיש בה רק אדם אחד שקובע מי יהיו הח"כים, זה פריימריז אל תוך ליבו ונפשו של המנהיג.

שלי יחימוביץ': וזה אומר מסע חנופה אין-סופי לאדם אחד בלבד, גם אם הדבר הזה הוא בניגוד לערכיו של אותו חבר כנסת וגם אם הדבר הזה הוא בניגוד אפילו לרצונם של מצביעי המפלגה.

שלי יחימוביץ': אז הרבה יותר הגיוני, הרבה יותר מוסרי והרבה יותר דמוקרטי לקיים את המסע הסיזיפי הזה בקרב הבוחרים, להסתכל להם בעיניים בענווה ובהכנעה ולבקש מהם: תבחרו בי; אני מבקשת שתבחרו בי, אני מבקש שתבחרו בי, כי אני מאמין או מאמינה בכך וכך, כי עשיתי למענכם כך וכך, כי מנעתי בשבילכם כאלה מזימות רשע ואחרות, וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': יש בזה משהו שמלמד צניעות, יש בזה משהו נכון.

שלי יחימוביץ': ובמפלגות דמוקרטיות שבהן יש מסע כזה מפרך – אבל גם מתגמל – לפריימריז, גם אם אתה הגעת לדרגה מאוד גבוהה וגם אם אתה שר מכהן וגם אם אתה יו"ר ועדה וגם אם אתה נורא מפורסם, פעם בכמה שנים אתה הולך אל הבוחרים שלך ומבקש את התמיכה שלהם, וזה בסדר.

שלי יחימוביץ': וכך נהוג ברוב המכריע של המדינות המערביות.

שלי יחימוביץ': רק אצלנו השתרש הפטנט הזה שבו אין יותר פריימריז לח"כים.

שלי יחימוביץ': אדם אחד קובע מי יהיו חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': לכן את ההטפות, אני מעדיפה – משהו זע בי באי-נוחות כשאני שומעת את ההטפות האלה מחברי כנסת, שנכון, אין להם פריימריז, הם לא צריכים לעשות את המסע המפרך הזה כי יש להם אדם אחד שהוא אלוהיהם והוא יקבע אם הם יהיו או לא יהיו, לשבט או לחסד, וגם באיזה מקום הם יוצבו וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': לסוגיית המימון – בפריימריז הראשונים שלי ב-2006 עדיין לא פיתחתי את מנגנון גיוס התרומות הקטנות, שאחר כך הפכתי למאוד מיומנת בו, ואני אסביר את ההיגיון, את הלוגיקה ואת הדמוקרטיה שבו.

שלי יחימוביץ': אספתי תרומות שחלק מהן היו בגובה של 10,000 שקלים – זה קרה פעם אחת במערכת בחירות אחת; זה לא חזר יותר בהמשך, כי בהמשך עברתי לגייס תרומות קטנות.

שלי יחימוביץ': על כל פנים, אחד התורמים, שהיה שותף אידיאולוגי לדרכי וכן הלאה וכן הלאה, ממש אחרי התרומה התקשר אליי וביקש ממני לסדר לו משהו שנגע לתחומים שבאמת הייתה לי בהם השפעה מסוימת.

שלי יחימוביץ': הייתי בשוק מהטלפון הזה.

שלי יחימוביץ': אמרתי לו: מה פתאום.

שלי יחימוביץ': הוא דיבר אליי בסוג של אדנות – אדנות נעימה, אבל אדנות, והבנתי שהוא רוצה תמורה בעבור התרומה שלו.

שלי יחימוביץ': והחל מהרגע הזה – מובן שסירבתי לחלוטין, באדיבות, אני חייבת לציין, אבל החל מהרגע הזה הבנתי שאני חייבת לגייס כספים בצורה אחרת.

שלי יחימוביץ': וכך, החל מהפריימריז שאחר כך ועד עצם היום הזה אני מגייסת פריימריז בשיטה אחרת: אני פונה אל הציבור הרחב, ברשתות החברתיות, בכל דרך אפשרית, גם בראיונות אם אני מצליחה, ואני מבקשת: תתרמו לי תרומות קטנות; עשו אותי חייבת להרבה אנשים רגילים שתרמו תרומות קטנות, ולא למעט אנשים בעלי הון שתרמו תרומות גדולות ומחכים לתמורה.

שלי יחימוביץ': ותאמינו לי שזה עובד.

שלי יחימוביץ': זה עובד כל כך טוב, עד שבפריימריז האחרונים הייתי צריכה לבקש מאותם אנשים, מאותו ציבור – מקריית שמונה ומנרה בצפון, ועד אילת ואילות וקיבוצים בדרום, וכן הלאה – הייתי צריכה לבקש להפסיק לתרום, כי הגענו למכסה המותרת בחוק.

שלי יחימוביץ': תרמו קרוב ל-1,000 איש, 990 ומשהו בני אדם, תרומה ממוצעת של 100 שקל.

שלי יחימוביץ': וכך אתה גם מקבל תמיכה מציבור רחב, גם מקבל מימון וגם עושה את זה ביושר, בניקיון כפיים, ובלי מחויבות לשום בעל הון.

שלי יחימוביץ': בכל פעם שאני אומרת שזאת השיטה לגייס כספים, זאת, ולא דרך כספי מדינה, אומרים לי: טוב, את יכולה כי את ידועה יותר או חזקה יותר ברשתות החברתיות, וכן הלאה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': ואני גורסת שזה לא נכון.

שלי יחימוביץ': אני מאמינה שאדם שמבקש להתמודד למקום הזה, שבו יש 120 נבחרי ציבור, צריך גם להיות מצויד במיומנות של גיוס כספים מההמונים, בין אם זה אדם שמגיע מהשלטון המקומי, ובין אם זה אדם שהגיע מהמחאה החברתית או ממחאה לכל סוגיה.

שלי יחימוביץ': מי שכבר מגיע לכאן, צריכה להיות לו דרך לדבר אל ליבו של ציבור מספיק גדול שיוכל גם לממן לו סכום קטן שיוכל לקיים בו פריימריז.

שלי יחימוביץ': ובעיניי זאת הדרך האידיאלית, שאותה אולי צריך באמת למסד.

שלי יחימוביץ': דיברתי כאן קודם עם חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר – שתינו מגייסות באופן דוגמה תרומות קטנות מהרבה מאוד אנשים – שיכול להיות שצריך להקל ולמסד את הדרך הזאת, גם דרך מבקר המדינה, ובאופן כללי להפוך את התרומה, תרומת ההמונים, לדבר ממוסד יותר.

שלי יחימוביץ': וכאן צריך להתבצע המאמץ המרכזי.

שלי יחימוביץ': אבל בכל זאת, אני שוב אומרת, הצעת החוק של חבר הכנסת דודי אמסלם היא לא מופרכת, היא לא מושחתת, יש בה היגיון; היא מפריעה לי מאוד, ואנחנו נצביע נגדה.

שלי יחימוביץ': אנחנו נצביע נגדה כיוון שהיא עוד הצעת חוק בסבב הצעות חוק שנועדו להיטיב אך ורק איתנו, עם הח"כים, וזה זרם שהוא בלתי פוסק, כל הזמן.

שלי יחימוביץ': זה נראה כאילו הכנסת בכלל התכנסה כאן כדי לחוקק עבור עצמה, ואני לא מאמינה במוטיבציה לניקיון כפיים בלהעביר חוק כזה שעה שקואליציה שלמה מתכנסת כדי לגונן על ראש ממשלה מושחת ומחוקקת בשבילו את חוק ההמלצות.

שלי יחימוביץ': ותראו כמה דברים אנחנו מחוקקים למען עצמנו – אני מייד מסיימת, גברתי היושבת-ראש.

שלי יחימוביץ': זה מתחיל בשכר לח"כים – נכון, יש ועדה חיצונית, אבל בסופו של דבר זה תלוי בנו – וזה נמשך בהצעות חוק שנועדו לאפשר לחברי כנסת להיות חברים בדירקטוריונים בלי השכלה מתאימה, וזה עובר דרך חוק ההמלצות, וזה מגיע לחוק הזה.

שלי יחימוביץ': בסוף התחושה של הציבור היא שכל מה שהבית הזה עושה זה רק מחוקק למען עצמו, או לכסת"ח או להגנה או לטובים, ולכן החוק הזה, בתוך משפחת החוקים שהוא מגיע בהם, הוא בלתי ניתן להצבעה עבורו, בקונסטלציה הנוכחית.

שלי יחימוביץ': לכן אנחנו נצביע נגדו.

רויטל סויד: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': וכאן אני מסיימת את דבריי.

שלי יחימוביץ': אני רוצה רק, גברתי היושבת-ראש, להודיע הודעה בשם האופוזיציה.

שלי יחימוביץ': האופוזיציה סיימה לדבר בנושא הזה, ואנחנו מבקשים לקיים הצבעה עכשיו.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

רויטל סויד: השר – – –

יואל חסון: ניגשים להצבעה מבחינתנו.

רויטל סויד: ניגשים להצבעה.

רויטל סויד: חבר הכנסת דוד אמסלם יסכם.

רויטל סויד: השר, בבקשה.

רויטל סויד: השר יריב לוין, השר לוין יעלה, בבקשה.

רויטל סויד: תודה רבה.

יריב לוין: הכול בסדר, רבותיי.

רויטל סויד: יריב, תגיד לי אם מפריעים לך ואתה רוצה שאני אשתיק אותם או – – –

יריב לוין: לא ממהר לשום מקום.

יואל חסון: אדוני השר, בוא נסכם על הצבעה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, שמענו את דברי התוכחה הרגילים מספסלי האופוזיציה על כל דבר שבא לכאן, טוב כרע, הגיוני כלא הגיוני.

יריב לוין: הפעם, אני חייב לומר, הדברים היו מבלבלים במיוחד, גברתי היושבת-ראש, כי בצד אחד היו כאלה שאין אצלם פריימריז, אז הם לא באמת ידעו על מה הם מדברים בכלל; את זה, גברתי היושבת-ראש, את יודעת לא פחות טוב ממני, כי את עברת את החוויה המאוד-חשובה הזאת בדמוקרטיה, אבל הלא-פשוטה.

יריב לוין: ובצד השני היו אלה שעברו את החוויה הזאת וניסו פה להתפתל בכל מיני התפתלויות.

יריב לוין: נדמה לי שזה היה אפילו על גבול המשעשע לראות איך מסבירים שהחוק הוא טוב, אבל הוא בא בתוך פרץ של חוקים, ואנחנו רוצים – אפשר להגיד: רבותיי, יש לנו יושב-ראש מפלגה, שמו אבי גבאי, הוא מורה לנו, ואשר הוא מורה לנו, אנחנו עושים.

יריב לוין: כש"ס היינו, בימיו של הרב מרן עובדיה יוסף, להבדיל – – –

יואל חסון: תגיד, אתה מדבר על זה?

יואל חסון: אתם עבדים נרצעים של ראש הממשלה הזה, עובדים עבורו מהבוקר עד הערב למטרותיו האישיות – לא האידיאולוגיות, האישיות – ואתה מטיף לנו שאנחנו עובדים אצל מישהו?

יואל חסון: תגיד, אתה אמיתי?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת שרון – שרון, אני אומר; חבר הכנסת חסון, עבדות למדתי ממך בתקופה שבה שירתָּ את מפלגת קדימה ואת אריאל שרון עוד קודם לכן.

יואל חסון: לא הייתי מציע שאתה דווקא תהיה זה שמרצה לי בעניין הזה.

יואל חסון: בכלל – – –

יואל חסון: לא, אני לא.

יואל חסון: אתה.

יואל חסון: אתה מדבר על זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – אל תזרוק אבנים על בית זכוכית וכו' וכו' וכו'.

יואל חסון: אל תצא עם – – –

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אגב, הגם שאני מוכרחה להגיד שאני לא שמעתי ולו התבטאות אחת של – – – אבל בוא – – –

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: לא יודעים בכלל על מה אני מדבר.

איילת נחמיאס ורבין: – – – כי ממילא – – –

יריב לוין: בכלל לא יודעים מה אני מדבר.

יריב לוין: אף אחד, אף אחד אצלכם לא רצה לתמוך בחוק הזה.

יריב לוין: אנשים פשוט בקריאה הטרומית התבלבלו.

יריב לוין: נכון?

יריב לוין: הם לחצו בעד בטעות.

איילת נחמיאס ורבין: מי תמך אצלנו בקריאה הטרומית בהצעת החוק?

יריב לוין: תבדקי.

איילת נחמיאס ורבין: מי?

יריב לוין: תבדקי.

יריב לוין: אולי נבדוק?

איילת נחמיאס ורבין: מי?

איילת נחמיאס ורבין: מי?

איילת נחמיאס ורבין: מי תמך בחוק – – –

יריב לוין: אולי נבדוק?

יריב לוין: לא, לא, הרבה יותר מאחד.

איילת נחמיאס ורבין: מיקי רוזנטל, והוא מתנצל על כך.

יריב לוין: הוא לא מתנצל, והרבה יותר מאחד.

יריב לוין: הרבה יותר מאחד.

יריב לוין: תבדקי, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אפשר לבדוק.

רויטל סויד: השר לוין, אבל החוק עבר שינוי מאז הקריאה הטרומית.

יריב לוין: נכון, נכון.

יריב לוין: ואני אומר לך בדיוק מה היה השינוי.

יריב לוין: התרעמתם, ואני אזכיר לכם גם מה אמרתם כאן בקריאה הראשונה.

יריב לוין: בואו נהיה מדויקים.

יריב לוין: בקריאה הראשונה אמרתם: שינינו את דעתנו מהקריאה הטרומית, לא כי החוק השתנה, לא כי יש משהו רע בחוק – שינינו מטעם אחד פשוט: הסעיף שדיבר על מתן 50,000 שקל למפלגה שאין בה פריימריז.

יריב לוין: נכון?

רויטל סויד: נכון.

יריב לוין: יופי, הסעיף הזה ירד.

רויטל סויד: נכון, אבל אתה לא יכול לראות את זה במנותק מקונסטלציה – – –

יריב לוין: אז למה לא חזרתם לעמדה המקורית?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני התנגדתי לעוד – – – מה הבעיה?

יריב לוין: ואגב, היו כאן רבים שאמרו על הדוכן הזה – אם אנחנו כבר רוצים לדייק עד הסוף: אם תורידו את הסעיף הזה, נתמוך.

יריב לוין: אמרו, אחד אחרי השני, זה הרי בפרוטוקול.

איילת נחמיאס ורבין: לא, היה חבר כנסת אחד, מצוין, שאמר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: זכותו.

יריב לוין: לא רק אחד, היו הרבה יותר מאחד.

איילת נחמיאס ורבין: אחד אמר את זה.

יריב לוין: יותר מאחד.

איילת נחמיאס ורבין: אחד אמר – – – מצוין ככל שיהיה.

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, יש, איך אומרים – – –

איילת נחמיאס ורבין: בפרוטוקול, דברי הכנסת – – –

יריב לוין: יש כאלה שאצלם היושב במרומים הוא הסמכות העליונה, ויש כאלה שאצלם היושב בבית הוא הסמכות העליונה.

יריב לוין: הוא יושב שם, ואתם לוחצים.

איילת נחמיאס ורבין: מי זה אצלך?

איילת נחמיאס ורבין: רגע, מי זה אצלך?

איילת נחמיאס ורבין: מי זה אצלך?

איילת נחמיאס ורבין: מי זה הסמכות העליונה?

יריב לוין: אצלי זה מאוד מאוד פשוט, זה עם ישראל וארץ ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כן?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מרגיש.

יריב לוין: זה ידוע.

רויטל סויד: אתה יודע?

רויטל סויד: השר לוין, אני רואה שגם עכשיו וגם בחוק ההמלצות שכשאתה מסכם אתה בוחר לתקוף את יושב-ראש המפלגה שלנו אבי גבאי ברמה האישית.

רויטל סויד: אז אני רואה שכנראה שהוא מטריד אותך ומפחיד אותך, אם כשאתה מגיע לסכם, גם על חוק ההמלצות וגם על החוק הזה, כל מה שיש לך לומר זה רק לדבר על אבי גבאי.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אני לא יודע, אני מניח שגם את רואה וגם אחרים רואים את התמיכה האדירה שהאיש מצליח לייצר.

לאה פדידה: לא קראת איזה ספר בפעם האחרונה?

יריב לוין: אני מציע שתהיו מאוד רגישים למצב הזה, כל עוד אפשר לתקן.

יריב לוין: זאת האמת העצובה, כי אני ואתם יודעים את זה.

יריב לוין: אני חושב שמפלגת העבודה, יש לה בכל זאת זכויות ושורשים ולא הייתי רוצה לראות אותה במקום המאוד-עצוב שהיא נמצאת בו, בהנהגת אדם שאין לו שום קשר לא לערכיה ולא לדרכה, שצנח מאיפשהו.

יריב לוין: אבל אני מוכרח לומר, שוב, זה לא דיון באבי גבאי.

יריב לוין: הוא נתן הוראה ואתם מבצעים, וזה בסדר.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יריב לוין: תראה, חבר הכנסת זחאלקה, אתה בכלל מקבל הוראות מעזמי בשארה, בוגד שנמצא בארץ אויב ומבוקש כאן לחקירה – –

ג'מאל זחאלקה: – – – האופוזיציה.

יריב לוין: – – מבוקש לחקירה אחרי שבשעת מלחמה כיוון עם הטלפון של הכנסת, שקיבל מהכנסת, את הטילים של האויב לבתים של אזרחי ישראל.

יריב לוין: זה המצב.

יריב לוין: אז אני מציע לך קצת להירגע.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יריב לוין: לא בטוח, חבר הכנסת זחאלקה, שממך כדאי שנלמד הלכה למי כדאי לשמוע.

יריב לוין: אבל אני אומר, ואני אומר את זה בגילוי לב לחבריי מהמחנה הציוני.

יריב לוין: זה בסדר, הרבה פעמים עמדתי גם על הדוכן הזה וגם בתקשורת ואמרתי: רבותיי, יש משמעת קואליציונית, יש לנו מחויבות, כי אחרת אין משילות והעסק הזה מתפרק.

יריב לוין: לכן אני תומך לפעמים בדברים שלו הייתי יכול להצביע באופן חופשי, הייתי אולי עושה אחרת, כי לפעמים אין ברירה.

יריב לוין: אז זה בסדר.

יריב לוין: לו היה אחד עם מידה מינימלית של כנות, של יושר, של יושרה, של להסתכל לציבור בעיניים, הוא היה אומר את האמת הפשוטה הזאת: גבאי החליט, חסון הורה, ואני עושה – למה?

יריב לוין: כי אנחנו לא רוצים לשבור את שורות המפלגה שלנו.

יריב לוין: לגיטימי לגמרי, כמה פשוט.

יריב לוין: במקום זה מתפתלים וממציאים הסברים.

רויטל סויד: הכול אצלך חד-ממדי; זה לא יכול להיות אחרת.

יריב לוין: והגל, והזה.

יריב לוין: אני מציע לכם, תדברו דוגרי, מה שנקרא, לא יקרה שום דבר.

יריב לוין: עכשיו, תראו, אני אחלק את הנאום שלי לשניים.

יריב לוין: בחלק הראשון – – –

קריאה: – – –

יריב לוין: לא, לא יודע, מה אתם רוצים?

יריב לוין: אוקיי, אני מקבל את התיקון.

יריב לוין: תראו בחלק שדיברתי על המחנה הציוני שליש אחד.

יריב לוין: אבל אתם יודעים מה?

יריב לוין: אולי יבוא איזה רעיון טוב.

יעקב פרי: – – –

יריב לוין: זה בדיוק – חבר הכנסת פרי, ככה אתה מכיר אותי?

יריב לוין: מה גם שחבר הכנסת כהן כבר יודע, נתתי לו גילוי מוקדם, הבטחתי לו.

מאיר כהן: גילוי נאות.

יריב לוין: גילוי נאות.

יריב לוין: אז בחלק הראשון אני אדבר לגופו של החוק ואני אפרט למה לטעמי הוא חוק נכון והוא חוק חשוב.

יריב לוין: בחלק השני אנחנו נקיים כאן איזה סימפוזיון בעניין יש עתיד והקופה הציבורית.

יריב לוין: אז אנחנו נתחיל, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, בחלק הראשון.

יריב לוין: תראו, כאשר נחקק חוק מימון מפלגות, אני חושב שנדרשה הכרעה עקרונית שהבית הזה קיבל, ולאורך כל השנים הוא ממשיך לקיים את ההכרעה הזאת ואפילו מוסיף עליה, כי החוק הרי תוקן לא פעם ואפילו הועלו סכומי המימון, בשיעורים ניכרים אפילו.

יריב לוין: ההחלטה העקרונית, ההכרעה העקרונית הייתה מאוד פשוטה: עדיף שמפלגות תקבלנה כסף מהקופה הציבורית על מצב שבו מפלגות תקבלנה כספים מבעלי הון ותהיה פה המפלגה של בעל ההון הזה, המפלגה של בעל ההון ההוא ומפלגה שקבוצת האינטרסים הזאת מממנת אותה וכדומה.

יריב לוין: זה לא דבר מופרך.

יריב לוין: יש דמוקרטיות מפוארות שבהן ככה זה עובד.

יריב לוין: יש בעלי הון, הם מממנים את המועמדים או את המפלגות.

יריב לוין: המועמדים או המפלגות גם מייצגים אותם באופן – – –

רויטל סויד: חברים, בבקשה, תאפשרו בבקשה לשר לסכם.

יריב לוין: הם מממנים אותם, הדבר הזה נעשה בגלוי, וגם אותן מפלגות או נבחרים משרתים בריש גלי את האינטרסים של אותם בעלי ההון שמינו אותם.

יריב לוין: אוי לנו ואבוי לנו אם נהיה במקום הזה.

יריב לוין: לכן, בצדק, העדיפו לבוא ולומר: בואו נגדר את האולם הזה וננטרל ממנו את ההשפעה הזאת של בעלי ההון.

יריב לוין: בואו לא ניצור מצב שמי שיש לו כסף, יש לו השפעה עודפת באופן דרמטי על פני מי שאין לו.

יריב לוין: אני חושב שזאת הייתה הכרעה שקיבלו כאן עוד בימי ממשלות העבודה או מפא"י לפניהן.

יריב לוין: החלטה נכונה, צודקת.

יריב לוין: יש לה מחיר: הרבה כסף שיוצא מהקופה הציבורית.

יריב לוין: רבותיי, רק גובה המימון של הבחירות האחרונות למפלגות עמד על 200 מיליון שקל, והמימון השוטף השנתי, רבותיי, אתם יודעים על כמה הוא עומד?

יריב לוין: כמה משלמים פה?

יריב לוין: סדר גודל, לפחות לפי הנתונים שיש לי, של למעלה מ-390 מיליון שקלים כל שנה.

דוד אמסלם: למפלגות שאין להן מפלגה.

יריב לוין: אבל זה נעשה כדי שאנחנו פה נוכל לייצג את ציבור הבוחרים שלנו ולא קומץ אנשים שמממן אותנו, בצדק רב.

יריב לוין: עכשיו, תראו.

יריב לוין: לו היו פריימריז אז, כאשר חוקקו את חוק מימון מפלגות, אין לי בכלל ספק שגם הדבר הזה היה מוצא את ביטויו בחוק.

יריב לוין: אך מאחר שהפריימריז היו התפתחות מאוחרת והם היו רק במספר קטן של מפלגות, נוצרה מציאות פשוט הזויה, שבה, מצד אחד, המדינה מוציאה קרוב ל-400 מיליון שקל בשנה כדי לשלם למפלגות – – –

רויטל סויד: חברים, אני ממש מבקשת בצד לדבר בשקט.

רויטל סויד: אני מבקשת שקט.

יריב לוין: מצד אחד, המדינה מוציאה כמעט 400 מיליון שקלים בשנה כדי לממן את המפלגות, משלמת קרוב ל-200 מיליון שקלים נוספים כל פעם שיש מערכת בחירות, אבל מחצית מחברי הכנסת כאן צריכים ללכת לאסוף תרומות וחייבים לבעלי הון את הכיסא שהם יושבים עליו.

יריב לוין: איזה אבסורד, טירוף הדעת ממש.

נחמן שי: אתה חייב לבעל הון כלשהו?

יריב לוין: חבר הכנסת נחמן שי, אני אומר, מצהיר, ולא משקר: כאשר פונה אדם שיש סיכוי שיתרום לך כסף, אתה נפגש איתו.

יריב לוין: תן לי אחד שלא עושה את זה, אחד.

יריב לוין: אתה רוצה להצהיר שאתה אומר: לא, הוא רוצה לתרום לי כסף, אין לי עניין, לא רוצה להיפגש איתו.

יריב לוין: אתה באמת רוצה שנאמין בזה?

יריב לוין: עכשיו, אתה לא אשם, כי אין לך ברירה, כי ההסדר הקיים מאלץ אותך לעשות את זה, אחרת לא תוכל להתמודד, כי לא יהיה לך כסף לממן את הבחירות.

יריב לוין: אז איך תרוץ?

יריב לוין: אלא אם אתה אדם עשיר.

יריב לוין: אז שוב נעדיף את העשירים על פני האחרים.

יריב לוין: אני אומר לך יותר מזה.

יריב לוין: אני גם חושב, חבר הכנסת נחמן שי, אתה מרבה – אני אומר כאן משהו לזכותך, שלצערי הרב איננו זוכה להערכה שהייתה מגיעה לכך.

יריב לוין: אתה אחד מחברי הכנסת שמייצגים את הכנסת בעולם במקומות קשים ועושה באמת מלאכה – הינה, אני אומר כאן, גברתי היושבת-ראש – ראויה להערכה גדולה, מגיע לך.

רויטל סויד: חבר הכנסת נחמן שי, כבר רשימת התורמים שלך לפריימריז – – –

יריב לוין: רבותיי, זאת האמת.

יריב לוין: יש כאן מעטים שאפשר לומר שהם מוכנים לשאת בעול הזה כפי שאתה עושה.

יריב לוין: ואתה יודע לא פחות טוב ממני שבסופו של דבר כבוד הכנסת, כבוד המוסד הזה שאנחנו חברים בו, הוא דבר חיוני גם לחוסנה של הדמוקרטיה וגם לאיך שאנחנו נראים כלפי חוץ.

יריב לוין: וכאשר מחצית מיושבי הבית הזה מכלים את זמנם בלהסתובב בחו"ל בכל מיני אירועים ופגישות של אנשים בעלי ממון כדי לחזר על הפתחים ולבקש מהם כסף, איך אנחנו נראים?

יריב לוין: איך זה נראה?

ג'מאל זחאלקה: נתניהו?

ג'מאל זחאלקה: אתה מתכוון – – –

יריב לוין: כולם, בלי יוצא מן הכלל, חבר הכנסת זחאלקה, חוץ מאלה שמקבלים מקטאר.

יריב לוין: על אלה אני לא מדבר.

יריב לוין: אלה, צריך לטפל בהם בבית משפט פלילי.

יריב לוין: אבל אנחנו, שהולכים לפי החוק – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יריב לוין: – – ומקיימים ומחויבים לחוקי מדינת ישראל, וגם אכפת לנו ממנה, אנחנו מוצאים את עצמנו במצב של לית ברירה.

יריב לוין: אין לנו ברירה.

יריב לוין: אני חושב שהמצב הזה, גברתי היושבת-ראש, פוגע במעמד הכנסת, פוגע במעמד שלנו כנבחרי ציבור.

יריב לוין: כולם כאן יודעים כמה הוא משפיל, כמה הוא מבזה וכמה הוא לא ראוי.

יריב לוין: עכשיו עולה טענה, והיא טענה אמיתית, ואינני מזלזל בה; אחד העקרונות החשובים ביותר בתחום הבחירות הוא עקרון השוויון.

יריב לוין: יש מי שיאמר שהצעת החוק הזאת פוגעת בעקרון השוויון, כי בסוף היא נותנת העדפה מסוימת למי שמכהן כאן בבניין.

יריב לוין: אני רוצה לומר, בוודאי, זאת טענה רצינית ואי-אפשר להתעלם ממנה.

יריב לוין: אבל גם בחוק מימון מפלגות נדרשו בדיוק לשאלה הזאת.

יריב לוין: הרי ברור לגמרי שחוק מימון מפלגות היום הוא חוק אי-שוויוני באופן קיצוני, מפלה באופן קיצוני.

יריב לוין: אתם יודעים מה, אפילו עזבו את הכסף; תסתכלו על ההוראות שמדברות על דקות שידור בטלוויזיה לתעמולת בחירות.

יריב לוין: ההיגיון אומר שדווקא מי שאיננו מיוצג כאן יקבל יותר זמן, כדי שיכירו אותו וידעו.

יריב לוין: מה החוק אומר?

יריב לוין: הפוך.

יריב לוין: ההיגיון אומר שמי שמכהן כאן ולכאורה נחשף לציבור צריך פחות כסף למימון הבחירות ממי שנמצא בחוץ ורוצה להיבחר.

יריב לוין: מה החוק אומר?

יריב לוין: ההפך המוחלט: מי שבחוץ בכלל לא מקבל מימון אלא אם כן הצליח להיבחר; ומי שכאן, כפי שאמרתי – מאות מיליוני שקלים באופן שוטף כל הזמן.

יריב לוין: אבל יש לזה סיבה, גברתי היושבת-ראש, כי ברור שאם כל מי שיתמודד לכנסת, בין מפלגה ובין מועמד בפריימריז, יקבל מייד מימון מלא בסכום של מאות אלפים או מיליוני שקלים, כל אזרחי המדינה ירוצו לכנסת והקופה הציבורית תתרוקן באותה דקה.

יריב לוין: הלוא כל אחד מבין שהדבר הזה הוא בלתי אפשרי.

יריב לוין: לכן כאשר היה צריך לבחור בין פגיעה מסוימת בשוויון לבין הרצון למנוע את ההשפעה הזאת של הון זר ושל בעלי הון, הבחירה שנעשתה, בצדק, בחוק מימון מפלגות הייתה להעדיף את הפגיעה המסוימת בשוויון כדי למנוע דבר הרבה יותר מסוכן.

יריב לוין: אגב, צריך לומר עוד דבר – זה לא רק השפעה של בעלי הון; כולנו כאן יודעים שכשהולכים לאסוף תרומות בפריימריז עושים את זה לא מעט פעמים בחו"ל.

יריב לוין: ואז יש גם השפעה של כסף זר על מה שמתרחש כאן, של אנשים שהם אפילו לא אזרחי המדינה.

יריב לוין: ובגדול.

עמר בר-לב: כל העמותות של הימין זה כסף זר.

יריב לוין: ובגדול, חבר הכנסת בר-לב, בגדול.

יריב לוין: חבר הכנסת בר-לב, לכן חוק מימון מפלגות, כמו שאתה יודע, בצדק רב בא ואמר:

יריב לוין: נממן מקופת המדינה כדי שלא נמצא את עצמנו – –

רויטל סויד: בבקשה, לדבר בשקט.

יריב לוין: – – במצב שראשי המפלגות כאן, ובכירי המפלגות, יסתובבו בעולם בחצרותיהם של נדבנים ושל עשירים כדי לממן את הבחירות.

יריב לוין: דבר נוראי.

יריב לוין: ומה שנכון לחוק מימון מפלגות – אמרתי שוב – נכון גם כאן.

יריב לוין: אז מצד אחד המפלגות מקבלות מיליונים, ומצד שני נבחרי הציבור שיושבים פה, כל אחד מתרוצץ שם בחצרות כדי להביא את הכסף, ואחר כך גם חייב לאנשים האלה; ואחר כך גם יסתכל על האנשים שיתרמו בפעם הבאה.

יריב לוין: צריך גם לומר עוד דבר: בעוד בחוק מימון מפלגות האי-שוויון הוא מובנה, הרי שבנושא של הפריימריז יש הבדל.

יריב לוין: ההבדל הוא מאוד משמעותי.

יריב לוין: בניגוד לנו, חברי הכנסת המכהנים, שלנו אסור להוציא – וכמובן גם לגייס תרומות – מעבר לסכום התקרה המותרת בהוצאה לאורך כל תקופת הקדנציה, הרי שמועמדים חדשים, בגלל הרצון לתת להם איזשהו איזון, כן יכולים להוציא כספים ולאסוף כספים ללא הגבלה עד ההכרזה על מועד הבחירות.

יריב לוין: אגב, לפחות אצלנו בליכוד יש מועמד פוטנציאלי אחד לפחות שעושה שימוש בדבר הזה.

יריב לוין: נדמה לי שלא צריך דמיון רב כדי לדעת על מי אני מדבר.

יריב לוין: זה לגיטימי, זה חוקי.

יריב לוין: כך שהחוק כבר היום יוצר מצב שמצד אחד אולי ניתן מימון לחברי כנסת מכהנים אבל מצד שני גם למי שאיננו מכהן יש יתרונות ביכולת שלו לפעול לאורך כל התקופה ללא שום מגבלה וללא שום תקרה ולגייס סכומים כפי שירצה ולהוציא ללא הגבלה.

יריב לוין: עכשיו, תראו, הלכתי ובדקתי אם באמת אנחנו נפגע בשוויון.

רויטל סויד: אני מבקשת לשמור על השקט.

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: סליחה, חברים, בבקשה, לשמור על השקט.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, הלכתי ובדקתי אם באמת אנחנו נפגע בשוויון אם נקבל את הצעת החוק הזאת.

יריב לוין: בדקתי מה קורה בפועל, ולקחתי את הבחירות המקדימות שהתקיימו לכנסת הזאת, לכנסת ה-20.

יריב לוין: ערכתי השוואה בין מועמדים שכיהנו בכנסת ה-19 ורצו לכנסת ה-20 ברשימה הארצית לבין מועמדים חדשים שהתמודדו ברשימה הארצית.

יריב לוין: להלן התוצאות, הלא-מפתיעות בכלל: ממוצע התרומות שקיבלו המועמדים המכהנים עמד על 277,000 שקל; ממוצע התרומות שקיבלו המועמדים החדשים עמד – על כמה?

יריב לוין: אפשר לנחש: 29,000 שקל.

רויטל סויד: וואו.

יריב לוין: בערך 10%.

יריב לוין: גם אם נבדוק את סכומי ההוצאות נגלה מהר מאוד שממוצע ההוצאות עמד על 319,000 שקלים אצל המכהנים, וממוצע ההוצאות אצל אלה שאינם מכהנים עמד על 55,000 שקלים.

יריב לוין: כלומר גם כאן פערים אדירים.

יריב לוין: לכן הטענה שאם ניתן מימון למכהנים נפגע בשוויון ששורר היום היא, כמובן, דבר שכל אחד מבין שאין מאחוריו כלום, כי בסוף מי שאיננו מכהן לא יהיה מסוגל לגייס תרומות.

יחיאל חיליק בר: – – –

יריב לוין: תכף אני אסביר.

יריב לוין: הלא-מכהנים לא מקבלים כסף מראש, אבל אם הם נבחרו הם מקבלים את מלוא הסכום שהוציאו כדי להחזיר אותו לתורמים, כדי שיהיו נקיים מהעניין הזה.

יריב לוין: אם הגיעו, למעל 60% מהקולות, עד המקום האחרון שנכנס, הם מקבלים – –

רויטל סויד: 60% מהקולות של המקום האחרון.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: – – הם מקבלים את החלק היחסי בחזרה.

יריב לוין: זה הרבה הרבה הרבה יותר שוויוני מחוק מימון מפלגות, וגם עושה שכל, ועושה היגיון.

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לך עוד דבר חשוב, חבר הכנסת חיליק בר.

יריב לוין: אנחנו גם הורדנו את התקרה.

יריב לוין: אנחנו קבענו כאן שהתקרה של ההוצאה תהיה 320,000 שקל בלבד.

יריב לוין: זאת הורדה של כרבע לעומת התקרה הקיימת.

יחיאל חיליק בר: בכל המפלגות?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: במפלגה עם מקסימום המתפקדים, שהוא 100,000.

יריב לוין: המשמעות של הדבר הזה היא שדווקא צמצמנו את הפערים, כי המצב עד היום היה שהמועמדים הוציאו – מועמד אחד בליכוד, 430,000 שקל, השני 392,000 שקל, השלישי – 404,000 שקל – –

רויטל סויד: סליחה, חברים, אני ממש מבקשת, אתם לא שומעים את הרעש.

רויטל סויד: זה השר ארדן.

רויטל סויד: חברת הכנסת זנדברג אומרת שזה השר ארדן.

רויטל סויד: בבקשה, תכבד את השר יריב לוין.

רויטל סויד: זה גם מאוד מעניין, אגב.

רויטל סויד: בבקשה.

יריב לוין: – – הרביעי הוציא 417,000, יש 405,000 שקל.

יריב לוין: ואנחנו, גברתי היושבת-ראש, מורידים את התקרה ל-320,000, כלומר דווקא מצמצמים את האי-שוויון.

יריב לוין: כי העובדה שהתקרה היא 450,000, כמו שהייתה קודם, לא עוזרת בשום דבר למי שלא מסוגל לגייס יותר מממוצע של 29,000 שקל.

יריב לוין: לכן, דווקא אם הורדנו את התקרה, הצלחנו לכנס את המערכת לפערים הרבה יותר קטנים.

יריב לוין: עדיין פערים, צריך לומר, אבל הרבה יותר קטנים, בטח מאשר מה שיש בחוק מימון מפלגות.

יריב לוין: עכשיו, אני רוצה, לסיכום החלק הזה – – –

רויטל סויד: תשאיר משהו לשר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: מה התשובה שנתת לגבי מפלגות שאין להם פריימריז?

יריב לוין: הסעיף ירד.

יחיאל חיליק בר: ירד?

יריב לוין: ודאי.

יחיאל חיליק בר: אז הן לא מקבלות.

יריב לוין: לא מקבלות שקל.

יריב לוין: ודאי.

יריב לוין: לכן אני שואל: למה?

יריב לוין: הרי אתם אמרתם כאן – למה?

יריב לוין: על מה?

יריב לוין: זה חוק נגד שחיתות, חוק שמנקה הון–שלטון.

יריב לוין: חוק שעושה את כל הדבר הזה אחר, שנותן נראות הרבה יותר טובה לכנסת ולנבחרי ציבור – למה?

יריב לוין: אמרתי, חבר הכנסת בר בהגינות, אני מבין למה.

יריב לוין: אני אפילו לא כועס עליכם.

יריב לוין: מישהו החליט – ובסדר, אני מבין.

יריב לוין: אבל שום הצדקה אין לזה.

יריב לוין: עכשיו, תראו, אני אעזוב רגע את החלק הזה, כי הבטחתי לחברי כהן ופרי שלא אקפח אותם.

יריב לוין: חברי חבר הכנסת עפר שלח בכלל בטח מתגעגע לקואליציה המשותפת שלנו, אבל – – –

עפר שלח: לא יותר מדי.

יריב לוין: אתה יודע, תלוי באיזה יום ובאיזו שעה אתה תופס אותי.

עפר שלח: – – –

יריב לוין: כן, זה נכון.

יריב לוין: אבל תראו, אני מוכרח לומר, גברתי היושבת-ראש, התרשמתי עמוקות מהדברים של אנשי יש עתיד על הקופה הציבורית.

יריב לוין: הגדיל לעשות חברי חבר הכנסת כהן, שממש גרם לי ייסורי מצפון: איך אנחנו, בחוק הזה שולחים יד ולוקחים כסף מהקופה הציבורית?

יריב לוין: איך אנחנו לוקחים כסף מהקופה הציבורית?

יריב לוין: איך אמרת, חבר הכנסת כהן: לא טוב שאנחנו נחליט על זה.

יריב לוין: יש לי רק שאלה אחת:

יריב לוין: מאז שיש עתיד נכנסה לכנסת בפעם הראשונה, כשבאו הצעות החוק שתיקנו את חוק מימון מפלגות והגדילו את המימון בעשרות מיליונים, אם לא מאות מיליונים, על חשבון הקופה הציבורית, מה עשיתם?

יריב לוין: אני מציע למי שצופה בנו כמה אפשרויות.

יריב לוין: יש אפשרות אחת: אמרנו שלא טוב שאנחנו נחליט על זה – אני לא זוכר ששמעתי את זה; יש אפשרות שנייה: הצבענו נגד – ואללה, לא זוכר גם את זה; יש אפשרות שלישית: קיבלנו את דין מושחתי הכנסת אבל לא לקחנו את הכסף – אולי.

יריב לוין: בדקתי.

יריב לוין: שמע, חבר הכנסת כהן, תגיד לי, מאחר שלשם שינוי או לא לשם שינוי יושב-ראש המפלגה שלך איננו כאן, כרגיל, אז אני אשאל אותך – אבל אני כבר אקדים ואומר למען ההגינות שאתה לא אמור לדעת את התשובה, כי רובנו, כחברי כנסת או כשרים אפילו, לא מתעסקים בחשבונות של המפלגות עצמן – אבל אני שואל אותך: תגיד לי כמה כסף מפלגת יש עתיד משכה מן הקופה הציבורית מאז כניסתה לכנסת?

יריב לוין: לא כל כך מזמן, בסך הכול נדמה לי שזה היה – מתי, ב-2015 פעם ראשונה?

קריאה: 2013.

יריב לוין: 2013.

יריב לוין: כן, נכון.

יריב לוין: 2013, צודק.

יריב לוין: יש לנו 2013, 2014, 2015, 2016, 2017.

יריב לוין: חמש שנים.

יריב לוין: כמה?

יריב לוין: מישהו יודע?

יריב לוין: רוצים לנחש?

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש – – –

מאיר כהן: על פי הכללים והחוקים – – – זה לא שייך – – – אתה אדם רציני – –

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: צודק חבר הכנסת כהן.

יריב לוין: צודק.

מאיר כהן: – – אם אין לך מה להגיד, רד.

יריב לוין: איך אמרנו, על פי הכללים והחוקים, שלא טוב שאנחנו נחליט עליהם אבל לא שמנו לב והחלטנו.

יריב לוין: נכון?

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: לא טוב שאנחנו נחליט עליהם, כן.

מאיר כהן: מה יש?

מאיר כהן: קשה לך לקלוט את זה.

מאיר כהן: בוא תגיד שאנחנו לא נעלה את המשכורת שלנו.

מאיר כהן: למה אתה מתנגד?

מאיר כהן: למה אתה מתנגד?

יריב לוין: מה הסכום?

יריב לוין: מה הסכום חבר הכנסת כהן?

יריב לוין: אותנו אתם שולחים לאסוף תרומות, להתבזות.

יריב לוין: להיות מחויבים לבעלי הון.

