ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 289, 2017-12-19 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בטבת התשע"ח, 19 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוסי יונה, עודד פורר ומסעוד גנאים בנושא: תקצוב הרפורמה לקיצור מספר ימי החופשה של תלמידי ישראל במערכת החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת דב חנין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון) (תיקון – מערכת בקרה להובלת ואחסנת מזון בטמפרטורה מבוקרת), התשע"ח–2017, שמספרה פ/4791/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שלישי, נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם לנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, תתחילי היום את הנאומים.

ענת ברקו: תודה רבה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על משפחה שהיא תמימי אבל היא לא ממש תמימה – הנשכנית, הנוגעת בגופו של חייל.

ענת ברקו: הצורך ליצור תעמולה פרובוקטיבית כדי לטפול על חיילינו הטרדות כאלה ואחרות, אני חושבת שזה עבד בדיוק בכיוון השני.

ענת ברקו: ראו בחורה שבאה מבית מסורתי – משפחה ערבית, נכון?

ענת ברקו: פלסטינית, מוסלמית – נוגעת בגוף של חייל באופן מאוד מאוד לא נורמטיבי, לא מכובד ולא מכבד.

ענת ברקו: אני יכולה להגיד לכם מהניסיון שלי במחקרים מהסוג הזה – וגם המדאם שהייתה שם באמצע לא עצרה, היא רק הצטרפה לחגיגה – בסוף, כשהיא תשב בכלא אף אחד לא יציל אותה וכשהיא תשב בכלא היא תצא החוצה והיא תהיה סחורה סוג ב'.

ענת ברקו: איך אמר לי אחד האנשים שדיברתי איתם?

ענת ברקו: גיבורה גיבורה, אבל הבן שלי לא יתחתן עם אישה כזאת.

ענת ברקו: אז הניסיון להפיל חיילי צה"ל שבאמת התנהגו בצורה של גיבורים ולא נענו לפרובוקציות המקצועיות האלה של משפחה, שגם האבא היה בכלא, גם הבנות האלה – היא נשכה, היא דחפה, זה כבר מצטלם נורא רע כשהן כבר נשים והן נוגעות פיזית בגופם – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – של החיילים.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וחברת הכנסת, ראשית, לגבי האירוע שדיברה עליו חברת הכנסת ברקו – באמת אירוע קשה, ולצד הסרטונים האחרים שאנחנו רואים מהימים האחרונים, שהם קצת הפוכים, של אלימות שמופעלת בכיוון ההפוך, ולצד ההרוגים שאנחנו רואים, בעצם מדובר תמיד על אותו דבר.

מוסי רז: החיילים, כמו הפלסטינים, הם קורבנות של הכיבוש, שצריך לסיים אותו.

מוסי רז: ואני רוצה לדבר על עוד קורבן שקיים – –

ענת ברקו: – – –

מוסי רז: לא, לא הפרעתי לך.

מוסי רז: – – שקראנו עליו הבוקר, שמראה את האבסורד של ההתנהגות שלנו.

מוסי רז: הכפר ולג'ה הוא חלק מירושלים בירתנו הנצחית, אבל כשהקימו את הגדר לא חשבו כנראה שהוא חלק מירושלים, השאירו אותו מחוץ לגדר, כי יש דיבורים ויש מעשים.

מוסי רז: רק שבחרו בית אחד בכפר להשאיר בתוך ירושלים, מה שחייב כמובן בינוי של מנהרה במיליוני שקלים לתושבי אותו בית, למשפחה שגרה באותו בית, עם פיקוח על מי האורחים שלהם ומתי הם באים.