יריב לוין: זה בסדר.

יריב לוין: כמה כסף?

יריב לוין: כמה?

מאיר כהן: לא משנה הכסף.

מאיר כהן: מה הכסף?

מאיר כהן: זה הנראות.

מאיר כהן: למה אתה מתנגד – – –

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש – –

מאיר כהן: השכן שלי בדימונה לא מקבל העלאת שכר עשר שנים.

מאיר כהן: אתה מחליט על העלאת שכר שלך – – –

יריב לוין: – – את יודעת מה הבעיה הגדולה שלי?

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, את יודעת מה הבעיה הגדולה שלי עם חבר הכנסת כהן?

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, אתה יודע מה הבעיה הגדולה שלי איתך?

מאיר כהן: גם אני יכול להיות דמגוג, מה לעשות.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, אתה יודע מה הבעיה הגדולה שלי איתך?

יריב לוין: שאתה באמת איש חכם, מה אני יכול לעשות.

יריב לוין: לא האמנתי שגם עם חצי אוזן שבה הקשבת לנאום שלי, כבר תפסת את כל העניין בשנייה.

יריב לוין: איך אמרת?

יריב לוין: הבעיה זה הנראות.

יריב לוין: כל הכבוד.

יריב לוין: ואיך זה נראה שנבחרי הציבור פה הולכים ואוספים תרומות ויושבים עם בעלי הון ובאים לאירועים שלהם?

מאיר כהן: תשאל את ראש הממשלה שלך.

יריב לוין: איך זה נראה?

מאיר כהן: אל תשאל אותי.

יריב לוין: אה, ואתם רוצים להנציח את זה.

יריב לוין: הבנתי אותך.

מאיר כהן: תשאל אותו.

מאיר כהן: תשאל את ראש הממשלה.

יריב לוין: אז אני אגלה לציבור.

יריב לוין: יש עתיד, רבותיי, משכה מהקופה הציבורית – –

מאיר כהן: תשאל את ראש הממשלה איך זה לקבל – – – מאילי הון.

מאיר כהן: תשאל אותו, הוא ייתן לך תשובה יותר טובה משלי.

יריב לוין: – – בחמש שנים – –

מאיר כהן: תשאל אותו.

יריב לוין: – – למעלה מ-100 מיליון שקל.

מאיר כהן: למה אתה לא מתייחס למה שאמרתי?

מאיר כהן: הוא ייתן לך תשובה יותר טובה משלי.

יריב לוין: שמעת את הסכום?

יריב לוין: למעלה מ-100 מיליון שקל.

יעל גרמן: למה אתה לא עונה לנו?

יעל גרמן: חצי מיליארד – – –

יריב לוין: עכשיו, נשאלת השאלה, נשאלת השאלה למה, חברת הכנסת גרמן, למה, חברת הכנסת גרמן, לא הצעתם עד היום להוריד את מימון המפלגות?

יריב לוין: למה, חברת הכנסת גרמן, כשרצו להעלות את מימון המפלגות, לא אמרתם: לא טוב שנחליט ולא טוב שנוציא כסף מהקופה הציבורית?

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: למה כשלכם אין פריימריז – – –

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא מתמודדים עם שאלות המשילות האמיתיות אלא מביאים חוקים הזויים של משנה למנכ"ל, יועץ משפטי – – –

יריב לוין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – אני מבקש לעדכן אותך במשהו.

יריב לוין: היריב האמיתי שלכם, זה הם בכלל, לא אנחנו.

יריב לוין: אם לא הבנתם את זה עד עכשיו, אני מבקש לעדכן.

יריב לוין: עכשיו, אל תפריעי לי להציג את האמת כמו שהיא.

איילת נחמיאס ורבין: אל תדאג, אם הם יהיו בממשלה, אני אסתכל עליהם – – – והם יסתכלו עלינו.

יריב לוין: עכשיו, אני רוצה לשוב ולשאול: למה, חברת הכנסת גרמן, למה?

יריב לוין: למה לא התנגדתם אז?

יריב לוין: למה לא זעקתם מרה?

יריב לוין: למה לא אמרתם אנחנו לא לוקחים את הכסף?

קריאה: מי אמר לך שלא התנגדנו?

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: אז אני אגלה לך.

יריב לוין: רגע, חברת הכנסת גרמן, אני אגלה לכם את האמת.

מיקי לוי: השר לוין – – – נקודה.

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: הבנו, חבר הכנסת מיקי לוי.

יריב לוין: עכשיו אני אגלה לך – את לא רוצה לדעת למה הם לקחו את הכסף?

איילת נחמיאס ורבין: רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: חייבת לדעת.

יריב לוין: אז בואי תקשיבי.

יריב לוין: תאמיני לי, את תופתעי גם כן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקשיבה.

איילת נחמיאס ורבין: מאז האוניברסיטה אני צריכה להקשיב לך.

יריב לוין: מה לעשות שב-2016 פורסם דוח מבקר המדינה, מה לעשות?

יריב לוין: דוח מבקר המדינה קבע שחובותיה של סיעת יש עתיד והחריגה שלה מהוצאות הבחירות המותרות היא הגבוהה ביותר מכל סיעות הכנסת – הגבוהה ביותר מכל הסיעות כאן.

יריב לוין: אלה שמטיפים לנו מוסר – 16 מיליון שקל.

יריב לוין: שמעתם?

מיקי לוי: בכמה גירעון הליכוד נמצא?

מיקי לוי: תספר בכמה גירעון הליכוד נמצא.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, נעשה אחד ועוד אחד.

יריב לוין: כשמדובר בכסף ציבורי שהולך ליש עתיד, עוצמים עיניים, תומכים, מצביעים בעד, מחליטים, הכול טוב; כשמנהלים מערכת בחירות, חורגים באופן דרמטי מההוצאות בניגוד לחוק, ואז הולכים ומעבירים פה חוקים שמגדילים את סכום המימון, זה בסדר, כדי לכסות את החוב.

יריב לוין: אבל כשאנחנו רוצים להרחיק מהכנסת את קשרי הון–שלטון, כשאנחנו רוצים לתקן מצב נורא, מצב בלתי נסבל, אתם – בצביעות שאין למעלה ממנה – מתנגדים.

יריב לוין: ולכן, אדוני היושב-ראש, מכל הסיבות הרבות שמניתי כאן, מכל הפירוט הרב הזה והעובדה שרבים רבים מחבריי במחנה הציוני יודעים כמה החוק הזה צודק וכמה הוא נכון – ולכן הם גם הצביעו בעדו בקריאה הטרומית, והיו גם רוצים להצביע בעדו עכשיו לו הדבר לא היה נמנע מהם – מכל הסיבות האלה, וגם מסיבה של הגינות בסיסית, אני חושב שלא רק שצריך לתמוך בחוק הזה אלא שראוי היה שגם המתנגדים ינהגו במידה של צניעות ובמידה של יושרה כאשר הם מנסים באופן מאולץ לבקר אותו.

יריב לוין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: האם השר אקוניס מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות, כי השר שסיכם את הדיון בשם הממשלה הוא השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: שר נוסף מקבל עד חמש דקות ולאחר מכן יושב-ראש הוועדה, אם ירצה בכך.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חבריי חברי הכנסת, אני אגיד לכם מה היא השיטה הכי מושחתת, אבל הכי מושחתת בפוליטיקה הישראלית: להיכנס לכנסת בשיטת בחירה של אדם אחד במפלגה טוטליטרית, זו השיטה הכי מושחתת בפוליטיקה הישראלית.

אופיר אקוניס: במפלגה, אדוני היושב-ראש, ששמה יש עתיד.

אופיר אקוניס: שם יש, חבר הכנסת שטרן – –

אלעזר שטרן: כמה נחקרים במשטרה מיש עתיד?

אופיר אקוניס: – – שלטון יחיד.

אופיר אקוניס: שלטון יחיד שקובע את הכול.

אלעזר שטרן: כמה נחקרים במשטרה מיש עתיד?

אלעזר שטרן: כמה נחקרים במשטרה מיש עתיד?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, יושבים בבית הזה – –

אלעזר שטרן: כמה נחקרים במשטרה מיש עתיד?

אופיר אקוניס: – – החברות והחברים במפלגה לא דמוקרטית – –

אלעזר שטרן: כמה פעמים נחקר ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: – – בשיטה לא דמוקרטית, ובצביעות הפוליטית שאין שנייה לה לא מפסיקים להטיף מוסר.

אופיר אקוניס: רק על עצמכם, חבר הכנסת שטרן, רק על עצמכם אתם שוכחים להסתכל.

אלעזר שטרן: – – –

אופיר אקוניס: שוכחים להסתכל, מפחדים – אולי, חלילה, יגידו משהו שלא מסתדר עם הקו של המנהיג.

אופיר אקוניס: כשתתחילו, חבר הכנסת שטרן, להיבחר, כשתתחילו להיבחר לכאן בשיטה דמוקרטית – –

אלעזר שטרן: – – –

אופיר אקוניס: – – בשיטה של בחירות מקדימות כאלה ואחרות, או-אז אז תהיה לכם הזכות לבוא לכאן ולהטיף מוסר.

אופיר אקוניס: וככה, אדוני היושב-ראש – חבר הכנסת לפיד, אני שמח, נכנס לאולם – ככה ניהלו שרי יש עתיד את המשרדים שלהם.

אלעזר שטרן: – – – נחקר במשטרה – – –

אופיר אקוניס: בשיטה הזאת ניהלו שרי יש עתיד את המשרדים שלהם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הם לא חייבים שום דבר לציבור; לא לתפיסות עולם שמשקפות עמדות של הציבור.

אופיר אקוניס: ביש עתיד אין קשר לבוחר, אבל יש קשר לבוחר אחד: היושב-ראש הנצחי, הבלתי-מתחלף, שאין לו בחירות מקדימות.

אופיר אקוניס: הוא תמיד היושב-ראש, נהיה פה ב-2040, הוא יהיה היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אין לו בחירות, הוא לא עומד לבחירה.

אלעזר שטרן: אופיר, למה אתה בהיסטריה מסקרי דעת קהל?

אופיר אקוניס: בחייך, אני באותה היסטריה מהסקרים כמו שהייתי ערב הבחירות של 2015 וכמו שהייתי בערב הבחירות של 2013 וכמו שהייתי ערב הבחירות של 1996 וכמו שהייתי בערב הבחירות של 1981.

אופיר אקוניס: אתם תמיד מנצחים בסקרים – –

יחיאל חיליק בר: גם ב-1992?

יחיאל חיליק בר: ב-1999?

אופיר אקוניס: – – ומפסידים בקלפיות.

אופיר אקוניס: תמיד, על בסיס קבוע: מנצחים בסקרים ומפסידים בבחירות.

יחיאל חיליק בר: אבל למה אתה לא מזכיר את 1992?

יחיאל חיליק בר: נו, באמת.

אופיר אקוניס: אבל עכשיו, במפלגה, אדוני היושב-ראש, הלא-דמוקרטית הגדולה ביותר בישראל – חבר הכנסת בר, יש את המפלגה הדמוקרטית הגדולה ביותר בישראל, הליכוד; יש את המפלגה הדמוקרטית השנייה בגודלה בישראל, מפלגת העבודה; יש השלישית בגודלה, וכדומה, ויש המפלגה הלא-דמוקרטית הגדולה ביותר בישראל והיא יש עתיד.

אופיר אקוניס: ובכן שם, אדוני היושב-ראש, לקו במחלה חדשה – מחלה חדשה, חבר הכנסת ילין; למחלה החדשה של יש עתיד קוראים הבג"צת.

אופיר אקוניס: מפסידים בהצבעה בכנסת, אדוני היושב-ראש – בג"ץ.

אופיר אקוניס: המפלגה הלא-דמוקרטית ביותר בישראל אינה מסוגלת לקבל הכרעות דמוקרטיות בבית הזה, שמייצג את כל גווניה של החברה הישראלית.

אופיר אקוניס: במחלת הבג"צת שלקתה בה מפלגת יש עתיד בראשות חבר הכנסת יאיר לפיד – – –

יאיר לפיד: ממש רואים את הזיעה.

אופיר אקוניס: לא רואים שום זיעה, תחליפו את הביטויים.

אופיר אקוניס: תחליפו את הביטויים העלובים שלכם, אלוהים אדירים.

אופיר אקוניס: עוד פעם: אני לחוץ, ראש הממשלה לחוץ, הממשלה לחוצה, כולנו תחת לחץ, חבר הכנסת לפיד, רק אתה לא תחת לחץ.

אופיר אקוניס: אתה יודע למה?

אופיר אקוניס: כי כשאומרים לכם את האמת בפנים, את הנתונים, אז זה קשה, זה בלתי אפשרי.

אופיר אקוניס: לא מתחברים לדף המסרים שאתה כותב בקפה בשוסטר ברמת אביב ג'.

אופיר אקוניס: אבל מה לעשות שאוכלוסיית ישראל היא לא רק בשוסטר ברמת אביב ג'?

אופיר אקוניס: היא בנתיבות, היא באופקים, היא בדימונה, היא בקריית שמונה, היא בנתניה, היא באשקלון, היא באשדוד.

אופיר אקוניס: היא אפילו באום אל-פחם, ובטירה ובקלנסווה.

אופיר אקוניס: גם שם יש אוכלוסייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסכם, אדוני השר.

אופיר אקוניס: אבל אתם מדברים רק לאוכלוסייה המצומצמת שלכם.

אופיר אקוניס: וממש לא, חבר הכנסת לפיד, אין זיעה ואין לחץ, הכול בסדר גמור.

אופיר אקוניס: ובכן, במפלגת הבג"צת, בתופעת הבג"צת של יש עתיד, לא מסוגלים לקבל שום הכרעה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: במפלגה שאין בה, אדוני היושב-ראש, לא רוב ולא מיעוט, יש רוב של אדם אחד בלבד, וכשהוא מחליט להתבכיין לבג"ץ, אז כולם – גם כאלה שלא מסכימים איתו – מתבכיינים איתו.

אופיר אקוניס: לכן, אדוני היושב-ראש, בפעם הבאה שיש עתיד מתריעה על סכנה לדמוקרטיה, מוטב לך, חבר הכנסת לפיד, יחד עם חבריך במפלגה, להביט בראש ובראשונה על הסכנה לדמוקרטיה שמתקיימת במפלגה שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם להשיב למסתייגים.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר סיום דבריו של יושב-ראש הוועדה אנחנו נעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: ממומלץ כבר עכשיו לתפוס מקומות.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אלעזר שטרן, אני דווקא רוצה להתייחס למשהו שהתחלת בשבוע שעבר.

דוד אמסלם: התחלת לומר והתחלת לדבר על שכר חברי הכנסת ועל מה קרה ביש עתיד.

דוד אמסלם: תראו, רבותיי, אני רוצה לספר לכם סיפור.

דוד אמסלם: תראו, ההתנהלות של יש עתיד מבחינתי – – –

אלעזר שטרן: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, תן לי, תן לי.

דוד אמסלם: באמת, אני אומר לך את האמת, זה סוג של צביעות שמהולה בהתחסדות.

דוד אמסלם: יחד.

דוד אמסלם: כאילו אתם איזה צדיקים, אבל באופן בסיסי ההתנהלות שלכם היא בדיוק הפוכה.

דוד אמסלם: וזה בעצם מצג השווא שאתם מציגים לציבור, ואני אתן נתונים.

דוד אמסלם: אנחנו, לפני שנה וחצי-שנתיים, דיבר איתי דוד ביטן, הוא היה יושב-ראש ועדת הכנסת.

דוד אמסלם: הוא אמר לי: תשמע, דודי, בוא תעלה להצביע על הנושא של הצמדה לחברי הכנסת, חסר לי מישהו בוועדה.

דוד אמסלם: אפילו לא ידעתי על מה.

דוד אמסלם: אני עולה ומצביע איתו.

דוד אמסלם: למוחרת אני רואה בעיתון את עצמנו כאילו אנחנו עכשיו תמכנו בהעלאת שכר הח"כים.

דוד אמסלם: דוד ביטן פנה אליי ואמר לי: תשמע, דודי, בוא נוותר על התוספת.

דוד אמסלם: אמרתי לו: אין בעיה, מבחינתי זה בכלל לא חשוב, אני אפילו לא יודע לקרוא את תלוש המשכורת שלי.

דוד אמסלם: ובאמת חתמנו על הוויתור והכול היה בסדר.

דוד אמסלם: אנחנו מסתכלים על כתבה בעיתון: כמעט כל הח"כים של יש עתיד ויתרו.

דוד אמסלם: ואללה, אמרתי, אחלה.

דוד אמסלם: עברה שנה, וכנראה חשבתם שהרכבת עברה ואף אחד לא רואה.

דוד אמסלם: פתאום הסתבר שכולם בעצם חזרו לקבל את אותה תוספת.

דוד אמסלם: הרי ממה נפשך – לפחות מה שראיתי בעיתון, להוציא חבר הכנסת מיקי לוי.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: אני אומר לך מה קראתי.

דוד אמסלם: יכול להיות.

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: יכול להיות.

דוד אמסלם: תשמעי, חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: יש אחד ביש עתיד שמקבל את התוספת.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן – –

יעל גרמן: אף אחד לא מקבל – – –

דוד אמסלם: – – אני אומר לך מה קראתי בעיתון.

דוד אמסלם: יכול להיות – – –

יעל גרמן: – – –

דוד אמסלם: לכן אני יכול – – –

אלעזר שטרן: – – – בוא תדבר על מה קראת בעיתון.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני קראתי שהיה צדיק אחד בסדום מיש עתיד – – –

אלעזר שטרן: תדבר על מה קראת בעיתון.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: תקשיב.

דוד אמסלם: אני אסביר לך מה הפריע לי.

אלעזר שטרן: בוא תדבר על מה קראת בעיתון.

אלעזר שטרן: יש לי.

אלעזר שטרן: אני מקבל – – –

יחיאל חיליק בר: איזה עיתון?

יחיאל חיליק בר: איזה עיתון?

יעל גרמן: ארבע שנים שאנחנו לא מקבלים תוספת.

דוד אמסלם: שנייה, אם אני טועה, תקן אותי.

אלעזר שטרן: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אני אומר לך מה קראתי.

דוד אמסלם: קראתי שיש חבר כנסת אחד מיש עתיד, שקוראים לו מיקי לוי, שהמשיך לוותר.

דוד אמסלם: עכשיו תראה: כשאתה מוותר על דבר כזה, זה בא כאילו ממשהו עמוק, ממשהו – אתה יודע, ערכי – אתה אומר:

דוד אמסלם: אתה יודע מה, אני חושב שהתוספת לא מגיעה לי.

דוד אמסלם: אני מוותר עליה, לא משנה כרגע מי יודע או לא יודע.

דוד אמסלם: זה לא פוליטיקה קטנה, אתה מאמין בזה.

דוד אמסלם: אבל מה קורה עכשיו?

דוד אמסלם: יש כאלה שלא מסכימים – גם את זה אני מבין – מלכתחילה.

דוד אמסלם: אומרים: תשמעו, אנחנו לא חותמים על כלום.

דוד אמסלם: גם את זה אני מבין; לא מקבל, אבל מבין.

אלעזר שטרן: – – –

דוד אמסלם: אני אומר לך מה קראתי.

עפר שלח: – – – הינה, אני פה.

עפר שלח: אתה רוצה שאני אחתום – – – גם אני – – –

דוד אמסלם: אוקיי.

עפר שלח: על מה אנחנו מדברים?

דוד אמסלם: אם ברמת העובדות זה לא נכון, אני עוצר את הטיעון.

אלעזר שטרן: – – –

דוד אמסלם: שנייה אחת.

אלעזר שטרן: זה רעיון טוב לעלות על הדוכן ולהגיד מה קראתי בעיתון.

דוד אמסלם: רק רגע.

דוד אמסלם: אלעזר, רק שנייה.

דוד אמסלם: אלעזר.

אלעזר שטרן: אתה מוכן לדבר – – –

דוד אמסלם: אלעזר, תקשיב.

אלעזר שטרן: – – – על כמעט כל אחד מכם.

דוד אמסלם: אלעזר, אני רוצה להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: בבקשה.

דוד אמסלם: הרי כפי שמיקי לוי עכשיו הצביע לי – מיקי, הרי אתה הצבעת – גם אתה קראת את זה בעיתון כמוני.

דוד אמסלם: אז ממך נפשך, אני הייתי מצפה מכם, שאם זה לא נכון ברמת העובדות, אתם עולים לכאן, לפודיום – – –

אלעזר שטרן: אני לא קראתי.

אלעזר שטרן: אני לא יודע מה – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אתה היית צריך לעלות לכאן ולהגיד לאנשים: תקשיבו טוב, כל מה שקראתם בעיתון בנושא הזה לא נכון, אני מוותר.

דוד אמסלם: אתה אמרת לי, כששאלתי אותך לפני שבוע אתה לא אמרת לי שאתם, בעצם, הודעתם לכנסת שאתם לא מוכנים.

דוד אמסלם: אתה אמרת לי שאתם תורמים את זה.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אמרנו: לא מוכנים – – –

דוד אמסלם: עכשיו, אני אומר, לגבי התרומות: כל אחד תורם לאן שהוא רוצה בשוטף – –

אלעזר שטרן: ככה אמרנו.

אלעזר שטרן: לא, לא, לא.

אלעזר שטרן: את התוספת.

אלעזר שטרן: את התוספת.

דוד אמסלם: – – אני לא רוצה לספר לך מה אני תורם, כמה ולמה.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אף אחד.

דוד אמסלם: אני גם לא עושה על זה פוליטיקה.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: תרומות זה תרומות.

דוד אמסלם: אבל אני חושב שאם רובכם החלטתם שאתם מוותרים על התוספת הזאת, בעצם הייתם צריכים להמשיך עד הסוף ולא רק לראות: כנראה עברנו – קיבלתם את הכותרת בעיתון ולא חשבתם ששנה אחרי זה מישהו יבוא ויבדוק את זה.

דוד אמסלם: אבל מישהו כנראה בדק את זה, ואם הוא לא בדק את זה – אז אתם צריכים לבוא לכאן, וכאן, על הדוכן הזה, לבוא ולהגיד מהן העובדות.

דוד אמסלם: מיקי רוזנטל, אני רוצה לענות לך.

דוד אמסלם: הרי שמעתי את רוב הנאומים בעניין הזה.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי להם, יש להם איזו מין שיטה: הם גם צבועים וגם מתחסדים.

דוד אמסלם: אתה יודע, זה מין דבר שקשה לבלוע אותו.

דוד אמסלם: כשהם עומדים כאן הם יפי נפש.

דוד אמסלם: הם מספרים לקהל כאילו הם הצדיקים.

דוד אמסלם: כל אחד מהם מלאך.

דוד אמסלם: אני בכלל הזמנתי לכל אחד מהם בייגלה, שנבין שהם מלאכים; בייגלה, ולמצטיינים – גם כנפיים.

דוד אמסלם: לכן, איתם יש לי בעיה עקרונית.

דוד אמסלם: באמת אני אומר שבסך הכול בחיים שלי אני בדרך כלל בא דוך.

דוד אמסלם: אני אומר את האמת.

דוד אמסלם: כשאני רוצה משהו או כשאני חושב ומאמין במשהו, אני אומר.

דוד אמסלם: אוהבים או לא אוהבים, לא חשוב.

דוד אמסלם: אם אני מאמין בזה, אני הולך באמת שלי.

דוד אמסלם: תראה, מיקי, לגבי הנושא של ראשי עיר, אני רוצה להגיד לך משהו: א.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: מה עשינו?

דוד אמסלם: אני מספר לך – וזו הובלה שלי כמעט עם חבריי באופן אישי.

דוד אמסלם: הייתה ועדה ציבורית שקבעה בשלטון המקומי מה בעצם יהיה התקציב לבחירות של השלטון המקומי.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, הממשלה כל פעם, על פי חוק, הלכה ועיכבה והלכה ועיכבה, והסתבר שבתקציב הזה בעצם הפער הלך ונפתח, והגיע, לטעמי – לדעתי, עד כמה שאני זוכר – למשהו בסדר גודל של 240 מיליון שקלים, שמגיע לרשויות לבחירות.

דוד אמסלם: אני ישבתי עם האוצר, ואילצנו אותם, אני וחבריי, שחלק מהתקציב יופנה לבחירת ראש העיר – זאת אומרת לא רק לרשימה אלא לבחירת ראש העיר – בדיוק מהסיבה שאתה אמרת.

דוד אמסלם: אני חושב שראשי עיר, אנחנו צריכים, בעצם, לסייע להם, כדי שלא יהיו תלויים בתורמים או במינימום תורמים שאנחנו יכולים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר לך שעשינו צעד בכיוון הזה, לפחות בהיבט הזה.

דוד אמסלם: אתה שואל אותי אם זה מספיק?

דוד אמסלם: אני חושב שלא.

דוד אמסלם: אתה שואל אותי אם צריך להרחיב את זה?

דוד אמסלם: להערכתי, כן.

דוד אמסלם: אני חושב שאיש ציבור, כאיש ציבור – ואני מאמין בזה באמונה שלמה – לא צריך לפגוש שום צ'ק בדרך אף פעם, והוא לא צריך לפגוש כסף מתורם.

דוד אמסלם: אמרתי: הכסף היחיד שהוא צריך לפגוש זה בתלוש המשכורת שהוא מקבל.

דוד אמסלם: אני אומר לך: בגדול, זה הכיוון.

דוד אמסלם: אני בעמדה כזאת שיכול להיות שבעתיד אני גם איכנס לנושא הזה ואקדם את זה.

דוד אמסלם: כמובן שיש עתיד יעלו לכאן ויגידו שאני גם מושחת בזה.

דוד אמסלם: לא חשוב להם, העיקר: מושחתים.

דוד אמסלם: הם לקחו את הסיסמה.

דוד אמסלם: מר לפיד החליט שהוא משווק את זה לציבור.

דוד אמסלם: הוא, כל היום, לא משנה על מה, יגיד: מושחתים, מושחתים, מושחתים.

דוד אמסלם: בסוף, הוא חושב ומקווה שהאנשים בחוץ באמת יאמינו שיש פה שחיתות.

דוד אמסלם: לגבי המתמודדים החדשים, מיקי, אני אענה לך.

דוד אמסלם: כבר ענה על זה גם השר יריב לוין.

דוד אמסלם: אנחנו השתדלנו להביא את זה לאיזון המקסימלי שאנחנו יודעים לעשות.

דוד אמסלם: בתחילת הדרך, מבחינתי, ודאי שהיינו רוצים שכול מתמודד יקבל מימון כדי שלא יאסוף תרומות.

דוד אמסלם: אין שום סיבה.

דוד אמסלם: אמרתי: העיקרון תופס לגבי כולם.

דוד אמסלם: אלא מאי?

דוד אמסלם: אם לא היינו עושים איזושהי מגבלה, אני מניח שהיו באים כחצי מיליון איש ואומרים: רק רגע, מחלקים שם, בכנסת, קצת כסף – בואו ניקח.

דוד אמסלם: לכן זה משהו שלא מתקבל על הדעת.

דוד אמסלם: היינו חייבים להביא איזשהו חיתוך הגיוני.

דוד אמסלם: כמובן שאם מישהו קיבל 50 קולות, בוודאי ובוודאי שלא.

דוד אמסלם: לכן מה אמרנו?

דוד אמסלם: אמרנו: האחרון ברשימה שנכנס הוא המודד.

דוד אמסלם: נניח שאצלכם ברשימה האחרון שנכנס לרשימה קיבל 20,000 קולות – הוא המודד.

דוד אמסלם: אם קיבלת כ-60% ממנו, אתה מתחיל לקבל את המימון בשיעור האחוז שקיבלת.

דוד אמסלם: מצד אחד זה לא חושף אותך באופן מלא, מה שנקרא, וזה נותן לאנשים מוטיבציה גם להיכנס לפעילות ולהשתתף.

דוד אמסלם: מצד שני, זה מוריד את כל אלה שהם סתם משתתפים ואין להם שום סיכוי.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהבאנו את זה לאיזו שהוא מקום קצת סביר, הגיוני.

דוד אמסלם: אני אומר לך שהאוצר רצה להעלות את זה יותר.

דוד אמסלם: אני חשבתי שזה לא נכון, כי בסופו של דבר אני חושב שקצת מעל 50% זה סימן שאתה מתמודד משמעותי, רציני, שאני חושב שצריך לעודד אותך כדי להיכנס למשחק הזה.

דוד אמסלם: לכן עשינו את זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מאוד דומה גם ברשויות: אתה מקבל חלק ממימון המפלגות – גם אם אתה לא קיבלת את המנדט, בסופו של דבר, כשהתקרבת אליו, אתה מקבל את החלק היחסי.

דוד אמסלם: אני חושב שזה נכון.

דוד אמסלם: כך אתה מעודד את המערכת הדמוקרטית.

דוד אמסלם: בעצם, אתה מעודד אנשים להיכנס לתוך המשחק הזה ולהפעיל את כל המערכת ולהיות שותפים.

דוד אמסלם: הרי בסך הכול אנחנו רוצים שאנשים טובים ישתתפו בבחירות, וגם שלא יחשפו את עצמם לסיכונים מיותרים.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו: גם באופן מעשי אנחנו הגבלנו את זה ל-5,000 איש.

דוד אמסלם: זה אומר שאצלנו היום, במחוזות, אף אחד לא מקבל כלום.

דוד אמסלם: לכן המשחק הוא בכלל לא במחוזות.

דוד אמסלם: מפלגה שאין לה 5,000 מתפקדים – הבן אדם יספוג את זה על עצמו.

דוד אמסלם: לא קרה כלום.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שבסך הכול החוק, שעוד מעט אני אדבר עליו, הוא באמת מאוזן ונכון, כי אני, כפי שאמרתי, יוצא מהנחת עבודה – – –

יחיאל חיליק בר: אז על מה דיברת עד עכשיו?

רויטל סויד: החוק שעוד מעט תדבר עליו?

רויטל סויד: לא הבנתי.

דוד אמסלם: אני אחזור לזה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, חיליק: אני רוצה להיות בטוח.

דוד אמסלם: אני משוכנע שאתה תומך בחוק.

יחיאל חיליק בר: אני מקשיב גם.

דוד אמסלם: תקשיב.

דוד אמסלם: אני גם יודע שאתה יודע שאני צודק.

דוד אמסלם: הרי מי שעשה פריימריז – דרך אגב, לפיד מדבר על פריימריז, הוא לא יודע מה זה בכלל, הוא לא מבין בכלל איך זה עובד.

דוד אמסלם: הוא אפילו – – –

רויטל סויד: אתה לא מעודכן, אבל ככל שאתה מדבר יותר, כל פעם נופל עוד חוק ועוד חוק.

רויטל סויד: המרכולים לא עולה – – – לא עולה.

רויטל סויד: תמשיך ככה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה רע לך?

רויטל סויד: לא, אני רק מעדכנת – – –

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: הרי לא באת לעזור לי.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר את, יש לך עניין שכל חוק ייפול, אז את צריכה לעודד אותי.

רויטל סויד: להפך.

דוד אמסלם: לעודד אותי: שמע, דודי, תמשיך, הכול בסדר.

דוד אמסלם: ככל שתמשיך יותר, לנו טוב.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתם כל הזמן אומרים לי, גם בחוק של ההמלצות: תשמע, אפילו בציבור שלכם לא מסכימים.

דוד אמסלם: אני לפעמים שואל את עצמי: אם אתם מאמינים בזה, אז מה אכפת לכם.

דוד אמסלם: להפך, אתם צריכים לעודד אותנו, שבציבור שלנו לא יסכימו איתנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רואה ציבורים אחרים – גם בחוק הזה – אני יודע שהציבור מבין שפוליטיקאי לא יכול לקבל כסף מתורמים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אף אחד לא דפק לי בדלת אף פעם, ואמר לי: דודי, קח 100 שקל, סתם.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: זה בדיחה עלובה.

דוד אמסלם: אתם יודעים את האמת.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה שלכם הוא – – –

דוד אמסלם: אתם יודעים שאתם יושבים איתם, יושבים עם כל מיני תורמים בבתי קפה, בלובי של בתי מלון.

דוד אמסלם: הרי זה ברור.

דוד אמסלם: אמרתי קודם – הדבר הכי אבסורד הוא שאני לפעמים רואה את רשימת התורמים למפלגות – יש בעיתונים, האנשים.

דוד אמסלם: אני רואה תורם – גם למפלגת העבודה, גם לליכוד, גם לבית היהודי, גם למרצ.

דוד אמסלם: אני אומר, מה, זה בן אדם עם פיצול אישיות?

דוד אמסלם: תחליט.

דוד אמסלם: נניח שאתה בא רק עם הנשמה, נניח אתה בא עם הקטע האידיאולוגי, נניח.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, לך על קו מסוים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הערבוב הזה – אתם מבינים שזה מישהו שכמו שהוא שם ברולטה, הוא מתחיל להמר על הרולטה ושם על כל מיני מספרים.

דוד אמסלם: הוא אומר: תשמע, אני מבחינתי כל מספר זוכה.

דוד אמסלם: שמתי פה, פה, פה, פה.

דוד אמסלם: מה שיהיה, אני מסודר.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, חלק מהאנשים האלה – דרך אגב, לרוב מדובר באנשים עתירי ממון.

דוד אמסלם: הרי בן אדם שמרוויח 5,000 שקל, סביר להניח שלא יתרום לך, אתה גם לא מצפה שיתרום לך.

דוד אמסלם: בן אדם שתורם לך, בדרך כלל זה בן אדם שיש לו הרבה מאוד מאוד כסף, לרוב.

דוד אמסלם: עזבו את הקרבה האישית הצמודה – אח, שגם אם הוא לא מי יודע מה מיליונר או עשיר גדול אז הוא עושה מאמץ, בגלל שאתה אח שלו, או חבר מאוד מאוד קרוב.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על המעגלים היותר-רחבים.

דוד אמסלם: הרי על מה אנחנו מדברים היום?

דוד אמסלם: מינימום 45 איש, דרך אגב שתורמים 11,000 שקל כל בן אדם.

דוד אמסלם: לא כולם תורמים 11,000 שקל.

דוד אמסלם: יש חלק ש-5,000 וכו'.

דוד אמסלם: זאת אומרת כל חבר כנסת פה, כדי להגיע לתקרה שלו, צריך בין 50 ל-100 איש.

דוד אמסלם: הרי בסוף האנשים האלה באים אליו למשרד, או מישהו מהם מתקשר ואומר לו: תשמע, אני מבקש שתפגוש את פלוני או אלמוני.

דוד אמסלם: מה הוא יגיד לו בטלפון, אני לא פוגש אותו?

דוד אמסלם: מה הוא יגיד לו, עזוב, אסור לי?

דוד אמסלם: בוודאי הוא יגיד לו: תשמע, אם אתה מבקש, אני אפגוש אותו.

דוד אמסלם: סביר להניח.

דוד אמסלם: הוא עוד לא עשה כלום.

דוד אמסלם: רק פגישה.

אלעזר שטרן: דודי, גם אם יש רשימה של 1,000 מתפקדים, אתה פוגש – – –

דוד אמסלם: תקשיב, אני רוצה להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: תשמע.

דוד אמסלם: בסופו של דבר – אני אסביר.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אין סוף לכל הדברים האלה.

דוד אמסלם: הרי בסוף גם יהיה אסור להיפגש עם אזרחים.

דוד אמסלם: בן אדם שיש לו 1,000 מתפקדים זה בן אדם פוליטי, הוא לא בא מזווית הכסף.

דוד אמסלם: יש לו משקל פוליטי.

דוד אמסלם: זה כמו שכאן מישהו ייפגש עם חבר כנסת – נניח שיש פה חבר כנסת שרץ עם עצמו – – –

אלעזר שטרן: – – –

דוד אמסלם: שאלת שאלה, אני נותן לך תשובה.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה.

דוד אמסלם: שאלת שאלה, אני אשיב לך.

דוד אמסלם: נניח שיש פה חבר כנסת שמקים מפלגה לעצמו.

דוד אמסלם: נכנס, שלושה מנדטים.

דוד אמסלם: מדברים איתו?

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: למה?

חיים ילין: אין שלושה מנדטים – – –

דוד אמסלם: ארבעה.

דוד אמסלם: לא משנה, אבל בשביל הדוגמה, נגיד שהיה אחד ונכנס אפילו עם אחד.

דוד אמסלם: לא ידברו איתו?

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: זה איש ציבור.

דוד אמסלם: דרך אגב, בפריימריז, בן אדם שנבחר – צריך להבין: למרכז הליכוד, למערכות האלה, יש כ-3,700 איש.

דוד אמסלם: הם נבחרים, זה לא אנשים שעברו ברחוב, אספו אותם.

דוד אמסלם: אלה נבחרי ציבור, 150,000 איש בחרו אותם.

דוד אמסלם: זה המנגנון, אז עכשיו עם מי נדבר?

דוד אמסלם: לא נדבר גם עם הבוחרים שלנו?

דוד אמסלם: עוד מעט אתה תציע גם, אלעזר, שלא נדבר עם אזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: למה לדבר איתם?

אלעזר שטרן: – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: תראו, עכשיו אני רוצה להגיד – – –

יצחק הרצוג: אתה יודע שחוק המרכולים נדחה?

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד משהו עכשיו למפלגת העבודה.

דוד אמסלם: תראו, הרי הסיפור הוא סיפור ערכי, כפי שאמרתי לכם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני, כשאני לא מאמין במשהו, אני לא עושה.

דוד אמסלם: לא משנה אם כולם עושים, אני לא עושה.

דוד אמסלם: ממה נפשך, אם אתם לא מצביעים עבור החוק – לדעתי, אתם לא מאמינים בו, אז גם אסור לכם לקחת את הכסף.

דוד אמסלם: למה שתיקחו את הכסף?

דוד אמסלם: עזבו עכשיו את החוק שנייה.

דוד אמסלם: אם אנחנו חושבים שהעסק הזה לא נכון, אם אני חושב שהחוק הזה לא נכון, גם אם רוצים לתת לי אני לא לוקח.

דוד אמסלם: אני מסתפק עם מה שיש לי מהבית.

דוד אמסלם: ממה נפשך, אם אתם לא מאמינים בו, אז גם אם הוא יעבור אני מצפה מכם לא לקחת את הכסף.

יחיאל חיליק בר: אבל החוק אוסר עלינו תרומות.

דוד אמסלם: אז תביא מהבית, חיליק.

יחיאל חיליק בר: החוק אוסר עלינו תרומות.

דוד אמסלם: התרומות זה הדבר הכי גרוע שיכול להיות.

דוד אמסלם: לכן אני אומר ואני רוצה לחזור בחזרה, ובזה אני מסכם.

דוד אמסלם: מה שאמר השר לוין – תראו, יש עתיד משכה מהכנסת, קיבלה מהמדינה, למעלה מ-100 מיליון שקל.

דוד אמסלם: מאיר, תקשיב, אני אמרתי את זה ואני מאמין בזה.

דוד אמסלם: אתה יודע, אם אני לא מאמין, גם את זה אני לא אומר.

דוד אמסלם: אתם, לא מגיע לכם כסף למימון השוטף של המפלגה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

דוד אמסלם: אין לכם מפלגה אמיתית, מאיר, אתה יודע את זה.

דוד אמסלם: אם אני הייתי איש מצפון ומוסר – מחזיר את הכסף, לא לוקח אותו, אומר להם: רבותיי, אני לא צריך את זה.

דוד אמסלם: אתם אוספים הרים של כסף.

דוד אמסלם: היושב-ראש שלכם, כשאני אומר שהוא בן אדם לא הגון בקטע הזה, אני מאמין בזה.

דוד אמסלם: הבן אדם הזה נוסע לחוץ-לארץ – אתה השבת לי קודם – על דעת עצמו.

דוד אמסלם: דרך אגב, תאר לך שהייתי עובד בעירייה, היה בא אליי עובד ואומר לי: נעלמתי חמישה חודשים מהעבודה.

דוד אמסלם: אני שואל אותו: למה?

דוד אמסלם: הוא אומר: נסעתי בעולם ושכנעתי כל מיני גויים לתמוך במדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה נשמע לך הגיוני?

דוד אמסלם: סביר?

דוד אמסלם: הרי יש פה ממשלה, יש כנסת, הכנסת שולחת אותנו לשליחויות, אנחנו הולכים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רואה בזה מטלה, אבל אנחנו גם מדווחים עליה, יש לנו דוח.

דוד אמסלם: יאיר לפיד נוסע עשרות נסיעות עם צוות, מלונות, בתי מלון, מסעדות, הכול – על חשבון הציבור – –

מיקי לוי: שקר.

מיקי לוי: שקר.

דוד אמסלם: – – לא נותן דוח אחד לציבור.

דוד אמסלם: שיבוא לכאן, יגיד.

דוד אמסלם: אז מה?

דוד אמסלם: הוא הלך לדבר על ה-BDS?

דוד אמסלם: אני מחר אביא עוד 200 איש, אני אספר לך.

דוד אמסלם: בוא איתי לירושלים לשוק מחנה יהודה, מחר אני מביא לך עוד 5,000 איש כאלה, בואו תשלחו אותם.

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: הם ידברו על ה-BDS על חשבון המדינה.

דוד אמסלם: חוצפה ועזות מצח.

דוד אמסלם: לא ממלא דוח אחד, לא מספר לאף אחד – –

קריאות: דודי – – –

דוד אמסלם: – – שולח איזה סרטון מחוץ-לארץ.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: עולה לי לכאן הבן אדם, עם החליפה והעניבה, יושב לי כאן, מסתכל לכאן וחייב להגיד, תוך ארבע דקות, לפחות 40 פעם "מושחתים".

דוד אמסלם: שיסתכל במראה על עצמו.

דוד אמסלם: אני לא הייתי נוסע, אם זו הייתה המפלגה שלי, לחוץ-לארץ; על חשבוני הייתי נוסע.

דוד אמסלם: בוודאי, אם אני לא נותן דוח לאף אחד.

מיקי לוי: מי שהביא את החוק – – –

דוד אמסלם: כשאנחנו נוסעים בכנסת זה משלחת של הכנסת – –

מיקי לוי: מי שחוקק את החוק לעוזרים פרלמנטריים – – –

דוד אמסלם: – – ואנחנו בעצם מתבקשים לנסוע, בגלל שאני חושב שזה חלק מהעבודה שלנו פה – –

מיקי לוי: מי שחוקק את חוק העוזרים הפרלמנטריים – – –

דוד אמסלם: – – אתה יודע כמה זה קשה, ויש דוח פעילות, יש לנו ים של מפגשים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, קודם כול, טול קורה מבין עיניך.

דוד אמסלם: קודם כול, אתה, כפי שאמרתי, אל תהיה צבוע ומתחסד.

דוד אמסלם: אל תטיף לנו מה זה שחיתות.

מיקי לוי: תגיד לנו מי הביא את החוק על נסיעות של עוזרים פרלמנטריים – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

מיקי לוי: – – אתה או אנחנו?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם שעברה כשהיו לנו הצבעות על הסתייגויות עשינו תגי זיהוי מיוחדים למי שצריך להיות כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הפעם ננסה בטוב, אז מי שלא צריך להיות שם – לא בתאים ולא לעמוד ליד התאים – יש קפה ותה מאחורי המליאה, אתם יכולים לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: מנהלי הסיעות, הצוות החיוני של ראש הממשלה, הלשכה המשפטית, שתמיד יושבים שם, יכולים להישאר.

יולי יואל אדלשטיין: כל שאר האנשים, כמו שאמרתי, תעברו לפרסה, אל תפריעו לאנשים לעבוד.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר את מי לגייס, כולם במליאה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: מנהלי הסיעות, הצוות החיוני של ראש הממשלה והלשכה המשפטית שנמצאים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני ההצבעות, על מנת למנוע אחר כך אי-הבנות וויכוחים בנושא הזה, בהתאם לסעיפים 4, 45 ו-46 לחוק-יסוד: הכנסת, הצעת חוק זו טעונה רוב של 61 חברי כנסת לפחות, הן בקריאה השנייה והן בקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: דרישה זו – שימו לב – דרישה זו לא חלה לגבי ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: ואולם, אם תתקבל הסתייגות, הסעיף שתוקן בעקבות קבלת ההסתייגויות, אף הוא צריך להתקבל ברוב מיוחד, אותו רוב, של 61 חברי כנסת לפחות.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים ברורים, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: למנוע אחר כך אי-הבנות וויכוחים.

יולי יואל אדלשטיין: מול מי אני עובד, חבריי באופוזיציה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, מול מי אני עובד?

יואל חסון: רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: מול חבר הכנסת רוזנטל?

יואל חסון: שלח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח?

יואל חסון: שלח.

יואל חסון: שלח.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק, לסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע על סעיפים 1 ו-2, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–2 – 62 נגד – 52 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1 ו-2 התקבלו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 הסתייגויות של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; וחברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1, לסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק שאחד מודיע, לא כולם.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע, שימו לב, על סעיפים 3 ו-4 ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיפים 3 ו-4?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 52 נמנעים – אין סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 62 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 התקבלו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5, הסתייגות מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2, לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 62 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיפים 5 ו-6, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיפים?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 52 נמנעים – אין סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, נגד – 52, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים התקבלו כנוסח הוועדה, סעיפים 5 ו-6, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 7 – להצביע, אדוני?

עפר שלח: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שלח – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 3, לסעיף 7, של קבוצת יש עתיד וקבוצת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 62 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3, לסעיף 7, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 4, אדוני, נצביע?

עפר שלח: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 4, לסעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 64 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, לסעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, לסעיף 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: ? נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 52, נגד – 62, הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 52, נגד – 62.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 52, נגד – 62.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 7; אין מלכתחילה הסתייגויות ל-8 ו-9.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים על סעיפים 7, 8 ו-9, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד סעיפים 7–9, כהצעת הוועדה – 62 נגד – 52 נמנעים – אין סעיפים 7–9, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות: בעד – 62, נגד – 52, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 7, 8 ו-9 התקבלו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 10, הסתייגות מס' 9.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, לסעיף 10.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 52 קולות, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 63 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, נגד – 63, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11 לא התקבלה – הסתייגות 12, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 13.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 13 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, נגד – 62, אפס נמנעים, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 14, בעדה – 49, נגדה – 62.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15, אנחנו מצביעים – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 51 קולות, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 62 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת יש עתיד וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 10 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, נגד – 62, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 16 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 10.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו נצביע על סעיף 10 לחוק בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 34 בעד סעיף 10, כהצעת הוועדה – 61 נגד – 52 נמנעים – אין סעיף 10, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 61 בעד, 52 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 10 – מה קרה?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיף מס' 10 התקבל.

יואב קיש: רגע, הוא לחץ.

יולי יואל אדלשטיין: 61 קולות בעד, 52 נגד.

דוד ביטן: הוא הצביע, ז'קי.

יואב קיש: הוא הצביע, ז'קי, היושב-ראש.

דוד ביטן: היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רושמים בפרוטוקול שגם סגן השר חבר הכנסת ז'קי לוי ניסה להצביע בעד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים כרגע – לא התקבלו הסתייגויות – – –

יואל חסון: היה לו מזל שלא הצליח, תאמין לי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים כרגע לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות, לכן נצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24), התשע"ח–2018, כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 35 בעד החוק – 62 נגד – 52 נמנעים – אין חוק המפלגות (תיקון מס' 24), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 62 בעד, 52 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 24), התשע"ח–2018, התקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

הצעת חוק-יסוד: [מס' כ/735; דברי הכנסת, מושב שלישי, חוב' ל"ו, עמ' 23662; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – כמו שוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: מציגים הצעת חוק, איך תדעו על מה להצביע?

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להביא לפניכם את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט לחוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2).

ניסן סלומינסקי: ושוב, מאחר שאני מניח שבסופו של דיון אני אצטרך לענות ואז אני אוכל להרחיב מאוד על החוק ולהסביר את ההבדלים בין מה שהיה עד עכשיו לבין העתיד, עכשיו אני אוכל לעשות את זה בקיצור רב.

ניסן סלומינסקי: למעשה יש כאן שלוש נקודות מרכזיות בהצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, מוצע לקבוע כי סעיף 6 לחוק-יסוד: ירושלים, שאוסר כל העברת סמכויות, והכוונה לסמכויות שלטוניות המתייחסות לתחום עיריית ירושלים, שאסור להעביר אותן לגורם מדיני או שלטוני זר – החוק הזה בא ומשריין את זה ב-80 חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: הכוונה שאם יעלה, חס ושלום, ברצון מישהו להעביר חלק מירושלים לריבונות זרה, הוא יצטרך 80 חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: בתוך זה, מה שנקרא סעיף 7, שכולל את השריון, את הנוקשות, אבל הכוונה שאת החוק הזה אפשר יהיה לשנות ברוב של 61.

ניסן סלומינסקי: זו נקודה ראשונה.

ניסן סלומינסקי: נקודה שנייה של החוק באה ומבטלת את סעיף 5 לחוק-היסוד שקיים.

ניסן סלומינסקי: חוק-היסוד שקיים אומר שאסור לשנות שום תחום מוניציפלי מתחום ירושלים.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה מבטל את זה.

ניסן סלומינסקי: נקודה שלישית שקיימת בחוק הזה אומרת שאם ירצו להוציא חלקים מהתחום המוניציפלי – אני חוזר, אך ורק מהתחום המוניציפלי של ירושלים – ולהקים אותם כרשות מוניציפלית נפרדת, זה אפשרי, אבל על אותם חלקים שיוצאו מוניציפלית יחולו הריבונות הישראלית, וההגנה של 80 חברי כנסת אם ירצו למסור אותם זה לגורם זר.

ניסן סלומינסקי: כנ"ל הפוך, אם ירצו לצרף לירושלים שטחים נוספים, מוניציפלית – אפשר יהיה, אבל הריבונות לא תחול על אותם חלקים ולא ההגנה של 80 חברי כנסת.

ג'מאל זחאלקה: מה זה גורם זר?

ניסן סלומינסקי: מה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה גורם זר?

ניסן סלומינסקי: גורם זר זה כל ריבון שהוא לא ממשלת ישראל.

ג'מאל זחאלקה: פלסטין זה לא גורם זר.

ניסן סלומינסקי: גורם זר.

ג'מאל זחאלקה: השלטון הישראלי הוא גורם זר.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: להצעת החוק הזאת, שאמרתי אותה כרגע בקיצור, הוגשו כמה הסתייגויות וכן בקשות רשות דיבור, ולוח תיקונים המתייחס לאחת ההסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחבריי חברי הכנסת, לאחר שכל אחד יאמר את מה שהוא רוצה לומר, אני חושב שביושר – רוב חברי הכנסת תומכים בהגנה על ירושלים, ואני חושב שבסופו של יום, אחרי שכל אחד ידבר, כשנגיע להצבעה, אני מבקש מחבריי, לפחות מרוב חבריי, להצביע בעד החוק.

ניסן סלומינסקי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: עיסאווי פריג', בבקשה.

מאיר כהן: עשר דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אתמול מרכז הליכוד יצא בהחלטה שהיא מסר.

עיסאווי פריג': ההחלטה: אנחנו מתחילים את הצעד הראשון, להקים ולהתחיל את משטר האפרטהייד על המדינה.

עיסאווי פריג': לספח את השטח ולהשאיר את הפלסטינים נתינים.

עיסאווי פריג': והיום הבית היהודי, באווירת הבחירות, וכל אחד מדבר למצביעיו, מביא לנו הצעת חוק שהיא בעצם גם הצעת חוק הצהרתית של מסר, שהיא לא שווה את הדיו שהיא כתובה בו: כל שינוי בסטטוס של ירושלים מחייב 80 חברי כנסת בתמיכה.

עיסאווי פריג': ובדרך יש לנו חוק גזע חדש של השר אלקין, שבא לטהר את ירושלים מתושביה הערבים.

עיסאווי פריג': כאילו לא מספיקה החומה הגזענית, חומת האפרטהייד שהממשלה הזו הקימה.

עיסאווי פריג': שלב ראשון הייתה החומה, ושלב שני: איך להוציא עוד 100,000 אזרחים פלסטינים מחוץ לירושלים, לטהר את העיר מערבייהָ.

עיסאווי פריג': חושבים שבהצעות החוק האלו מצליחים לייצר תקווה או אופק מלבד הדרך למדינת אפרטהייד בכל מובן המילה.

עיסאווי פריג': אני קראתי את הצעת החוק שאומרת:

עיסאווי פריג': כל שינוי בסטטוס בירושלים יחייב הצבעת 80 חברי כנסת.

עיסאווי פריג': אני רוצה לזרום איתכם: מחר יש הסדר מדיני, וירושלים המזרחית הופכת להיות הבירה של המדינה הפלסטינית העתידית.

עיסאווי פריג': אז מה צריך לעשות?

עיסאווי פריג': להביא הצעת חוק ב-61 חברי כנסת כדי לבטל את הצעת החוק הקיימת ולהעביר את זה.

עיסאווי פריג': אז זה לא הפך להיות 80.

עיסאווי פריג': ב-61 מבטלים כל הצעת חוק שאתם מביאים כאן, וממשיכים.

עיסאווי פריג': אז אנחנו הפכנו למקום שכל אחד מכם בא, קם בלילה ומתחיל לדבר לציבור מצביעיו, וחושבים שזו השיטה.

עיסאווי פריג': אני רוצה לחזור על דברים שנאמרו כאן ובכל העולם, חברים.

עיסאווי פריג': מה שאנחנו רואים כאן, אני אומר את זה בשתי מילים: אין פתרון מדיני בלי שמזרח ירושלים תהיה הבירה של המדינה הפלסטינית.

עיסאווי פריג': וכל הניסיונות לחלוקה לייט שאתם מנסים לעשות, או פוחדים מלהגיד את המילה, לא יעזרו.

עיסאווי פריג': השיטה, להוציא שתי מועצות אזוריות, להקים אותן, כפר עקב ומחנה הפליטים שועפאט, שהן חלק מירושלים – אתה הולך לשם ואתה רואה מחנה פליטים שאתה לא מוצא אותו במדינת עולם רביעי, ואתה מוצא את זה כאן.

עיסאווי פריג': אז אני מסתכל על זה ואני חושב לעצמי אם מדובר בבדיחה או במציאות.

עיסאווי פריג': בא הליכוד ואומר: אני רוצה להוציא את השכונות הערביות מירושלים, אז אני מציע מועצות אזוריות, יעני חלוקה לייט.

עיסאווי פריג': לטהר את ירושלים מהערבים.

עיסאווי פריג': בא המחנה הציוני ואומר: צריך לקחת את השכונות הערביות, 20 השכונות הערביות, ולהוציא אותן.

עיסאווי פריג': יעני, פוחדים, כולם משחקים על המילה: לא חלוקה, אלא זה אומר להוציא שכונות, זה – מועצות אזוריות.

עיסאווי פריג': חברים, מכבסת המילים הזו שאתם משתמשים בה בבית הזה בעניין ירושלים לא עוברת.

עיסאווי פריג': בירושלים חיים 40% אזרחים פלסטינים ערבים, והם חיים בשכונות היסטוריות.

עיסאווי פריג': וירושלים היא חלק מכל הסדר עתידי.

עיסאווי פריג': אז למה לנו להמשיך לברוח מזה?

עיסאווי פריג': וכל משחק שאנחנו מנסים לעשות, זה לעשות עוד צחוק מעצמנו.

עיסאווי פריג': בואו תגידו את האמת.

עיסאווי פריג': והניסיון לדבר למצביעיכם, אתם עושים מזה צחוק.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס לנושא נוסף, חברים.

עיסאווי פריג': הנושא – הפחד מהשפה.

עיסאווי פריג': בימים האחרונים נתלו שלטים בשפה הערבית בעיר קריית גת בדרום ובנשר בצפון.

עיסאווי פריג': היה כיתוב בערבית – קידום סדרה טלוויזיונית, כתוב בערבית.

עיסאווי פריג': מה כתוב שם, אדוני היושב-ראש?

עיסאווי פריג': "באים אליך" (חוזר על המילים בערבית), "תתכוננו" (חוזר על המילים בערבית).

עיסאווי פריג': קמה המדינה וכולם נסערו: יש שפה ערבית בעיר.

עיסאווי פריג': וראשי הערים עולים לשידור, וסגניהם וחברי המועצה, מבקשים להסיר את השלטים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': התושבים פתאום נאחזים פחד.

עיסאווי פריג': מדינה שמתגאה בעוצמה הכלכלית והצבאית שלה פוחדת מהמלל הערבי, פוחדת מערבית כתובה בשילוט חוצות שלה.

עיסאווי פריג': זאת המציאות.

עיסאווי פריג': אתם פוחדים משפה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי שפה, יכול להיות שתקרב בין אנשים, ולקרב בין אנשים זה לא לטובתכם.

עיסאווי פריג': טובתכם שיהיה ריחוק, טובת

עיסאווי פריג': כם שאנשים לא יכירו את השפה של האחר, טובת

עיסאווי פריג': כם שאנשים לא יכירו אחד את השני מקרוב, כדי להמשיך לשדר את חוק הלאום שלכם, שלא צריך שנאשר את חוק הלאום במליאה הזו.

עיסאווי פריג': חוק הלאום שאתם מדברים עליו – שנים הוא מחלחל.

עיסאווי פריג': הוא מחלחל בקרב הילדים והאזרחים, ואנחנו רואים את חוק הלאום והשפעתו בכל מקום ומקום; השפה הערבית – לראות אותה כתובה או לשמוע אותה – זה הפך להיות מפחיד לכם, ואתם עוד מדברים על חוק לאום.

עיסאווי פריג': בפועל, חוק הלאום הזה מיושם.

עיסאווי פריג': חוק הריחוק, חוק הבידול מיושם, כי זה משרת אתכם.

עיסאווי פריג': אתם ממשלה וחברי כנסת מהימין שבנויים על שנאה, שנאת האחר, הפחד מהאחר.

עיסאווי פריג': להכיר אחד את השני זה סכנה עבורכם, כי אתם יודעים שתפסידו אם יכירו אחד את השני.

עיסאווי פריג': כאן, בכנסת הזו, אנחנו, חברים – אמרו את זה לפניי, ואני שוב חוזר ואומר: איבדו את הבושה.

עיסאווי פריג': חוקי הגזע והצהרות החוק ומכבסות המילים שעולים על הדוכן הזה, דוגמת חוק ירושלים, סיפוח שטח ללא תושבים, זה מראה לאן אתם הגעתם.

עיסאווי פריג': אין גבול לבושה שלכם.

עיסאווי פריג': אתם משדרים ומגדלים דור של שנאה, דור של עתיד מפחיד.

עיסאווי פריג': אתם מדברים על חברה למופת ועל מוסריות, והמוסריות שלכם היא איך לשנוא את האחר, איך להתחיל צעד אחר צעד לבנות מדינה שבה חוק לפלסטיני וחוק לישראלי.

עיסאווי פריג': ואני אגיד את זה במילים יותר פשוטות: יש לי בית כלא בעזה, אני רוצה לבנות עוד בית כלא בגדה המערבית.

עיסאווי פריג': לזה אתם חותרים, וזה המוסר שאתם מתגאים בו.

עיסאווי פריג': ביניכם לבין המוסר יש מרחק כמו בין האדמה לשמיים.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם, אם בכלל יש לכם בושה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': הצעת חוק שאין לה מקום, מיותרת, ורק מוסיפה עוד תסבוכת ועוד תסבוכת.

עיסאווי פריג': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, שולחן הממשלה ריק, כרגיל בכנסת הזו.

דב חנין: אנחנו תמיד שמים לב לתופעה המרשימה ששרים בממשלה הזו לא אוהבים לשבת ליד שולחן הממשלה.

דב חנין: לא כבוד גדול להיות חלק מהממשלה הזו, ולכן אני בהחלט יכול להבין את התחמקותם של השרים, כולל השרים התורנים, מלשבת כאן אל שולחן הממשלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, התלבטתי מהו השם הנכון לחוק הבעייתי והמסוכן הזה.

דב חנין: המועמד הראשון, השם המועמד הראשון לחוק הזה הוא חוק מניעת השלום.

דב חנין: למה חוק מניעת השלום, עמיתיי חברי הכנסת?

דב חנין: שמכיוון שבלי הסדר בירושלים לא יהיה שלום.

דב חנין: את זה צריך להבין.

דב חנין: את זה צריך לתפוס.

דב חנין: והמשמעות של החוק הזה היא שלא יהיה שלום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בעולם כולו מקובלת ההבנה: ירושלים המערבית היא בירת מדינת ישראל וירושלים המזרחית צריכה להיות בירת המדינה הפלסטינית העצמאית, שצריכה לקום בצד ישראל, אם אנחנו רוצים שלום.

דב חנין: אם אנחנו לא רוצים שלום, עמיתיי חברי הכנסת, אפשר להעביר את החוק הזה.

דב חנין: תשאלו אותי, מה החוק הזה מחדש?

דב חנין: האם מישהו באמת חושב שנתניהו רוצה להגיע לשלום עם הפלסטינים?

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אולי זו אחת המטרות של החוק הזה, לומר גם לקהילה הבין-לאומית, לומר גם לעולם הערבי, ובוודאי לומר לעם הפלסטיני: ממשלת ישראל הנוכחית היא לא פרטנר לשלום.

דב חנין: ממשלת ישראל הנוכחית לא מוכנה להיכנס למשא ומתן אמיתי שיציע פתרון הוגן, פתרון צודק לשני העמים: שתי מדינות שחיות זו בצד זו ושתי בירות בירושלים.

דב חנין: להפוך את ירושלים לעיר של שלום זה אומר להפוך את ירושלים המזרחית לבירת המדינה הפלסטינית כשירושלים המערבית נשארת בירת מדינת ישראל.

דב חנין: החוק הזה הוא חוק שמכוון לומר לעולם כולו: ממשלת נתניהו לא רוצה שלום.

דב חנין: אם למישהו עוד היו ספקות, אדוני היושב-ראש, מספיק היה לראות את ישיבת מרכז הליכוד אתמול, ששם החליטו פה אחד לספח, בכלל, את כל הגדה המערבית.

דב חנין: זוהי האמת של הליכוד: לספח את ירושלים, לספח את הגדה המערבית ולא להגיע לשלום עם הפלסטינים, לא להגיע לשלום עם העולם הערבי.

דב חנין: אלה הם, עמיתיי חברי הכנסת, דברים חמורים ביותר.

דב חנין: כי משמעות ההימנעות מהליכה לדרך השלום היא בחירה בדרך המלחמה.

דב חנין: אם לא נעלה לכיוון של הסדר, לכיוון של שלום, נידרדר אחורה לעימות צבאי נוסף באזור הזה.

דב חנין: משמעות החוק הזה היא דם שיישפך, דם מיותר: של ישראלים, של פלסטינים, אנשים צעירים, אנשים מבוגרים, שייהרגו במלחמות המיותרות, שייווצרו מכיוון שהממשלה הנוכחית לא מעוניינת, לא מוכנה להתקדם לשלום ולא מוכנה לעשות את מה שצריך כדי להתקדם להסדר שלום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לכן השם הראשון שמתאים לחוק הזה הוא חוק מניעת השלום, אבל יש לחוק הזה שם נוסף, וזו תחרות קשה לשם המדויק.

דב חנין: כי השם השני של החוק הזה הוא חוק ביטול שלטון הרוב בישראל.

דב חנין: זה בעצם מה שהחוק אומר.

דב חנין: החוק אומר שגם אם יהיו, אדוני היושב-ראש, 61 חברי כנסת שירצו לתמוך בהסדר שלום בירושלים, גם אם יהיו 70 חברי כנסת שירצו לתמוך בהסדר שלום בירושלים, גם אם יהיו 79 חברי כנסת שירצו לתמוך בהסדר שלום בירושלים, הם לא יוכלו לקדם את זה.

דב חנין: הם יצטרכו קודם לבטל את חוק-היסוד הזה כדי בכלל להגיע להסדר.

דב חנין: מה זה אומר, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: זה אומר שלטון המיעוט.

דב חנין: זה אומר שהבית היהודי וחבריו הקיצונים בליכוד יכפו את שלטון המיעוט שלהם על הרוב בחברה הישראלית גם אם הרוב ירצה שלום.

דב חנין: גם אם הרוב ירצה הסדר, כולל הסדר בירושלים.

דב חנין: וכפי שאמרתי קודם: לא יהיה הסדר בלי הסדר בירושלים – המיעוט יוכל למנוע מאיתנו להתקדם לשלום.

דב חנין: זה חוק חסר תקדים, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הרעיון של ביטול שלטון הרוב הוא רעיון מרחיק לכת.

דב חנין: כל התפיסה הדמוקרטית נשענת על שלטון הרוב.

דב חנין: כאן, בכנסת, מתקבלים חוקים שאני מתנגד להם.

דב חנין: למה בכל זאת הם מקובלים גם עליי כשאני נמצא במיעוט?

דב חנין: בדיוק מכיוון שאני נמצא במיעוט.

דב חנין: מכיוון שהלגיטימציה של הדמוקרטיה נשענת ומותנית בהחלטת הרוב.

דב חנין: אבל בחוק הזה, אדוני היושב-ראש, הבית היהודי ושותפיו הקיצונים מהליכוד מבטלים את העיקרון הזה של שלטון הרוב.

דב חנין: הם קובעים שתהיה להם זכות וטו כמיעוט.

דב חנין: מספיק 41 חברי כנסת שיחליטו שהם לא רוצים שלום, הם מעדיפים מלחמות, הם מעדיפים שפיכות דמים, הם מעדיפים הלוויות צבאיות ואזרחיות; מספיק 41 חברי כנסת כאלה שיבחרו בדרך המלחמה כדי לכפות את המלחמה הזו על כולנו.

דב חנין: אבל אדוני היושב-ראש, זה שהחוק הזה יתקבל בכנסת, זה לא ייתן למיעוט הזה את הלגיטימציה לקבל את החלטותיו ולכפות את ההחלטות האלה על הרוב; זה רק מבטא את חוסר הביטחון שלכם ביכולת שלכם לשכנע את רוב הציבור בישראל.

דב חנין: כי אתם יודעים שברגע האמת, אם תעמוד בפני הציבור בישראל הבחירה בין שלום לבין מלחמה, רוב האנשים בארץ הזאת, ערבים ויהודים, יבחרו בחיים.

דב חנין: רוב האנשים בארץ הזו, יהודים וערבים, יבחרו בשלום.

דב חנין: רוב האנשים בארץ הזו, יהודים וערבים, יבחרו בפתרון הוגן של שתי מדינות, של שתי בירות בירושלים.

דב חנין: יבחרו בדרך היהודית הקלאסית של מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

דב חנין: יבחרו בדרך היהודית הקלאסית של פרק א' בבבא מציעא, של "שניים אוחזין בטלית – – – זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי", והפתרון של הגמרא הוא "יחלוקו".

דב חנין: לכן חלוקת הארץ, חלוקת ירושלים, היא הדרך, לא רק האנושית, לא רק החכמה, לא רק המכוונת לשלום ולמניעת מלחמה, זו גם הדרך היהודית האמיתית.

דב חנין: ואתם בחוק הזה עושים בדיוק את ההפך.

דב חנין: בחוק הזה אתם מנסים לכפות את דרככם, דרך של מיעוט קנאי קיצוני, על הרוב שרוצה בשלום, רוצה בחיים, רוצה בעתיד אחר בארץ הזאת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, לפוליטיקה הזו של הקנאות הלאומנית הדתית הקיצונית יש תקדימים בהיסטוריה שלנו, ואנחנו, כולנו, יודעים לאן הקנאות הלאומנית הקיצונית הזאת הובילה בעבר.

דב חנין: בימי הבית השני אנשים כמוכם הובילו לא רק לחורבן הבית ולחורבן ירושלים; אנשים כמוכם הובילו להתאבדות קולקטיבית במצדה.

דב חנין: זה החזון שאליו אתם רוצים לדחוף את עם ישראל.

דב חנין: אתם רוצים להוביל את כולנו למצדה.

דב חנין: ברגע הזה, אדוני היושב-ראש, מול הדרך של מצדה, מול הדרך של המלחמות האין-סופיות, צריך לומר שאנחנו בוחרים כאן, ונמשיך לבחור כאן, בדרך של חיים, בדרך של עתיד לשני העמים, שהיא חייבת להיות דרך של צדק לשני העמים, שהיא חייבת להיות דרך של פתרון הוגן וצודק – שתי מדינות, שתי בירות בירושלים.

דב חנין: ירושלים כעיר של שלום ולא כעיר של מלחמת נצח.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, זהו ערב מאוד דרמטי, מכיוון שלראשונה אנחנו רואים, זה זמן רב, לראשונה, סדק בחומת הקואליציה.

יצחק הרצוג: זו דרמה משמעותית.

יצחק הרצוג: הסדק בחומת הקואליציה הולך ונפער, ואני רואה, וכולנו רואים, התפוררות בקואליציה בכנסת הזו.

יצחק הרצוג: ראשית, מכיוון שחוקים מטופשים ומיותרים שלא משרתים את האזרחים בשום דבר, דינם בסופו של דבר שהם הראשונים שמביאים לנפילתה של קואליציה.

יצחק הרצוג: כיוון שיש אנשים ישרים בכל קואליציה, הניסיון ההיסטורי מלמד שאנשים ישרים בכל קואליציה בסוף אומרים: לא, נמאס לנו.

יצחק הרצוג: ואף אחד מהחוקים הללו שהובאו בתקופה האחרונה, ויובאו, לא משרת באיזושהי דרך את האזרח, לא את הנטו שלו, לא את הפנסיה שלו, לא את החינוך שלו, לא את הבריאות שלו, של ילדיו – כלום, שום דבר.

יצחק הרצוג: זה רק שימור עצמי של חברות וחברים בקואליציה.

יצחק הרצוג: דבר שני, ברור לגמרי.

יצחק הרצוג: יש אדם אחד שמוביל את הקואליציה הזו, שמו נפתלי בנט.

יצחק הרצוג: הקו שהוא נוקט הוא הקו שהקואליציה מתפתלת ומתכופפת לעברו.

אורן אסף חזן: למרות – – –

יצחק הרצוג: החוק הזה הוא יציר כפיו של נפתלי בנט.

יצחק הרצוג: באצטלה של האפשרות להעביר למועצות אזוריות, יש פה חוק שמצטרף לשורת צעדים.

יצחק הרצוג: נמצאת פה שרת המשפטים, שהודיעה היום שכל חקיקה מעכשיו, בהנחיית יועץ משפטי לממשלה – בעצם קרדיט של השרה – תיבחן בפריזמה של תושבי יהודה ושומרון הישראלים.

יצחק הרצוג: יחד עם החלטת מרכז הליכוד אתמול: רבותיי, סיפוח – מבלי שהמליאה הכריעה בנושא הזה אף פעם, ומבלי שהמדינה, אזרחי המדינה במשאל עם, החליטו בנושא הזה.

יצחק הרצוג: נושאים כל כך משמעותיים, הנושאים הקרדינליים לצביונה של המדינה ועתידה כמדינת הלאום של העם היהודי, בתרגילים ובמהלכים מאוד ערמומיים ומתוחכמים מגיעים לידי ביצוע, מבלי שהתקבלה החלטה רשמית שקובעת שאנחנו הולכים לסיפוח.

יצחק הרצוג: זה סיפוח דה פקטו, והכול כי נפתלי בנט החליט ונתניהו חלש ומוחלש.

יצחק הרצוג: וראינו את זה גם הערב.

יצחק הרצוג: הקואליציה לא מתפקדת.

יצחק הרצוג: היא מנסה בכל כוחה להביא סדר-יום של יומיים שלמים.

יצחק הרצוג: הם כבר שינו את סדר-היום כמה פעמים, ושוב, כשהם רצו להביא את חוק המרכולים הוא נבלם.

יצחק הרצוג: ואני מברך את כל חבריי וחברותיי לאופוזיציה על עמידתם, אני מברך גם את יואל חסון על עמדתו.

יצחק הרצוג: אני חושב שאנחנו הובלנו את המערכה הזאת כך שחוק שכולם מבינים שרק גורם להרבה יותר חילול שבת, שנאת חינם ופגיעה בערכי יסוד שלנו כעם – הוא אמור היה לבוא לעולם.

יצחק הרצוג: וזה מתקשר עם כל המהלכים של התקופה האחרונה, מהלכים שבאים ומעקרים מן היסוד את ערכי היסוד של מדינת ישראל: מדינה דמוקרטית, חופשית, שוויונית; שבה התקשורת עצמאית; שבה מערכת המשפט עצמאית; שבה כל עוד הוגה דעות, סופר ואיש רוח, יכול לכתוב, או כל אדם, ככל העולה על רוחו.

יצחק הרצוג: במדינה שבה מאיימים, מצד אחד על הצבא ועל מערכת הביטחון, ומצד שני על אנשי אקדמיה.

יצחק הרצוג: כל המהלכים הללו בסוף לא רק שהם לא משרתים את הציבור, בסוף לציבור נמאס, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: אני עוד זוכר אותך כראש עיריית דימונה.

יצחק הרצוג: אני זוכר שדיברנו על המצוקות של האזרחים עצמם שעמדו מחוץ ללשכה שלך.

יצחק הרצוג: שום דבר מכל מה שהכנסת עושה לא משרת את האזרחים בכלום, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: כלום, שום דבר.

יצחק הרצוג: זה רק נועד לשמר את הכוח הפנימי ואת היכולת להתמודד בבחירות, שאו-טו-טו מגיעות, של כל אחד מהשחקנים, מרכיבי הקואליציה.

יצחק הרצוג: כאשר גם החוק הזה שעכשיו אנחנו דנים בו – עוד משחק בחוק-יסוד: ירושלים; עוד משחק בכל מה שקשור באפשרות של לתת תקווה לעמים; עוד משהו שלא אומר אמת לציבור, כשאתה תגיע בסוף להכרעה היסטורית האם אתה רוצה את כל 350,000 הפלסטינים שנמצאים במזרח ירושלים ולהפוך אותם לאזרחי ישראל, כן או לא.

יצחק הרצוג: ומה האפשרויות, בסופו של יום, אם האמריקנים מניחים הצעה, או אם אנחנו רוצים לתת תקווה ולמנוע שפיכות דמים במצב מאוד מאוד נפיץ – מה האפשרויות, כשהחוקים האלה מחוקקים שוב ושוב?

יצחק הרצוג: ובנושאים הללו אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש:

יצחק הרצוג: כאשר מסתכלים על התמונה הדמוגרפית המובהקת בין הים לירדן, ברור שאם העם בישראל לא יתפקח ויבין שזה בנפשו – כפי שאמר דוד בן-גוריון באפריל 1949, כאן, במליאת הכנסת דאז אבל במליאת הכנסת, ואמר זאת לאחר מכן שוב ושוב: בין שלמות הארץ לבין מדינה יהודית הכרעתי מדינה יהודית.

יצחק הרצוג: זו דילמה קשה, והדרך לפתור אותה היא באמצעות שמירה על גושי ההתיישבות.

יצחק הרצוג: גוש עציון והגושים האחרים, שחייבים להיות בריבונות ישראל כתוצאה מהסדר.

יצחק הרצוג: והחקיקה והמהלכים שהממשלה הזו מקדמת לא יצרו שום תשתית לאיזשהו הסדר, גם לא צעדי ביניים כלשהם.

יצחק הרצוג: צר לי מאוד על כך שהממשלה לא מקיימת בכך – לא רק דיון, אלא היא לא מביאה פה את האמת בפני הציבור.

יצחק הרצוג: הם מגלגלים עיניים לשמיים, מגלגלים עיניהם לשמיים.

יצחק הרצוג: השרה קמה והלכה.

איילת שקד: חס וחלילה.

יצחק הרצוג: השרה, תשמעי.

יצחק הרצוג: אני שמעתי אותך היום מפליגה בשבח ההחלטות שיוצאות ממשרדך.

יצחק הרצוג: אני חייב לומר לך, בסוף יש דין בין-לאומי.

יצחק הרצוג: את לא יכולה להתעלם ממנו.

יצחק הרצוג: דין בין-לאומי.

יצחק הרצוג: אם אנחנו רוצים שכולם ירגישו כאזרחים מלאים שווי זכויות וחובות ביהודה ושומרון, תגמרי הסדר מדיני, שבו אנחנו יודעים שבגושי ההתיישבות 85% מהמתיישבים.

יצחק הרצוג: אבל אי-אפשר לאחוז את המקל בשתי קצותיו:

יצחק הרצוג: גם ללכת לאמנות בין-לאומיות וגם להגיד: אני לא מכיר בדין הבין-לאומי; גם להתעלם מהפסיקות של בג"ץ לאורך השנים, וגם להתעלם מהמוסכמות ולבוא ולומר: אם היו שרים אחרים, זה היה נוהג אחרת.

יצחק הרצוג: זה לא נכון.

יצחק הרצוג: בסוף הדין הוא הדין.

יצחק הרצוג: כולם מבינים את הדין.

יצחק הרצוג: יש בפנייך חוות דעת.

יצחק הרצוג: במקומות שאפשר למצוא פתרונות מוצאים פתרונות.

יצחק הרצוג: אבל הדין הבסיסי הוא הדין.

יצחק הרצוג: גם פה, בחוק הזה, אתם משחקים עם הדין, ומשחקים עם הדין בצורה כזו שאתם לא מוכנים להודות במה שכל אחד יודע, ש-350,000 פלסטינים במזרח ירושלים, רובם ככולם בכפרים, ב-28 הכפרים, אין ביניהם לבין מדינת ישראל כמעט ולא כלום.

יצחק הרצוג: ולכן, בסופו של יום, גם אתם תעמדו מול המציאות שתחייב הכרעה היסטורית גדולה של התנועה הציונית: האם היא רוצה לחיות במדינת בוסניה או לחיות במדינת ישראל, עם רוב יהודי מוצק לדורות ומילוי חזון שתי מדינות: מדינה פלסטינית ומדינת ישראל.

יצחק הרצוג: זו המציאות, כמה שזה קשה וכמה שקשה להבין זאת וכמה שזה מסובך, ובאמת ובתמים זה כואב מאוד, מכיוון שיהודה ושומרון זה ערש העם שלנו והציונות בכלל, והתנ"ך וזיקתנו לשם.

יצחק הרצוג: זה בכלל לא רלוונטי לשאלה מה עושים עם מיליוני פלסטינים.

יצחק הרצוג: ואתם לא נותנים תשובה, וכל עוד אתם לא נותנים תשובה ולא נותנים פתרון, בסופו של דבר, חוץ מלאיים על ראש הממשלה ושמפלגת

יצחק הרצוג: כם מובילה את הקצב של העניינים בממשלה, לא תגיעו לשום מקום.

יצחק הרצוג: אנחנו נגמור באסון נוראי כשאנחנו צועדים אל עברי פי פחת.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני מבקש מן הכנסת לעצור לפני שיהיה מאוחר מדי, ולהתעסק בנושא החשוב לאזרחים.

יצחק הרצוג: אני מבקש מן הכנסת, ואני מודיע כאן כראש אופוזיציה: תביאו עכשיו את חוק מתווה הנכים – גם אתה היית שר רווחה, והיית שר רווחה טוב – את מתווה הנכים שהבטיח לנו שר הרווחה בדברי רהב רק לפני שבוע, כשחתמו עליו בממשלה, וראש הממשלה בירך עליו ערב ראש השנה.

יצחק הרצוג: הודיעו לכל ציבור הנכים, מאות אלפים: מעלים לכם את הקצבה ב-1 בינואר.

יצחק הרצוג: הינה, עבר 1 בינואר, גרוש לא הוסף לאף קצבה של אף אדם נכה במדינת ישראל.

יצחק הרצוג: שקל.

יצחק הרצוג: אבל אנחנו נבלה פה לילות על חוקים הזויים ומיותרים שלא רק שלא תורמים לאזרחי המדינה אלא גם פוגעים באינטרס הבסיסי העמוק ביותר של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: שמו הראוי של החוק המונח לפנינו הוא חוק הפחדנים.

עפר שלח: מפני שכמו חוקים אחרים של הממשלה הזאת, ואני אמנה חלק מהם אחר כך, הוא לא מבטא דבר פרט לחוסר אמונה מוחלט, לפחד מוחלט, לזה שהקואליציה הזאת לא רוצה אפילו ללכת עם ולהרגיש בלי, היא רוצה רק לדבר עם ולא לעשות אפילו בלי.

עפר שלח: ולכן היא פורטת, אדוני היושב-ראש, את המציאות של חיינו לכל מיני פרוטות שאפשר לשים אותן כהכרזה: הינה עשינו חוק, הינה אנחנו שומרי ירושלים, הינה אנחנו מקיימי מדיניות כזאת או אחרת, כשלחוקים האלה אין שום משמעות ואין מאחוריהם דבר, ואפילו חלק מהחוקים האלה, כמו שאני, נדמה לי, אוכיח עוד מעט, סותרים אחד את השני.

עפר שלח: החוק הזה חסר משמעות מפני שהכנסת הקודמת, בראשות אותה ממשלה, בהשתתפות יש עתיד בלי החרדים, העבירה – ואני בטוח ששרת המשפטים זוכרת את זה היטב, היא ואני היינו יחד בהנהלת הקואליציה; העברנו יחד באותו יום שלושה חוקים גדולים, אחד מהם היה הפיכתו של חוק משאל עם לחוק-יסוד.

עפר שלח: חוק משאל עם אומר שכל הסכם מדיני שבו יש שינוי במעמדם של שטחים שהם בריבונות מדינת ישראל – בוודאי זה נוגע לירושלים – הסכם כזה יהיה צריך להיות מאושר בכנסת ברוב של 80 ח"כים ואם לא – נלך למשאל עם.

עפר שלח: עכשיו, אני בעד משאל עם.

עפר שלח: אני בעד משאל עם מפני שההכרעה שנצטרך לקבל, ההכרעה של היפרדות מהפלסטינים במחיר של ויתור על חבלי מולדת – ההכרעה הזאת תהיה ההכרעה הכבדה ביותר שהתקבלה במדינת ישראל מאז תוכנית החלוקה, מאז שבן-גוריון החליט לקבל את תוכנית החלוקה.

עפר שלח: והכרעה כזאת, בעיני, ראויה למשאל עם.

עפר שלח: ובניגוד – אגב, שרת המשפטים, את זוכרת, היו לנו שיחות על זה, האם זה טוב לשמאל?

עפר שלח: האם זה טוב לימין, למי שמאמין בפתרון כזה?

עפר שלח: אלה ניתוחים.

עפר שלח: אני לא מתייחס לזה ברמת הניתוח.

עפר שלח: אני מאמין שההחלטה הזאת תצטרך גושפנקה של הציבור הישראלי כולו, ואם לא תהיה לה גושפנקה כזאת היא גם לא תעמוד, היא רק תביא לקרע בציבור, כפי שלצערנו קרה לא פעם.

עפר שלח: על זה עונה חוק משאל עם.

עפר שלח: הוא אומר: או שיהיה פה רוב שהוא רוב כל כך מכריע, הוא רוב של 80 ח"כים, שני-שלישים מהכנסת, ואז באופן טבעי הוא יכלול את נציגיו של רוב הציבור הישראלי, או שנלך למשאל עם.

עפר שלח: אז מהבחינה הזאת מעמדם של השטחים שנמצאים בריבונות מדינת ישראל כבר הובטח על ידי קואליציה שהיינו חברים בה.

עפר שלח: הצבענו בעד זה, הצבענו בעד זה בלב שלם.

עפר שלח: לא.

עפר שלח: אומרת הצעת החוק הזאת.

עפר שלח: אנחנו כל כך פוחדים.

עפר שלח: אנחנו כל כך לא מאמינים.

עפר שלח: אנחנו כל כך רוצים לשריין את עצמנו, שאנחנו ניקח את מחנה הפליטים שועפאט, מקום שאני בספק אם חברת הכנסת מועלם, שהציעה את הצעת החוק הזאת, או מי מחברי הקואליציה שנוכחים בה, היה בו.

עפר שלח: חברי מיקי לוי, אתה, לצערי, היחיד, לדעתי, מ-120 חברי הכנסת שהיה בו, גם כן, אני מניח, בליווי משטרתי.

יוסף ג'בארין: – – – הרבה יותר מאחד – – – יודע יותר מכולם – – –

עפר שלח: אני מתנצל.

עפר שלח: שוב נתפסתי באמירת אי-אמת.

עפר שלח: אבל מיקי היחיד – לא, כי קודם חבר הכנסת אמסלם התווכח איתי אם אני מוותר על חלק מהמשכורת שלי או לא כתוצאה מזה שהוא קרא שאני לא.

מוסי רז: אבל מיקי יותר מכולם.

עפר שלח: אבל מוסי, אני אגיד לך מה, חבר הכנסת לוי הוא היחיד שהיה שם כנציג רשמי של הריבונות הישראלית.