מוסי רז: כל זה, כל האבסורד הזה מתרחש כשהכפר ולג'ה אומנם מוקף בחומה, אבל החומה מסתיימת בסיומו, זאת אומרת כל מי שרוצה לעקוף יכול ללכת מאות מטרים ולעקוף אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוסי רז: כך נראית, בצורה אבסורדית כזאת, הדרך שבה אנחנו מגינים על ביטחוננו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, עהד תמימי, אכן זה אירוע חריג – –

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: – – ולכן – – –

ענת ברקו: – – – זאת המשפחה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו, אף אחד לא הפריע לך, חברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אני אתחיל מחדש.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, עהד תמימי – אכן אירוע חריג, ולכן ישראל רועשת וגועשת, בעיקר הצבא, בעיקר שר הביטחון.

אחמד טיבי: כי בדרך כלל, נערה פלסטינית עם מספריים, עם סכין קטנה, או מה שנראה כמו מספריים – כדור בראש, הדם על הכביש והיא מנוטרלת.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זו התרבות הישראלית, זו התרבות של הצבא.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: היו מקרים רבים שבהם נערים ונערות פלסטינים, בגלל מספריים – –

ענת ברקו: – – – זו התרבות של הפלסטינים הרוצחים.

ענת ברקו: זו התרבות של החברה – – –

אחמד טיבי: – – בגלל מספריים, זכו לכדור, שניים או שלושה – אחד בראש, אחד בחזה.

עודד פורר: – – – רוצחים ורוצחות.

עודד פורר: תתבייש לך.

אחמד טיבי: ולכן, היוצא מן הכלל מוציא אתכם מדעתכם.

ענת ברקו: לא מוציא מדעתנו.

אחמד טיבי: היוצא מן הכלל מוציא אתכם מדעתכם.

ענת ברקו: זה לא מוציא מדעתנו.

אחמד טיבי: למה זה יוצא מן הכלל?

ענת ברקו: ההתגרות הזאת.

אחמד טיבי: כי צבא שיש לו צלף – –

עודד פורר: בושה.

אחמד טיבי: – – שמכוון אל אברהים אבו ת'וריא, קטוע הרגליים, על כיסא גלגלים, ויורה לו בראש, ואחר כך התקשורת כמעט מתעלמת – ואתם שותקים.

ענת ברקו: זה לא נכון.

ענת ברקו: זה לא נכון מה שאתה אומר.

עודד פורר: – – – גם אחמד יאסין היה על כיסא גלגלים.

אחמד טיבי: זה הבן שלכם, זה הצעיר שלכם.

קריאות: – – –

עודד פורר: גם אחמד יאסין – – –

אחמד טיבי: ולכן, עהד תמימי הפנתה סטירה לכיבוש.

אחמד טיבי: לכיבוש מגיעה סטירה – –

ענת ברקו: לך לבקר אותה בכלא.

ענת ברקו: רק אל תעביר לה טלפונים.

אחמד טיבי: – – וסילוק.

אחמד טיבי: יש לסיים את הכיבוש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: השר בנט נכח באירוע – השר בנט, שרוצה שהיא תישאר כל החיים בכלא, נכח באירוע – –

ענת ברקו: שתישאר בכלא.

אחמד טיבי: – – שבו מישהו סטר לילד, והוא סירב להגיב.

אחמד טיבי: ליברמן, שר הביטחון – –

ענת ברקו: תבקר אותה בכלא – – –

אחמד טיבי: – – נרעש.

אחמד טיבי: האמת היא שהוא רוצה שיכו את הנערה בחזרה.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי ליברמן רגיל להכות ילדים, זה הכול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש – – –

חיים ילין: נדרש איפוק – – –

ענת ברקו: – – – בכלא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: הרבה פחות יפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חיים ילין.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בהתחלת השבוע הזה החליט שר הביטחון אביגדור ליברמן למנות את תת-אלוף כמיל אבו רוקון למתאם הפעולות בשטחים ולהעלותו לדרגת אלוף.

חמד עמאר: אני רוצה לאחל לתת-אלוף כמיל אבו רוקון בהצלחה.