עפר שלח: וזה הדבר החשוב.

עפר שלח: הרי הריבונות הישראלית איננה מתקיימת שם.

עפר שלח: היא איננה מתקיימת שם, לא במשטרה, לא בפינוי האשפה, לא בחינוך.

עפר שלח: יושבים במחנה הזה אנשים שאני לא רוצה לדבר על תנאי חייהם.

עפר שלח: חיבתם למדינת ישראל היא ברורה לכולנו, והזיקה שלהם למדינת ישראל היא ברורה לכולנו.

עפר שלח: אבל לחברת הכנסת מועלם ולקואליציה הזאת לא מספיק שאנחנו, אם נקבל החלטה, היא תעבור במשאל עם.

עפר שלח: לא.

עפר שלח: 80 חברי כנסת, כדי שהיא תגיד שהיא מגינה על ירושלים.

עפר שלח: אבל הקואליציה הזאת היא כל כך פחדנית, שבמקביל להצעת החוק המופרכת הזאת היא מנסה להעביר – חברים אחרים בקואליציה – הצעות חוק שיהפכו חלקים של ירושלים ללא-ירושלים.

עפר שלח: אנחנו נלך עם ונרגיש בלי ונעשה כל מיני דברים.

עפר שלח: ואת מחנה פליטים שועפאט או את עקב וכל השכונות האחרות ששוב, מעטים מאיתנו בכלל יודעים איפה הן, אנחנו נהפוך ללא-ירושלים ואת תושביהם ללא-אזרחים, לא-תושבים, עם תעודות זהות, לא יודע מה.

עפר שלח: זאת אומרת הפחד כל כך אוכל אתכם; הידיעה על המציאות שאתם אחראים לה ואתם לא עושים דבר כדי לשנות אותה, לא לפה ולא לשם – הפחד הזה כל כך מצמית אתכם שאתם מעלים דברים שסותרים אחד את השני.

עפר שלח: אבל אתם מגיני ירושלים.

עפר שלח: חברים, מי שמגן על ירושלים מסתכל על המצב בה בעיניים פקוחות ומי שמגן על ירושלים אומר: כן, בכל הסכם ירושלים תהיה בריבונות מדינת ישראל, אבל אנחנו לא ניתן שבסופו של דבר תושבי מחנה הפליטים שועפאט הם אלה שיקבעו את גורלנו.

עפר שלח: עכשיו, דווקא לחברת הכנסת מועלם או לשרת המשפטים שיושבת כאן אין לי טענה.

עפר שלח: הן מתנגדות להיפרדות מהפלסטינים.

עפר שלח: הן מתנגדות להסדר בינינו לבינם.

עפר שלח: הן רוצות מצב שבסופו של דבר יביא פה למדינה דו-לאומית, ואפשר להתווכח על זה.

עפר שלח: בעינינו, כמובן, זה איום ונורא, אבל לפחות זאת עמדה.

עפר שלח: המרתק בסיפור הוא, כרגיל, האיש המופלא העומד בראש משלת ישראל.

עפר שלח: האיש שנשא את נאום בר-אילן, כזכור לכולנו, וכבר חמש שנים, שש שנים – לא זוכר כמה עבר מהנאום הבלתי-נשכח ההוא – עדיין אומרים לנו: זו משנתו של בנימין נתניהו, הוא בעד שתי מדינות לשני עמים.

עפר שלח: לא רק שהוא לא עושה דבר – הוא ראש ממשלה כל הזמן הזה והוא לא עושה דבר כדי לקדם את זה – הוא גם לא עושה דבר כדי לשנות את המציאות החוקית לפה או לשם.

עפר שלח: איזושהי החלטה.

עפר שלח: איזושהי מדיניות.

עפר שלח: הוא מחכה שיכשכשו בו הסמוטריץ והמועלם-רפאלי והבנט וכל מי שמחכה לכשכש בו, כמו שמכשכשים בו הליצמן והדרעי בעניינים שנוגעים לדת ומדינה.

עפר שלח: למה התכנסנו פה ללילה הארוך הזה, עם כל הורדות החוקים – שאני גאה מאוד שבמאבק האופוזיציוני הנחוש הצלחנו להביא לזה שהם יידחו, ואני מקווה שהם יידחו עוד הרבה?

עפר שלח: למה התכנסנו פה, אם לא לעוד טקס שבו הקצוות הכי קיצוניים של הקואליציה הזאת מכשכשים בראש הממשלה?

עפר שלח: למה התכנסנו פה אם לא עוד פעם להסתכל על הכיסא הריק הזה שבו יושב בנימין נתניהו, ולדעת שגם כשהוא ישב בו בעוד כמה שעות להצבעה, הכיסא יהיה ריק, לא ראש ממשלת ישראל ישב בו?

עפר שלח: למה התכנסנו פה אם לא להסתכל לקואליציה הזאת בעיניים ולהגיד להם: אתם פחדנים, אין לכם שום אומץ לקיים איזושהי מדיניות; כל מה שאתם יודעים זה לעשות הפגנות ריקות מול הבית הזה, כל מה שאתם יודעים זה להעלות הצעות חוק שאפילו היגיון פנימי אין להן.

עפר שלח: זה כל מה שאתם יודעים.

עפר שלח: ובמובן הזה, חברי איל בן ראובן, אולי לא צריך לדאוג, כי אם אנשים כמוך וכמוני חוששים שהקואליציה הזאת תביא אותנו למצב – ההיפרדות מהפלסטינים, אנחנו חושבים שהיא חיונית לעתידה של ישראל, להגשמת החזון של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, שזה כל כך חשוב – אז אולי נירגע איל, הם לא יודעים לעשות כלום.

עפר שלח: הם לא יודעים לעשות כלום, הם רק מכנסים אותנו פה לטקס שבו אנחנו נואמים ואומרים דברים נכונים, ואחר כך הם באים ומרימים את היד על משהו שרובם לא מבינים וחלקם מתנגדים לו ורובם, אם היו מצביעים עם מצפונם, היו מצביעים הפוך ממנו.

עפר שלח: איזה טקס של התבזות שההסבר שלו לקוח מתחום הרפואה של הנפש, לא משהו שאני מבין בו.

עפר שלח: לי אין הרבה נפש, מה אני אעשה.

עפר שלח: אז הדבר הזה, החזרה האין-סופית הזאת על עוד איזה פיסת חקיקה, על עוד איזה קשקוש, על עוד איזה משהו שתכף ימשכו אותו וייקחו אותו לפה וייקחו אותו לשם וידונו בו עוד פעם בוועדה ואולי חבר הכנסת אמסלם יפעיל עליו 98, כי יש לו איזה חיבה משונה למספר הזה, וכן הלאה – כל זה מבזה את הבית הזה ומסכן את הדמוקרטיה הישראלית לא פחות מהתוכן ההזוי של הצעות החוק שהקואליציה הזאת מעלה חדשות לבקרים.

עפר שלח: וגם את ההצעה הזאת צריך לדחות, ואם לא ידחו אותה, תדעו, השארנו עוד נייר מת בהיסטוריה של הפרלמנטריזם הישראלי.

עפר שלח: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אומנם אני שומע שחוק המרכולים נדחה, אבל כמו במרכול הממשלה מוכרת פה את האינטרסים של אזרחי ישראל אחד אחרי השני.

מוסי רז: בכל חוק מוכרים עוד כמה אינטרסים.

מוסי רז: ובחוק הזה היום רוצים למחוק את האינטרס שלנו להגיע להסדר מדיני בצורה דמוקרטית.

מוסי רז: אני לא יודע ממה בדיוק נבהלו בקואליציה.

מוסי רז: כנראה הם יודעים משהו שאנחנו לא יודעים על זה שאולי מגיע הסדר בקרוב, והם הציעו כאן איזשהו חוק רשלני – שאגב, אני חושב שלא יכול לעמוד בשום מבחן – שבו מציעים, בעצם, מדברים על העברה לגורם זר.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, ירושלים הן שתי הערים שאני הכי אוהב בעולם.

מוסי רז: אבל הן שתי ערים.

מוסי רז: אסור להתבלבל בזה.

מוסי רז: ובירושלים גם הישראלים וגם הפלסטינים קיימים, ואף אחד מהם הוא לא גורם זר.

מוסי רז: ולכן כשאומרים "גורם זר" – זה לא רלוונטי בכלל.

מוסי רז: אני לא מאמין שזה יכול לעבור פירוש של ילד.

מוסי רז: בירושלים, להגיד שמסירה לפלסטינים של ירושלים המזרחית זה מסירה לגורם זר?

מוסי רז: זה בדיוק כמו שמסירת ירושלים המערבית לישראל איננה מסירה לגורם זר.

מוסי רז: אבל כך או אחרת, ממה בדיוק מבוהלים בממשלה ובקואליציה, שיזמו את החוק הזה?

מוסי רז: האם הם מבוהלים מיוזמת השלום של הליגה הערבית, שבעצם כבר 16 פעמים מתכנסים ומציעים הסדר שלום וממשלת ישראל מתעלמת מהיוזמה הזו – לא מגיבה, לא: כן, לא: אולי, לא: בואו ננהל משא ומתן, לא: לא מאמינים לכם, פשוט לא מגיבה.

מוסי רז: כי למה להגיב?

מוסי רז: הם הרי בסך הכול ערבים, מה, איתם נעשה שלום, עם הערבים?

מוסי רז: יותר נוח לנו לעשת שלום עם עצמנו.

מוסי רז: גם את זה אנחנו לא יודעים לעשות – אז נעשה שלום עם הפלסטינים?

מוסי רז: לא מתאים לנו.

מוסי רז: בעצם מה מציעים לנו כאן, מתוך בהלה שמחר יתפכחו 80 מתוך 120 חברי הכנסת ויגיעו למסקנה שאפשר להגיע להסדר, ואין הסדר בלי פשרה בירושלים?

מוסי רז: מתוך בהלה שזה עומד לקרות, הם באים ואומרים, לא, גם 41 חברי כנסת זה מספיק; רוב של שליש מספיק כדי למנוע הסדר.

מוסי רז: מספיק רוב של שליש כדי לפעול נגד האינטרסים של אזרחי ישראל, כי מכרנו אותם, מכרנו את האינטרסים האלה.

מוסי רז: הם באים ואומרים את זה כי הם מפחדים שמחר יהיו פה אנשים שיתפכחו ויצביעו בעד זה.

מוסי רז: לא רק משאל עם הם רוצים, גם 80 חברי כנסת.

מוסי רז: אבל אני אומר, אם אתם מבוהלים כל כך; אם אתם כל כך חושבים שירושלים חשובה; אם אתם חושבים שטובה שליטה בכפר עקב מהביטחון והשלום של אזרחי ישראל – גם הפלסטינים וגם היהודים – אם אתם חושבים שהשליטה במחנה פליטים היא יותר חשובה מטובת האזרחים כאן – אז למה 80?

מוסי רז: אולי תציעו 121 חברי כנסת, לוודא שזה לא יעבור וזהו?

מוסי רז: הרי זו מטרתכם, מטרתכם להגיד, אנחנו בהווה, 61 ח"כים בהווה, חכמים יותר מ-80 בעתיד.

מוסי רז: הרי זה מה שאתם אומרים כאן.

מוסי רז: אנחנו נמנע מהח"כים בעתיד, בדור הבא – שהוא בדרך כלל יותר חכם מהדור הזה – נמנע מהם לקבל החלטות ברוב נורמלי של כנסת במדינה דמוקרטית, כי אנחנו יותר חכמים מהם.

מוסי רז: אז אם זו הכוונה, למה 80?

מוסי רז: למה לא 120?

מוסי רז: למה לא 121?

מוסי רז: למנוע את זה טוטלית וזהו.

מוסי רז: הרי זה מה שמעוניינים כאן.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, מאז כבשנו את ירושלים המזרחית, אין ביטחון לתושבי ירושלים.

מוסי רז: אין ביטחון.

מוסי רז: מאז היו פיגועים בכיכר ציון, באוטובוסים, בקו 18, באוטובוסים אחרים, פיגועי דקירה, פיגועים מכל הכיוונים.

מוסי רז: נכון, גם לפני כן לא היה מושלם, אבל אין מה להשוות.

מוסי רז: אין מה להשוות, בין מספר ההרוגים שיש לנו עכשיו למה שהיה קודם.

מוסי רז: מאז כבשנו את מזרח ירושלים, איבדנו את המוסר הבסיסי ביותר שלנו.

מאיר כהן: אתה מתעקש על "כבשנו"?

מוסי רז: מצידי אתה יכול, אדוני היושב-ראש, לחשוב שמזרח ירושלים או ירושלים המזרחית נפלה אלינו מהאוויר, ללא קרבות.

מוסי רז: ודאי שכבשנו.

מוסי רז: מה זאת אומרת?

מוסי רז: אבל אתה יודע מה?

מוסי רז: בוא נגיד: מאז שחררנו את ירושלים המזרחית, יותר ישראלים נהרגים בירושלים.

מוסי רז: יש על זה הסכמה.

מוסי רז: נכון?

מוסי רז: אני לא חושב שיש פה מישהו שיגיד אחרת, אלא אם כן גם רוצים ברוב של 80 לזייף את המציאות.

מוסי רז: אולי החוק הבא יגיד שרוב של 80 חברי כנסת צריך גם כדי להגיד את האמת.

מוסי רז: לא יודע, אולי, זה יכול להתקרב, עם רמת ההזיה של החוקים שאני רואה כאן.

מוסי רז: אז אתה יודע מה, שחררנו.

מוסי רז: אבל תסכים איתי שמאז איבדנו את הביטחון?

מוסי רז: תסכים איתי שמאז מספר ההרוגים הישראלים בירושלים – עוד לא דיברתי על הפלסטינים – גדל פי כמה עשרות?

מוסי רז: והפצועים?

מוסי רז: והנדקרים?

מוסי רז: ומי שהתפוצץ באוטובוסים?

מוסי רז: ומי שהתפוצץ בכיכר ציון וכן הלאה וכן הלאה?

מוסי רז: אפשר להסכים על זה?

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, מאז שאנחנו שם אנחנו מחזיקים עיר בירה, כשבמרחק קטן מאוד מכאן, מספר קילומטרים, יושבים אנשים במחנה פליטים, יושבים אנשים ללא זכויות בסיסיות.

מוסי רז: הם לא אזרחים של המדינה הזו.

מוסי רז: הם יכולים, תיאורטית, להכריע על עתידה של העיר, הם בוחרים לא לעשות זאת.

מוסי רז: אני לא כאן כדי לשפוט אותם אם הם עושים נכון או לא נכון.

מוסי רז: אני לא מסוגל.

מוסי רז: אנחנו לא היינו במקומם ולא יכולים לתת להם עצות בעניין הזה.

מוסי רז: אני חושב שזה לא הגון, אבל מה יצא לנו מזה?

מוסי רז: אז כן, אנחנו יכולים ללכת ולשבת בשכונות מסוימות, וכבר נאמר לנו על ידי יוזמת הליגה הערבית ועל ידי משלחת פלסטינית רשמית בטאבה, ועל ידי יוזמת ז'נבה, ומקומות כאלה ואחרים, שאפשר להגיע להסדר שבו השכונות היהודיות של ירושלים יהיו חלק ממדינת ישראל, אז אנחנו לא מדברים על זה, אנחנו מדברים על השכונות הפלסטיניות, על מאות אלפי אנשים שאינם חלק מההוויה הישראלית, שאינם אזרחי ישראל, מעולם לא נתנו להם את האזרחות הזו.

מוסי רז: יכול להיות שלא כל חברי הכנסת או לא כל אלה שצופים בי בבית מבינים מה פירוש מעמד התושב הזה, שיש לתושב מזרח ירושלים, שבעצם נולד במקום מסוים אבל בגלל שאנחנו באנו למקום הזה הוא רק תושב בו.

מוסי רז: ואם הוא עובר קילומטר מזרחה, מעבר לגדר – בגלל מצוקת דיור, בגלל ששכר הדירה שם יותר זול, אולי בגלל תעסוקה – וגר שם שנה או שנתיים, הוא איננו יכול לחזור לעיר כי התושבות שלו נשללה, משום שהוא לא גר בעיר.

מוסי רז: יכול להיות שאזרחי ישראל אינם מודעים לדבר הזה.

מוסי רז: יכול להיות שפה בבית לא כולם מודעים לדבר הזה.

מוסי רז: אבל הזכויות הבסיסיות האלה נשללות מהם.

מוסי רז: אז אנחנו רוצים לבוא ולהגיד לדורות הבאים: אתם לא תחליטו; אתם לא תחליטו מה טוב לכם; אנחנו כבר החלטנו בשבילכם.

מוסי רז: 61 חברי כנסת הערב הם יותר חכמים מ-80 חברי כנסת בעוד חודש או בעוד שנה – אבל לא רק 80 חברי כנסת, 80 חברי כנסת ומשאל עם – זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, תאר לך מצב של התפכחות, מגיעים להסדר ובמשאל עם ברוב גדול מחליטים ללכת לוויתור הזה – נגיד 60%, נגיד 50% פלוס 1%, נגיד 70%; ובבית הזה יש 65%, נאמר 79 ח"כים, שחושבים שצריך ללכת להסדר הזה.

מוסי רז: לא, 61 הגאונים שישבו פה הערב, הם כבר חרצו את גורלה של ישראל שהיא איננה מעוניינת לא בצדק ולא בשלום ולא בביטחון ולא בהסדר, כי 61 החברים שישבו פה הערב, הם יותר חכמים, הם יותר חכמים מ-79 בעוד שנה, הם יותר חכמים ממשאל העם, שהם מחויבים כבר היום לעשות, יותר מחויבים מכל העם זה, ה-61 שישבו כאן הערב.

מוסי רז: אז בעצם אולי בכלל צריך לתת איזה עיטור לחברי הקואליציה – 61 או 62 או כמה שיצביעו בעד החוק האנטי-דמוקרטי הזה, שאולי הם באמת פשוט אנשים גאונים ואנחנו צריכים להכיר בזה שלא צריך דמוקרטיה: שיחליטו רק ה-61 האלה לתמיד, והם יישארו.

מוסי רז: גם נבטל את הבחירות לכנסת, שהם ירכיבו את הכנסת הבאה.

מוסי רז: עד לאן זה מגיע, אדוני היושב-ראש?

מוסי רז: אין לסבול דבר מהסוג הזה.

מוסי רז: אין לסבול יכולת של רוב של 61 לכפות על עם שמחליט במשאל.

מוסי רז: לא היה כדבר הזה.

מוסי רז: קורה במדינות שמשריינים חוקה ברוב של שני-שלישים.

מוסי רז: זה קורה.

מוסי רז: אני לא בעד זה בשום מקרה, דרך אגב.

מוסי רז: זה קורה בעניינים של זכויות יסוד, אבל גם אז לא מונעים מהעם לשנות את זה.

מוסי רז: כאן בעצם באים ומונעים מהעם לשנות את זה.

מוסי רז: זה דבר חסר תקדים במדינות דמוקרטיות, ולדעתי גם חסר תקדים במדינות טוטליטריות.

מוסי רז: אי-אפשר לקרוא לישראל דמוקרטיה אם החוק הזה עובר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת פארן, 20 דקות, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, גברתי השרה, קצת קשה בימים האלה לתאר את מה שאנחנו עוברים פה, בבית הזה.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים, אני חושבת שאפילו תסריט הוליוודי, כזה מאוד מאוד יצירתי, נראה דמיוני ליד כל מה שאנחנו עוברים כאן, המציאות של החיים שלנו כאן בכנסת העשרים.

יעל כהן-פארן: מאוד מאוד צורם לי ולחבריי באופוזיציה לראות אתכם כל כך זחוחים, יושבים לכם בכיסאות העור החמים וככה מסבנים את עצמכם מכל עבר בעוד חוקים שיטיבו עם עצמכם – חוקק לי ואחוקק לך, שמור לי ואשמור לי ואשמור לך – שיטיבו עם עצמכם, עם המקורבים.

יעל כהן-פארן: חברים, עכשיו אני רוצה לדבר קצת על חוק הפריימריז שעבר עכשיו, חוק שכל עין גם לא מיומנת יכולה לראות את הכתמים עליו.

יעל כהן-פארן: כל טירון פוליטי יכול לקרוא בין השורות שלו ולהבין את מי הוא בדיוק אמור – ונועד – לשרת.

יעל כהן-פארן: בעצם, הוא מאפשר לכל מתמודד, בין אם הוא חבר כנסת ובין אם לא, אבל בעיקר אם הוא חבר כנסת, לקבל מימון מהמדינה או הלוואה כדי לרוץ לפוליטיקה.

יעל כהן-פארן: על פניו, כאילו מבורך.

יעל כהן-פארן: באתם ואמרתם: אנחנו רוצים להפריד את השחיתות מהמפלגות של הפריימריז.

יעל כהן-פארן: אני בטוח יכולה להסכים שהכנסת הזאת יכולה לעבור רענון מבורך של חבריה; להביא קצת אנשים חדשים, רעננים, עם קצת יותר חזון ורצון לשרת את האזרחים בצורה טובה יותר.

יעל כהן-פארן: צריך קצת ניעור לפוליטיקה שלנו.

יעל כהן-פארן: אבל תראו, לצערי אנחנו מדברים פה בעצם על חוק שנחקק כדי שחברי הכנסת – בעיקר של חברי הליכוד, כי אין מה לעשות, לפי שיטת הבחירות המקדימות בליכוד, הפריימריז, כנראה שחצי אם לא יותר מחברי הכנסת של הליכוד, לפי השיטה הפנימית שלהם, לא יכהנו בכנסת הבאה, לא יצליחו להיכנס ברשימה הארצית, אז הם מבינים את זה והם צריכים כמה שיותר אפשרויות כדי לגייס תקציבים, לאפשר לעצמם כן לרוץ.

יעל כהן-פארן: גם התורמים שלהם גם יודעים את זה, אין מה לעשות, הכיס קצת נסגר.

יעל כהן-פארן: אז הם צריכים להרגיש בטוחים.

יעל כהן-פארן: הם צריכים איזושהי רשת ביטחון כלכלית שהמדינה תעניק להם.

יעל כהן-פארן: אתם מבינים את האבסורד?

יעל כהן-פארן: במקום לתת איזו רשת ביטחון כלכלי לאנשים שבאמת צריכים אותה – לנכים, לקשישים שמחטטים בזבל, ל-800,000 ילדים עניים בישראל – אז אתם דואגים לרשת ביטחון כלכלית לעצמכם בבחירות הבאות.

יעל כהן-פארן: איזה דבר הזוי.

יעל כהן-פארן: תשמעו, אתם פשוט איבדתם את הבושה.

יעל כהן-פארן: באמת, בחוק הזה איבדתם את הבושה.

יעל כהן-פארן: זה לא חוק שבא למנוע שחיתות.

יעל כהן-פארן: זה עוד חוק מושחת מבית המדרש של חבר הכנסת דודי אמסלם.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, מה הבעיה לגייס תרומות קטנות ולמנוע את הקשר בין התורם לנתרם, אם זה תרומות של כמה מאות שקלים, מקסימום 1,000 שקל?

יעל כהן-פארן: אבל לא, זאת עבודה רבה מדי.

יעל כהן-פארן: זה קשה.

יעל כהן-פארן: צריך לפנות לציבור, צריך לעבוד בשבילו, לא בשביל טייקונים.

יעל כהן-פארן: הרי כמה אפשר לגייס בפריימריז, 10,000 שקלים?

יעל כהן-פארן: זה לא שאלה סכומי עתק שאתה חייב מאות אלפי שקלים למישהו בצורה לא חוקית.

יעל כהן-פארן: זה כבר לא חוקי.

יעל כהן-פארן: אבל מה יותר פשוט מפשוט לחוקק חוק?

יעל כהן-פארן: הרי החוק בידיים שלנו.

יעל כהן-פארן: אחוקק לי ואחוקק לך.

יעל כהן-פארן: אז אתם לוקחים לידיים את החוק, פשוטו כמשמעו, ומחוקקים בשבילכם.

יעל כהן-פארן: במקום לעבוד קשה, נעשה עבודה קלה.

יעל כהן-פארן: הכול בסדר.

יעל כהן-פארן: ואתם יודעים משהו, מה הכי בעייתי?

יעל כהן-פארן: אתם אפילו איבדתם את התחושה וההבנה הכי בסיסית שזה מושחת, שפה השחיתות, שאתם לוקחים את החוק לידיים ומסדרים לעצמכם את הכניסה לכנסת הבאה – או לפחות הניסיון לכך.

יעל כהן-פארן: זה פשוט, באמת, אפילו לא עולה בשיח שלכם.

יעל כהן-פארן: זה בסדר, אנחנו הרוב, הרוב קובע, הרוב שולט, זהו – זאת המנטרה שלכם.

יעל כהן-פארן: יופי.

יעל כהן-פארן: אבל מה עם אזרחי מדינת ישראל?

יעל כהן-פארן: מה עם אזרחי מדינת ישראל, שכולנו פה ובמיוחד אתם, בקואליציה, נבחרנו לעבוד בשבילם?

יעל כהן-פארן: כן, נבחרנו לעבוד בשבילם ולטפל בדברים שמטרידים אותם.

יעל כהן-פארן: במה הכנסת הזאת מתעסקת?

יעל כהן-פארן: בחוקים שנועדו להציל את ראש הממשלה, לפני שבוע עם המלצות המשטרה, ובחוקים שנועדו לסדר לכם את הפריימריז הבאים.

יעל כהן-פארן: איך אתם לא מתביישים?

יעל כהן-פארן: אבל אני חושבת שאזרחי מדינת ישראל הם לא מטומטמים והם לא טיפשים והם מתחילים להבין טוב מאוד מה קורה כאן.

יעל כהן-פארן: הם מתחילים לשים לב והם מתחילים לזעוק.

יעל כהן-פארן: כן, אני בטוחה שהם מבינים שאתם לא עובדים בשבילם כבר מזמן.

יעל כהן-פארן: טוב, אולי הגיע הזמן לדבר קצת גם על חוק ירושלים.

יעל כהן-פארן: תראו, ירושלים היא בירת ישראל, על זה אין עוררין.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאולי 90% מהבית הזה יסכימו על כך.

יעל כהן-פארן: אבל בעצם מהי ירושלים?

יעל כהן-פארן: זאת השאלה שצריך לשאול כאן.

יעל כהן-פארן: מהי ירושלים?

יעל כהן-פארן: מהי אותה ירושלים?

יעל כהן-פארן: האם כל השכונות והכפרים במזרח ירושלים הם חלק מירושלים?

יעל כהן-פארן: הם לא היו ירושלים, גם לא לפני 67'; גם לא לפני שהעיר אוחדה ב-67'.

יעל כהן-פארן: הם לא היו חלק מירושלים, הכפרים.

יעל כהן-פארן: הם היו ממזרח לירושלים, אולי חלק מצפון ומדרום אבל הם לא היו במדינת ירדן, ששלטה אז במזרח ירושלים.

יעל כהן-פארן: הם לא היו חלק מירושלים, אין מה לעשות, זאת עובדה.

יעל כהן-פארן: בפועל, גם אחרי הסיפוח של 1968 לעיר ירושלים, גם היום, הם לא באמת חלק של ירושלים – הם לא.

יעל כהן-פארן: חלק מהם אפילו נמצאים מעבר לגדר ההפרדה.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים את זה.

יעל כהן-פארן: ולג'ה, כפר עקב.

יעל כהן-פארן: מה שקורה שם, וגם בשכונות ובכפרים שלא נמצאים מעבר לגדר ההפרדה, זאת הזנחה.

יעל כהן-פארן: חלק גדול מהשטח הוא פשוט שטח הפקר.

יעל כהן-פארן: כן, הפקר, הפקרות.

יעל כהן-פארן: גם היום זה ביטוי, בעיניי, לכישלון שלכם במה שאתם קוראים ניהול הסכסוך; לכישלון של ממשלת נתניהו, של הממשלה הכי ימנית, הכי קיצונית שהייתה פה, לדעתי, אי-פעם.

יעל כהן-פארן: אתם פשוט נכשלים בניהול הזה, אז אתם מנסים למצוא פתרונות כאלה של טלאי על טלאי; לעשות כאילו מצאתם איזה פתרון קסם לבעיות שצצות מהשטח, כי מה לעשות?

יעל כהן-פארן: הן צצות.

יעל כהן-פארן: אנחנו במחנה הציוני יצאנו לסיור בשכונות מזרח ירושלים לפני כחודש וחצי-חודשיים, עם תחילת המושב בערך.

יעל כהן-פארן: מה שמדהים – קודם כול, המשטרה לא אישרה לנו, כמובן, לצאת לסייר ממש על הקו של גדר ההפרדה.

יעל כהן-פארן: מדוע, תשאלו?

יעל כהן-פארן: זה מסוכן.

יעל כהן-פארן: משטרת ישראל לא יכולה, לא יכלה להבטיח את ביטחונם של חברי הכנסת בשטח שהוא שטח מוניציפלי של ירושלים.

יעל כהן-פארן: גם כן ריבונות.

יעל כהן-פארן: מה קורה בכפר עקב – – –

מאיר כהן: תזמינו בפעם הבאה את מיקי לוי, הוא ייקח אתכם.

יעל כהן-פארן: אולי מיקי לוי ישמור עלינו.

יעל כהן-פארן: מה קורה בכפר עקב?

יעל כהן-פארן: אני בטוחה שחלק מחברי הכנסת כאן יודעים.

יעל כהן-פארן: בכל זאת, אני אספר.

יעל כהן-פארן: צפינו על כפר עקב מנבי מוסא – לשם כן הורשינו להגיע – הרשו לנו רק לעשות כמה תצפיות וביקור בביטוח הלאומי במזרח ירושלים בשיח' ג'ראח.

יעל כהן-פארן: ממש להגיע לקצה, אפילו של השכונה, לא הרשו לנו: לא, לא, זה מסוכן, אנחנו לא יכולים להבטיח את ביטחונכם.

יעל כהן-פארן: אז מה שקורה בכפר עקב, אני חייבת להגיד שעמדתי שם נדהמת.

יעל כהן-פארן: מגדלים, מגדלים, מגדלים – לא הבנתי מה זה העיר הזאת.

יעל כהן-פארן: כל העיר שם מגדלים של 30 קומות, שבנויים – אני לא יודעת – זה נראה כמו מגדל קלפים שעוד שנייה נופל, כי הם בטוח בנויים שם בלי שום תכנון, בלי שום תקנים, בצורה מאוד מאוד לא בטיחותית, שלא תחזיק הרבה זמן.

יעל כהן-פארן: כמו שאתם יודעים, איסוף הפסולת בעייתי.

יעל כהן-פארן: החינוך.

יעל כהן-פארן: בעצם מה קורה שם?

יעל כהן-פארן: זה אזור של ירושלים שאף אחד לא נכנס אליו: לא המשטרה, כי הם פוחדים; לא עיריית ירושלים, כמעט ולא; לא הצבא, כי אסור לו, כי זה לא שטח צבאי; ולא הרשות הפלסטינית, כי זה בטח לא שטח של הרשות הפלסטינית.

יעל כהן-פארן: אז זה מה שנקרא no man's land – שטח הפקר.

יעל כהן-פארן: כמו שאמרתי קודם.

יעל כהן-פארן: ומי כן נמצא שם, מי חוגג שם?

יעל כהן-פארן: הפשע וארגוני הפשע נמצאים שם.

יעל כהן-פארן: כנופיות של סמים ומה לא.

יעל כהן-פארן: ומה שבטוח, לא ממש נראה לי שזה בטוח לחיות שם כמו שזה היום, לא לאנשים שחיים שם וגם לא לנו.

יעל כהן-פארן: מה הפלא שבמקום שיש כזאת אנרכיה, ופשע, מה הפלא שמשם יצאו כל כך הרבה מפגעים בסדרת הפיגועים של השנתיים האחרונות, פיגועי הדקירה?

יעל כהן-פארן: מה הפלא שאנחנו שומעים שכמעט כל המפגעים הם מכפר עקב או מוולג'ה, שהמצב שם דומה – גם כן מעבר לגדר ההפרדה?

יעל כהן-פארן: אז שכונות עדיין נמצאות מחוץ לגדר ההפרדה אבל רשמית הן עדיין חלק מירושלים, ואף אחד לא לוקח אחריות.

יעל כהן-פארן: החוק הזה שאתם מביאים פה היום הוא דוגמה – פשוט דוגמה רעה – לאיך שאתם מתמודדים עם הסכסוך מול הפלסטינים.

יעל כהן-פארן: כי המציאות מתפוצצת לכם בפנים.

יעל כהן-פארן: אתם לא יודעים מה לעשות.

יעל כהן-פארן: אתם לא יודעים מה לעשות עם כפר עקב, באמת אתם לא יודעים מה לעשות.

יעל כהן-פארן: אתם הרי לא תחזירו את זה לרשות הפלסטינית, מה שאולי הכי מתבקש לעשות; שלפחות הם ישלטו שם, ושאם זה יהיה שטח B אז זה יהיה שטח שהצבא אולי יכול להיכנס אליו כדי לפתור אירועים ביטחוניים.

יעל כהן-פארן: היום גם הצבא לא נכנס לשם; זה לא שטח B, זה שטח מדינת ישראל, ולצבא אסור לפעול שם.

יעל כהן-פארן: אז זה פשוט הכי גרוע מכל הבחינות.

יעל כהן-פארן: גם, אגב, למי שגר שם.

יעל כהן-פארן: פשע וייאוש.

יעל כהן-פארן: אתם בחוק הזה מנסים ליצור איזה מין פתרון אמורפי ובכלל לא ברור של גוף מוניציפלי שהוא לא ירושלים אבל הוא השכונות של ירושלים, רק כדי שתושבי מזרח ירושלים יהיו לא פה ולא פה ולא יוכלו להצביע.

יעל כהן-פארן: נגיד, אם הם היו באמת מתארגנים, היה כאן כבר בירושלים, כנראה, ראש עיר פלסטיני, אם היו מתארגנים.

יעל כהן-פארן: רק שהם לא הולכים להצביע.

יעל כהן-פארן: אז אתם, כדי להתמודד עם המציאות שמתפוצצת לכם בפנים, אומרים: אז נעצור את זה כאן, ניצור איזה מין יצור כלאיים אמורפי של רשות מוניציפלית אחרת.

יעל כהן-פארן: מה יצא לכם מזה?

יעל כהן-פארן: מי ייכנס לשם?

יעל כהן-פארן: מי ישלוט שם?

יעל כהן-פארן: מי ייקח אחריות?

יעל כהן-פארן: לא יודעת.

יעל כהן-פארן: אתם בטח שלא.

יעל כהן-פארן: ברור לי שבלי להביא כמו שצריך לסיום הסכסוך ולהפרדה מהפלסטינים, אנחנו נמצא את עצמנו מול עוד ועוד פתרונות דמה כאלה, שנועדו לייצר איזשהו מצג שווא של פתרון – כי פשוט אתם לא מתמודדים עם המציאות.

יעל כהן-פארן: ומה שהם יעשו – יעשו בדיוק את ההפך.

יעל כהן-פארן: לפני שאסיים אני רוצה לדבר על משהו אחר לגמרי, וזה דווקא על הגשם ועל הבצורת.

יעל כהן-פארן: הגשם שהגיע אלינו ביומיים האחרונים.

יעל כהן-פארן: גשם גשם.

יעל כהן-פארן: תראו, אני לא יודעת אם זה קשור לתפילת הגשם של שר החקלאות יחד עם רבני הכותל ביום חמישי – – –

נחמן שי: הצליחה, הצליחה, תודי.

יעל כהן-פארן: הצליחה, אבל זה קצת יותר מדי מזכיר לי את חוני המעגל.

יעל כהן-פארן: הגשמים האלה היו גשמי זלעפות, הם לא כל כך היו גשמי ברכה.

יעל כהן-פארן: מה שקרה בחיפה – – –

נחמן שי: עדיף גשם זלעפות על לא-גשם.

יעל כהן-פארן: לא, אני לא מסכימה איתך – עדיף גשם, אבל לא זלעפות.

יעל כהן-פארן: מה שקרה באשקלון ובחיפה זה בדיוק הדוגמה של תופעות מזג אוויר קיצוני: אין גשם, אין גשם, פתאום בא גשם ומרטיב את הכול.

מאיר כהן: אולי התשתיות לא מוכנות?

מאיר כהן: מה לנו כי נלין על גשם טוב?

יעל כהן-פארן: התשתיות לא מוכנות?

יעל כהן-פארן: אז תראה, אז יש גשם טוב.

יעל כהן-פארן: גשם שיורד בכמויות כאלה בתקופת זמן כל כך קצרה הוא בהכרח לא יכול להיות כל כך טוב, כי הוא גורם להפרעה מאוד קשה לתשתיות הקיימות, שאולי יכלו לספוג גשמים בכמות קצת יותר סבירה.

יעל כהן-פארן: אבל אנחנו חווים פה משבר אקלים.

יעל כהן-פארן: בואו נשים את זה על השולחן: משבר האקלים כבר כאן.

יעל כהן-פארן: אנחנו שנה חמישית בבצורת.

יעל כהן-פארן: נראה איך נסיים את השנה הזאת, אבל הצפי הוא שכנראה, למרות הגשם של הימים האחרונים, השנה הזאת בכל זאת תהיה שנת בצורת.

יעל כהן-פארן: והשנה הזאת תהיה כשכבר מאחורינו ארבע שנים של בצורת.

יעל כהן-פארן: הכינרת בשפל חסר תקדים, יש חשש שממש ישתנה ההרכב האקולוגי והכימי של המים בכינרת מרוב שהיא מתייבשת.

יעל כהן-פארן: כל הנחלים בצפון במצב קטסטרופלי; המעיינות של הדן, שהם הכי שופעים – אי-פעם – הם מתייבשים.

יעל כהן-פארן: והייבוש הזה באמת, לא היה צפוי, לא היה צפוי.

יעל כהן-פארן: אבל לכל מי ששם לב לתרחישים, למדענים שמתעסקים בעניין, זה כן צפוי.

יעל כהן-פארן: הם רק צפו את זה בעוד כמה עשרות שנים, וזה כנראה הקדים, כי משבר האקלים מתקדם ככל הנראה הרבה יותר מהר ממה שחשבו, ממה שחשבנו.

יעל כהן-פארן: הגשמים שהיו היום הם גם כן אותה התופעה, אותו הסממן, מזג אוויר קיצוני.

יעל כהן-פארן: הרי פעם, לפחות כשאני הייתי ילדה – ואני מניחה שכולנו חיינו בערך באותה תקופה כילדים – ירד מנובמבר עד פברואר, די כל הזמן גשם, עם הפסקות.

יעל כהן-פארן: עכשיו זה בדיוק ההפך: רוב הזמן אין גשם, עם הפסקות של יומיים פה גשם, יומיים שם גשם.

יעל כהן-פארן: בבום.

יעל כהן-פארן: זה בטח לא משהו שעושה טוב מבחינת שמירה על החקלאות והצרכים של האדם למים.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים להתרגל למצב שיש לנו הרבה פחות מים.

יעל כהן-פארן: ישראל לא ערוכה לזה בכלל; אנחנו חיים באיזושהי לה-לה-לנד שכאילו יש לנו הרבה מים ומה שהיה הוא שיהיה.

יעל כהן-פארן: ובעולם החקלאות, שר החקלאות מארגן תפילה בכותל – אוקיי, אני מעריכה את ערך התפילה – אבל זה מה שמשרד החקלאות יכול לעשות וצריך לעשות כשיש לנו כזאת בצורת?

יעל כהן-פארן: צריך להיערך, צריך להציג תוכנית ארוכה, עם הרבה שלבים.

יעל כהן-פארן: החקלאות פה צריכה להשתנות, אין מה לעשות.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא מדינה שמגדלים בה בננות באופן טבעי; בננות לא גדלות כאן בישראל, מה לעשות.

יעל כהן-פארן: גם לא אבוקדו ואפילו לא מנגו.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדינה עם חצי מדבר וחצי יחסית יבשה.

יעל כהן-פארן: אז יש כאן צמחים שגדלים באופן טבעי, ואותם צריך להחזיר, מה שנקרא צמחייה ים-תיכונית וצמחים אחרים, שיכולים לגדל בחקלאות, שצורכים הרבה הרבה פחות מים.

יעל כהן-פארן: לשם צריך לקחת את החקלאות שלנו.

יעל כהן-פארן: וכיום אנחנו מגדלים בננות ואבוקדו ומנגו וליצ'י – כל מיני פירות טרופיים שחיים נהדר באפריקה.

יעל כהן-פארן: ליצ'י זה גם כן פרי טרופי – – –

איילת שקד: מה ליצ'י עכשיו, ב-01:00?

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים כאן על בצורת, שהיא כנראה המצב החדש שאנחנו צריכים להתרגל אליו.

יעל כהן-פארן: ולקראת סיום – בגלל ששאלת מה הקשר לליצ'י ב-01:00, בלילה, הייתי מאוד רוצה עכשיו ליצ'י, אבל באמת, גם 01:00 וגם זה לא העונה.

יעל כהן-פארן: אבל אני באמת רוצה להגיד שהחוקים האחרים שאנחנו רואים שמתקדמים כאן, מההמלצות והמרכולים והפריימריז והחוק הזה – אין להם קשר לחיי האזרחים בישראל; אפילו לליצ'י ולמים ולגשם יש הרבה הרבה יותר קשר לחיי האזרחים בישראל.

יעל כהן-פארן: זה הציבור שבחר בנו ובחר בכם, ואנחנו צריכים לא רק לדאוג לחוקים נקודתיים שיקמבנו את מי שיושב כאן בחדר הזה, ובמיוחד בשולחן הפנימי שלו, אלא לחוקים ולמדיניות שישרתו את תושבי ואזרחי מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: התווספה עוד רשימה מכובדת של דוברים.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שומע קולות של התפרקות, של מכונית מקרטעת שעומדת להיעצר, חלקים בורחים לה, גלגלים יוצאים ממקומותיהם והנושאים בורחים ממנה.

נחמן שי: ככה נראית הערב הקואליציה במדינת ישראל.

נחמן שי: היו מחשבות שהתנופה הזאת יכולה להימשך, אבל הרכב נעצר, לא יעזור.

נחמן שי: הוא נעצר כי הנוסעים כבר לא רוצים להיות אחד עם השני; כי המכונית הזאת נסעה יותר מדי זמן; כי הדלק נגמר לה; והנהג – הנהג כבר לא יודע לאן לקחת אותה.

נחמן שי: הוא ניסה הכול – ימינה, שמאלה, אחורה – והיא לא נוסעת יותר.

נחמן שי: בנסיבות האלה פתאום מתחילה איזו חקיקה נמרצת, מין – סוגרים חשבון, אתם מכירים את זה: אתם נכנסים למסעדה בדקות האחרונות, אומרים – תוציאו מהר את המנות מהמטבח, אנחנו עומדים לסגור אותו, וגם תיגשו לקופה ותשלמו, כבר סוגרים קופה.

נחמן שי: איזושהי תחושה של דחיפות, כי אין מחר, אין מוחרתיים, אין עתיד.

נחמן שי: אני לא יודע אם יש עתיד – אין עתיד.

אורן אסף חזן: לא, לא, אין גם עתיד פה.

נחמן שי: עוד נדבר על זה.

נחמן שי: אבל בשורה התחתונה כל הסחר-מכר הזה של השבועות האחרונים והחוקים שהופיעו מכל מיני פינות – הם מבשרים רעות לממשלה הזאת.

נחמן שי: הם גם מבשרים רעות למדינת ישראל, לצערי הרב, מפני שאיכשהו ברגעים האחרונים הם עוברים.

נחמן שי: המרכולים קפצו לנו לעוד שבוע, ייתכן שעוד יעברו – אבל כל זה כבר במאבקי כוח ובמחיר גבוה.

נחמן שי: האינטרסים התהפכו, האינטרסים השתנו.

נחמן שי: איפה טובת המדינה?

נחמן שי: איפה הערכים שלה?

נחמן שי: איפה העקרונות שלה?

נחמן שי: איפה המדיניות שלה?

נחמן שי: איפה החזון שלה?

נחמן שי: עזבו, מה זה מילים יפות – עכשיו צריך דבק.

נחמן שי: דבק שיחבר את כל המרכיבים האלה, ואולי אולי יצליח למשוך עוד כמה קילומטרים, עוד חצי יום, עוד חצי שנה, אולי, לא יודע, נראה לי רחוק מדי.

נחמן שי: זה מה שאנחנו חווים עכשיו.

נחמן שי: החוק הזה, הוא בדיוק בא מהמשפחה הזאת.

נחמן שי: הוא חוק לא חיוני, הוא חוק לא חשוב, ובעיקר הוא חוק מזיק.

נחמן שי: קודם כול, אנחנו לא זקוקים עכשיו לחוקים על ירושלים.

נחמן שי: כל הרצון הזה להפיל על ירושלים עכשיו את כל הדברים רק ממקד עניין בירושלים – וראינו מה קורה כשהדברים קורים בירושלים.

נחמן שי: ראינו, ראינו.

נחמן שי: ראינו את הר הבית, ורואים עכשיו עדיין את תוצאות ההכרזה של טראמפ.

נחמן שי: אז תניחו לירושלים עכשיו.

נחמן שי: תנו לה, תעזבו אותה, שתירגע.

נחמן שי: כי כשירושלים בוערת, הכול בוער.

נחמן שי: והדבר השני זה ההתמודדות העקומה – אין לי הגדרה אחרת – עם המצב הדמוגרפי של העיר ירושלים.

נחמן שי: ואת העיר ירושלים אני מכיר די טוב, כי נולדתי פה, כי חייתי פה כל חיי – גם אם אני בשכונה שהיא כרגע מחוצה לה – ואת כל השכונות, את כל המרקם האנושי שלה.

נחמן שי: ואני אומר לכם, הדבר הכי טיפוסי לירושלים זה ערמת הזבל שעובדי העירייה שפכו בכניסה למשרד האוצר אתמול.

נחמן שי: כל כך טיפוסי שירושלים הזאת, שכל כך מקדשים אותה, שצריך 80 קולות פה בכנסת כדי לגעת בה בכלל – בסוף היא לא עומדת במבחן הזבל.

נחמן שי: הזבל.

נחמן שי: שר האוצר לא יכול להיכנס למשרדו, כי יש זבל בכניסה.

נחמן שי: זה הסמל של ירושלים.

נחמן שי: כי העיר הזאת, העיר העצובה הזאת, העיר שלי – –

אורן אסף חזן: שמחה, מאושרת – – –

נחמן שי: – – היא עיר מלוכלכת, עיר מקוטבת, עיר מפולגת, עיר חצויה, עיר מקרו של השבטים במדינת ישראל – בין החרדים לדתיים, לחילונים, לערבים, לספרדים, לאשכנזים; הכול מרוכז במין עיסה אחת גדולה שלא מדברת לאף אחד.

נחמן שי: העיר השנייה בעונייה במדינת ישראל.

נחמן שי: הדירוג הסוציו-אקונומי הנמוך ביותר.

נחמן שי: ירושלים בירת ישראל.

נחמן שי: זו ערמת הזבל – צריך היה לקרוא לחברנו דודי אמסלם, הוא היה פעם ראש אגף שפ"ע בירושלים.

נחמן שי: היה מפנה.

נחמן שי: הוא גם לא היה נותן לעובדים שלו לעשות את זה, אני מקווה, אבל הם עשו את זה.

נחמן שי: ירושלים הזאת, על זה אתם מגינים?

נחמן שי: קודם כול, שיפנו את הזבל.

נחמן שי: לא רק בכניסה למשרד האוצר.

נחמן שי: קודם כול, תשאלו את עצמכם מה אתם עושים עם 1,700 עובדי טבע, שתוך שנה מאבדים את מקום העבודה שלהם.

נחמן שי: קודם כול, תשאלו את עצמכם מה אתם עושים עם העזיבה ההמונית של ירושלמים שעוזבים את העיר.

נחמן שי: יהודים עוזבים את העיר וערבים נכנסים אליה – שזה מה שמפחיד באמת את הממשלה.

נחמן שי: אז במקום לחשוב במונחים חיוביים, בואו נחזק את העיר, בואו נוסיף לה מקומות עבודה, בואו נשאל את עצמנו למה כל כך הרבה יהודים עוזבים את ירושלים, מקצתם לערים הסמוכות מקצתם לערים מרוחקות.

נחמן שי: בואו נבדוק איך אנחנו מצילים את ירושלים ושומרים בכל זאת שבבירת ישראל יהיה רוב יהודי מוצק.

נחמן שי: כי הרוב היהודי בירושלים מתערער והולך 10–15 שנה.

נחמן שי: עכשיו, אתם כבר הלוא יודעים את הנתונים האלה, ואתם אומרים: איך נציל את ירושלים?

נחמן שי: נמציא משהו שעוד לא הומצא.

נחמן שי: לא נקטין את שטח השיפוט של ירושלים, את זה אנחנו לא רוצים, נשאיר אותה עיר גדולה – באמת גדולה בשטח שלה – שהעירייה לא מסוגלת לתת לה שירותים, שהמשטרה לא מסוגלת לשמור עליה עם חוק וסדר.

נחמן שי: לא מסוגלת.

נחמן שי: לא, את השטח הזה, העצום, נשאיר, אבל בתוך השטח הזה נתחכם: נוציא מתוך השטח את האוכלוסייה הערבית – 100, 200 לא חשוב, כמה שאפשר; נבנה להם איזושהי רשות משלהם – אלוהים אדירים, איזה רשות אתם הולכים לבנות להם, מה בכלל יהיה שם; הם כבר לא יהיו תושבי ירושלים, אז הם לא יוכלו להצביע, ואם הם לא מצביעים הם לא יכולים לקבל יותר והעירייה לא צריכה יותר לתת להם שירותים, הם כבר יסתדרו לבד.

נחמן שי: זה מזכיר לי את המדינות שבנתה בשעתה דרום אפריקה.

נחמן שי: מין מדינות so called עצמאיות כאלה, שלא היו אלא מין דרכים להתחמק מאחריות למשטר האפרטהייד.

נחמן שי: זה מה שעשו בדרום אפריקה.

נחמן שי: אז עכשיו רוצים להוציא את האוכלוסייה הערבית מתוך ירושלים אבל להשאיר את שטח ירושלים כפי שהוא היה.

נחמן שי: חברות וחברים, אלה התחכמויות חסרות טעם.

נחמן שי: זה רצון להתמודד עם מצב אתגרי בשיטות עקומות לחלוטין, דרך הגב, דרך העין השנייה, השלישית, בדרכים עקלקלות, בלי להתייחס לתופעה האמיתית והברורה: אנחנו, מדינת ישראל, מאבדת את ירושלים; מאבדת אותה מבחינה לאומית, מאבדת אותה מבחינה דמוגרפית, מאבדת אותה מבחינה חברתית.

נחמן שי: מאבדים אותה.

נחמן שי: אנחנו גאים בה כבירת ישראל, כבירת העם היהודי, ומחייכים באושר גדול כשטראמפ מכיר בה כבירת ישראל, אבל ביום שאחרי, בלילה שאחרי, אין דבר יותר טיפוסי לירושלים וליחס אליה מאשר ערמת הזבל בכניסה למשרד האוצר.

נחמן שי: תשאלו את ניר ברקת מה הוא חושב על איך ממשלת ישראל ואיך שר האוצר מתייחסים לירושלים שלנו – כמו שאוהבים לקרוא לה ולשיר לה ולקשור לה כתרים.

נחמן שי: אולי יעשו לה גם כן איזה כתר מזבל, כי זה בסוף הופך להיות לסימן ההיכר שלה.

נחמן שי: חברים וחברות, את ירושלים צריך להציל.

נחמן שי: לירושלים צריך לתת תנאים יותר טובים, לירושלים צריך לחפש אפשרויות של תעסוקה, של חינוך, של חיים, כולל חיים משותפים בין יהודים לערבים.

נחמן שי: משותפים.

נחמן שי: במקום זה, מה שהכנסת תעשה תוך כמה שעות זה להעמיק – להעמיק – את הקרע בירושלים, להעמיק את הפיצול בין שני חלקי העיר, להעמיק את הקרע בין ערבים ליהודים.

נחמן שי: ולהגביר את עונייה של העיר הזאת ואת המסכנות שלה.

נחמן שי: ככה לא בונים חומה, ככה לא בונים עיר, ככה לא מובילים לפתרון.

נחמן שי: כך יוצרים קטסטרופה.

נחמן שי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, שרת המשפטים, חבריי חברי הכנסת, איך נקרא לזה, אדוני היושב-ראש – אה, גם שר החינוך פה – קרדומאים?

אילן גילאון: חישוקאים?

אילן גילאון: קרדומאים, שבאופן סדרתי, רצידיביסטי, לוקחים מונחים היקרים לכולנו ומנסים להשתמש בהם כדי לכתוש אותם, כדי לזרוע פירוד, כדי לזרוע משטמה.

אילן גילאון: ובמקום, אדוני, להעלות את ירושלים על ראש שמחתנו – כפי שאני יודע שאדוני רוצה, וגם אני רוצה, אנחנו הופכים את ירושלים לחרב שניפול עליה בסופו של דבר.

אילן גילאון: וזה קורה משום, אדוני, שאנחנו מעדיפים את האינטרס הצר, את הקיום העצמי שלנו על ידי שימוש במונחים ובמושגים של ירושלים, של ארץ ישראל, של ביטחון – זהבה, תודה.

אילן גילאון: זהבה, סיעת מרצ, אתם קצת קטנים בשביל להפריע לי, לא כדאי – ואני, אדוני, חושב שיש מי שמשתמש בירושלים כמכדרר.

אילן גילאון: כמו שמכדררים כדור.

מאיר כהן: חבריא, בשקט שם בצד ימין.

מאיר כהן: סיעת מרצ, בבקשה.

מאיר כהן: כן, התכוונתי אלייך, אנא שקט.

אילן גילאון: הצהרת טראמפ על העברת השגרירות לירושלים – אני אומר לך, אדוני, חומת מקסיקו תיבנה לפני שהשגרירות האמריקנית תעבור לירושלים, הרבה לפני הדבר הזה – בסך הכול רק עוררה מדנים.

אילן גילאון: בדיוק כמו החוק הזה, שסוגר ומחשק, כי הוא קרתני וחמדני, וכל משימתו היא אחת, בדיוק כמו ההחלטה אתמול של הליכוד: ריקה לחלוטין מאיזשהו מהות או תוכן, אבל מסכסכת וזורעת משטמה.

אילן גילאון: משום, אדוני, שמדובר כאן בדוקטרינה מושלמת.

אילן גילאון: דיברתי כבר בדיון הקודם על הצהרתו של הנשיא טראמפ.

אילן גילאון: נשיא שצופה עשר שעות ביום בטלוויזיה, שעתיים מצייץ, ובשאר שעותיו הוא כנראה משחק עם ברווזים בתוך האמבט.

אילן גילאון: זה הנשיא.

אילן גילאון: דל בשפתו, דל בהגיונו, אבל הוא רוצה מאוד מאוד לחזק את הבסיס האוונגליסטי שלו.

אילן גילאון: ומה טוב מירושלים להתחזק בבסיס הזה?

אילן גילאון: ומה טוב לשחק סטנגה בירושלים ולכדרר ולהרים להנחתה: ראש ממשלת ישראל לנשיא ארצות הברית ונשיא ארצות הברית לראש ממשלת ישראל.

אילן גילאון: זהו משחק תעתועים, משחק עוועים, משחק של דם, במקום שהוא קדוש.

אילן גילאון: הוא קדוש גם לאחרים, לא רק לנו.

אילן גילאון: כן, גם לאחרים ירושלים קדושה.

אילן גילאון: אבל זאת מדיניות מכוונת מראש של להפריד ולמשול.

אילן גילאון: זאת דוקטרינה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: דוקטרינת האין פרטנר והאין עם מי לדבר.

אילן גילאון: וכאשר מדברים על פתרון, מדברים על פתרון ציני זמני לגמרי, כי צריך לעשות רושם על נשיא ארצות הברית כזה או אחר.

אילן גילאון: וכיום לא צריך לעשות שום רושם על נשיא ארצות הברית, כי הוא מרחיק לכת בסיכון מדינת ישראל אפילו יותר מאשר מדינת ישראל מרחיקה לכת בעניין של סיכון עצמה.

אילן גילאון: אבל זאת דוקטרינה, משום שהדוקטרינה הזאת, אדוני היושב-ראש, יש מי שחושב שהיא מתחזקת ממשלה.

אילן גילאון: בתחרות האין-סופית הזאת של הכניעה לכוחות הימין, לכוחות הלאומניים, לחוג הבית ולנציגות של נוער הגבעות, ממשלת ישראל וראש הממשלה, צריכים לתת מענה.

אילן גילאון: כי ראש הממשלה הוא סחיט, והפחד של ראש הממשלה הזה הוא לפני כל דבר אחר מפני הקרוב לו.

אילן גילאון: וכאשר הוא מכוון דבריו, הוא מכוון את הדברים כדי לשמור את חזותו הלאומית ולהתחרות איתך, שר החינוך.

אילן גילאון: כל הכבוד, הכול מוקדש לתחרות איתך: מי לאומן יותר גדול; מי נאמן יותר גדול למדינת ישראל; מי נאמן יותר גדול לארץ ישראל השלמה.

אילן גילאון: אני אומר לך, שר החינוך, אני כל כך אוהב את ארץ ישראל השלמה, הרבה יותר מאשר כל מיני אנשים שמרהיבים עוז – משום שאני מוכן להסתפק בחלק ממנה.

אילן גילאון: כי לי היא חשובה, וחשוב נצח ישראל.

איימן עודה: לא ישקר.

אילן גילאון: לא ישקר.

אילן גילאון: ומי שלא מבין שהפתרון הזה לא יגיע – במקום הזה, שהוא מקום חזרתו של העם היהודי למולדתו ולארצו אחרי אלפיים שנה אבל הוא גם מקומם של אלה שישבו כאן לדורותיהם – עד שלא נבין שעד שהחוויה הלאומית לא תחול גם על הפלסטינים, העם הפלסטיני, למעשה אנחנו לא נפתור את הבעיה, וכן – – –

אורן אסף חזן: אין עם פלסטיני, די לשקר, אין עם פלסטיני.

אילן גילאון: הדבר היחיד שהייתי רוצה שלא יהיה זה אתה, חבר הכנסת.

אורן אסף חזן: אבל מה אני אעשה, ההורים שלי עשו אהבה – – –

אילן גילאון: אבל מה לעשות שאתה פה ואני חייב להכיר בך, משום שאתה כאן.

אילן גילאון: ואתה חייב להכיר בפלסטינים, משום שהם גם כן כאן – –

אורן אסף חזן: ההורים שלי עשו אהבה, יצא להם מוצלח.

אילן גילאון: – – ואני לא יודע מה פגע רע יותר, אתה או הם, אבל אינני מתכוון להתייחס אליך, אדוני.

אורן אסף חזן: מה אני אעשה, לא כמו אצלך, יצא להם מוצלח.

אילן גילאון: תמשיך, תמשיך, הרי אתה – – –

מאיר כהן: חזן.

אורן אסף חזן: אין, לא יעזור, השקרים שלכם יעלו לנו בעוד – – –

מאיר כהן: חזן.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: הוא מגיח אחת לכמה זמן, מנפח בלון ובורח החוצה.

אילן גילאון: זה עובר, פשוט, זו תופעה חולפת, אין מה להתייחס אליה.

אילן גילאון: הם הביאו את הנושא לקיצוניות של אצבע בעין בכל החקיקות שלהם.

אילן גילאון: כל דבר לסכסך, להתריס.

אילן גילאון: ונאמר הרי שמפלטו של כל מנוול הוא במקום שמפחידים ומפרידים.

אילן גילאון: וככה מפחידים אותנו באויבים שסביבנו, במקום שמי שחושב על ביטחונה של מדינת ישראל ומי שרוצה לתת לצה"ל לנצח בנסיבות הגרועות ביותר – זאת איננה הדרך, אדוני, זאת איננה הדרך.

אילן גילאון: וכאן אולי צריך לייצר ברית נאט"ו, אזורית, מול סכנות מאוד גדולות מן המזרח.

אילן גילאון: ובאמת, הייתה הצלחה מסחררת לראש הממשלה מול נשיא ברית – כמעט אמרתי ברית המועצות; מול נשיא רוסיה, פוטין, החבר הטוב, שעזר לנו להביא את האיראנים ליד הגדר.

אילן גילאון: הפתרון עובר דרך הפלסטינים ודרך מדינות דומות וידידותיות, שאפשר לייצר איתן חזית הגנה לשלום, משום שזאת אג'נדת החיים.

אילן גילאון: במקום לעשות מירושלים עיר שלם, עיר שלום, עיר של חיים, אנחנו ממשיכים, אדוני, לזרוע פירוד, מחלוקת ומוות.

אילן גילאון: לא, אני אינני מאמין לדו-קיום.

אילן גילאון: הדו-קיום שמדברים כאן עליו, ביחס הנאות לפלסטינים, הוא דו-קיום של סוס ורוכבו.

אילן גילאון: איננו רוצה להיות רוכב ואינני רוצה להיות סוס, לא זה ולא זה.

אילן גילאון: ולכן הפתרון היחיד בירושלים, אדוני, הוא בהחלט בהעברת שגרירות ארצות הברית, אבל בהעברת שתי שגרירויות של ארצות הברית: אחת, שגרירות ארצות הברית בישראל, והשנייה, שגרירות ארצות הברית בפלסטין.

אילן גילאון: וזו, כן, זו תצטרך להיות הבירה המשותפת לשני העמים הללו.

אילן גילאון: אבל זה מאוד קל להצהיר הצהרות ולבנות קרדומים ובקרדומים לחפור, כדי להמשיך ולהתקיים.

אילן גילאון: כי בדרך הזאת, שאנחנו מפחידים את כולם, אנחנו בעצם אוחזים בקרנות המזבח.

אילן גילאון: אבל לא עוד, אדוני.

אילן גילאון: כי ימי פרות הבשן מגיעים לקיצם כאן.

אילן גילאון: כי הבאנו את הדברים לקיצוניות ולהגזמה שאיננה יכולה להחזיק עוד מעמד.

אילן גילאון: אי-אפשר לספר לאף אחד את הסיפורים הללו.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך שבעוד אנחנו מדברים כאן, אדוני – וזה כל כך קשור גם לירושלים ולדיון שאנחנו עוסקים בו כאן – דיון סרק, אגב, שבא להצהיר, בא לסכסך – זה שנה וחודש, אדוני, מהיום שחוק השוואת קצבת הנכות לשכר המינימום עבר כאן במליאה.

אילן גילאון: היו פה צרפתים והיו פה נורבגים והיו פה חוקים כאלה ואחרים, וירושלים על ראש שמחתנו, וכל מה שאדוני רוצה מהבחינה הזאת.

אילן גילאון: ההמלצות, המרכולים, וכל מה שבאמת לא דחוף, כל מה שבאמת מפריד ומסכסך.

אילן גילאון: כי במצב הזה אפשר לשלוט.

אילן גילאון: אבל הנכים, אדוני, ב-1 בינואר 2018, שזה היום – לא זה כבר 2 היום, סליחה, 2 בינואר 2018 – הנכים, אדוני, עדיין מקבלים קצבת נכות של 2,342 שקלים.

אילן גילאון: אז בואו נעלה את ירושלים על ראש שמחתנו, נחשק אותה, נסכסך אותה – ונמשיך לעבוד על כולם בעיניים.

אילן גילאון: בדבר הזה – – –

מאיר כהן: השר בנט, השר בנט, בבקשה.

אילן גילאון: הוא מחנך, הוא מדריך – – –

אורן אסף חזן: כבוד השר, אני התבלבלתי, אני עוד לא שם, לאט-לאט.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, אפשר להמשיך לדבר על הדברים הללו עד מחר בבוקר.

אילן גילאון: זו מדינה לעומתית, האינטרס של הציבור איננו מעניין אותה.

אילן גילאון: זו מדינה של פרזנטורים, אקזיטורים וסוכני מכירות, ואני חוזר פעם אחרי פעם אחרי פעם: הם אינם מייצגים את הציבור, בוודאי ובוודאי לא את ירושלים.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: עיסאווי, מה קורה עם הפריימריז במרצ?

עיסאווי פריג': תראי, אנחנו משתדלים – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, 20 דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל את דבריי בהודעה מיוחדת מטעם ראש ועדת אל-קודס ברשימה המשותפת, שזה ירושלים, נכון, חבר הכנסת אחמד טיבי?

תמר זנדברג: בעברית זה ירושלים, נכון?

עיסאווי פריג': לחזור על זה – – –

אחמד טיבי: לא שמעתי.

תמר זנדברג: יש לי כאן מסר מיוחד מאדוני יושב-ראש הוועדה, שזה ירושלים בעברית: אני מוסר – – –

אילן גילאון: אה, שמעתי ועדת הליכוד, לא הבנתי.

תמר זנדברג: ועדת הליכוד ברשימה המשותפת, ואני תכף אגיד לכם למה זה רלוונטי.

עיסאווי פריג': מה קרה, המשותפת לא מדברים היום?

תמר זנדברג: המשותפת – – –

עיסאווי פריג': מה, ישנו בעמידה ולא הגישו הסתייגויות?

תמר זנדברג: זה אתה אמרת.

אחמד טיבי: את האדם הטוב וזה האדם – – –

תמר זנדברג: עכשיו אני מקריאה, אני מוסרת הודעה מיוחדת.

תמר זנדברג: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': על חוק ירושלים אתם לא מדברים?

אילן גילאון: לא, יש מהם טובים, שתדע לך.

עיסאווי פריג': לא, הם טובים, אני לא מתווכח.

מוסי רז: אנחנו בתענית דיבור היום.

תמר זנדברג: עיסאווי, אני מקריאה הודעה מיוחדת, שנמסרה מטעם ראש הוועדה – פתח ציטוט – – –

עיסאווי פריג': – – –

תמר זנדברג: סליחה, זו הודעה מיוחדת.

מאיר כהן: עיסאווי, יא חביבי.

תמר זנדברג: "החוק מסכל" – – –

אחמד טיבי: הוא זורם – – –

מאיר כהן: אחלה חבר.

תמר זנדברג: "החוק מסכל את חזון שתי המדינות, ולצד ההחלטה של מרכז הליכוד על הסיפוח, מתרסק כל סיכוי להסדר מדיני המבוסס על הקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית, לצד מדינת ישראל.

תמר זנדברג: כלומר, נתניהו דוחף למדינה דו-לאומית, שתהיה או מדינת אפרטהייד או מדינה דמוקרטית שיש בה זכות הצבעה לכולם, ובה יהיה קרוב לוודאי ראש ממשלה בשם – טיבי, אם הוא יתמודד נגד ביבי".

תמר זנדברג: סוף ציטוט.

תמר זנדברג: עד כאן ההודעה.

אילן גילאון: זה לא הוא, זה הבן שלו.

מוסי רז: אתה רוצה להגיד עוד משהו?

אחמד טיבי: אני חושב שהתוצאה טובה.

מוסי רז: אז אתה יכול לעבור כיסא אחד קדימה.

יוסי יונה: מי הוציא את ההודעה הזאת?

יוסי יונה: זה מטעם טיבי יצא?

אחמד טיבי: לא, זה הנאום שנבצר ממני לשאת.

תמר זנדברג: אני נשאתי את הנאום בשמו של חבר הכנסת טיבי.

תמר זנדברג: עכשיו, תראה, חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת – איפה עיסאווי פריג' – חבר הכנסת רז, אדוני היושב-ראש, אתמול התכנס מרכז הליכוד לישיבה מיוחדת.

תמר זנדברג: באמת, אני חושבת שמאז ההצבעה נגד תוכנית ההתנתקות לא נראתה במרכז הליכוד הצבעה כל כך נרגשת.

יוסי יונה: דרמטית.

תמר זנדברג: דרמטית, בהחלט, משנה סדרי עולם.

תמר זנדברג: חברי מרכז וחברות מרכז, פעילים, חברי כנסת ושרים נהרו לאולם האירועים בקריית שדה התעופה על מנת לקבל החלטה שקובעת, כך על פי מפלגת השלטון של דמוקרטיה אי-שם במזרח התיכון – – –

יוסי יונה: מה זה אי-שם?

יוסי יונה: היחידה.

תמר זנדברג: היחידה אי-שם במזרח התיכון.

תמר זנדברג: אותה דמוקרטיה מחליטה, על פי החלטה פוליטית של מרכז מפלגת השלטון, ששטח שנמצא מחוץ לגבולות המדינה, אותה המדינה, מדינת האם, תחיל בשטח הזה מערכת חוק אחת לאזרחים של מדינת האם בעוד שאר תושבי השטח, נתינים תחת שלטון צבאי, ימשיכו להיות תחת שלטון צבאי, שככל שלטון צבאי הוא מפר זכויות אדם – מעצם הווייתו כשלטון צבאי – וגם, בשל התמשכותו רבת-השנים הוא נתון לאלימות, להפרת זכויות אדם ועוולות שונות ומתמשכות.

תמר זנדברג: עכשיו, זאת החלטה מעניינת ורבת-משמעות.

תמר זנדברג: באותו זמן ממש, כאן בבית הזה, הולכים ומתקדמים להם חוקים.

תמר זנדברג: לפני – לא זוכרת, לדעתי בכנסת הקודמת או בתחילת הכנסת הזאת – עבר כאן חוק משאל עם לגבי ירושלים.

תמר זנדברג: בכנסת הקודמת.

תמר זנדברג: עכשיו אנחנו מעבירים חוק שאי-אפשר למסור חלקים מירושלים ללא הצבעה עם 80 חברי כנסת.

תמר זנדברג: לא חשוב שמדובר בחוק-יסוד שאפשר לבטל אותו ב-61 חברי כנסת, את הישראבלוף הזה אנחנו נשאיר בצד.

תמר זנדברג: והינה הולך ואץ ורץ ובא וממשמש חוק נוסף, שקובע שלא רק שיהיה אפשר, אלא יהיה צריך לחלק את ירושלים וחובה וחשוב לחלק את ירושלים – אבל רק אם מדובר בהשארת הריבונות, כי זה סלע קיומנו.

תמר זנדברג: אבל הפרדת השטח המוניציפלי, על מנת שנוכל להזניח את אותן שכונות ולא לספק להן שירותים מינימליים, החל משירותי איסוף זבל ועד חינוך, וכל שירות מוניציפלי אחר.

יוסי יונה: אבל הרשויות האלה לא יהיו חלק מירושלים.

יוסי יונה: יוחרגו.

תמר זנדברג: אז אומר לך, חבר הכנסת יוסי יונה, שאתה מאוד צודק.

תמר זנדברג: החלטה פוליטית שהתקבלה זה עתה בשורות הקואליציה – שים לב, מתקדמים כאן שני חוקי-יסוד.

תמר זנדברג: יסוד, לא סתם, חוקי-יסוד.

תמר זנדברג: מעקרונות היסוד של השיטה: רק אחרי שהחוק הזה כבר היה בקריאה טרומית והוצמד להצעת חוק ממשלתית והיה בוועדה בקריאה ראשונה והיה בוועדה בקריאה שנייה ושלישית, ואפילו הספיק להידחות איזה פעמיים-שלוש פה במליאה, פתאום שמו לב למשהו.

תמר זנדברג: שוד ושבר: חוק 80 הח"כים של הבית היהודי, אם יחול, יסכל או יקשה על חוק הוצאת השכונות מהשטח המוניציפלי של ירושלים.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי על כל השטח המוניציפלי הכללי יחול הכלל שצריך 80 ח"כים.

יוסי יונה: אבל אז יקראו לזה – זה לא חלוקה, זה החרגה.

תמר זנדברג: אז מה נעשה?

תמר זנדברג: שוד ושבר.

תמר זנדברג: והינה היום אנחנו נצביע, לפי השמועות כאן בירכתיים – סליחה?

מוסי רז: בינתיים היום היה רק שוד, עכשיו בא השבר.

תמר זנדברג: לגמרי.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אז עכשיו אנחנו נצביע בלי סעיף 1 מהחוק.

תמר זנדברג: חוק-יסוד, אני מזכירה לכם.

תמר זנדברג: זאת אומרת, אנחנו עכשיו פה נתקן חוק-יסוד שהלך את כל הדרך בלי לשים לדבר הבסיסי: שעוד חישוק שהטלנו על ירושלים, אחרי משאל העם ואחרי חוק 80 ואחרי חוק החרגת השכונות ואחרי ואחרי ואחרי – לא שמנו לב ששכחנו להעלות את ירושלים על ראש שמחתנו, עם כל השכונות שבה.

תמר זנדברג: אני שואלת אתכם: זה רציני?

תמר זנדברג: מה, אף אחד לא שם לב?

תמר זנדברג: מחוקקים פה חוק-יסוד על הבירה של המדינה, ירושלים.

תמר זנדברג: מה זה?

תמר זנדברג: יכול להיות שיש כאן חברים בקואליציה שלקחו לתשומת ליבם – מאוד מאוד ללב – את הביקורת הציבורית המאוד-מאוד נוקבת שהציבור מטיח כאן בכנסת, בבית הזה – שכמובן מכוונת קודם כול לשורות הקואליציה בשבועות ובחודשים האחרונים – שהבית הזה מתעסק, תסלחו לי, בשטויות, במקום בחוקים האידיאולוגיים והמשמעותיים – כמובן למפלגות הימין?

תמר זנדברג: אז צריך מהר מהר לנסח חוקי-יסוד חדשים.

תמר זנדברג: חוק-יסוד: החקיקה, חוק-יסוד: הלאום, חוק יסוד: ירושלים – אלה החוקים שאנחנו נעלה על ראש שמחתנו.

תמר זנדברג: דרך אגב, חבר הכנסת אילן גילאון, היום 1 בינואר 2018, כמדומני הוא נגמר לפני 40 דקות – – –

מאיר כהן: כבר 2 בינואר.

תמר זנדברג: כבר 2 בינואר.

תמר זנדברג: אז אתמול, ב-1 בינואר, הייתה אמורה להתעדכן קצבת הנכים.

תמר זנדברג: זה קרה?

אילן גילאון: בואי נבדוק את זה.

מוסי רז: במדינה אחרת.

תמר זנדברג: כנראה בדמוקרטיה אחרת במזרח התיכון עלו קצבאות הנכים, אבל בדמוקרטיה הזאת נורא נורא חשוב לספח שטחים.

תמר זנדברג: זה הרבה יותר חשוב מכל דבר אחר.

תמר זנדברג: ועל מנת שלא יגידו שאנחנו מתעסקים בביצור מעמדו של ראש ממשלה מושחת, אז אנחנו ניזום חוקי-יסוד על ירושלים.

תמר זנדברג: אבל מה?

תמר זנדברג: לא שמנו לב שלא חוקקנו את החוק הזה בצורה מספיק יסודית, ועכשיו הוא עומד בסתירה לחוק שאנחנו עוד מעט רוצים להביא שוב, גם כן על ירושלים.

תמר זנדברג: זה באמת מקרה קיצון, שאפשר לקרוא לו סינדרום ירושלים.

תמר זנדברג: זו אהבה כל כך קיצונית לירושלים, שהיא גורמת לנו לעשות פעולות שסותרות זו את זו, לא מתיישבות זו עם זו, עושות צחוק לא רק מהחוק אלא גם מירושלים.

תמר זנדברג: וכל זה על מנת שנוכל להמשיך ולהגיד: ירושלים מאוחדת לנצח נצחים, בלי לשים לב מה ההצהרה הזו נושאת בחובה; איזו ירושלים, מי גר בה, מה הפערים בין מזרח העיר למערבה, מה החזון שאנחנו רואים, לא רק לעיר הזאת ירושלים, שהארגון עיר עמים מכנה אותה במטבע לשון שבא להתמודד עם המצב האמביוולנטי של העיר הזו וקורא לה עיר מאוחלקת.

תמר זנדברג: כלומר, מאוחדת ומחולקת בעת ובעונה אחת.

תמר זנדברג: ואני חושבת שהמרקם העירוני של ירושלים, לא סתם, לא בכדי הוא עומד במוקד – מה שנקרא תמיד, לאורך כל שנות המשא ומתן מאז תחילת שנות ה-90 – סוגיות הליבה.

תמר זנדברג: כי גם במובן הסמלי – וירושלים היא בהחלט סמל של כל העמים שחיים כאן – אבל גם במובן הפיזי, הסיור או הטיול או המעבר על קו התפר מגלה לנו שני חלקי עיר שכרוכים אחד בשני כמעט אולי בלי יכולת להפריד ביניהם, אבל הם גם מופרדים מאוד זה מזה, בכל מובן שהוא.

תמר זנדברג: ובנייתה של הגדר, חומת ההפרדה, בליבה של העיר, לפעמים בליבה של שכונה, לפעמים באמצע רחוב, רק מדגישה את הפרדוקס הזה, את אותו אחלוק – איחוד וחלוקה גם יחד, שבא לידי ביטוי בעיר הזו.

עיסאווי פריג': מי יותר ירושלמי, שולי מועלם או דוד אמסלם?

תמר זנדברג: שולי מועלם, את ירושלמית?

שולי מועלם-רפאלי: דוד אמסלם, ברור.

עיסאווי פריג': מי יותר ירושלמי – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, אם אתה משווה אותי אליו אז ברור שהוא, אני מעולם לא חייתי – – –

עיסאווי פריג': לא, לא, לפי המאבק שמנהלים – – –

שולי מועלם-רפאלי: אה, זה משותף.

שולי מועלם-רפאלי: זה מאבק משותף על ירושלים.

תמר זנדברג: מי יותר נאמן לירושלים?

תמר זנדברג: מי יותר מעלה את ירושלים על ראש שמחתו?

שולי מועלם-רפאלי: זה כל היהודים.

שולי מועלם-רפאלי: כל היהודים.

תמר זנדברג: לא, אבל יש יהודים שפועלים בחקיקה, ויש יהודים שפועלים למען שלום, שיאפשר להפוך את העיר הזו באמת למה שהיא אמורה להיות, שזה מרחב משותף שחיים בו מזרח ומערב, יהודים וערבים – בהפרדה מצד אחד, כלומר, שירושלים תהיה שתי בירות של שתי מדינות שחיות בשכנות ובשלום – – –

שולי מועלם-רפאלי: אז זה לא מרחב משותף.

תמר זנדברג: רגע, אמרתי, מצד אחד, עיר אחת שמחולקת לשתי בירות של מדינות שכנות עצמאיות, ריבוניות, שחיות ביחסי שכנות טובה ושלום זו עם זו.

תמר זנדברג: אבל מצד שני, מרחב משותף במובן הזה שהוא פתוח, מאפשר תנועה הדדית, מאפשר יחסי כלכלה, תרבות, כמובן פולחן דתי לבני ולבנות כל הדתות – – –

שולי מועלם-רפאלי: ואז יהודים יוכלו להתפלל על הר הבית?

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: אז, יהודים יוכלו להתפלל על הר הבית, בדיוק אז – –

שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שהערבים – – –

תמר זנדברג: – – מכיוון שהתפילה – מאוד יכול להיות שיש כאן, כולל כאן באולם, כאלה שלא מסכימים איתי על זה – –

שולי מועלם-רפאלי: אה, ברור, אחמד לא מסכים איתך.

תמר זנדברג: – – אני חושבת שזכות הפולחן היא זכות מאוד מאוד בסיסית בעבור אדם.

תמר זנדברג: לקיים את פולחנו הדתי.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה כאישה חילונית – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבל שלא תומכים בזכות שלי לפולחן בהר הבית.

תמר זנדברג: זה בדיוק מה שאני אומרת.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה כאישה חילונית, שלא מתפללת ולא מקיימת את הזכות הזו – –

שולי מועלם-רפאלי: זה לא מותנה בהסכמים עם הפלסטינים.

תמר זנדברג: – – אני מכירה בזכות הזו כזכות אדם, כזכות שאם היא לא מתמלאת אז האנושיות של האדם נפגעת – – –

עיסאווי פריג': השאלה מי האדם.

עיסאווי פריג': האדם הפלסטיני, מגיעות לו זכויות?

תמר זנדברג: בוודאי.

תמר זנדברג: האדם הפלסטיני, היהודי, היהודייה, הפלסטינית – –

שולי מועלם-רפאלי: בינתיים היחידים שמתפללים על הר הבית זה ערבים.

תמר זנדברג: – – ולכן, חברת הכנסת שולי מועלם – – –

עיסאווי פריג': אבל אמרנו שהמשיח יבוא ויפתור את כל הבעיות.

עיסאווי פריג': ככה גפני מאמין.

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם.

תמר זנדברג: ולכן, חברת הכנסת שולי מועלם – – –

משה גפני: זה נראה לכם נורמלי שאתם עומדים פה ומדברים כל הזמן ובסוף מצביעים בעד?

משה גפני: זה נראה לכם נורמלי?

עיסאווי פריג': מפריע לך?

משה גפני: לא, מה זה מפריע לי?

תמר זנדברג: חברת הכנסת שולי מועלם, על מנת שאת תוכלי לממש את זכותך ולהתפלל בהר הבית, יש הכרח חיוני להגיע להסדר פוליטי שיחלק את המרחב הזה באופן שיאפשר – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – באופן שיאפשר – – –

שולי מועלם-רפאלי: אם זאת זכות יסוד אז היא לא מותנית בהסכמים פוליטיים.

תמר זנדברג: לא, זכויות יסוד הן מותנות.

שולי מועלם-רפאלי: או שזכות לפולחן דתי הוא זכות יסוד בעינייך, או – – –

תמר זנדברג: לא, יש הרבה זכויות שהן מותנות.

תמר זנדברג: למשל, הזכות לחופש מותנית על ידי זה שאדם יכול לשבת בכלא אם הוא ביצע פשעים.

תמר זנדברג: אין זכות שהיא לא מותנית.

תמר זנדברג: כל זכות מותנית על ידי משהו.

תמר זנדברג: זכות הפולחן שלך, שהיא זכות חשובה מאוד, היא כרגע לא מתאפשרת בגלל סכסוך פוליטי מאוד קשה ואלים – – –

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: פריג' וגפני, שיחה על המשיח – אתה בכלל נהיית מומחה לענייני משיח, פריג'.

עיסאווי פריג': לא, גפני אמר – – –

מאיר כהן: אתה יודע שהוא היה פה ולא מצא חן בעיניו?

מאיר כהן: אמר, אני לא מגיע עכשיו.

מאיר כהן: חזר.

עיסאווי פריג': אז שלום חנוך, נגיד לו – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: מה קרה לשלום חנוך?

עיסאווי פריג': שהוא דיבר על המשיח.

תמר זנדברג: משיח לא בא.

עיסאווי פריג': משיח לא בא.

תמר זנדברג: משיח איש מפתח, ידו בכול ויד כול בו.

עיסאווי פריג': זה כותרת.

תמר זנדברג: זו הכותרת של הנאום.

תמר זנדברג: ובכן, עולה בליבי חשש כבד שהצבר המשונה, ואפילו הייתי אומרת ההיסטרי, הזה, שבא לחשק חישוקים סביב ירושלים – יותר מנאמנות לירושלים, הוא מעיד על חוסר ביטחון מאוד מאוד גדול ועל ידיעה שהמצב המדיני והפוליטי בעיר המאוחלקת הזאת לא יוכל להימשך כפי שהוא לאורך זמן.

תמר זנדברג: יהיה חייב להיות בה פתרון פוליטי שמצד אחד יחלק אותה כבירה של שתי מדינות, ומצד שני יאחד אותה כמרחב משותף שכל תושביו ותושבותיו נהנות ממנו ויכולות לממש את הזכויות שלהן ושלהם במרחביו.

תמר זנדברג: נדמה לי שבכלל, זה משהו שמאפיין הרבה מהחקיקה שהקואליציה מביאה בזמן האחרון.

תמר זנדברג: אפשר לראות את זה בחוק הלאום, למשל: איזשהו חוסר ביטחון עמוק ובסיסי במובן מאליו והצורך להגדיר ולתת סמלים כל הזמן ולעגן את הסמלים האלה בחוקי-יסוד.

תמר זנדברג: זה, ככל הנראה, כמו באיזשהו שובו של המודחק, איזשהו חוסר ביטחון או חרדה פנימית ששבה ועולה מידיעה שיש כאן משהו לא צודק, יש כאן משהו מפריע וקשה בסכסוך הזה, שבו מדינת ישראל שולטת באמצעות הצבא, שאמור להגן עלינו, זה למעלה מ-50 שנה, על אוכלוסייה אזרחית של בני ובנות עם אחר שיושבים מחוץ לגבולותינו, וידיעה עמוקה שהסכסוך הזה לא ייפתר אם לא נפתור את הסוגיה המרכזית הזאת.