חמד עמאר: תת-אלוף כמיל הוא אחד הקצינים המוערכים בצה"ל, עם ניסיון אדיר בתחום, ואני חושב שהוא יביא את הניסיון שלו לדברים שיקדמו את צה"ל והוא יכול לייצג את צה"ל ואת מדינת ישראל בצורה הטובה ביותר.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לשר הביטחון, לרמטכ"ל, על בחירתם בבן העדה הדרוזית לתפקיד הבכיר הזה, ושיהיה לו בהצלחה.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה.

חיים ילין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני חייב להגיד לך שאני מאוד גאה בצה"ל.

חיים ילין: הגאווה הגדולה ביותר שלי היא שהוא מגן גם עליך, למרות שאתה לא חושב ככה.

חיים ילין: וכשאני נוסע לחוץ-לארץ ומסביר שאנחנו מגדלים את הילדים שלנו להגן על מדינת ישראל ולא להרוג, זה בדיוק מה שאנחנו ראינו אתמול.

חיים ילין: וכשמגינים על מדינת ישראל, מגינים גם על 13 נציגים של המשותפת, שהם חלק אינטגרלי של מדינת ישראל.

חיים ילין: לכן, כך אני מחפש וכך אני בודק את הדברים וכך אני רואה אותם, למרות שיש לנו חילוקי דעות.

חיים ילין: אני מאוד גאה.

חיים ילין: האיפוק שאתמול ראינו דרך הסרטון הוא לא איפוק שהוא לדיון של כנסת ישראל ושל פוליטיקאים.

חיים ילין: מה שנדרש מכולנו זה איפוק הרבה יותר גדול משל חיילי צה"ל.

חיים ילין: ולתת לצה"ל לעשות את העבודה.

חיים ילין: הם הילדים שלנו, הם המראה שלנו, הם הערכים שלנו והחינוך שלנו.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בכמה דיונים שהשתתפנו בהם, אם זה היום או אתמול, עלתה הבעיה של אדמות ציבור ביישובים, בערים ובכפרים הערביים.

מסעוד גנאים: היינו בדיונים על מעונות יום, לפני כמה דקות היינו בדיונים על בתי קשישים; הבעיה היא שאין אדמות ציבור כדי לבנות את המוסדות האלה, החשובים ביותר.

מסעוד גנאים: זו הבעיה הרצינית בכל הרשויות הערביות.

מסעוד גנאים: אנחנו כבר לא מדברים על גן ציבורי, גן שעשועים, אנחנו מדברים על מצרך, על זכות בסיסית כמו בית קשישים, כמו בית ספר וכמו מעונות יום.

מסעוד גנאים: אז מפה אני קורא לפתור את הבעיה הזו.

מסעוד גנאים: נכון, זה שילוב של רשות מקרקעי ישראל עם העיריות, עם הרשויות, עם כולם, אבל צריך למצוא פתרון.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שתקציבים – יש, פרוגרמות – יש, אבל אדמה – אין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: ראשית, גם אני רוצה להצטרף לברכות שניתנו פה קודם על המינוי של שר הביטחון, שמינה את תת-אלוף אבו רוקון והעלה אותו לדרגת אלוף.

עודד פורר: אני חושב שהקידום של בני העדה הדרוזית בצה"ל והיכולת למנות אותם לתפקידים בכירים והראייה של משרד הביטחון את התרומה של העדה הזו למדינת ישראל הם משהו שצריך להמשיך ולקדם ולדחוף אותו.

עודד פורר: אבל בעניין אחר, אדוני: חנוכה שמח לכולנו.

עודד פורר: כרגיל, מי שיש לו ילדים קטנים, גם מאלה שצופים בנו, הילדים בחופש בחופשת החנוכה.

עודד פורר: למרות ההבטחות שניתנו – גם כאן, בכנסת, על ידי שר האוצר, על ידי שר החינוך: נקצר את חופשת החנוכה, נמצא פתרונות למסגרות לחופשה – לצערי, המסגרות האלה והפתרונות האלה לא נמצאו, למרות הדיונים שקיימנו.

עודד פורר: אני שב ואומר: הייתה פה ועדת משנה בראשותי שהביאה מתווה בפני הממשלה לקיצור החופשים ולמתן מענה לפער בין ימי החופש של התלמידים לימי החופש של ההורים במשק.

עודד פורר: אני שב וקורא, גם לשר האוצר וגם לשר החינוך: קחו את המתווה הזה, שבו על הבסיס הזה למשא ומתן מול ארגוני המורים.

עודד פורר: זה המתווה הנכון, שבסוף לא רק שלא יעלה הרבה כסף אלא יכניס יותר כסף, שיוכל ללכת להעלאת שכר המורים.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום ראיתי בפייסבוק סרטון: תלמידת בית ספר פלסטינית חוזרת עם התיק על הגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פונה אליה חייל, מכוון אליה את הנשק שלו ומבקש ממנה להוריד את התיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא מורידה את התיק, היא מפוחדת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מבקש שהיא תפתח את התיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא פתחה את התיק, רוקנה אותו והיא עושה ככה בידיים, היא מפוחדת, רואים שאין לה כלום בידיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא סיכנה אף אחד, היא ממש לפניו, שני מטר ממנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא מסתובבת, חייל אחר יורה בה, החייל הראשון בועט בה ברגליים, מסובב אותה ומוודא הריגה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את הסרטון הזה הראיתי לשלושה חברי כנסת שהיו איתי בוועדה ושאלתי את השאלה שצריכים לשאול בכל רגע ובכל יום: האם זה הצבא המוסרי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה צבא בלי דם על הידיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה הזו צריכה להישאל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי יהיה אחראי למותה של הילדה המפוחדת הזו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מקבלים בברכה תלמידי בית ספר ממודיעין שנמצאים איתנו ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: חנוכה שמח לכם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש ושלום לתלמידים.

מירב בן ארי: גם אני רוצה להתייחס לאירוע של עהד תמימי; כשמה לא היא – תמימות זה ממנה והלאה.

מירב בן ארי: הילדה הזו כבר זכתה למדליה טורקית בהוקרה על פעילותה כנגד חיילי צה"ל.

מירב בן ארי: הפעילות העלובה שלה, יש לומר, של פרובוקציות חוזרות ונשנות כנגד חיילי צה"ל, זכתה לתמיכה והכרה בין-לאומיות.

מירב בן ארי: נכון, קראתי היום, זה סוג של win-win: יצאה גיבורה, הילדה הפלסטינית, ויצאו גיבורים חיילי צה"ל.

מירב בן ארי: אבל יש כאן

מירב בן ארי: הפסד אחד גדול והוא ההפסד שלנו כחברה, והתדמית של חיילי צה"ל: בסוף, לצורך העניין, ילדה שסוטרת לחייל צה"ל צריכה להיעצר במקום.

מירב בן ארי: יש דין לקטינים במדינת ישראל וכך צריך לטפל בה.

מירב בן ארי: וההורים שלה, ואותה אימא שלה שהייתה בסרטון, ששולחת אותה, היא צריכה להיכנס ולצאת מבתי הכלא, או שתיקח אחריות על הבת שלה.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שמדינת ישראל מאפשרת סיטואציה כזאת, וחיילי צה"ל, שהתנהגו למופת ובאיפוק ראוי לציון, היו צריכים לחטוף את ההתנהגות הזאת ולהתמודד עם ילדה שתמימות זה ממש לא הצד החזק שלה.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קורא מודעה שפורסמה בחסות מפעל הפיס, תנועת איילים ומשרד השיכון, והתוכנית היא: חומה ומגדל – המאה ה-21.

ג'מעה אזברגה: בתוכנית אפילו מופיע מספר טלפון נייד.

ג'מעה אזברגה: פרטי התוכנית: הקמת חמישה מערכי התיישבות בנגב לחלוצים ציונים בוגרי מכינות, אנשים, כפרים, סטודנטים וכל מיני.