תמר זנדברג: כן, נכון, זה יהיה כרוך במחירים, זה יהיה כרוך בירידה פנימה עמוק, להכיר בכמה אמיתות מאוד מאוד בסיסיות שמאפיינות את המקום הזה, אבל כשמסתכלים על הטרגדיה של האופן שבו ירושלים בנויה כיום, נדמה לי שזה דבר שיהיה לא רק לטובתה של העיר הזו אלא לטובתם של כל תושבות ותושבי פיסת האדמה הקטנה והמסוכסכת והאלימה הזו, שללא ספק ובהחלט מגיע לה עתיד טוב יותר.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

משה גפני: זה היה נאום משהו.

תמר זנדברג: תודה, גפני.

משה גפני: היה נאום משהו.

מיכל רוזין: גפני, אל תזלזל.

משה גפני: אני זלזלתי?

משה גפני: נשמע צליל זלזול בזה?

תמר זנדברג: – – – זה מאוד יפה מצידך.

משה גפני: היה נאום משהו, אני רק לא יודע מה – – –

עיסאווי פריג': למה רק מרצ – – –

דוד אמסלם: למה, גם על זה אתה מתלונן, עיסאווי?

דוד אמסלם: כשאתם לא מדברים אתה מתלונן, כשאתם מדברים אתה מתלונן.

דוד אמסלם: תחליט, אחי, בלבלת אותי.

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, גברתי.

מיכל רוזין: תודה רבה, סגן יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חבר הכנסת אמסלם, השר.

משה גפני: כמה זמן הם מדברים פה?

מאיר כהן: גפני, ישנת טוב?

משה גפני: לא ישנתי בכלל.

מיכל רוזין: גפני, עזוב, לך לישון, לך לישון.

מאיר כהן: אתה נראה שהתעוררת משינה טובה.

משה גפני: אני בשעות האלה – – –

מיכל רוזין: מתעורר.

משה גפני: לא מתעורר, ער.

מיכל רוזין: יפה.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: אם הוא היה אומר לך: תלכי לישון, היית אומרת: למה אתה מזלזל בי?

מיכל רוזין: לא, למה מזלזל?

מיכל רוזין: סליחה, אתה לא שמעת את השיחה.

דוד אמסלם: שמעתי הכול.

מיכל רוזין: הוא שאל אם הוא יכול – כמה זמן.

מיכל רוזין: אמרתי לו: לך לישון.

מיכל רוזין: אני מנדבת לו מידע – זה גם לא טוב?

מיכל רוזין: אתה לא צריך לישון, אני יודעת, אבל גפני ביקש.

עיסאווי פריג': אמסלם, בקדנציה הקודמת – –

מאיר כהן: פריג'.

עיסאווי פריג': – – היית צריך לראות את גפני, הפייטר האמיתי.

עיסאווי פריג': עכשיו גפני הוא חלק מההצגה.

עיסאווי פריג': אבל גפני האמיתי – – –

מאיר כהן: פריג', זה הזמן של מיכל.

עיסאווי פריג': לא, היא מרשה לי, זה זמן של מרצ.

מאיר כהן: אה, היא מרשה לך.

מאיר כהן: פריג', היה לי מורה שהיה אומר לי: ויפתח ה' את פי האתון וישכח לסוגרו.

עיסאווי פריג': מאיפה הבאת את זה?

מיכל רוזין: אני מבקשת לא להעליב את חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מאיר כהן: לא, לא, לי הוא היה אומר, לא אמרתי.

עיסאווי פריג': מאיפה הבאת את זה?

מיכל רוזין: טוב, אז אני רוצה לדבר איתכם על אחד המיתוסים בחברה הישראלית – המיתוסים של ירושלים מאוחדת.

מיכל רוזין: ירושלים מאוחדת, כש-37% מתושביה הם פלסטינים, חיים בשכונות הפלסטיניות במזרח העיר, חלקם מחוץ לגדר ההפרדה שממשלת ישראל הקימה.

מיכל רוזין: התקציב לטובת 37% מתושבי ירושלים, אותם תושבים פלסטינים, תקציב העירייה שמוקדש לנושאים שלהם, עבורם, הוא פחות מ-10% – פחות מ-10% מתקציב העירייה.

מיכל רוזין: עכשיו, אנחנו רואים פה הצעת חוק שבאה בעצם להגיד מהם תחומי העיר ירושלים, לקבע – שלא יהיה אפשר להוציא שטחים מקרבה ולתת אותם, כמובן, בהסדר מדיני וכדומה.

מיכל רוזין: אבל באותו זמן הקואליציה, הממשלה, אותה מפלגה, אותה שולי מועלם, מקדמת הצעת חוק שבעצם – ויש לי פה את המפה, רק אסור לי להראות – שכונות שלמות בירושלים שהן מעבר לגדר ההפרדה לא יהיו עוד חלק משטחה המוניציפלי של ירושלים.

מיכל רוזין: את זה היא מקדמת במקביל לחוק שהיום אנחנו מעבירים, שאי-אפשר לשנות את גבולות ירושלים.

מיכל רוזין: תשמע, אני לא יודעת, יש תחומים בפסיכולוגיה, פסיכיאטריה, פיצול אישיות, סכיזופרניה – אני באמת לא מצליחה להבין.

מיכל רוזין: דרך אגב, היום בבוקר באו אליי חברי כנסת, מכיוון שאני חברה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ואמרו לי: רגע, על איזה חוק ירושלים מדובר?

מיכל רוזין: יש חוק ירושלים שרוצה לקבע שינויים ב-80 קולות בכנסת ויש חוק ירושלים שרוצה להוציא שלוש שכונות ויותר מתחומה המוניציפלי של ירושלים.

מיכל רוזין: אז איך זה בדיוק מסתדר?

מיכל רוזין: אני אגיד לכם איך זה מסתדר.

מיכל רוזין: זה מסתדר בדיוק כמו האשליה של ירושלים מאוחדת.

מיכל רוזין: לאורך כל השנים יש הזנחה פושעת של שכונות מזרח ירושלים; במשך 50 שנה לא פעלו לאחד את ירושלים, אף ממשלה במדינת ישראל, כי תמיד ידעו שאותן שכונות של מזרח ירושלים הן בדיוק כמו השטחים הכבושים, הגדה המערבית – שטחים בתפיסה מלחמתית, בתקופת לוחמה, והם בעצם אותם שטחים שעליהם יהיה משא ומתן ביום מן הימים עם הצד הפלסטיני.

מיכל רוזין: ידעו את זה תמיד, אחרת איך מסביר שר החינוך שהתוכנית הנלמדת במזרח ירושלים היא לא תוכנית משרד החינוך הישראלי אלא תוכנית משרד החינוך הפלסטיני, של הרשות הפלסטינית?

מיכל רוזין: למה אנחנו מסכימים שבשכונות שלמות ילמדו בתי ספר במדינת ישראל, שמתוקצבים על ידי מדינת ישראל, תוכנית לימודים של הרשות הפלסטינית?

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי יש פה ישראבלוף.

מיכל רוזין: כמו כל דבר, יש פה ישראבלוף, יש מראית עין, יש סיסמאות: לעולם לא נחלק את ירושלים – רק נגיש הצעת חוק ששכונות מזרח ירושלים כבר לא יהיו חלק משטח ירושלים.

מיכל רוזין: איפה הן יהיו?

מיכל רוזין: לא ברור.

מיכל רוזין: איפשהו, הן יצופו בשטח, אולי נמנה להן איזה ראש רשות ונמציא איזה רשות חדשה.

מיכל רוזין: כל הישראבלוף הזה, שאנחנו אומרים: הן שלנו, בוא נאחד את העיר – אבל לא נותנים שוויון לאזרחים, והשכונות שלהם כמובן לא מקבלות את אותו יחס של שכונות מערב העיר.

מיכל רוזין: ואז בא טראמפ ומכריז על ירושלים בירת ישראל – שכמובן היא בירת ישראל של כולנו, אף אחד לא מתכחש לכך.

מיכל רוזין: אבל האם ירושלים המזרחית גם צריכה להיות בירת ישראל?

מיכל רוזין: כן, ירושלים המערבית היא בירת מדינת ישראל, בירת המדינה שלי.

מיכל רוזין: אבל האם ירושלים המזרחית היא בירת המדינה שלי?

מיכל רוזין: ואם כן, אז איך שולי מועלם מעיזה להגיש הצעת חוק להוציא את אותן שכונות מחוץ לשטח המוניציפלי של ירושלים?

מיכל רוזין: עכשיו, שולי לא אשמה, כי מי שהתחיל עם זה זו אותה ממשלה שהקימה גדר והוציאה את השכונות האלה מעבר לגדר, והיא אף כמובן העבירה את כפר עקב, השאירה אותו אחרי מחסום קלנדיה בכלל.

מיכל רוזין: האם כשנלך ברחוב ונשאל את הציבור מה זו ירושלים, האם כשנשאל אותו איפה זה בית חנינא ושועפאט או כפר עקב, הוא ידע שזו ירושלים?

מיכל רוזין: הוא יגיד שזו ירושלים?

מיכל רוזין: אם ניקח עכשיו תלמידים מבתי ספר ונבוא לבקר בכפר עקב, הם יחשבו שהם מבקרים בירושלים?

מיכל רוזין: יש פה אשליה שממשיכים למכור לציבור.

מיכל רוזין: האשליה הזאת היא מסוכנת, לא רק, כמובן, לעתיד ההסדר המדיני עם הפלסטינים – היא מסוכנת למדינת ישראל.

מיכל רוזין: כי בסופו של דבר אנחנו רוצים גובלות בטוחים, בסופו של דבר אנחנו רוצים שירושלים תישאר בירת מדינת ישראל, בסופו של דבר החזון הציוני הוא לייצר פה מדינה שתהיה גם מדינה יהודית אבל גם מדינה דמוקרטית, עם שוויון לכל אזרחיה.

מיכל רוזין: ואם יש פה שתי אוכלוסיות שיש ביניהן הבדל מעמדות – הרי אנחנו כבר 50 שנה עובדים על עצמנו ומספרים לעצמנו שיש פה שתי מדינות, או שני חלקים.

מיכל רוזין: יש פה מדינה אחת, שבה חלק גדול מהאוכלוסייה משוללי זכויות – לא רק זכויות אזרח, גם זכויות אדם ואישה – והאוכלוסייה הזאת נמצאת פה לא רק כאזרחים סוג ב', שזה חס וחלילה יקרה אם תהיה פה מדינה אחת, הם פשוט נמצאים פה כאנשים חסרי כל זכויות.

מיכל רוזין: אנחנו פשוט לא רואים אותם.

מיכל רוזין: הם לא קיימים.

מיכל רוזין: אפשר לאסור אותם, אפשר להרוס להם את הבתים, אפשר לגרש אותם, אפשר לעשות להם הרבה מאוד דברים בשם הביטחון, בשם השמירה על ביטחונם של המתנחלים.

מיכל רוזין: אבל בסופו של דבר, בשורה התחתונה, אנחנו פוגעים בעצמנו, אנחנו פוגעים בביטחון של מדינת ישראל ואנחנו פוגעים בעתיד של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אנחנו לא פעם חווים פה, בירושלים, חוויה קשה מאוד של אירועי טרור, של דקירות ברחובות.

מיכל רוזין: והעתיד הוא לא לחיות על חרבנו, אדון נתניהו, שאמר: נצטרך ללמוד לחיות על חרבנו ולהמשיך לנהל את הסכסוך.

מיכל רוזין: אנחנו לא מאמינים בניהול הסכסוך.

מיכל רוזין: אנחנו מאמינים בלהביא פתרון לאזרחי ואזרחיות ישראל.

מיכל רוזין: אנחנו מאמינים שאזרחי ואזרחיות ישראל ראויים לשקט, לשלום ולביטחון אישי, ואת זה הם לא יקבלו מכך שאוכלוסייה שלמה, 2.9 מיליון פלסטינים, פלוס 360,000 בתוך הגבולות המוניציפליים של ירושלים, חיים ללא זכויות.

מיכל רוזין: והזכויות האלה הן מחויבות המציאות, לא רק כי זה נכון לתת זכויות אדם ונכון לתת זכויות אזרח כי במדינה דמוקרטית כך נוהגים, אלא כי זו הדרך היחידה שבה נייצר פה מצב של ביטחון, זו הדרך היחידה שבה נייצר ביטחון אישי לכולנו, ובסופו של דבר, זו הדרך היחידה שנחיה פה בשלום.

מיכל רוזין: ולא שלום שאתם מתפללים כל יום בתפילות שלכם, שלום שאיכשהו יבוא מלמעלה – שלום שאנחנו מביאים אותו.

מיכל רוזין: ושלום מביאים על ידי פשרה.

מיכל רוזין: על ידי פשרה, מה לעשות?

מיכל רוזין: ככה זה בין בני זוג, ובין אחים, ובין משפחה ובין חברים.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, כדי לעשות שלום – עושים את זה עם אנשים שאנחנו רבים איתם, עם אויבים שלנו גם, לפעמים.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, הדרך לעשות את זה היא על ידי פשרה.

מיכל רוזין: אם אני בא ואומר: רק אני וכל מה שאני רוצה, ורק אני צודק והצד השני טועה לחלוטין – ככה לא מגיעים לפשרה בשום דבר, בשום מקרה.

מיכל רוזין: לכן, הדרך היחידה שבה נשמור על ירושלים שלנו בירת מדינת ישראל היא על ידי כך שניפרד מהשכונות במזרח ירושלים, הפלסטיניות.

מיכל רוזין: ניפרד מהן לטובת הסדר מדיני ראוי.

מיכל רוזין: לא חד-צדדי, כפי שמציעה שולי מועלם בהצעת החוק שלה; לא בהסדר חד-צדדי, לא במין "אני נפטר מהשכונות אבל לא נותן פתרון", אלא באמת בהסדר.

מיכל רוזין: הדרך היחידה שנשיג פה שלום היא בהסדר מדיני.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

משה גפני: תגידו, אתם נהנים מזה?

מיכל רוזין: כן.

מוסי רז: כן.

משה גפני: לפחות יש רווח.

מאיר כהן: אתה רואה איזו תשובה?

מאיר כהן: תראה איזו הגינות.

משה גפני: הנאה, מה יש?

מוסי רז: תפרגן.

משה גפני: כן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני מחפש את השר.

מאיר כהן: הוא נמצא, הוא נמצא.

מאיר כהן: בבקשה.

מוסי רז: בסדר, אז אפשר לעשות הצבעה.

מוסי רז: קדימה, עכשיו, אין שר.

מוסי רז: חברי הכנסת, לפני שעה עמדתי כאן ואמרתי שלא ייתכן ש-61 חברי כנסת יקבלו חוק שמונע מ-79 חברי כנסת בעתיד, יחד עם משאל עם, לקבל החלטה כלשהי, לא משנה מה.

מוסי רז: ממש לא משנה מה ההחלטה הזו בעיניי, כי לא ייתכן הרי שאנחנו כאן, 61, נחליט את זה לעתיד.

מוסי רז: אמרתי שבטח בעתיד תהיה התפתחות, יימצא הרוב, אני מאמין שגם במשאל עם וגם בכנסת, שירצה לעשות מהלך.

מוסי רז: לא העליתי על דעתי שהרוב הזה יימצא כבר הלילה.

מוסי רז: והינה, כבר הלילה מתכוונת הקואליציה לבטל את אחד הסעיפים של החוק הזה, להפיל את אחד הסעיפים מהחוק הזה, כי כבר הלילה חלה התפכחות מסוימת.

מוסי רז: כבר הלילה הם מבינים שלו היו מקבלים את אחד הסעיפים, את הסעיף הראשון, היום, ברוב של 61 – שבסופו של דבר הוא סוג של רוב מקרי – הם היו מונעים מחר מ-79 חברי כנסת בבית הזה, או מ-64 של הקואליציה, לבצע את המעשה הלא-נכון השני שהם רוצים לבצע בהקשר לירושלים, שתי הערים האהובות עלינו.

מוסי רז: מה קורה כאן?

מוסי רז: קורה כאן ניסיון של קואליציה, עם רוב של קצת יותר מ-50%, להכתיב לדורות הבאים, לא רק של הכנסת אלא גם של הציבור, מה לעשות.

מוסי רז: זה לא משנה אפילו אם במשאל עם תתקבל החלטה.

מוסי רז: מי זה בכלל העם?

מוסי רז: צריכים פה 80 חברי כנסת.

מוסי רז: ואמרתי קודם, למה 80?

מוסי רז: תציעו 121, למה 80?

מוסי רז: אתם כל כך מפחדים שתהיה התפכחות – – –

ניסן סלומינסקי: שורה מתחת זה אומר ש-61 יוכלו לבטל את ההחלטה של ה-80.

ניסן סלומינסקי: אפשר לבטל את זה, זה לא כל כך נורא.

מוסי רז: כן, בסדר, 61.

מוסי רז: אפשר גם מתחת ל-61 לעשות שורה שאחד יכול לבטל 61, אז למה – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר, זאת המטרה – – –

מוסי רז: אם הם יכולים לבטל החלטה של 80, אז מה זה החוק הזה?

מוסי רז: אני אגיד לך בדיוק מה זה החוק הזה.

מוסי רז: החוק הזה – כשקודם עבר החוק שהציע חבר הכנסת דוד אמסלם, קראו לו חוק הפריימריז – החוק הזה הוא חוק הפריימריז, כי אתה בעצמך אומר שבעצם החוק הזה הוא כלום.

ניסן סלומינסקי: הוא לא כלום.

מוסי רז: הוא כלום.

מוסי רז: הוא אומר – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי ש-61 – שלא תגיד שזה לא דמוקרטי – ש-61 יזכו לבטל משהו של 80, זה צריך – – –

מוסי רז: יפה, אני חושב שאתה מחזק את דעתי – – –

מיקי לוי: ניסן, מתי הייתם בעיסאוויה?

מיקי לוי: מתי הייתם במחנה הפליטים שועפאט?

מיקי לוי: אין לכם מושג, אין לכם מושג מהחוק הזה.

מיקי לוי: לא הייתם שם, אתם לא יודעים במה מדובר.

מיקי לוי: איבדתם את הדרך.

מיקי לוי: אין לכם – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת לוי, לא להפריע, בבקשה.

ישראל אייכלר: אתה מפריע לנואם.

ניסן סלומינסקי: מיקי, אתה לא שמעת – – –

מיקי לוי: – – – זה חשבון, הוא מתמצא באחוזים, אני סומך עליו.

ניסן סלומינסקי: לא, אתה מדבר הפוך ממנו, אבל.

מוסי רז: לא, הוא לא מדבר הפוך ממני, אנחנו מסכימים.

מוסי רז: החוק הזה, שאתה בעצמך אומר – אני חושב שנגיע להסכמה על העניין הזה: 80 חברי כנסת נדרשים כדי לבצע שינוי במעמד, אבל אפשר לבטל את החוק ב-61.

מוסי רז: אז בעצם, אם יש למישהו 61 שרוצה להגיע לשינוי המעמד – תכף נדבר מה זה שינוי המעמד הזה – הוא יכול לבצע את זה.

מוסי רז: זה גם המצב היום.

מוסי רז: זאת אומרת, זה חוק לא כלום, זה חוק הפריימריז בעצמו.

מוסי רז: זה חוק שנועד לעזור בפריימריז למציעיו.

מוסי רז: לא רק חבר הכנסת אמסלם מציע הצעות שיעזרו בפריימריז, גם החוק הזה, כי אתה אומר שהוא לא כלום.

אילן גילאון: חבר הכנסת מוסי רז, זה נקרא שניים לחלק ברגליים.

מוסי רז: משהו כזה.

מוסי רז: אבל בהנחה שאתה רוצה להקשות כאן ואתה אומר 80 ואתה אומר 61 – על מה אנחנו מדברים?

מוסי רז: שוו בנפשכם שמחר תהיה ממשלה בישראל שתגיע למסקנה שמה שעשינו עד היום לא נכון.

מוסי רז: והיא תגיע – חבר הכנסת לוי, תשים לב למה שהוא אומר, אתה בצדק אמרת שועפאט – היא תגיע נגיד להסכם שאומר:

מוסי רז: מגיעים להסכם לשתי מדינות; הפלסטינים מקבלים לא את גבולות 67', והם מקבלים משהו, משהו קטן נגיד, את שטחי A ו-B ואת שועפאט, בסדר?

מוסי רז: והם מסכימים לשלום.

מוסי רז: לפי החוק הזה, אתה תצטרך גם משאל עם.

מוסי רז: ונגיד שהעם, ברוב של 99%, יחליט שהוא רוצה את זה – זה לא מספיק, אתה תצטרך גם 80 חברי כנסת.

מוסי רז: או, אם אין לך 80 חברי כנסת, אז תכנס 61 חברי כנסת שיבטלו את החוק של 80 חברי הכנסת.

מוסי רז: תראה כמה חגורה ושלייקס ודברים, רק שלא נצליח להגיע להסדר.

מוסי רז: כמה קונצים עושים פה רק שלא נצליח.

מוסי רז: החוק הבא יהיה שיחפשו 62 חברי כנסת שיבטלו את ההחלטה של 61 חברי כנסת לבטל החלטה של 80 חברי כנסת, לבטל החלטה של משאל עם.

מוסי רז: מה זה פה, חד-גדיא?

מוסי רז: כל זה כדי לא להגיע להסדר?

מוסי רז: ושוב, זה ההסדר הכי קטן, עם הפשרה הכי קטנה.

מוסי רז: עד כדי כך הם מפחדים שהעם הזה יתפכח ויבין שהטעו אותו והשלו אותו.

מוסי רז: ובכלל, אני לא מבין איך אתם מביאים חוק כזה, כל כך מתון אחרי ההצבעה אתמול, שנהיה כבר שלשום, במרכז הליכוד.

מוסי רז: הרי הם רוצים לספח את כל יהודה ושומרון.

מוסי רז: אולי תציעו החלטה שכל ויתור על אבן ביהודה ושומרון ידרוש גם משאל עם ורוב של 120 ח"כים?

מוסי רז: למה רק ירושלים?

מוסי רז: אני לא מבין.

מוסי רז: חברת הכנסת מועלם, באמת שועפאט קדוש יותר מהמקום שבו את גרה, מגוש עציון?

מוסי רז: באמת ערב א-סוואחרה – יותר מאפרתה?

מוסי רז: באמת ולג'ה – יותר מהר גילה?

מוסי רז: לפי איזה היגיון?

מוסי רז: לפי איזה שכל?

מוסי רז: אפילו שלכם, אני הולך לשיטתכם.

מוסי רז: ולג'ה – באמת יותר מהר גילה?

מוסי רז: אני לא מבין.

מוסי רז: עיסאוויה היא באמת יותר ממעלה אדומים?

מוסי רז: לפי איזה היגיון?

מוסי רז: אני הולך עם ההיגיון שלכם.

מוסי רז: היגיון שלכם; אתם מדברים איתי על התיישבות, אתם מדברים על התנחלות, אתם מדברים על לבוא לשם, אתם מדברים על יהודה ושומרון.

מוסי רז: לפי איזה היגיון זה עובד?

מוסי רז: באמת ראס אל-עמוד יותר מקדר?

מוסי רז: באמת, לפי איזה שכל, של מי?

מוסי רז: בטח לא השכל של המתיישבים שאותם אתם מייצגים.

מוסי רז: גם לא השכל של אלה שגרים בישראל, שאותם מייצגות פה שאר המפלגות.

מוסי רז: לפי איזה היגיון אתם עושים את הדבר הזה?

מוסי רז: אז מחר תבואו ותדרשו לגבי הכול לקבל את ההחלטות האלה?

מוסי רז: לא יעזור שום דבר, שתי הערים שנקראות ירושלים הן שתי ערים נפרדות.

מוסי רז: הן שתי ערים – עליי – אהובות.

מוסי רז: לא ניתן לבצע במהלכים כאלה, מקבילים; לא ניתן לבצע מעשים כנגד תושבי העיר, כנגד אזרחי ישראל, כנגד התושבים הפלסטינים שרוצים להגיע להסדר.

מוסי רז: אני גם לא מבין שנאמר כאן לוותר על גורם זר.

מוסי רז: אני רוצה להבין, יכול להיות שאם השגרירות האמריקנית עולה לירושלים המערבית ומקימה שם, במחנה אלנבי, את השגרירות, אז זה אולי שטח אקס-טריטוריאלי, זה אולי להעביר לגורם זר.

מוסי רז: יכול להיות שמישהו יוכל להגיד שזה אסור, צריך בשביל זה אולי משאל עם – לא יודע, לפי ההיגיון של החוק הזה.

מוסי רז: לפי ההיגיון של החוק הזה, הפלסטינים הם גורם זר בשועפאט, ובכפר עקב ובדחיית אל-בריד, אבל האמריקאים הם לא גורם זר במחנה אלנבי.

מוסי רז: ואללה, אני לא מבין.

מוסי רז: באמת אני לא מצליח להבין.

מוסי רז: זה מה שכתוב פה?

מוסי רז: או שמה שכתוב פה לא מייצג את המציאות?

מוסי רז: לפי ההיגיון הזה, תעלה שגרירות גואטמלה, היא לא גורם זר – שטח אקס-טריטוריאלי, היא לא גורם זר – אבל הרשות הפלסטינית שנמצאת היום ברמאללה, ושטח A מגיע עד גבולה של ירושלים – אם תתרחב מטר אחד דרומה, זה גורם זר.

מוסי רז: תהרגו אותי אם אני יכול להבין את הדבר הזה.

מוסי רז: איזה מין שכל הכתיב ניסוח כל כך אידיוטי.

מוסי רז: באמת, תנסו לחשוב על הדבר הזה.

מוסי רז: זה הרי בלתי אפשרי אפילו לחשוב על זה.

מוסי רז: 61 חברי כנסת היום רוצים להחליט לעם כולו – שהתחייב לעשות את זה במשאל עם – לא לוותר על מטר.

מוסי רז: אם הוא יוותר על מטר מהשטח – ואתם יודעים, דיברנו על מחסום קלנדיה.

מוסי רז: מחסום קלנדיה, אל תתבלבלו, זה בשטח ירושלים.

מוסי רז: הגבול הצפוני של ירושלים הוא הרבה מצפון.

מוסי רז: אם יצאו שם מטר ואף אחד לא ישים לב, עשרה מטרים, בשביל זה צריך משאל עם.

מוסי רז: אבל גם כשהעם יחליט, גם כשהעם יחליט, אין לו זכות להחליט.

מוסי רז: כי פה 61 חברי הכנסת החליטו שלעם אין זכות להחליט.

מוסי רז: גם אחרי שהוא מחליט, שיבוא לפה, יתכבד ויקבל 80 חברי כנסת, או 61 חברי כנסת שיבטלו את החוק בשלוש קריאות.

מוסי רז: אם זה לא טמטום, אני לא יודע מה זה טמטום.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו נזמן את חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: עשר דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: הם מתחלקים?

ישראל אייכלר: אז חמש דקות.

עיסאווי פריג': תראה, אדוני היושב-ראש, למען האמת אני הופתעתי שהחבר'ה מהרשימה המשותפת לא לקחו חלק בדיון, אבל מה לעשות, חברנו חבר הכנסת סעדי, חסרונו מורגש בוועדת החוקה, אבל חבר הכנסת ג'בארין נכנס במקומו, ונקווה שבעתיד הדברים יבואו על תיקונם.

יוסף ג'בארין: זה היה בתקופת הדמדומים.

עיסאווי פריג': הדמדומים.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה להמשיך את מה שדיברתי קודם.

עיסאווי פריג': רונית, הורדתם לי לחמש דקות.

עיסאווי פריג': רונית חייקין, הורדתם לי לחמש דקות.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, חאי ואדי ג'וז, חאי שועפאט, (אומר בערבית: שכונת מחנה הפליטים –) "חאי" זה שכונה.

ישראל אייכלר: למדנו.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: שכונת מחנה הפליטים שועפאט,) חאי בית חנינא, חאי א-סוואחרה, חאי אבו תור, חאי א-ת'ורי, חאי ראס אל-עמוד, אל-בלד אל-קדימה – העיר העתיקה – תזכיר לי – אל-עיסאוויה, ג'בל אל-מוכבר, דחיית אל-בריד, ס'ור באהר, אום טובא, אל-ולג'ה.

עיסאווי פריג': ניכנס לעיר העתיקה: חארת אל-סעדיה, אל-אקצא, כניסת אל-קיאמה – כנסיית הקבר.

עיסאווי פריג': כל המקומות האלה והשכונות הערביות במזרח ירושלים הם עיר בפני עצמה.

עיסאווי פריג': וכשאתם אומרים את השקר וחוזרים עליו יותר מפעם אחת: ירושלים המאוחדת והמעורבת – ירושלים לא עיר מעורבת.

עיסאווי פריג': ירושלים, יש בה שתי ערים: עיר ערבית, שהיא מזרח ירושלים עם כל השכונות שמניתי כאן, ועיר יהודית, שזה מערב ירושלים.

עיסאווי פריג': ירושלים שמונה יותר מ-800,000 איש, 40% מתושבי העיר הם ערבים פלסטינים.

עיסאווי פריג': למרות כל השיטות של עיריית ירושלים וכל החקיקה הגזענית לטהר את העיר, עדיין יש ערבים מוסלמים ונוצרים בעיר.

עיסאווי פריג': אז כל התוכניות לא עזרו ולא יעזרו.

עיסאווי פריג': מוח'יים שועפאט – בניתם חומה באורך 160 ק"מ מהר אדר עד לגוש עציון – עשר שכונות היו מעבר לחומה, בלי חוק, בלי משטרה; חיים של הפקרות, חיים שהתדרדרו לפשע וסמים וסחר בנשק.

עיסאווי פריג': ידידי מיקי לוי, היית שם.

עיסאווי פריג': אני זוכר את עצמי: כשגרתי בגבעה הצרפתית, קראנו לשופעאט שיקגו.

עיסאווי פריג': אז שיקאגו הייתה עיר הפשע, ושם אין חוק, אין דין ואין דיין.

עיסאווי פריג': וזה חלק מירושלים המאוחדת.

עיסאווי פריג': על מי אתם באים לצחוק?

עיסאווי פריג': אתם ממשיכים לחיות בשקר שאתם מייצרים לעצמכם.

עיסאווי פריג': אתם מבזבזים את האנרגיות שלכם.

עיסאווי פריג': פול גז בניוטרל, זה מה שאתם.

עיסאווי פריג': אתם לא רוצים לראות את המציאות במזרח ירושלים: עיר עם יותר מ-20 שכונות ערביות, שכונות ערביות פלסטיניות, עם תרבות, עם מורשת, עם היסטוריה, ואתם בכוח רוצים לשנות את כל זה.

עיסאווי פריג': זה לא יעזור, ואתם יודעים שזה לא יעזור, אבל בכל זאת אתם לא מרפים וממשיכים עם סדרת השקרים שלכם, להביא הצעות חוק הצהרתיות, ריקות מתוכן, כשאתם רק באים להעמיד פנים לבוחרים שלכם.

עיסאווי פריג': תחרות ביניכם לבין הקומץ הליכודניקי שרוצה – – –

אופיר אקוניס: קומץ?

עיסאווי פריג': זה לא קומץ?

אופיר אקוניס: נגמר הזמן, עיסאווי.

עיסאווי פריג': אני הבנתי שאתה תמכת במרכז הליכוד.

אופיר אקוניס: איזו שאלה.

עיסאווי פריג': מה אתה אומר?

אופיר אקוניס: מה שאתה שומע.

עיסאווי פריג': אתה נמצא בתחרות קשה עם הבית היהודי.

אופיר אקוניס: לא, אני עם העמדות שלי, לא בתחרות, 30 שנה.

עיסאווי פריג': אתה יודע מה – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אתה יודע מה המסקנה שלי מכל רצף החקיקה וההצגה שאתם עושים לאזרחים?

עיסאווי פריג': שאנחנו התחלנו את מערכת הבחירות, וזה או-טו-טו בדרך.

עיסאווי פריג': חקיקה פסולה, חלק מההצגה פסולה, ועדיף לכם להתעשת.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: ב-2019, אתה צודק.

אופיר אקוניס: עיסאווי, תחכה בסבלנות, עוד שנתיים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יוסי יונה, חמש דקות, בבקשה.

אופיר אקוניס: מה, יוסי, עכשיו אתה?

יוסי יונה: כן.

אופיר אקוניס: כמה זמן?

יוסי יונה: חמש דקות, מן הסתם, אופיר.

ישראל אייכלר: כן, חמש דקות.

אופיר אקוניס: חמש דקות זה שיא – – –

יוסי יונה: נכון?

אופיר אקוניס: אתה יכול לדבר – – –

יוסי יונה: נכון, אבל הזמן שלי הוא מוגבל.

אופיר אקוניס: טוב מאוד.

יוסי יונה: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אנחנו פה מתבוננים עליכם בהשתאות.

יוסי יונה: השר אקוניס, אני אומר, אנחנו מתבוננים עליכם בהשתאות – – –

אופיר אקוניס: אתם מתבוננים עלינו בהשתאות?

יוסי יונה: כן, בהשתאות לנוכח הסתירות הרבות שאתם מבקשים להרעיף עלינו באותו יום, ונראה שבאמת יד ימין אינה יודעת מה יד שמאל עושה, או, אם תרצה – – –

אופיר אקוניס: זה ציטוט שלנו.

אופיר אקוניס: לא לקחת ציטוטים שלנו.

יוסי יונה: אכן, אתה רואה, עכשיו אנחנו הופכים את הקערה על פיה ומאשימים אתכם – – –

מיכל רוזין: תסביר לו את זה טוב, הוא לא הבין בשבוע שעבר, הוא לא הקשיב בשיעור, הוא צריך שיעור עכשיו.

יוסי יונה: לא, עכשיו זה רק הקדמה קצרה אולי לאיזושהי שיחה ממושכת, או הרצאה ממושכת בפעם הבאה.

אופיר אקוניס: הקשבתי לכל מילה.

יוסי יונה: אבל באמת, השר אקוניס, אתה מקשיב, ואני מעריך את העובדה שאתה עומד שם ומקשיב.

יוסי יונה: והינה, אתם מביאים חוק על ירושלים המאוחדת.

יוסי יונה: עכשיו, אני רוצה לומר כאן בשם הסיעה שלנו, המחנה הציוני: בוודאי, ירושלים היא עיר בירתנו, אף אחד מאיתנו לא חולק על כך אלא נהפוך הוא, בוודאי, אין לנו בירה אחרת והכול בסדר – – –

אופיר אקוניס: השלמה, השלמה.

יוסי יונה: שלמה, רגע, תכף אנחנו נגיע לעניין איך אתם מחלקים אותה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שבעיניך חלוקה מוניציפלית – – –

יוסי יונה: אופיר, תכף נראה איך אתם – אתה מבין, זה בדיוק הפרדוקס שמתקיים בתוך הרצונות שלכם להביא חקיקה שהיא באמת מלאה בחורים ובסתירות פנימיות.

יוסי יונה: וגם, בואו נוסיף על כך, אנחנו מברכים על כל מדינה שתחליט להעביר את השגרירות שלה לירושלים, על כך אין שום מחלוקת.

יוסי יונה: ברור שאנחנו גם מצפים שהצעדים האלה גם ילוו איזשהם מהלכים גדולים יותר לקראת כינונו של שלום בינינו לבין שכנינו – תגידו: לבין אויבינו, אבל לכונן שלום איתם.

יוסי יונה: והינה, בחוק הזה, לפחות בניסוח שלו שהבאתם כאן, יש איזושהי בעיה.

יוסי יונה: בעיה.

יוסי יונה: בעצם אתם ביקשתם בתוך החוק הזה, בסעיף 5, לבטל את האפשרות של החרגה של שכונות כאלה ואחרות, כפי שכאן חברי עיסאווי פריג' מנה אותן אחת לאחת ואמר: מה העניין הכל-כך גדול של אופיר אקוניס שהשכונות הערביות הללו יהיו חלק בלתי נפרד מהעיר ירושלים?

יוסי יונה: כן, סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: לבטל את האיסור – – –

יוסי יונה: יפה, כן.

יוסי יונה: אז עכשיו, פתאום ראינו שיש לנו הצעת חוק מאוד מאוד מעניינת של אלקין.

יוסי יונה: אתם מבינים, בסופו של דבר הדיון הציבורי, אופיר, כפי שאתה יודע, מתנהל על מה שנקרא מילים, לא על מציאות, על מילים.

יוסי יונה: בא אלקין ואומר: הביטו, אני רוצה לקדם הצעת חוק שתעבור בכנסת, שעיקרה הוא מה?

יוסי יונה: שאני ארצה להחריג, אדוני היושב-ראש, מתוך הגבולות המוניציפליים של העיר, שכונות ערביות.

יוסי יונה: החרגה.

יוסי יונה: אני מתאר לעצמי, סמולינסקי, עם היד על הלב, אם היה אחד מחברות וחברי הכנסת מצידנו, מהמחנה הציוני, בא ואומר: אנחנו רוצים להחריג, לכן אנחנו אומרים: הבה ונחריג, אתם תגידו: אוה, השמאל מחלק את ירושלים.

יוסי יונה: באמת.

יוסי יונה: לא היית אומר את זה, סמולינסקי?

יוסי יונה: עם יד על הלב, מה היית אומר?

יוסי יונה: הוא מניד את ראשו, ואני מצדיע לכנות שלך.

ישראל אייכלר: אדוני, הוא צריך לקרוא לסמולינסקי לשאול אותו כי לו קוראים סלומינסקי.

יוסי יונה: סלומינסקי, סליחה.

עמיר פרץ: נו, אז מה?

עמיר פרץ: מה קרה?

עמיר פרץ: קצת שמאל – – –

יוסי יונה: אני באמת מצדיע לכנות שלך.

יוסי יונה: אתה מניד בראשך ואומר: אכן, אכן, לו אתם הייתם מבקשים להחריג את השכונות הערביות מתוך שטח השיפוט המוניציפלי של ירושלים, היינו באים ואומרים לכם: מה, מחלקים את העיר, עוכרי ישראל, בוגדים, שלל המילים והתארים שהייתם מרעיפים על הצד הזה של הבית, נכון?

ניסן סלומינסקי: לא עוכרי ישראל ולא בוגדים, חס ושלום, היינו אומרים שאתם שמאל.

יוסי יונה: יפה, שמאל.

יוסי יונה: אבל, שימו לב לדבר המאוד-מאוד מעניין – אותה הגברת בשינוי אדרת.

יוסי יונה: עכשיו, כאשר אתם באים ולא כל כך נוח לכם שהשכונות הערביות יהיו חלק מהגבולות המוניציפליים של העיר, אתם קוראים לזה החרגה.

יוסי יונה: החרגה.

יוסי יונה: מאיר, זה אותו סיפור.

יוסי יונה: מה שאתה תרצה לעשות ואתה תאמר: הי, למה לי שהשכונות הערביות יהיו חלק אינטגרלי מהעיר?

יוסי יונה: יאשימו אותך שאתה, אתה יודע, אתה לא ציוני, אולי אתה לא יהודי טוב, אולי אתה שמאלני, ואולי יחסכו ממך את התארים האחרים שאתה כזה ואחר, אבל בהחלט אתה תהיה באופן אוטומטי מתויג ומקוטלג וממוקם בצד השמאלי של המפה שאינו באמת שוחר את טובתה של ישראל.

ישראל אייכלר: סכם.

יוסי יונה: כן, אני מסיים.

יוסי יונה: אבל אז היינו רואים – אופיר, בכנות, גם ממך אני מבקש שתאמר בכנות מה היית אומר אם המהלך הזה היה בא מהצד הזה של הבית.

יוסי יונה: היית אומר: הי, השמאל מחלק את ירושלים.

יוסי יונה: שאלו אותי – אני מסיים במשפט הזה – שאלו אותי באחת משבתות תרבות: מה היית עושה לו הייתם בשלטון – ואנחנו נהיה בשלטון, אופיר – מה היית עושה ביחס לירושלים?

יוסי יונה: אז אמרתי: אני הייתי ממנה את זאב אלקין, כי יש לו הצעות מאוד מאוד יפות ומאוד מאוד מעניינות – –

ישראל אייכלר: ובירושלים תנוחמו.

יוסי יונה: – – כיצד ניתן להחריג את השכונות הערביות מירושלים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

ישראל אייכלר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ לחמש דקות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרים החסרים, האמת היא שבכל פעם שעולים הדיונים סביב ירושלים אני לא יודע אם ירושלים נהנית מהדיונים.

עמיר פרץ: טוב, אנחנו יודעים שירושלים זו עיר שמתייסרת לה שנים רבות ועוברת שינויים רבים.

עמיר פרץ: היסטוריה שלמה ניתן לראות שם.

עמיר פרץ: אבל למה אנחנו, למה אנחנו כאן, במדינה הריבונית, במדינת ישראל, מנסים לבנות מצג שווא של ירושלים?

עמיר פרץ: ואני שואל את ידידי היושב-ראש, הרב אייכלר, האם כאשר משפחתך חשבה להביא אותך בברית הנישואים – תאמר לי את האמת – כשאתה התחתנת ואמרת: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחיכי אם לא אזכרכי", על מה חשבת?

עמיר פרץ: על עיסאוויה?

עמיר פרץ: על ג'בל מוכבר?

ישראל אייכלר: אבל סבתא שלי נולדה בבאב אל-חוטה.

עמיר פרץ: אבל גם שם היא אמרה את זה.

ישראל אייכלר: ירושלים.

עמיר פרץ: לא משנה איפה היא נולדה.

ישראל אייכלר: בירושלים.

עמיר פרץ: נו, זה בסדר גמור.

עמיר פרץ: גם היא לא חשבה, לא על עיסאוויה, לא על שועפאט.

עמיר פרץ: כל אלה שקראו לשיבה לציון, איש מהם לא חשב להגיע לג'בל מוכבר.

עמיר פרץ: אני יודע למה אני אומר לך את זה.

עמיר פרץ: אני אומר את זה בשם הוריי, ואני אומר לך את זה גם בשם בני.

עמיר פרץ: אחד הבנים שלי היה מסתערב באחת היחידות של ירושלים, אני יודע עם איזה חוויות וסיפורים הוא היה חוזר.

עמיר פרץ: אני יודע כמה הוא ידע לתאר לי איך הדבר האחרון שאפשר לומר הוא שאותם כפרים פלסטיניים יכולים להיות באיזשהו שלב חלק מהמציאות הישראלית.

עמיר פרץ: ואני מתפלא שאנחנו היום דנים בירושלים, מייסרים אותה ושוכחים את המספרים.

עמיר פרץ: אז אני אומר במהירות רק מספר אחד, ואחר כך אני רוצה גם לומר כמה משפטים לגבי ההחלטה השערורייתית אתמול, של מרכז הליכוד, לספח את יהודה ושומרון.