ג'מעה אזברגה: ואני אומר דבר, תוהה: 32% מהאוכלוסייה – מדובר על 30 כפרים בלתי מוכרים הרבה שנים, שמבקשים להכיר בהם.

ג'מעה אזברגה: בו בזמן, הורסים כפרים שלמים של ערבים בדואים בנגב ומקימים התיישבות ביד רחבה ובלב רחב, יישובים, רק לחלוצים הציונים.

ג'מעה אזברגה: ציוני אני לא יכול להיות – בדואי; וגם, הציונים – אפילו אם אני ארצה, הם לא יקבלו אותי כציוני.

ג'מעה אזברגה: ואני אומר: במאה ה-21 – אני למדתי על חומה ומגדל, זה בהתחלת הקמת המדינה, כשהציונות הקימה את מדינת ישראל; אני חושב שבכלל, ברגע שהוקמה מדינת ישראל צריך לבטל את הציונות, אבל במאה ה-21 צריך להפוך את המדינה למדינה לכל אזרחיה, ככה במדינות נאורות ודמוקרטיות.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: ביום שישי קיבלתי הודעת ווטסאפ מחברי שאדי קבלאן, שכותב לי ככה: ביום רביעי האחרון, 13 בדצמבר 2017, בערב, הוכה חייל באכזריות, חייל דרוזי, על ידי שניים משכניו לבסיס, מאחר שסירב להתפנות מחדר השינה שלו.

עמר בר-לב: החייל הזה הוכה, נזרקו עליו כיסאות, ורק בזכות כמה קצינים שהיו בסביבה, המשך ההתעללות בו או המשך הלינץ' בו נפסק.

עמר בר-לב: לא נעשה שום דבר לגבי החיילים שהכו אותו.

עמר בר-לב: מפקד הבסיס בדרגת סגן אלוף לא הסכים לפנות אותו.

עמר בר-לב: החייל, בסופו של דבר, הגיע למיון בכוחות עצמו, טופל, נשלח הביתה.

עמר בר-לב: למוחרת, שני החיילים שהכו אותו חזרו לשם, איימו עליו שלא יגיש תלונה, שישתיק את העניין.

עמר בר-לב: הוא לא הסכים.

עמר בר-לב: הכו אותו, הוא איבד את ההכרה והגיע שוב לבית החולים.

עמר בר-לב: בשישי-שבת, שני החיילים שהכו אותו שוחררו הביתה לחופשת חנוכה, ורק ביום ראשון, בעקבות הזעקה שקמה בקרב הרבה מאזרחי מדינת ישראל, בוודאי בקרב הדרוזים שמשרתים בצה"ל, הם נעצרו לחקירה, והחקירה עוד לא התבצעה.

עמר בר-לב: אני שוחחתי עכשיו עם האבא.

עמר בר-לב: החייל נמצא בבית, נח, חזר מבית החולים.

עמר בר-לב: ואני אומר: תופעות כאלה קורות במדינת ישראל, בצה"ל, ודווקא בשבוע שבו ממנה הרמטכ"ל לתפקיד אלוף, למפקד המתפ"ש, לוחם דרוזי.

עמר בר-לב: אז מצד אחד, באמת, ברכות לרמטכ"ל, ברכות לצה"ל שהוא מקדם חיילים דרוזים, ומצד שני – התעללות כזאת, לינץ' שנעשה בחייל דרוזי, והמפקדים במקום לא נוקפים אצבע בשביל לעצור את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עמר בר-לב: זה בושה וחרפה לי כאזרח מדינת ישראל, לי כאלוף משנה במילואים בצה"ל.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שכל מילה שאנחנו אומרים כאן היא בעיניי, לפחות, חשובה, וצריך מאוד להיזהר, שמעתי בקשב רב אתמול גם את חבר הכנסת אכרם חסון וגם את חבר הכנסת חמד עמאר בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי בדבריהם איזשהו רמז לכך שהוא הוכה מכיוון שהוא היה חייל דרוזי.