עמיר פרץ: עוד לא הצלחתם לספח שני כפרים, אתם כבר מספחים את כל יהודה ושומרון?

עמיר פרץ: מה אתם עושים כאלה דרמות מיותרות?

עמיר פרץ: כמה מילים וכמה ריחוק.

עמיר פרץ: כל הדיון הזה מחליש את ירושלים.

עמיר פרץ: אבל בואו נאמר שהיום בירושלים חיים 882,652 תושבים, ומתוכם 37% הם פלסטינים, 326,500 פלסטינים.

עמיר פרץ: אני לא יודע מה הם הולכים לעשות בעוד שמונה חודשים בבחירות לעירייה.

עמיר פרץ: אז מה אנחנו ראינו היום?

עמיר פרץ: חוק שהוא דבר והיפוכו.

עמיר פרץ: באים ואומרים: צריכים 80 ח"כים כדי להיפרד מחלקים מירושלים.

עמיר פרץ: האם אתם מתכוונים שנצטרך 80 ח"כים כדי להיפרד ממחנה הפליטים שועפאט?

עמיר פרץ: כלומר, רק 80 ח"כים ימנעו את יכולתם של הפלסטינים להגיע באוקטובר בשנה הבאה ולכבוש את עיריית ירושלים.

ניסן סלומינסקי: זה לא מה שכתוב.

עמיר פרץ: אבל אלקין אומר – – –

ניסן סלומינסקי: זה לא החוק.

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: בתוך החוק גם מכניסים סעיף שאומר שאפשר גם לבנות רשות מוניציפלית חדשה במתחמים מסוימים.

עמיר פרץ: כלומר, דבר והיפוכו.

עמיר פרץ: דבר והיפוכו.

עמיר פרץ: עכשיו אני רוצה לומר לכל אותם חברי הליכוד שהצביעו אתמול את ההצבעה הדרמטית הזאת על סיפוח יהודה ושומרון.

עמיר פרץ: מי שלא שם לב, ההחלטה שלהם היא על סיפוח ההתנחלויות ביהודה ושומרון, לא על סיפוח כל השטח.

עמיר פרץ: אני רק אתן לכם דוגמה אחת, מפאת זמני הקצר.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה שהיושב-ראש יקשיב כי אני יודע עד כמה היושב-ראש – חבר הכנסת אחמד טיבי, עד שאני מדבר משהו שמעניין אותך אתה בא להפריע לי?

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, שים לב רק לדוגמה אחת.

עמיר פרץ: יש לי פה מגוון של דוגמאות, אבל אין מה לעשות, דין הזמן הוא דין הזמן.

עמיר פרץ: תראה מה אומרים.

עמיר פרץ: אומרים: נספח את ההתנחלויות אבל לא נספח את השטח מסביב, את הפלסטינים.

עמיר פרץ: בואו ניקח את הר ברכה, כן?

עמיר פרץ: תגיד לי – אתה מכיר את האזור.

עמיר פרץ: אני מסיים, טוב, מגיעה לי חצי דקה הפרעה של אחמד טיבי, לא?

ישראל אייכלר: קיבלת.

איתן ברושי: אייכלר, תן לו על חשבוני.

עמיר פרץ: לא, אנחנו הרי החלטנו לוותר.

עמיר פרץ: את זה אנחנו החלטנו.

עמיר פרץ: יכולנו לדבר עוד חמש שעות.

עמיר פרץ: שים לב, אדוני היושב-ראש, בהר ברכה, נניח שנספח לפי שיטת הליכוד אתמול: אנחנו מספחים את הר ברכה, עם כמה מאות מתנחלים, ומה יהיה עם הכפרים של בלאטה ובורין, שמקיפים את הר ברכה?

עמיר פרץ: יש פה עוד עשרה כפרים שמקיפים את אותו הר, הם לא סופחו?

עמיר פרץ: הם יהיו מחוץ להחלטה הזו?

עמיר פרץ: כלומר, לצערי הרב – חברי אקוניס, תהיו אמיצים.

עמיר פרץ: אם יש לכם אומץ תבואו לציבור ותגידו: אנחנו מתכוונים לספח את יהודה ושומרון.

עמיר פרץ: לא כפי ההחלטה השגויה הזאת שקיבלתם אתמול, שמנסים להטעות את הציבור ולהגיד: מספחים.

עמיר פרץ: אתם לא מתכוונים.

עמיר פרץ: מה זה לספח רק את ההתנחלויות?

עמיר פרץ: אין דבר כזה.

עמיר פרץ: אין דבר כזה.

אופיר אקוניס: – – –

עמיר פרץ: ואני אומר לך – – –

אופיר אקוניס: שטחי C – – –

עמיר פרץ: כן, כן, שמעתי.

עמיר פרץ: תעשה מובלעות מובלעות מובלעות מובלעות.

עמיר פרץ: מה תעשה עם הר ברכה?

עמיר פרץ: מה תעשה עם בלאטה?

עמיר פרץ: מה תעשה עם בורין?

עמיר פרץ: איך תעשה בדיוק?

אופיר אקוניס: אף אחד לא מתכוון – – –

עמיר פרץ: אתה מוכן להסביר לי?

אופיר אקוניס: בוודאי.

עמיר פרץ: אבל אתה לא יכול לספח את הר ברכה מבלי להתייחס לכפרים שמקיפים אותו – – –

אופיר אקוניס: אפשר – – –

עמיר פרץ: אבל אתם מנצלים את חוסר הידע של הישראלים, שלצערי לא יודעים בדיוק איפה זה שועפאט כי אין להם כוונה להגיע לשועפאט ולא יודעים איפה זה ג'בל מוכבר כי אין להם כוונה להגיע לג'בל מוכבר, כי הם לא מאמינים במה שאתם אומרים: הם לא מאמינים שזה חלק מירושלים.

עמיר פרץ: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה שהצעת החוק הזאת, שהולכת רק לפגוע בירושלים – קודם תעשו סדר בין שר האוצר לבין ראש העיר, אולי תנקו קצת את העיר לפני שאתם באים לחזק אותה בחקיקה מיותרת.

עמיר פרץ: תודה.

ישראל אייכלר: על זה כל הכנסת תסכים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך, חבר הכנסת עמיר פרץ.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, אני מוכרחה להגיד שאם יש משהו ששווה לעמוד בשבילו בשעה מאוחרת זאת של הלילה, הייתי אומרת שזאת העיר ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להחזיר אתכם במנהרת הזמן 27 שנים אחורה – אולי אפילו יותר, 29 שנים אחורה – כי בגיל 18 אני התעקשתי לשרת בצבא בעיר הבירה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

איילת נחמיאס ורבין: לא חשוב בדיוק איפה שירתי בירושלים, אבל אני יכולה להגיד לכם שבכל פעם שהייתי מגיעה לבסיס ליבי היה דופק.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, הוא היה דופק משתי סיבות: הוא היה דופק גם משום שאני שירתי במקום מסוים שהיה צריך מאוד להיזהר בו, וגם משום שהייתי מגיעה לעיר שאני מאוד מאוד אוהבת אותה.

איילת נחמיאס ורבין: ובהגיעי לגיל 20 לא היה לי ספק שאני אלמד בהר הצופים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני הייתי נעמדת מעל מדעי החברה – מי שמכיר את היציאה ממדעי החברה בהר הצופים – והייתי נעמדת בשעה 17:00 בערך, כשהשמיים של ירושלים היו נהיים אדומים מעל הגגות, והיינו רואים את כל העיר פרושה לפנינו, את כל יופייה ובמלוא הדרה, וזאת ירושלים שלי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם משהו על ירושלים שלי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת לא ירושלים של מעלה ולא ירושלים של מטה אלא ירושלים של כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: ירושלים של כולנו לא זקוקה למאמצים המאולצים של הקואליציה להסביר לנו מהי עיר בירתנו ואיך נראית עיר בירתנו.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם באים ומסבירים לנו איך היא צריכה להיראות מבחינה מוניציפלית ואיך היא צריכה להיראות מבחינה לאומית ואיך היא צריכה להיראות מבחינה דתית.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע, ממש השבוע, אני שלחתי, אדוני היושב-ראש, מכתב לראש הממשלה בעניין התעסוקה בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: ממש מדהים לחשוב שמפעלי טבע, איום הסגירה עליהם – שאומנם נדחה אבל הוא לא נדחה באופן משמעותי, יש בזה משהו מלאכותי כי זו השאלה, מתי הפעימה הראשונה של הפיטורים – מדהים שזה קרה שבוע ויום בדיוק אחרי הצהרת טראמפ.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם שמיום כניסתי לכנסת אני כל הזמן שואלת את עצמי: מה אני יכולה לעשות כיו"ר שדולת התעשייה וכחברת כנסת כדי לחזק את התעסוקה בעיר ירושלים?

איילת נחמיאס ורבין: עמדתי עם הציבור המדהים של העובדים של טבע בירושלים, מול משרד האוצר, והם, אותם אנשים, לא נלחמו רק על מטה לחמם, הם נלחמו על הזכות לגור בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: ומה לנו הצהרת טראמפ אם אנחנו לא יודעים לחזק את עיר הבירה?

איילת נחמיאס ורבין: אז במקום להביא לנו תמריצים, להביא לכאן מפעלים חדשים, למנוע יציאה של יחידות ממשלתיות מהעיר – 165 יחידות, אדוני היושב-ראש, יצאו מירושלים בשנים האחרונות; 165 יחידות ממשלתיות, כולל רשות החדשנות – במקום להכריז על ירושלים כבירת אומת ההייטק, אז אתם מביאים חוקים מניפולטיביים שנועדו להבטיח רק דבר אחד: איזו שביעת רצון לרגע של אחד משרי הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם: אתם לא תסבירו לנו מהי ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא תאדירו אותה על חשבוננו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים טוב מאוד מהי ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם שכל המניפולציות שלכם הן מיותרות והן מזיקות לירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: הן לא מחזקות אותה.

איילת נחמיאס ורבין: האם זאת עיר הבירה?

איילת נחמיאס ורבין: האם זה מה שהופך אותה לעיר הבירה?

איילת נחמיאס ורבין: האשפה שמושלכת כאן לפני משרדי הממשלה, זה מה שהופך אותה לעיר הבירה?

איילת נחמיאס ורבין: המלחמה האין-סופית בין הליכוד לבית היהודי, בעבור מי היא יותר עיר בירה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מסיימת מייד, אדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: זהו, על ירושלים אני לא רוצה להפסיק אף אחד, דברי יותר, אבל השעון – – –

איילת נחמיאס ורבין: מייד, אני ערה לשעה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה באמת להגיד לכם – כי אתם לא תעשו איתנו תחרות; זה לא "כוכב נולד" באהבת ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אוהבים את ירושלים בדיוק כמוכם ואנחנו נדאג לה כנראה יותר מכם, בלי המניפולציות שלכם, לא 80 ח"כים ולא 120 ח"כים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא משנה מה אתם תעשו, חבר הכנסת סלומינסקי, אתם לא תעשו איתנו את התחרות – ויותר מכך, אתם לא תנצחו בתחרות הזאת – משום שירושלים זקוקה לכלים אמיתיים כדי להיות עיר הבירה, לא למניפולציות שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת ורבין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חיים ילין, שלוש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: היה שווה כל הדיון, שכולם ידברו על ירושלים כל כך יפה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כילד אני תמיד התפללתי שיום אחד אני אגיע לירושלים, ככה זה יהודי הגולה.

חיים ילין: יש מדינת ישראל, אבל יש ירושלים.

חיים ילין: אבל אני רוצה לדבר על ירושלים שלי, ירושלים שנמצאת בתוך עוטף עזה, שכבר חודש ימים מפגיזים.

חיים ילין: אין לילה, כולל הלילה של אתמול.

חיים ילין: ברגעים אלה ממש גם חיל האוויר תוקף בחזרה, ואף אחד לא מדבר על זה.

חיים ילין: המשותפת לא מגנה – כי רק צה"ל לא בסדר – לא מגנה בכלל את הירי על חפים מפשע.

חיים ילין: ביום שישי, כשאנחנו נמצאים שם כדי לחגוג יום הולדת, יום ההולדת העצוב ביותר שאי-פעם הייתי בו, 24 שנה לאורון שאול, יורים מטח פצמ"רים.

חיים ילין: פצצות מרגמה 120 מ"מ.

חיים ילין: אני אומר לכם את הדברים האלה, יש קסאמים אבל יש נזק שהוא קטלני וזה מהפצמ"רים 120 מ"מ.

חיים ילין: מי שיורה את זה – זה לא נשק סטטיסטי, הוא יורה את זה כי הוא רוצה להרוג.

חיים ילין: 300 איש שם חוגגים את יום ההולדת – הם ירו כדי להרוג.

חיים ילין: אף אחד לא מגנה, אף אחד לא אומר כלום.

חיים ילין: ממשיכים לדבר על חוק המרכולים, כן, לא, חוק המרכולים.

חיים ילין: מתנהלת שם מלחמה.

חיים ילין: למי זה אכפת?

חיים ילין: למי זה אכפת?

חיים ילין: סגן שר הביטחון, אנחנו דיברנו על זה היום.

חיים ילין: למי?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: אומרים לי: ממשלת ישראל לא רוצה להגיב כי יש מלחמת אזרחים באיראן וחס וחלילה תשומת הלב של האיראנים בעצם תלך לרצועת עזה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, יושבים שם אזרחים שממשלת ישראל לא יודעת איך לתמוך בהם ביטחונית – אני לא מדבר כלכלית.

חיים ילין: יושב שר בטקס ושואל אותי: חיים, למה צה"ל לא מגיב?

חיים ילין: אני לא יודע מה להגיד לעיתונות.

חיים ילין: ואני שואל: ריבונו של עולם, הם רוצים שיעור ממני להסביר – – –

יעקב פרי: מי השר?

חיים ילין: היה שר, איוב קרא, הוא השר היחיד שהיה שם.

חיים ילין: שאלו אותו: למה צה"ל לא מגיב?

חיים ילין: אמרתי לו: אני מוכן.

חיים ילין: מתנדב, לבוא לממשלת ישראל ולקבינט ולהסביר למה צה"ל לא מגיב כשיש 300 חפים מפשע שבאים לחגוג את יום ההולדת של אורון שאול.

חיים ילין: את זה לא עושים.

חיים ילין: צה"ל זה לא פוליטיקאי ששולף מהמותן.

חיים ילין: הוא יכול לעשות את זה עם הרובוטים, בשום פנים ואופן לא עם צה"ל.

חיים ילין: זאת מציאות הזויה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני חושב שבפעם הראשונה אין פה את הח"כים שהיו שם, שיביעו את הקול של הגיבורים שנמצאים שם, חיים וצומחים, למרות המצב הביטחוני.

חיים ילין: מסר אחד לממשלת ישראל: מי שלא יודע מה הוא רוצה מרצועת עזה, לעולם, לעולם, הוא לא יחסל את החמאס.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיקי לוי, חמש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תורי?

מיקי לוי: אני בא.

מאיר כהן: מיקי לוי, חמש שעות.

אופיר אקוניס: מיקי זה החופר הלאומי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, חבל שהשר לוין וחבר הכנסת אמסלם אינם נמצאים במליאה, אבל חבר הכנסת אמסלם עלה על הדוכן הזה לפני כשעה ואמר לנו: אתם מושחתים.

מיקי לוי: אנחנו מושחתים?

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת אמסלם, שאף חבר כנסת מיש עתיד אינו נמצא בחדרי החקירות.

מיקי לוי: מי שצועד בשמאל-ימין לחדרי החקירות אלה לא אנחנו, אלה אתם.

מיקי לוי: אלה חברי הכנסת מהליכוד; זה ראש הממשלה מהליכוד.

מיקי לוי: לא יאיר לפיד, לא חברי הכנסת ממפלגת יש עתיד.

מיקי לוי: אתם, חברי מפלגת הליכוד, צועדים בשמאל-ימין אל חדרי החקירות.

מיקי לוי: זוהי עובדה, לא צריך להוכיח אותה אפילו.

מיקי לוי: נכון, אדוני השר אופיר?

אופיר אקוניס: לא, לא.

מיקי לוי: הבנתי אותך.

אופיר אקוניס: אף אחד לא צועד בשמאל-ימין ואני מציע לך לא להכליל.

מיקי לוי: בשמאל-ימין, כשרגליו – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לך לא להכליל.

אופיר אקוניס: אל תכליל, מציע לך.

מיקי לוי: ולכן, אני אומר עוד הפעם, לא אנחנו מזיעים בחדרי החקירות.

מיקי לוי: אתם.

מיקי לוי: לא לפיד קיבל מתנות במאות אלפי שקלים ולא ליהיא לפיד קיבלה תכשיטים יקרי ערך.

מיקי לוי: אנחנו עם ידיים נקיות לחלוטין.

מיקי לוי: תפנימו את זה.

מיקי לוי: ועוד דבר אומר, קטן קטן קטן קטן.

מיקי לוי: אתה יודע, חבר הכנסת אמסלם, מה ההבדל ביני לבינך?

מיקי לוי: מה ההבדל בין חברי מפלגתי לבינך?

מיקי לוי: אני, אנחנו, עובדים בשביל מדינת ישראל ועם ישראל.

מיקי לוי: אתה, חבר הכנסת אמסלם, עובד בשביל ראש הממשלה, וההבדל הוא הבדל עצום.

מיקי לוי: אתם, חבריי מהקואליציה, אל תלמדו אותי על ירושלים.

מיקי לוי: אל תלמדו אותי, חבר הכנסת סלומינסקי, על חשיבותה לעם היהודי.

מיקי לוי: אני מכיר את העיר הזו יותר טוב מכל אחד ואחד מכם, מכל אחד ואחת מכם.

מיקי לוי: כפות הרגליים שלי מדברות עם מרצפות העיר הזו, אז אל תלמדו אותי מהי האהבה לעיר הזו.

מיקי לוי: העיר ירושלים אינה שלכם יותר מאשר שלנו.

מיקי לוי: אל תיקחו בעלות על ירושלים.

מיקי לוי: הבעלות הזו היא בעלות מזויפת, היא לא יותר מאשר סיבוב של הבית היהודי על מנת לקושש כמה קולות על חשבון הליכוד – וראו איזה פלא, הליכוד נופל כפרי בשל למארב הזה, וזה חבל.

מיקי לוי: חשבתי שתהיו יותר רציניים בעניין הזה.

מיקי לוי: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, אין בו כלום ולא היה כלום – – –

נחמן שי: לא היה כלום, ואין כלום ולא יהיה כלום.

מיקי לוי: כי לא היה כלום, ואין כלום, ואין כלום ולא היה כלום.

נחמן שי: לא היה כלום.

מיקי לוי: ולא יהיה כלום – – –

נחמן שי: נכון.

מיקי לוי: כי הוא חוק של רוח וצלצולים, לא יותר מהעניין הזה.

מיקי לוי: לגבי ירושלים, הרי קבענו בכנסת הקודמת חוק משאל עם לגבי ירושלים, מתוך הבנה שאנחנו מבינים את כובד המשקל של הנושא הזה.

מיקי לוי: השלב השני, מביאים הצבעה של 81 קולות כדי לקבוע בנושא ירושלים, אבל אתם קובעים 61 קולות כדי לבטל את 81 הקולות.

מיקי לוי: תגידו לי, איזו לוגיקה?

מיקי לוי: איזו משוואה חשבונית זו?

מיקי לוי: מי לימד אתכם מתמטיקה?

מיקי לוי: מה ההיגיון של לקבל ב-81 קולות בעד את אי-חלוקת ירושלים, אבל ב-61 קולות אני מבטל את 81 הקולות?

מיקי לוי: תגידו, אתם יודעים לעשות חשבון?

מיקי לוי: מה הלוגיקה?

מיקי לוי: מה המשוואה?

מיקי לוי: אין בה כלום כי לא היה כלום.

מיקי לוי: תחשבו קצת, אולי תביאו משהו יותר מתוחכם מאשר הטמטום הזה.

מיקי לוי: אם אתם לא יודעים לעשות חשבון, אני אלמד אתכם.

ישראל אייכלר: יש לך עוד עשר שניות.

מיקי לוי: תגידו, באמת השתגעתם?

מיקי לוי: לפי איזה מבחן לוגי חישבתם את זה?

מיקי לוי: אין מבחן לוגי ואין משוואה, כי אין כלום ולא היה כלום.

מיקי לוי: כולכם רוח וצלצולים.

מיקי לוי: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

ישראל אייכלר: ושוב, חבר הכנסת יוסי יונה.

ישראל אייכלר: והפעם, לא תאמינו – כן, 40 דקות?

יוסי יונה: אני בשמחה אדבר 40 דקות – – –

ישראל אייכלר: אתה תוכל ללמוד את כל הדף היומי, עם תוספות.

יוסי יונה: עכשיו אני אומר, סלומינסקי, תראו, בפעם הקודמת שעליתי כאן על הפודיום דיברנו על הסתירות המבניות שנוגעות לחוק ירושלים; כיצד, מצד אחד, בא החוק לבטל את האפשרות של ההחרגה של שכונות ערביות מירושלים, ואז יש לנו את הצעת החוק של אלקין שבעצם רוצה לעשות אותו דבר.

יוסי יונה: עכשיו אנחנו נדבר על סתירות אחרות, אנחנו נדבר על סתירות אחרות.

יוסי יונה: אני אדבר עד שההנהלה של הסיעה שלי תבוא ותאמר – – –

שלי יחימוביץ': לא, יש לך 40 דקות.

יוסי יונה: יש לי 40 דקות?

אחמד טיבי: לא, אין לך 40 דקות.

אחמד טיבי: אין לך 40 דקות.

יוסי יונה: אוקיי, אין שום בעיה, חבר'ה, השעה מאוד מאוחרת ואני חושב שאנחנו יכולים לנהל – – –

ישראל אייכלר: אני חושב שיש לך שעה אקדמית, נכון?

ישראל אייכלר: 40 דקות.

יוסי יונה: 45 דקות שעה אקדמית.

יוסי יונה: אני רואה שכולם פה רעננים.

יוסי יונה: חלק מהאנשים נחו, התקלחו – – –

אחמד טיבי: יוסי, יש לך חמש דקות.

יוסי יונה: מה?

אחמד טיבי: חמש דקות.

יוסי יונה: איך?

אחמד טיבי: חמש דקות.

שלי יחימוביץ': מה?

שלי יחימוביץ': יש לו הרבה דברים להגיד.

יוסי יונה: אחמד טיבי, אתה צריך – – –

ישראל אייכלר: אחמד הוא סגן יושב-ראש והוא הריבון כשהוא יושב פה, אבל עכשיו יש לך 40 דקות.

יוסי יונה: אדוני אחמד טיבי, מה עם – – –

אחמד טיבי: אני, יחד עם חבריי, הריבון, כי אנחנו מנהלים את האופוזיציה והוא אחד מחברי האופוזיציה.

אחמד טיבי: אחד.

יוסי יונה: אחד, נכון.

יוסי יונה: בכל אופן, אני חשבתי, אתה יודע – – –

אחמד טיבי: אתה כבר דיברת, אתה כבר דיברת.

יוסי יונה: לא, אחמד טיבי – – –

שלי יחימוביץ': – – – מה אתה רוצה ממנו?

ישראל אייכלר: חבל על הוויכוחים.

אחמד טיבי: אתה מתנדב.

יוסי יונה: אני מתנדב באהבה, אני מתנדב לדבר לפניכם, לדבר איתכם, לנהל דיאלוג איתכם – – –

ישראל אייכלר: יוסי, שחררו אותך, ביקשו שנוריד אותך לעשר דקות.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יוסי יונה: לעשר דקות, אוקיי.

יוסי יונה: אחמד, פשרה?

אחמד טיבי: תפדל.

יוסי יונה: יפה מאוד.

יוסי יונה: אוקיי, בכל אופן, כפי שאמרתי לך, אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: לא, לא מההתחלה.

אופיר אקוניס: לא, לא, לא.

ישראל אייכלר: רגע, רגע, עשר דקות מעכשיו הם רצו, כן?

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: עשר דקות, מ-40 ל-10.

אופיר אקוניס: יש לו שבע דקות.

אופיר אקוניס: שלי, נו – – –

ישראל אייכלר: את זה יואל קובע.

ישראל אייכלר: חמש או עשר?

יואל חסון: חמש דקות.

אופיר אקוניס: די, נו, באמת, יואל, תוריד עוד – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חמש דקות, אז תדבר.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: אז למה אתה שולח?

אופיר אקוניס: לא, יואל בסדר גמור.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, עד כה התנהלה שיחה לגבי הפרוצדורה וזה מאוד מקומם אותי, כי בעצם אני רציתי לדבר על תוכן, ועכשיו כילינו את זמננו לשווא.

יוסי יונה: השר אקוניס, ראית מה היה?

יוסי יונה: למה חמש דקות?

יוסי יונה: חמש דקות דיברנו על פרוצדורה בלבד.

יוסי יונה: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, לפני כן עליתי כאן על הפודיום ודיברתי – – –

אופיר אקוניס: תפעיל את השעון.

אופיר אקוניס: אתה לא מפעיל.

יוסי יונה: הינה, התחלנו, חמש דקות.

אופיר אקוניס: לא, הוא לא עובד – עכשיו הוא התחיל.

יוסי יונה: עכשיו, יופי.

אופיר אקוניס: אני מסתכל.

אופיר אקוניס: אין לו מה לדבר בעצמו, הוא לא יודע מה הוא רוצה.

יוסי יונה: יש לי, אופיר, אופיר – – –

אופיר אקוניס: אני אשאל אותך שאלה.

יוסי יונה: בוא נראה אם היא תהיה נוחה לי, כן.

אופיר אקוניס: היא נוחה מאוד.

אופיר אקוניס: אתה דיברת, וכל החברים, נגד הסיפוח הנוראי של כפרים מסביב לירושלים.

אופיר אקוניס: תסביר לי מדוע עשתה את זה ממשלת העבודה בדיוק שבוע לאחר ניצחוננו במלחמת ששת הימים?

אופיר אקוניס: אתם עשיתם את זה, זה הכול.

יוסי יונה: תשמע, אדוני היושב-ראש, נעשו מעשים על ידינו, אבל – – –

אופיר אקוניס: לא אנחנו עשינו את זה.

יוסי יונה: אני אענה לך.

יוסי יונה: אופיר אקוניס, תן לי לענות לך.

יוסי יונה: נניח שהייתה טעות, אז האם אתה חושב שבגלל שמישהו לא התנהל בעבר נכון זה נותן לך גושפנקה והצדקה לעשות משהו שיש בו מן האיוולת היום?

יוסי יונה: האם על זה אתה נשען?

יוסי יונה: נניח שזה לא בסדר, אז היה לא בסדר.

יוסי יונה: אז אתה יודע מה, עשו לא בסדר.

יוסי יונה: הרי כולנו משתנים.

יוסי יונה: אנחנו בעצם מסתכלים על המציאות מחדש, בוחנים אותה, רוצים לבחון את דרכינו השונות ביחס אליה, ומאוד יכול להיות, לאחר התבוננות, הבנה ותפיסה מעמיקה יותר, שאנחנו מגיעים למסקנה כאת או אחרת.

יוסי יונה: בכל אופן – – –

אופיר אקוניס: יש עוד דברים שעשיתם לא בסדר?

יוסי יונה: בוודאי.

יוסי יונה: אופיר, אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: היחס לעדות המזרח, חטיפת ילדי תימן, ההתנשאות שלכם, מה עוד?

איתן ברושי: אופיר, אז בוא נסכים על תוכנית אלון, בוא נסכים עכשיו על תוכנית אלון.

אופיר אקוניס: מה אתה פותח לי – – –

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני – – –

ישראל אייכלר: אל תפריעו לו, יש לו סך הכול – הורידו לו מ-40 לחמש דקות, תנו לו לדבר.

יוסי יונה: בדיוק.

לאה פדידה: – – –

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: לאה, אל – – –

לאה פדידה: ועדות המזרח, זה הכול.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אנא קח בחשבון את העובדה שחלק מהדברים שהשר אמר היו שאלות שהן בעצם הוגנות ומן הראוי שאני אענה עליהן.

ישראל אייכלר: מוסיף לך דקה בסוף.

יוסי יונה: מוסיף לי דקה.

יוסי יונה: אדוני השר, אני מבקש את תשומת ליבך.

אופיר אקוניס: תשומת ליבי תמיד איתך.

יוסי יונה: כן, עכשיו, לגבי מה שאמרתי – – –

לאה פדידה: איפה נולדת, בנתניה?

יוסי יונה: לאה, אני עכשיו בתפקיד של היושב-ראש, מבקש לקרוא אותך לסדר, חברתי היקרה, anyway.

לאה פדידה: איפה אופיר נולד, בבריטניה?

לאה פדידה: איפה הוא נולד?

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: הוספתי לך דקה אבל לא יותר.

יוסי יונה: אבל לא יותר.

יוסי יונה: לפני כן דיברתי – – –

ישראל אייכלר: חברת הכנסת פדידה, לא להפריע לחבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: לפני כן דיברתי על הסתירות המהותיות הקיימות בתוך חוק ירושלים – שמצד אחד רוצים לבטל את הסעיף, מבטלים סעיף מאוד מהותי, ומצד שני, ישנו החוק של אלקין שבעצם רוצה להחריג את השכונות הערביות מירושלים, והינה הסתירות הפנימיות.

יוסי יונה: ועכשיו אני רוצה לדבר על הסתירה שבעצם הופיעה למול עינינו המשתאות אתמול והיום.

יוסי יונה: זאת אומרת, שתי החלטות: אחת של מרכז הליכוד מאתמול בערב, שבאים ואומרים: אוקיי, אנחנו רוצים לחייב את סיעתנו, שבעצם קובעת שיש לספח את ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון לישראל.

יוסי יונה: והיום אנחנו קמים לשחר של יום אפרורי, הייתי אומר – אני לא יודע אם הייתי רוצה לומר "יום חדש"; למה?

יוסי יונה: ממשלת ישראל חותמת, אדוני היושב-ראש, על הסכם עם האיחוד האירופי, על הסכם שיתוף פעולה בין 14 מדינות של המזרח התיכון.

יוסי יונה: ומה כתוב בהסכם הזה?

יוסי יונה: שההסכם לא יחול על שטחי יהודה ושומרון.

יוסי יונה: עכשיו, מה קרה מאתמול עד היום?

יוסי יונה: דרך אגב, השרה מירי רגב, שבהמון הזדמנויות אמרה שהיא לא תיתן את ידה ותתנגד לכל החלטה שיש בה משום ויתור על שטחי יהודה ושומרון, הייתה אמורה להתנגד להחלטה בישיבת הממשלה.

יוסי יונה: אבל ראו זה פלא, ההחלטה התקבלה פה אחד, בניגוד, למעשה, למה שקרה אתמול במרכז הליכוד, וממשלת ישראל קיבלה בסופו של יום את ההחלטה הזאת להסכים להסכם שיתוף הפעולה של מדינות המזרח התיכון, שלא יחול על שטחי יהודה ושומרון.

יוסי יונה: כאשר אתה פונה אל השרה רגב ואומר לה: תגידי, מה קרה?

יוסי יונה: אז היא אמרה: אני לא התנגדתי, עשיתי דבר אחר – מה היא עשתה, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: – הסתייגתי.

יוסי יונה: זאת אומרת, הסתייגות לא מחייבת קבלת החלטה אישית, מסתייגים.

יוסי יונה: אז ההסתייגות לא התקבלה וממשלת ישראל קיבלה את ההחלטה הזאת, שהיא מנוגדת לחלוטין להחלטה של מרכז הליכוד מאתמול.

יוסי יונה: אז עכשיו אנחנו תוהים ורוצים לדעת מה יהיה, אם מרכז הליכוד יקיים מנגנוני סנקציה נגד שרי הליכוד שקיבלו החלטה כל כך קשה ונוראית, שבאה וקובעת שבעצם יש לספח את ההתנחלויות למדינת ישראל, אך מאידך גיסא, היא חתמה על הסכם שלחלוטין מפר את עמדת מרכז הליכוד, שבעצם בסופו של דבר – נכון, שרן השכל – הוא הריבון שלכם, הוא בסופו של דבר זה שקובע מה אמור להיות המצע, מה אמורים להיות עקרונות היסוד.

יוסי יונה: אז הינה, אתם, עכשיו – שימי לב שממשלת ישראל נמצאת בסתירה מאוד מאוד חמורה ועמוקה, סתירה עמוקה וחמורה למול ההחלטות של מרכז הליכוד.

שרן השכל: זה נמצא כבר מזמן בתוך – – –

יוסי יונה: כן, אז עכשיו אנחנו תוהים – – –

ישראל אייכלר: תגיע למשפט סיכום, כי כבר יש לך את הדקה הנוספת.

יוסי יונה: אז אנחנו עכשיו, אדוני היושב-ראש, תוהים, מי בסופו של דבר הריבון בליכוד: האם מרכז הליכוד, שמקבל החלטות הזויות – ואנחנו יודעים מדוע הוא מקבל אותן, נכון, שרן?

יוסי יונה: אנחנו יודעים.

יוסי יונה: משום שבסופו של יום, מה קרה במרכז הליכוד?

שרן השכל: משום שיש הליך דמוקרטי, העם בוחר מה שהוא רוצה – – –

יוסי יונה: ישנה קבוצה מאוד מאוד קטנה שיש להם מספר כזה או אחר של מתפקדים, וכולכם פוחדים פחד מוות מהם שמא יבולע לכם ביום הדין, בפריימריז, וכולנו הולכים כעיוורים אחרי הדיקטט של קבוצה מאוד מאוד קטנה.

יוסי יונה: זה לא אינטרס של מדינת ישראל – –

שרן השכל: – – –

יוסי יונה: – – זה לא אינטרס של אזרחי מדינת ישראל.

יוסי יונה: ואנחנו רק מקווים, אדוני היושב-ראש, בסוף דבריי, שבסופו של דבר תתעשתו ותנהגו בצורה אחרת, שמגלה אחריות למדינה שלנו ולאזרחיה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

ישראל אייכלר: עכשיו חבר הכנסת נחמן שי, גם חמש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו כל כך עסוקים – היינו במרכולים, ואחר כך בחוק ירושלים – ששכחנו שבמדינה הזאת חיים אנשים.

נחמן שי: כל מה שאנחנו עושים בסוף, או לא עושים – – –

אורן אסף חזן: נחמן, אני לא שכחתי שחיים פה אנשים.

נחמן שי: במקום שיש אנשים, כנראה שם אתה נמצא.

נחמן שי: במהלך היום התפרסמה ידיעה מזעזעת על כך ששישה מטפלים נעצרו בעקבות חקירת משטרה על כך שהם תקפו, פגעו, השפילו, חבטו במטופלים, בחוסים בבתי אבות; בעקבות חקירה של המשטרה, ואני מודה למשטרה על כך.

נחמן שי: כשאנחנו דנים ב-80 קולות שצריך כדי לעצב את עתיד ירושלים – בואו נדבר על אנשים.

נחמן שי: אחרי שהתפרסמה הידיעה קיבלתי פנייה, ואני רוצה לקרוא אותה גם אם השעה מאוחרת.

נחמן שי: כותבת לי אישה – אני לא אציין את שמה וגם לא אציין למה היא מתייחסת – היא אומרת:

נחמן שי: לא יכולתי שלא לחשוב הפעם על התלונות שסבתא שלי התלוננה בפניי על ההתנהלות של חלק מהמטפלים בבית האבות שבו היא מתגוררת.

נחמן שי: חלק מהצוות מתנהג בצורה לא נאותה ואפילו אלימה.

נחמן שי: היא ביקשה שמיכה, הסבתא שלה ביקשה שמיכה, ובתגובה באה אליה המטפלת, משכה ממנה את השמיכה שלה והלכה; לקחה לה את השמיכה.

נחמן שי: היא סיפרה שבארוחות, אם הם רוצים לבקש משהו כתוספת או להחליף דבר בדבר אחר, המטפלים מגיבים בחוסר סבלנות, התעלמות, ולא נענים, כמובן.

נחמן שי: יש גנבות במחלקה – הם לא יכולים לשמור על החפצים שלהם, גונבים מהם.

נחמן שי: אם היא מבקשת משהו, סבתא שלה, פשוט לא מתייחסים.

נחמן שי: כשהם, בני המשפחה, מעלים את התלונות שלהם בפני ההנהלה, ההנהלה אומרת: זה מה שיש.

נחמן שי: אתם רוצים – תיקחו את הסבתא שלכם.

נחמן שי: אנחנו לא חייבים להחזיק אותה.

נחמן שי: הסבתא הזאת היא סיעודית, אין לה אפשרות להעסיק עובדת זרה, ועלות השהייה שם היא 15,000 שקל לחודש.

נחמן שי: המדינה משלמת כל כך הרבה כסף, היא כותבת לי, וזאת התוצאה?

נחמן שי: ככה מתייחסים?

נחמן שי: ואז היא מספרת שיש באותו בית אבות אמנה על הקיר, אתה יודע, אדוני היושב-ראש – אמנת השירות.

נחמן שי: זה מקובל, כאלה; יועצים לארגון עושים.

ישראל אייכלר: דובר על מצלמות שישימו שם.

נחמן שי: שום מצלמות לא הוכנסו עדיין, זה הסיפור.

נחמן שי: הלוא אנחנו, לפני שנה, בעקבות הגילויים שהיו בבתי אבות באזור חיפה והצפון – גם כן, לקח לנו זמן לגלות את זה – סוכם כבר, וגם עבר החוק של הכנסת, להתקין מצלמות.

נחמן שי: אגב, לא צריך חוק.

נחמן שי: אם למנהלי בית האבות x, y, ו-z אכפת – תתקינו מערכת מצלמות ותאספו את החומרים.

נחמן שי: ברגע שהמטפלים ידעו שהפעולות שלהם מצולמות, לפחות במרחבים הציבוריים, הם יתייחסו אחרת למטופלים, זה ברור.

נחמן שי: הם יתייחסו אליהם אחרת כי הם יבינו שעומדים להנציח – להנציח, לתעד את מעשיהם.

נחמן שי: אומרת לי אותה גברת שכותבת לי: יש שם גם מחלקה שיקומית, כמו בכל מקום.

נחמן שי: מחלקה נוראית.

נחמן שי: מקום לא מקצועי, לא מכבד, אין עם מי לדבר, עם גנבות של רכוש, התעלמות מצורכי החולה.

נחמן שי: הלוא המחלקות השיקומיות הן החלק הכי גרוע באותם בתי אבות: אין לי דבר טוב להגיד על המקום, קשה לי לשמוע את הסבתא שלי מספרת את זה.

נחמן שי: היא מבקשת שלא להתלונן, כי היא פוחדת שיתנכלו לה.

נחמן שי: כשהיא וחברות שלה מתלוננות, הן נענשות.

נחמן שי: והיא שואלת אותי: איך זה יכול להיות שמדינת ישראל, שמשלמת עליהם 15,000 שקלים, מזניחה את המקום?

נחמן שי: יש מין תחושה שהאנשים האלה גם ככה לקראת סוף חייהם, אז לא נורא; לא נשאר להם הרבה, אז עוזבים אותם לבדם.

נחמן שי: ולכן, אני אומר לכם, חברים וחברות, השעה היא 02:00, בלילה, והראש שלנו מסתובב, ואנחנו באים והולכים, וכולנו עסוקים עכשיו ב-80 הקולות שבהם נכריע ביום מן הימים את עתידה של ירושלים.

נחמן שי: חשוב מאוד, אבל עד שנגיע ליום הזה, תחשבו על עשרות אלפי חוסים בבתי אבות – איזה חיים יש להם, מה קורה שם עכשיו ב-02:00, כי בעוד שעתיים עומדים להעיר אותם כבר.

נחמן שי: מתחילים להגיע המטפלים ולקחת אותם עם מנופים כדי לרחוץ אותם, מ-04:00, בבוקר, כי אין זמן, כי לא יכולים לרחוץ כל כך הרבה אנשים בשעות נורמליות.

נחמן שי: מחזירים אותם למיטה, ככה, ב-02:00, 03:00, 04:00, 05:00 ו-06:00, בבוקר.

נחמן שי: תחשבו על האנשים האלה ואולי תראו את הפרופורציה המתאימה, ואולי תבינו למה הציבור שלח אותנו למקום הזה, ואולי תחשבו איך אנחנו, חברי הכנסת, עוזרים לאותם עשרות אלפים של חוסים בבתי האבות בישראל.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ישראל אייכלר: אני מזמין את חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, גם חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

יחיאל חיליק בר: ראשית, אני רוצה לברך – בדיוק דיברתי עם יואב קיש, ידידי.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לברך אותו ואת חבר הכנסת השר אקוניס והשר אמסלם.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לברך את תנועת הליכוד.

יחיאל חיליק בר: זו הפעם הראשונה שאני עושה את זה.

יחיאל חיליק בר: אני מברך את תנועת הליכוד מכל הלב, על זה שגיליתם, אחרי הרבה הרבה שנים שאנחנו אומרים לכם את זה, ששועפאט וכפר עקב הם לא ירושלים, תראו איזה קטע.

יחיאל חיליק בר: סוף-סוף תנועת הליכוד המפוארת מגלה שזו לא ירושלים.

יחיאל חיליק בר: כמה צעקות היו פה ביני לבין אופיר אקוניס, שדיבר על ירושלים המאוחדת.

אופיר אקוניס: אל תבנה על זה.

יואב קיש: – – –

יחיאל חיליק בר: והינה, מי בא, כרגיל, לחלק את ירושלים?

יחיאל חיליק בר: הימין.

יואב קיש: זה ירושלים רבתי.

יחיאל חיליק בר: אופיר, תשמע, מה שאני אוהב בכם זה שיש לכם תפקיד היסטורי.

יחיאל חיליק בר: ז'קי, אתה מפריע לי לדבר עם השר.

יחיאל חיליק בר: התפקיד ההיסטורי של הליכוד – וזה תפקיד חשוב בהיסטוריה של כל מדינה – הוא לצעוק מה לא לעשות, להאשים את השמאל במה שהוא אולי יעשה ובסוף לעשות את זה בעצמו.

יואב קיש: חיליק, אתה יודע מה חשבתי?

יואב קיש: שאתה מברך אותנו על ההחלטה של מרכז הליכוד, על שמחה גדולה – – –

יחיאל חיליק בר: אה, אני תכף אגיע להחלטה של מרכז הליכוד.

אופיר אקוניס: לא, לא יהיה לך זמן.