יולי יואל אדלשטיין: נחכה לתוצאות החקירה, אבל כדאי מאוד להיזהר.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שתת-אלוף לא מונה מכיוון שהוא דרוזי אז ככה, להבדיל, הוא לא הוכה מכיוון שהוא דרוזי.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת איתן ברושי – – –

חמד עמאר: נכון מאוד.

עמר בר-לב: אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אתה צודק, אבל צריך לציין את העובדה הזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: צריך לחקור, מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אתה צודק בזה שצריך לחקור, כי המקרה חמור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני מצטרף לברכות לתת-אלוף כמיל אבו רוקון.

איתן ברושי: אני מכיר אותו אישית; מאחל לו הצלחה.

איתן ברושי: אני חושב שזו בחירה טובה ונכונה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, בשעות האלה, בימים האלה, מתקיים אירוע גדול של התנועה הקיבוצית וההתיישבות כולה, כ-1,500 בני נוער מכיתה י"ב, מדריכים במושבים קיבוציים וקהילתיים, וגם קבוצה גדולה של נערים בדואים, חוצים את הדרום על אופניים תוך כדי דיונים וחוגי דיון.

איתן ברושי: אני איפגש איתם הערב במושב עידן בערבה התיכונה; נפגשו איתם גם אבי גבאי ובוז'י, והם עוסקים באמת ביכולת לקדם את חשיבות השליחות, הגיוס לשנת שירות בכל התחומים, וגיוס משמעותי לצה"ל.

איתן ברושי: דווקא על רקע המציאות – ועוד פעם אתמול שמענו וראינו כתבות שהגיוס הוא לא יותר מ-50% מהפוטנציאל – צריך לברך ולקדם כל יוזמה שמקדמת את השירות המשמעותי בכלל, וביחידות המיוחדות ובעיקר בקצונה בפרט.

איתן ברושי: צריך ללמוד מההתיישבות ומהתנועה הקיבוצית, ששומרים על רמה גבוהה של התגייסות, איך להעביר את המסר הזה לחברה כולה.

איתן ברושי: בפני ישראל מבחנים גדולים ויש אחריות כבדה של הדורות שלנו להעביר את המורשת לדורות הצעירים, לעודד את השירות בכל מקום – את השירות הלאומי, את השירות הצבאי, את השירות המשמעותי; ולחזור ולומר שהתנדבות והתגייסות הן ערכים שצריך להציג אותם בפרונט של החברה, והצמרת של המדינה צריכה להתייחס לזה, בוודאי בחינוך, בכל מקום.

איתן ברושי: צריך לברך על האירוע הזה של התנועה הקיבוצית, אבל לומר שזה לא מספיק; צריך שזה יהיה נחלתם של כל בני הנוער בסוף י"ב ולקראת גיוס, ושהחברה כולה תראה בשליחות ובהתגייסות ערכים שצריך לעודד ולקדם.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני גאה בחיילים שלנו שמצאו את עצמם באמצע תקרית חמורה מאוד, תקשורתית ומתוקשרת, ויש לומר גם מהונדסת, בנבי סלאח.

קסניה סבטלובה: הם גילו איפוק.

קסניה סבטלובה: הם התנהגו כמו שמצופה מחיילי צה"ל להתנהג, ואנחנו כולנו גאים בהם.

קסניה סבטלובה: אבל השאלה היא אחרת: מדוע חיילי צה"ל בכלל צריכים להיות שם?

קסניה סבטלובה: מדוע חיילי צה"ל צריכים לעסוק בשיטור?

קסניה סבטלובה: מדוע חיילי צה"ל צריכים לעסוק בשליטה על עם אחר?

קסניה סבטלובה: מדוע הם מוצאים את עצמם, הילדים הצעירים האלה, במצב בלתי אפשרי?

קסניה סבטלובה: מדוע אנחנו שמים אותם בכוונה תחילה במצב שבו הם צריכים לפזר הפגנות, להשליט סדר ולפקד בעצם על עם שהוא אינו עם ישראלי?