יחיאל חיליק בר: לא, אין בעיה ב-3:38 דקות שיש לי.

יחיאל חיליק בר: אבל אני באמת רוצה לברך אתכם, כי התפקיד ההיסטורי שלכם הוא לצעוק מה לא לעשות, להאשים את השמאל במה שהוא אולי יעשה, ובסוף, בגאוניות, לעשות את זה בעצמכם – לעקור, לפנות, לעקור יהודים, לפנות יהודים, להתנתק חד-צדדית, ועכשיו גם לחלק את ירושלים, דודי אמסלם.

יחיאל חיליק בר: אז אני מברך אתכם שאתם בעצם עושים בפועל את כל מה שאתם במשך שנים מאשימים את השמאל שהוא יעשה.

יחיאל חיליק בר: אבל, ידידי השר אקוניס, עד שכבר הגעתם, דודי, למשהו חצי מבושל, גם אתם זה עושים בחוק עקום, בחוק פחדני, בחוק שמבצר ביצורים על ביצורים של 80 ח"כים, על מה יקרה אם תרצו, אולי, חלילה, לעשות את הדבר הנכון ולהעביר את השכונות הללו – שאין ביניהן לבין ירושלים שום דבר ומעולם לא היה – לסמכות זרה, כמו שנקרא, אולי לרשות הפלסטינית, אולי למדינה פלסטינית שאולי תקום ותגרום לנו להיפרד מהפלסטינים.

יחיאל חיליק בר: יום אחד יהיו שוב מנהיגים בימין, כמו שהיו פעם מנהיגים בימין, רק שהיום אין מנהיגים כאלה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך – יואב, אתה שאלת אותי.

יחיאל חיליק בר: יואב קיש, אתה שאלת אותי, אני רוצה לכבד אותך בשתי הדקות שנותרו לי.

יחיאל חיליק בר: אני עקבתי בעניין רב אחר ועידת הליכוד.

יחיאל חיליק בר: אני באמת – –

יואב קיש: אני שמח, חיליק.

יואב קיש: אני שמח מאוד.

יחיאל חיליק בר: – – לא ישנתי, כדי לראות אם יהיה ויכוח ענייני.

אופיר אקוניס: לא ישנת?

יחיאל חיליק בר: לא ישנתי, הייתי במתח מה יקרה בוועידת הליכוד.

אופיר אקוניס: זה היה מאוד מוקדם.

אופיר אקוניס: זה אומר שאתה הולך לישון מאוד מוקדם, כי סיימנו ב-21:00 להצביע.

יחיאל חיליק בר: לא, אבל זה היה צוהריים.

יחיאל חיליק בר: לא ישנתי שנ"צ.

אופיר אקוניס: אה, בצוהריים לא ישנת.

יואב קיש: התחלנו ב-19:00.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מתבדחים, אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

יחיאל חיליק בר: יואב, תראה, היוזמה שלכם, שהיא למעשה סיפוח חד-צדדי של השטחים – הרי אתם יודעים שזה לא רק – –

יואב קיש: אנחנו לא משתמשים במילה סיפוח.

יחיאל חיליק בר: – – כמו שאתם רוצים לראות בזה, גזר דין מוות לרעיון שתי המדינות – – –

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: אני אמרתי את זה בצורה מפורשת.

יחיאל חיליק בר: אני יודע, אופיר, שאתה – – –

אופיר אקוניס: – – –

יחיאל חיליק בר: אני יודע, זה מה שאמרת.

יחיאל חיליק בר: מה שלא אמרת זה שזה גזר דין מוות לרעיון הציוני, שכולנו אוהבים להגיד שאנחנו שייכים אליו – –

אופיר אקוניס: לא נכון.

אופיר אקוניס: זה שקר שאתם חוזרים עליו.

יואב קיש: אנחנו לא מסכימים לשקר הזה.

יחיאל חיליק בר: – – רק אנחנו באמת שייכים אליו.

אופיר אקוניס: לא נכון.

אופיר אקוניס: אתה חוזר על השקר הזה יחד עם כל השמאל.

יחיאל חיליק בר: אתם חוזרים על השקר שלכם.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה הכי גרוע?

אופיר אקוניס: לא, ממש לא.

יחיאל חיליק בר: שבסוף אתם גם מאמינים לעצמכם.

אופיר אקוניס: מעולם לא, לא נאמר מעולם.

יואב קיש: חיליק, אתה מכיר את תוכנית האוטונומיה שאני מוביל.

יואב קיש: למה אתה – – –

יחיאל חיליק בר: אני מכיר את תוכנית האוטונומיה שלך, תאמין לי, וחבל שהכרתי.

יחיאל חיליק בר: גם בה השקעתי כמה דקות קריאה.

יחיאל חיליק בר: אפילו את התוכנית של סמוטריץ קראתי.

יחיאל חיליק בר: יואב, אני אבשר לך משהו: אתה שייך לתנועת הליכוד, שפעם הייתה תנועה מפוארת, באמת.

יואב קיש: מתקן אותי השר – עוד בגין דיבר על אוטונומיה.

יואב קיש: הליכוד בעד אוטונומיה.

יואב קיש: אנחנו לא ניתן פה מדינה פלסטינית.

יואב קיש: לא נעשה פה מדינה דו-לאומית.

יואב קיש: אנחנו הולכים לפתרון ביניים.

יואב קיש: אין מה לעשות, אנחנו לא מוכנים לאקסיומות שלכם.

יחיאל חיליק בר: עזוב, אבל עברנו.

יחיאל חיליק בר: מאז בגין היה יצחק שמיר, שהמציא את המדינה הפלסטינית.

יחיאל חיליק בר: המדינה הפלסטינית לא הומצאה אצלנו, היא הומצאה בוועידת מדריד.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, לא רק שחילקתם, ועקרתם, והתנתקתם, ותחלקו את ירושלים – אתם גם המצאתם לראשונה את המדינה הפלסטינית.

יחיאל חיליק בר: ואופיר, אתה יודע שאני צודק.

אופיר אקוניס: – – –

יחיאל חיליק בר: שנינו מכירים היסטוריה פוליטית.

אופיר אקוניס: אתה ממש לא צודק.

יחיאל חיליק בר: אתם היום, לצערי, שייכים לתנועה שהולכת ונהיית הזויה, שמתרחקת מהמקורות שלה – –

אופיר אקוניס: לא, העבודה.

יחיאל חיליק בר: – – ומתכחשת למציאות, ואתם עוד עוטפים את זה וקוראים לזה חזון.

יחיאל חיליק בר: אתם אוהבים ללכת עם ולהרגיש בלי.

יחיאל חיליק בר: נתניהו הולך ומדבר גבוהה-גבוהה בעולם על הכמיהה שלו לשלום במזרח התיכון, אבל פה, למרכז הליכוד, הוא מדבר בהזיות לאותה קבוצה קיצונית שחטפה את המפלגה המפוארת הזאת והפכה אותה למשהו שהוא ימין מבנט, ואפילו ימינה ממנו.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אז אם זו הדרך שלכם, תודו פה באמת.

יחיאל חיליק בר: תגידו שאתם כבר לא אותה תנועה מפוארת, שאיבדתם אחיזה במציאות ושהאינטרסים הפוליטיים הצרים שלכם מול חברי מרכז יכולים להביא אותנו לאובדן החזון הציוני כולו.

יחיאל חיליק בר: וזה, ידידי השר אקוניס, עצוב, עצוב מאוד.

יחיאל חיליק בר: מה שכן מעודד אותי זה שלא ניתן לכם לעשות את זה, ובעזרת השם, בקרוב מאוד, נחליף אתכם ונבטל גם את שורת החוקים ההזויים שלכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת יחיאל בר.

ישראל אייכלר: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון.

ישראל אייכלר: חמש דקות, בבקשה.

יואב קיש: יואל, אל תוותר על הדוברים, יואל.

יואב קיש: דיר באלכ.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, החוק הזה הוא בוודאי לא בעד ירושלים.

יואל חסון: החוק הזה לא אוהב את ירושלים, הוא פוגע בירושלים.

יואל חסון: מי שרוצה לשמור על ירושלים צריך להפריד ממנה את הכפרים שמעולם לא היו חלק ממנה ולהבטיח את אחדותה של ירושלים האמיתית.

יואל חסון: אבל אתם תבינו את זה, כמו כל דבר, בדרך הקשה.

יואל חסון: לכן, חבריי חברי הכנסת, אני מבקש להודיע על הסרת כל הדוברים של האופוזיציה.

יואל חסון: מבחינתנו ניתן לגשת להצבעה מייד.

קריאות: – – –

יואב קיש: איך נשברתם?

יואב קיש: איך נשברתם?

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

יואב קיש: מה קרה – – – תרגיל – – – מה קרה – – – אקשן?

ישראל אייכלר: אני מבקש לזמן את – אתה מדבר?

ישראל אייכלר: את השר אופיר אקוניס.

ישראל אייכלר: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, פשוט, חבר הכנסת בר, נדרשות שעות רבות להפריך את כל השקרים שלך בחמש הדקות שבהן דיברת.

יחיאל חיליק בר: רק אמת אמרתי.

יחיאל חיליק בר: רק אמת, האמן לי.

אופיר אקוניס: שעות שלמות, להפריך את כל השקרים שאותם אתה הפצת פה, וחזרת עליהם.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך בידידות שגם אם חוזרים על שקר אלף פעם זה לא עושה אותו לאמת.

יחיאל חיליק בר: אתה מבין את זה טוב מאוד.

אופיר אקוניס: אנחנו מעולם – אגב, אני יכול לתת לך שמות של אנשים, אחד מהם הוא נשיא המדינה, הנשיא ריבלין, שכן דיברו על מדינה אחת, וגם סגנית השר חוטובלי.

אופיר אקוניס: זאת הייתה עמדתם וזוהי עמדתם.

אופיר אקוניס: לא יודע לגבי הנשיא – – –

יחיאל חיליק בר: ריבלין אחד מהליכודניקים האמיתיים היחידים שנותרו.

אופיר אקוניס: אנחנו מעולם לא דיברנו על החלת הריבונות וסיפוח, גם, בעצם, אזרוח של תושבי יהודה ושומרון שאינם יהודים.

אופיר אקוניס: מעולם לא אמרנו את זה, משום שאנחנו לא חושבים שהם צריכים להיות אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נאמר את זה.

אופיר אקוניס: זוהי לא עמדת הליכוד; זאת לא הייתה מעולם עמדת הליכוד; זו לא תהיה עמדת הליכוד.

אופיר אקוניס: לגבי החלת הריבונות על השטחים, המכונים על פי הסכמי אוסלו האומללים שמפלגת העבודה הביאה לאוויר העולם באמצע שנות ה-90 של המאה הקודמת; על החלת הריבונות על המרחבים הללו שיש בהם רוב יהודי מובהק אנחנו בהחלט דיברנו, ואנחנו נמשיך ונדבר.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, כאשר נגיע, אם נגיע, למצב שבו הצד השני בכלל ירצה בשיח, אנחנו בהחלט נשים את הדברים על השולחן, ואם הצד השני ירצה בכך, אז יהיה הסכם.

אופיר אקוניס: אם הצד השני לא ירצה בכך, לא יהיה הסכם.

אופיר אקוניס: גם חברת הכנסת לבני יודעת שמעולם אנחנו לא הצענו – לא במצע, לא בקווי יסוד, לא באמירות שלי או של ראש הממשלה או של אחרים – לאזרח את התושבים הערבים של השומרון ושל יהודה.

יחיאל חיליק בר: אבל החלת ריבונות – כן.

אופיר אקוניס: החלת ריבונות על המרחבים היהודיים – – –

יחיאל חיליק בר: אז מה תעשה איתם, תשלח אותם לחלל?

אופיר אקוניס: התושבים הערבים של יהודה ושומרון, כידוע לך, חיים תחת ממשל עצמי פלסטיני – – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – – אוסלו – – –

יחיאל חיליק בר: ואם הם יחליטו לפרק את הממשל הזה?

יחיאל חיליק בר: מה תעשה אז?

אופיר אקוניס: מי יפנה?

אופיר אקוניס: הם יפרקו את זה?

אופיר אקוניס: הם מאיימים שנים, שנים, שנים.

יחיאל חיליק בר: הם ייתנו לך המפתחות.

אופיר אקוניס: אין להם סיבה, משום שההפסד יהיה כולו שלהם.

יחיאל חיליק בר: מה, אתה מנהל אותם?

יחיאל חיליק בר: הם יגידו לך: לא רוצים – – –

אופיר אקוניס: ואני אומר לך שאני גם מציע להם שלא לפרק את הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: מציע להם שלא לפרק את הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: והאיומים האלה, חבר הכנסת בר – סליחה?

ציפי לבני: – – – זה אוסלו.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

ציפי לבני: – – – זה היה באוסלו – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך בדיוק.

אופיר אקוניס: יש לי לזה תשובה מצוינת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת קיש – את לא היית באולם, חברת הכנסת לבני, אבל חבר הכנסת קיש הזכיר את תוכנית האוטונומיה שהגה מנחם בגין זמן קצר אחרי שעלה לשלטון.

אופיר אקוניס: מה עשה יצחק רבין ב-1993?

אופיר אקוניס: מה הוא עשה?

ציפי לבני: – – –

אופיר אקוניס: אבל אני אענה לך רק על הדבר הזה.

אופיר אקוניס: הוא לקח את הרעיון הזה, ובמקום לתת למנהיגות מקומית של הפלסטינים, הוא הביא את הרוצח המתועב יאסר ערפאת, וזה מה שקרה.

ציפי לבני: זאת הבעיה של אוסלו?

אופיר אקוניס: אחת הבעיות.

אופיר אקוניס: להביא טרוריסט מתוניס שהיה בסוף דרכו – – –

ציפי לבני: שבמקום לתת – – – הביאו את יאסר ערפאת?

אופיר אקוניס: היה בסוף דרכו – בוודאי.

אופיר אקוניס: זה לעניין הסכמי אוסלו.

אופיר אקוניס: לעניין ירושלים – – –

יחיאל חיליק בר: השאלה היא מה אתה עושה – – – בתוך המדינה שלך, תודה בזה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה אותם בתוך המדינה שלך.

אופיר אקוניס: אני לא רוצה אותם.

אופיר אקוניס: אגב, בניגוד אליכם, אני מתייחס אליהם כבני אדם.

אופיר אקוניס: בניגוד אליכם אני מכיר בקיומו של סכסוך בין ישראל לבין מי שמכונים בטעות הפלסטינים – ערביי יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: אתם תמיד לא רוצים אותם.

אופיר אקוניס: אתם מתנשאים מעל כולם, וגם מעליהם.

אופיר אקוניס: אתם לא רוצים אותם.

אופיר אקוניס: יש לכם סיסמה: אנחנו כאן והם שם.

יחיאל חיליק בר: תגיד: אני רוצה אותם אזרחים.

אופיר אקוניס: אתה רוצה אותם אזרחים שווים.

יחיאל חיליק בר: לא, אתה רוצה אותם אזרחים שווים.

אופיר אקוניס: הרי אמרתי לפני דקה שזאת לא עמדתנו ולא המדיניות שלנו, ואין לנו שום כוונה.

יחיאל חיליק בר: אבל מה, אתה תחליט להם – – – אוטונומיה?

אופיר אקוניס: אבל אני אומר לך, לא יעזור לחזור על השקר הזה, משום שהשקר הזה גם לא תופס בציבור.

אופיר אקוניס: לעניין ירושלים – – –

ציפי לבני: יש לי שאלה ביחס לחוק הזה.

ציפי לבני: בהתחלה חשבתי שיש פה חידוש מרענן – פחות מרענן מבחינתי.

ציפי לבני: קודם כול, שהוא מעלה את הדרישה ל-80 ח"כים.

ציפי לבני: אבל אז מסתבר שני דברים: שלבטל אותו מספיק 61, אז ה-80 זה כלאם פאדי; הדבר השני, שאם יש 80, אז גם לא צריך משאל העם.

אופיר אקוניס: – – –

ציפי לבני: רגע, רגע, עוד לא סיימתי את שאלתי, כבוד השר.

אופיר אקוניס: משאל העם לא מבוטל, חוק משאל העם לא מבוטל.

ציפי לבני: הדבר השני, שחשבתי לרגע שבאמת יאפשר לשנות את גבולות – – – גם זה בוטל.

ציפי לבני: מה החוק מחדש?

אופיר אקוניס: אני אענה לחברת הכנסת לבני בצורה מאוד ברורה.

אופיר אקוניס: לא, לא, אני אענה לך, אני חייב לך, אני אגיד לך גם למה החוק הזה נכון וטוב שהוא בא לאוויר העולם.

אופיר אקוניס: גם ההתחייבויות של חברת הכנסת נחמיאס וחברים אחרים מסיעת העבודה, מאוד נגעו לליבי, אני חייב להגיד.

אופיר אקוניס: אבל, השר בנט, פתאום קורה דבר מופלא בחיים הפוליטיים, חברת הכנסת לבני, במדינת ישראל: נבחר אדם לראשות ממשלה, נבחר אדם רציני – לכאורה, כן, הוא היה רציני אז – ב-1999, מר ברק, והוא מתחייב לשלמות ירושלים.

אופיר אקוניס: בתוך כמה חודשים, השר בנט, הוא יוצא גם לשפרדסטאון ומוכר את כל רמת הגולן.

אופיר אקוניס: הסורים לא רצו, כי הם רצו גם את הכינרת – לא הלך.

אופיר אקוניס: אחר כך הוא הולך לפלסטינים – נדמה לי שחבר הכנסת טיבי היה שם, נדמה לי, בוועידה הזאת של קמפ דייוויד, שבה ברק – אולי כבר לא היית, אולי היית כבר חבר כנסת אז לא יכולת להיות שם, אבל אתה בוודאי זוכר את הדבר הזה.

אופיר אקוניס: אותו אדם שהתחייב לשלמותה של ירושלים – אגב, שלא לדבר על הפרת ההתחייבויות הסדרתית של הבן אדם הזה – בא ואומר לערפאת: אני נותן לך שליטה פלסטינית באגן הקדוש; אני נותן לך אפשרות להציב את השוטרים החמושים שלך, כלומר את הפתח, שמייד, מהר מאוד היה הופך לחמאס, על חומות ירושלים.

אופיר אקוניס: אתה, חבר הכנסת בר, כירושלמי, לא יכול להעלות על דעתך תסריט שכזה, והוא עשה את זה, והוא אמר את זה.

אופיר אקוניס: לכן נדרש הרוב המסיבי הזה, כי אני לא יודע, זה לא יקרה בתקופתנו, אין מצב כזה.

עמר בר-לב: לא ענית לחברת הכנסת לבני.

אופיר אקוניס: אבל אנחנו צריכים להבטיח שדבר כזה שקרה, חייבים להבטיח שדבר מסוכן כזה – שקרה כבר, זה לא שזה לא היה, זה לא שאנחנו ממציאים.

אופיר אקוניס: אנחנו לא בודים תסריט.

עמר בר-לב: איך הוא יבטיח – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת לבני הייתה בצד הזה של האולם אז כחברה צעירה בסיעת הליכוד – כך היא הייתה, נכון, חברת הכנסת לבני?

אופיר אקוניס: עובדות – חברה צעירה גם בגילה וגם בנוכחות שלה בכנסת בסיעת הליכוד, כאשר מר ברק הביא עם מזכיר הממשלה בוז'י הרצוג, שהיה מזכירו, את הסכמי קמפ דייוויד.

אופיר אקוניס: זה מה שאתם עשיתם.

אופיר אקוניס: היה שם ויתור מוחלט לא על שועפאט, חבר הכנסת יוסי יונה; לא על שועפאט היה הוויתור – על האגן הקדוש, על חומות ירושלים, על דברים שלכאורה צריכים להיות הקונסנזוס.

אופיר אקוניס: אולי גם חבר הכנסת פרי כבר לא היה אז בתפקידו הממלכתי, אבל הוא בוודאי זוכר את זה.

אופיר אקוניס: אז עובדה שהדברים האלה התרחשו.

אופיר אקוניס: הם קרו.

אופיר אקוניס: אנחנו לא בודים אותם.

אופיר אקוניס: וכדי להבטיח את אחדותה של ירושלים, אנחנו מביאים הלילה הזה את החוק הזה, אני מאוד מקווה, אגב, אני מצפה, ואני אומר את זה בצורה מאוד ברורה, דרך אגב.

יוסי יונה: אתה מעביר את זה 61 חברי כנסת, ואתה אומר ש-80 חברי כנסת – – – בכל מקרה, אם תהיה קואליציה אחרת – – –

יחיאל חיליק בר: זה מה שציפי שאלה, אתה מתחמק מזה.

אופיר אקוניס: על הביטול.

אופיר אקוניס: אני לא מעלה על דעתי שתהיה קואליציה אחרת, בוודאי לא בשנים הקרובות.

אופיר אקוניס: אני יודע שמיהרתם.

יחיאל חיליק בר: – – –

יוסי יונה: אם אתה לא יכול לדמיין אפשרות כזאת, ודאי שיש צורך בחוק.

עמר בר-לב: אם כך, למה צריך 80?

אופיר אקוניס: אני יודע שאתם ממהרים, אתם ממהרים לתפור חליפות.

אופיר אקוניס: אתם וסיעת יש עתיד ממהרים לתפור את החליפות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פריג' כבר ראה את הבחירות – הוא לא נמצא כאן – הוא ראה את הבחירות הממשמשות, הוא ראה את הבחירות – – –

יחיאל חיליק בר: אתה מבין למה אתם פחדנים?

יחיאל חיליק בר: אם לא תהיה קואליציה אחרת, למה אתם מפחדים?

יחיאל חיליק בר: למה 80, אם לא תהיה קואליציה אחרת – – –

אופיר אקוניס: כדי להבטיח שלא יקרה מצב – הסברתי לך: להבטיח שלא יהיה מצב שהיינו בו כבר.

אופיר אקוניס: היינו במצב הזה, שגם המועמד לראשות הממשלה – –

עמר בר-לב: – – –

אופיר אקוניס: – – גם המועמד לראשות הממשלה – קודם כול, 61 היה בחוק שהביא חבר הכנסת יהושע מצא – –

עמר בר-לב: אבל נניח שיהיה מצב כזה שוב.

אופיר אקוניס: – – בשנת 2000 ועבר ברוב קולות אז.

אופיר אקוניס: קודם כול נתחיל מזה.

אופיר אקוניס: היה.

אופיר אקוניס: ולמה הובא החוק הקודם?

אופיר אקוניס: פה אנחנו רוצים להגדיל את הרוב.

אופיר אקוניס: למה הובא החוק הקודם?

אופיר אקוניס: בגלל אותה הונאה של הציבור שקיים הצייצן הלאומי, שהוא באמת, אני מוכרח להגיד לכם, מציוץ לציוץ פשוט מדרדר את עצמו.

אופיר אקוניס: זה בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

קריאה: אתה מדבר על נשיא ארצות הברית.

אופיר אקוניס: לא, אני מדבר על אהוד ברק, ראש הממשלה מטעמכם, שעשה את הדברים שאנחנו מבטיחים שלא יקרו עוד.

אופיר אקוניס: בכלל, הייתי מציע לו קצת להפסיק לצייץ את ציוציו המגוחכים.

איילת נחמיאס ורבין: מי פינה, מי בנה – – –

אופיר אקוניס: מי בנה ומי פינה, באמת, גברתי הנכבדה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אופיר אקוניס: באמת, הינה, אני אתן לך תשובה.

אופיר אקוניס: אגב, זה עוד דבר שעלה בדיון הזה, גם על ידי חבר הכנסת יוסי יונה, גם על ידי חבר הכנסת עמיר פרץ.

אופיר אקוניס: אני, כשאני שר תורן, אני מקשיב לנאומים שלכם.

אופיר אקוניס: לא כדאי לכם שאני אהיה שר תורן הרבה – אני גם מבקש את זה ממזכירות הממשלה – אבל אני מקשיב לכל אחד ואחת מן הדוברים.

אופיר אקוניס: ואתם אומרים: שועפאט וענתא – מי רצה?

אופיר אקוניס: האם זה חלק מירושלים?

אופיר אקוניס: הממשלה של מפלגת העבודה היא שהחילה את החוק הישראלי על כל ירושלים, ברוך השם, זמן קצר אחרי שהדפנו את המתקפה הפראית של הערבים ביוני 1967.

אופיר אקוניס: הרי אם זה היה תלוי בהם, לא היינו גם בבית שלך, חבר הכנסת בר, וגם במקום הזה – הוא הרי תחת הכיבוש הנוראי.

אופיר אקוניס: הרי הם דורשים – תשאל את חברי הכנסת מהסיעה המשותפת.

אופיר אקוניס: גם כאן מצאו איזה אבן שאומרת שפעם היה פה כפר ערבי.

אופיר אקוניס: אם זה היה תלוי בהם – – –

יחיאל חיליק בר: זה גם לא אומר שזה נכון.

אופיר אקוניס: אה, זה לא אומר שזה נכון?

אופיר אקוניס: אה, טוב.

יחיאל חיליק בר: לא כל מה שמפלגת העבודה עשתה היה נכון.

אופיר אקוניס: אני מבין שמפלגת העבודה מתכחשת ליסודות הבסיסיים ביותר – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא מה שאמרתי.

יחיאל חיליק בר: זה לא אומר שזה היה נכון.

אופיר אקוניס: – – כולל הדברים הטובים שאתם עשיתם.

אופיר אקוניס: ואני אסיים רק בדבר אחד.

אופיר אקוניס: אני מבין שהשר בנט רוצה לסכם גם כן, ואני בוודאי אאפשר לו את זה.

אופיר אקוניס: תזכרו תמיד, גם מי שבא ממפלגות אחרות – ויש גם כמה כאלה במחנה הציוני – את הדברים המרגשים והחשובים שאמר ראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה, כאשר נשאל – את זה אני זוכר כאילו זה היה הבוקר.

אופיר אקוניס: זה באמת הדהים אותי, העוצמה של המשפט הזה.

אופיר אקוניס: הלך להופיע בפני תלמידי בתי ספר, ונשאל על ידי תלמיד לגבי חלוקת ירושלים מול, מה שאז קראו לו, תהליך השלום – לא נדבר על איך זה נגמר – והוא אמר:

אופיר אקוניס: אם ייאלצו אותי לבחור בין שלום לבין ירושלים המאוחדת, אני בוחר בירושלים המאוחדת.

אופיר אקוניס: אני מציע לכל אחד מן הספסלים האלה ללמוד כמה מן הדברים שלא רק שאמר יצחק רבין, לא רק שעשה לוי אשכול כראש ממשלה מטעמכם, או גולדה מאיר או אחרים – ללמוד קצת, ללמוד.

אופיר אקוניס: אתם רוצים את המורשת של מפלגת העבודה הישראלית – אגב, ובזה אני באמת מסיים.

אופיר אקוניס: אתה אמרת, חבר הכנסת בר, שהליכוד הפך לאיזה מפלגת שוליים הזויה.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שנפתח?

אופיר אקוניס: סלח לי.

יחיאל חיליק בר: זה מה שאמרתי.

אופיר אקוניס: סלח לי, מפלגת העבודה הישראלית היא שהביאה לחידוש ההתיישבות בקריית ארבע, היא שהביאה לחידוש ההתיישבות ברמת הגולן, היא שהחילה את החוק על ירושלים, שהייתה במונחים של היום, אדוני היושב-ראש, בקיצוניים שבין אנשי הימין.

אופיר אקוניס: תלמדו קצת מן המורשת שלכם – לא שלי, את המורשת שלי אתם לא מכבדים, למעט הערגה למנחם בגין.

אופיר אקוניס: פתאום כולכם בגיניסטים.

אופיר אקוניס: עזבו את זה.

יחיאל חיליק בר: עוד לא ביקרתי את המורשת – – –

אופיר אקוניס: לא את שלי.

אופיר אקוניס: לא, לא את המורשת שלי, את המורשת שלכם תכבדו, ואז הציבור גם יתחיל לכבד אתכם.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל אייכלר: השר אקוניס, אני לא רוצה שתרד לפני שנברך את חבר הכנסת הרב מנחם אליעזר מוזס, שחיתן הערב את הנכדה שלו והגיע עם בגדי חתונה לפה, לכבודה של ירושלים.

אופיר אקוניס: כל הכבוד.

ישראל אייכלר: מזל טוב לרב מנחם אליעזר מוזס.

אופיר אקוניס: מזל טוב.

אופיר אקוניס: בלעדי זה לא יכולתי לרדת.

אופיר אקוניס: מזל טוב, חבר הכנסת מוזס.

ישראל אייכלר: אני מבקש להזמין את שר החינוך, השר נפתלי בנט, לחמש דקות.

ישראל אייכלר: בבקשה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק הזה הוא לא חוק תיאורטי.

נפתלי בנט: אנחנו לא עוסקים בחוקים תיאורטיים אלא בחוקים מעשיים מאוד.

ישראל אייכלר: אפשר לבקש שקט?

ישראל אייכלר: אופיר אקוניס מאוד נהנה מהוויכוחים, לכן לא הפרעתי לכם, אבל עכשיו השר בנט רוצה לדבר.

ישראל אייכלר: אני מבקש שיהיה שקט, נשמע מה יש לשר החינוך להגיד.

נפתלי בנט: חלוקת ירושלים, לצערי, היא לא דבר תיאורטי.

נפתלי בנט: ניסו לחלק את ירושלים.

נפתלי בנט: הרבה פעמים כשמדברים עם חבריי בשמאל, הם אומרים: ולג'ה – זה ירושלים?

נפתלי בנט: קלנדיה – זה ירושלים?

נפתלי בנט: אבל בעצם אתם יודעים יפה שלא מדובר על ולג'ה ולא מדובר על קלנדיה; מדובר על חלוקת האגן הקדוש, העיר העתיקה.

נפתלי בנט: השכונות היהודיות – ליהודים, השכונות הערביות – לערבים.

נפתלי בנט: זו הייתה הנוסחה.

נפתלי בנט: זו הייתה הנוסחה.

נפתלי בנט: זאת לא הייתה רק הנוסחה של אהוד ברק, זאת גם הנוסחה של הנוכחים כאן.

נפתלי בנט: ידידי בוז'י הרצוג אמר לא מזמן, ב-2013, כשהוא נבחר ליושב-ראש העבודה: "אני רואה את ירושלים כמשמשת שתי בירות פוליטיות: במזרח ירושלים – בירת המדינה הפלסטינית, ובמערב העיר – בירת המדינה היהודית".

נפתלי בנט: גם חברתי שלי יחימוביץ, כיושבת-ראש העבודה: "אני לא מגמגמת בנושא הזה", "ירושלים על שכונותיה היהודיות היא בירתם הנצחית של העם היהודי במדינת ישראל, אבל בעיר העתיקה ובאגן הקודש יונהג משטר מיוחד אשר יביא לידי ביטוי את חשיבותו הבין-לאומית של המקום".

נפתלי בנט: גם ידידי יאיר לפיד אומר על ירושלים: "הטרגדיה הגדולה ביותר של הסכסוך הישראלי–פלסטיני היא שכולם יודעים איך זה יסתיים.

נפתלי בנט: אנחנו נחלק את השטח.

נפתלי בנט: ישראל תחזיר את הגדה המערבית והדגל הפלסטיני יתנוסס מעל מבני ציבור במזרח ירושלים".

נפתלי בנט: כל האגף הזה – מפלגת העבודה ויש עתיד – אמרו, אומרים: נחלק את ירושלים.

נפתלי בנט: והם לא מדברים על ולג'ה, הם מדברים על חלוקת ירושלים.

נפתלי בנט: לכן, אני באתי לפוליטיקה כדי לחולל שינויים.

נפתלי בנט: התפיסה שלי היא מאוד ברורה, ואני אגיד אותה: לתפיסתי, אין זה מסמכותו של שום יהודי, אין זה מסמכותו של שום גוף יהודי, אין זה אפילו מסמכותו של העם היהודי כולו החי איתנו היום לוותר על איזשהו חלק בארץ.

נפתלי בנט: זוהי זכות האומה היהודית לדורותיה, זכות שאינה ניתנת להפקעה בשום תנאי.

נפתלי בנט: ואילו גם היו יהודים באיזשהו זמן מכריזים על הסתלקותם מזכות זו, אין בכוחם ובסמכותם להפקיע זכות זו מהדורות הבאים.

נפתלי בנט: כמובן, אלה דברי דוד בן-גוריון, ראש הממשלה שלנו, הראשון של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: ולכן זה לא דבר סמלי שאנשי יש עתיד, שאנשי מפלגת העבודה והמחנה הציוני רוצים לחלק את ירושלים.

נפתלי בנט: אנחנו מרימים רף מאוד גבוה של 80 חברי כנסת ומונעים מכם – אני מאוד מאמין בזה, אני מאוד מאמין בזה.

יוסי יונה: אז אפשר לישון בשקט, אז אפשר לישון בשקט.

נפתלי בנט: אני מקשיב למה שאנשים אומרים.

חיים ילין: – – – שלא יהיה סיפוח.

חיים ילין: ביד השנייה הם חתמו – – –

נפתלי בנט: מה שאני רואה, זה שבינתיים כשסימנו חזון, עמדנו בזה.

נפתלי בנט: כשיצאתי עם תוכנית הריבונות לפני שש שנים, אמרו: איזה ריבונות?

נפתלי בנט: היום כבר מפלגת השלטון מאמצת את התוכנית.

נפתלי בנט: כשאמרנו: נחזיר לכלא מחבלים ששוחררו – פעם ראשונה בתולדות המדינה זה בוצע.

נפתלי בנט: חוק ההסדרה בלתי אפשרי?

נפתלי בנט: עבר.

נפתלי בנט: ואני אומר לכם, לא ירחק היום, בזמן הקרוב, בשנים הקרובות ואנחנו נתחיל להחיל את החוק הישראלי על השטחים הישראליים שביהודה ושומרון.

נפתלי בנט: לסיום, אני רק אספר לכם שלפני 50 שנה, בלילה אחד הייתה נביאה והיה נביא שניבאו מראש שאנחנו נחזור לירושלים.

נפתלי בנט: לנביאה קראו נעמי שמר, שבועות לפני ששת הימים, ולנביא קראו הרב צבי יהודה קוק.

נפתלי בנט: בהפרש של שעות אחדות שניהם דיברו על לחזור לכיכר השוק, לחזור לבארות המים, לחזור לעיר העתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נפתלי בנט: הערב הזה הוא ערב מיוחד.

נפתלי בנט: אני שמח שסימנו יעד ועוד פעם אנחנו מצליחים לדאוג לכך שירושלים לא תחולק.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים לפני ההצבעה יהיה, מטבע הדברים, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שישיב למסתייגים.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, הם לא יוכלו לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חוק המישוש עוד לא עבר.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא העלינו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בסדר-היום, אבל – – –

ניסן סלומינסקי: יובל, יובל, כדאי שגם אתה.

ניסן סלומינסקי: שמעתי ברוב קשב את הדברים של הדוברים.

ניסן סלומינסקי: קיימנו התייעצות בקרב אנשי הקואליציה, ומה שסוכם הוא שמאחר שאנחנו עדיין מתלבטים בנושא המוניציפלי של ירושלים – –

אורן אסף חזן: אין התלבטות.

אורן אסף חזן: ניסן, אין התלבטות.

ניסן סלומינסקי: – – בחוק הקיים, סעיף 5 מגן על ירושלים המוניציפלית.

ניסן סלומינסקי: סעיף 1 בחוק החדש מבטל את סעיף 5.

ניסן סלומינסקי: כתוצאה מזה, אין הגנה מוניציפלית על ירושלים, כל אחד מהסיבות שלו.

ניסן סלומינסקי: מתוך התלבטות בנושא הזה החלטנו לוותר על סעיף 1.

ניסן סלומינסקי: הכוונה, לא למחוק את סעיף 5 מהחוק הקיים ולהשאיר את ההגנה המוניציפלית על ירושלים, אבל לא ברמה שהייתה בפעם הקודמת, שהייתה חוק-יסוד, אלא ברמה שדורשת רוב כדי לעשות שינוי.

ניסן סלומינסקי: זה בא לידי ביטוי בסעיף 3, שמשאיר את ההגנה של 80 ו-61 רק על סעיף 6 ולא על סעיף 5.

ניסן סלומינסקי: לכן, אנחנו נתנגד לכל ההסתייגויות לסעיף 1, אבל אנחנו גם נפיל – זאת אומרת, לא נתמוך בסעיף 1 ונבקש גם מהאופוזיציה, כפי ששמעתי אתכם, גם כן לא לתמוך בסעיף 1.

ניסן סלומינסקי: מה שיישאר לנו הוא רק הגנה של 80 קולות על ירושלים, שאני חושב שבזה גם האופוזיציה תוכל לתמוך.

ניסן סלומינסקי: כך נוכל כולנו לתמוך בחוק.

ניסן סלומינסקי: אני שוב חוזר: אני חושב שבשינוי הזה כולנו נוכל להתלכד ולתמוך בכל החוק כולו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2), כולל לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: נתחיל מן ההצבעה על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, יש מישהו שמרכז את ההסתייגויות?

יואל חסון: אין לי פונץ'-בננה.

איילת נחמיאס ורבין: אין לו פונץ'-בננה של ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, אין צורך להצביע על שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1, הסתייגות של חברי הכנסת מיכל רוזין, אילן גילאון, עיסאווי פריג', תמר זנדברג ומוסי רז – בקיצור, להלן: קבוצת סיעת מרצ, וחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע על לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על ההסתייגות לפני סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות, מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1, הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ ודב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 73 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 20, נגד – 73, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, לסעיף 1 קיימת הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ ודב חנין, מס' 2.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2, מי בעד ההסתייגות, מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 37 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 76 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגות מס' 2: בעדה – 17, נגדה – 76, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אין יותר הסתייגויות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 38 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 16 נגד – 84 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, לא נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 16, נגד – 84, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לא קיבלנו את סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים עם ההצבעות.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, אין צורך.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים להצביע, אין צורך לקבל אישורים, לא מיושב-ראש הוועדה ולא מאף אחד.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מקרה, אתה מסכים שנמשיך להצביע ואמרת את זה, אבל בדקתי את הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך באישורים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3, לסעיף 2, הסתייגות של קבוצת מרצ ודב חנין, שמספרה 3.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות, מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 74 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 17, נגד – 74, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין – נצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רואה תגובה.

יולי יואל אדלשטיין: על לחלופין מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: כן, טוב, בואו נמשיך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 40 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 75 נמנעים – 6 ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 6, נגד – 75, שישה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 5 נגד – 74 נמנעים – 1 ההסתייגות לחלופין (ב) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

משה גפני: מצביעים בעד ההסתייגות – נגדה.

משה גפני: אני מצביע בעד חוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 5, נגד – 74, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין (ב) לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 42 בעד ההסתייגות – 7 נגד – 75 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ג) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – שבעה, נגד – 75, אפס נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ד', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 43 בעד ההסתייגות – 5 נגד – 87 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ד) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 5, נגד – 87, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ה', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 44 בעד ההסתייגות – 5 נגד – 77 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ה) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 5, נגד – 77, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין ה' לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו עם ההסתייגויות לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 4, עדיין לאותו סעיף, של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, סאלח סעד ולאה פדידה – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 45 בעד ההסתייגות – 39 נגד – 76 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 39 בעד, 76 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, לסעיף 2 לחוק, של קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 88 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 27 בעד, 88 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 5 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים להסתייגות מס' 6, של קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברי הכנסת יעל גרמן, אלעזר שטרן, יאיר לפיד, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא ומיקי לוי – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 47 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על לחלופין א'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שלח, זה שלכם, כן?

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א'.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד הסתייגות – 40, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 49 בעד ההסתייגות – 32 נגד – 84 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ב) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 32, נגד – 84, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 50 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ג) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 64 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה לחלופין ג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 7, עדיין לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 51 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 51 בעד, 64 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע על סעיף 2, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הסרנו את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 לחוק, כנוסח הוועדה, נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 52 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 64 בעד, 51 מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 נתקבל כנוסח הוועדה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, נלחץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין התכוון להצביע נגד הסעיף.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 8, לסעיף 3 לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות, מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 53 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחבר הכנסת דב חנין לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 52 בעד, 64 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין א', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת דב חנין לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ב', מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 55 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 77 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לחלופין ב', בעד – 36, נגד – 77, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין ג', מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יש עתיד לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לחלופין ג', בעד – 52, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר הסתייגויות לסעיף 3.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על סעיף 3 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 57 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 64 נגד – 51 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 64 בעד, 51 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 התקבל, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי סעיף 3, הסתייגות מס' 9, של קבוצת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ אחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 10.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת יש עתיד אחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 64 נגד, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 60 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת יש עתיד אחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 64, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 11 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו אישרנו כנוסח הוועדה את סעיפים 2 ו-3.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הסרנו את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית, בעצם על סעיפים 2 ו-3 לחוק בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 61 בעד החוק – 64 נגד – 51 נמנעים – 1

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאות בקריאה שלישית: 64 בעד, 51 נגד, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2) התקבלה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, יוזמת החוק, מבקשת להודות לאלה שעסקו במלאכה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו זוכים לחיות ולראות את נבואת זכריה מתקיימת: "כה אמר ה' צבאות: עד ישבו זקנים וזקנות ברחבות ירושלם, ואיש משענתו בידו מרב ימים.

שולי מועלם-רפאלי: ורחבות העיר ימלאו ילדים וילדות משחקים ברחבתיה".

שולי מועלם-רפאלי: היום זכינו לבנות עוד חורבה מחורבות ירושלים, עוד אמירה ברורה, ועל כך אני רוצה להודות לחברי השר נפתלי בנט ואנשי הצוות שלו, לשר זאב אלקין, לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי ולצוות ועדת החוקה, ואחרונים חביבים, כרגיל, לצוות שלי – אורי שגיא, ענהאל וולינר-שוהם ועזרא גבאי.

שולי מועלם-רפאלי: אין לנו אלא להיפרד בברכת שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

שולי מועלם-רפאלי: עוד חורבה נבנתה בחורבות ירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: לילה טוב לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, חבר הכנסת עפר שלח מבקש להודיע שהתכוון להצביע נגד הצעת החוק ונרשם כנמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא משנים ודאי את התוצאות, רק רושמים את זה בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הקואליציה ביקשה למשוך את שאר החוקים שמופיעים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, ט"ו בטבת התשע"ח, 2 בינואר 2018, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.