קסניה סבטלובה: מדוע הם, ולא מקבלי ההחלטות, באים לשם, ומנסים שם לעשות סדר?

קסניה סבטלובה: בנבי סלאח, בבילעין ובמקומות אחרים שהם הכניסו אותנו לשם.

קסניה סבטלובה: למה הם לא הולכים לשם, למה הם לא מנסים להשתלט עכשיו על מתפרעים, על מפגינים?

קסניה סבטלובה: למה הם מותירים לילדים בני 18, 19 ו-20 לעשות את הדברים האלה?

קסניה סבטלובה: אז חיילי צה"ל התנהגו כמו אנשים מבוגרים ובוגרים, בזה אין ספק.

קסניה סבטלובה: כל מי שרואה את התמונות האלה יודע את זה; אבל אלה שמקבלים את ההחלטות באמת, אלה שיושבים כאן בינינו, אלה שיש להם את היכולת המלאה באמת לשנות את המסלול של ההיסטוריה ולהפסיק את הדבר המביש באמת, את השליטה על עם אחר, ולהיפרד, להיפרד מהפלסטינים לשלום, הם לא עושים את האחריות שלהם והם לא מתנהגים כמו מבוגרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: צריך לחזור ולהזכיר את הנתון הקשה והמזעזע הזה שפורסם השבוע: 11,000 מורות ערביות מחכות לשיבוץ של משרד החינוך.

דב חנין: 11,000 מורות, מחכות, אגב, ברשימת המתנה של שנים, וזה מגיע עד 13 שנים המתנה, כדי להתחיל ללמד.

דב חנין: הסיבה לרשימת ההמתנה הזו היא שההתנהלות במערכת החינוך הערבית שונה מאשר בכל מערכות החינוך האחרות – במערכות החינוך האחרות מספיק להתראיין אצל מנהל בית הספר ולהיכנס לעבוד.

דב חנין: משרד החינוך שומר על שליטה ריכוזית.

דב חנין: רשימת המתנה.

דב חנין: בכל שנה נוספות מאות רבות של מורות נוספות לרשימה הזו.

דב חנין: המספר של המורות המובטלות הולך וגדל, והשורה התחתונה היא אותה המלצה מזעזעת – ללמוד קוסמטיקה או כל דבר אחר שאפשר להקים איתו עסק, רק לא הוראה.

דב חנין: הפתרונות, אדוני היושב-ראש, נמצאים במקומות אחרים לגמרי: יותר כיתות לימוד בציבור הערבי, כולל, כמובן, יותר מבנים, אבל יותר מקומות להוראה, וגם – לשלב אותם במערכת החינוך העברית.

דב חנין: זה יאפשר גם ללמד ערבית, גם ללמד מקצועות אחרים, ובעיקר – להתמודד עם דעות קדומות ושנאה מיותרת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת אורן חזן.

עאידה תומא סלימאן: משפחת חג'אג'לה מכפר אל-ולג'ה, ביתה נמצא מחוץ לגדר ההפרדה, וכדי לתת לה נגישות – עכשיו, אני לא איכנס ללמה צריך גדר הפרדה ועד כמה זה רעיון גרוע, אבל המשפחה הזאת, הבית שלה מחוץ לכפר, מחוץ לגדר, ומדינת ישראל החליטה להעביר את הגדר שם.

עאידה תומא סלימאן: כדי לאפשר להם להיכנס לכפר בנו להם מנהרה מתחת לאדמה, מתחת לכביש.

עאידה תומא סלימאן: למנהרה הזו יש שער שנסגר, ומותר להם לפתוח אותו בשלט.

עאידה תומא סלימאן: שלט אחד נמסר למשפחה, כך שכל בני המשפחה, כאלה שיוצאים וכאלה שנמצאים בתוך הבית, יש להם את השלט הזה, וככה מתאפשר להם לנוע.

עאידה תומא סלימאן: אם נתקע השער הם נתקעים והם כלואים בתוך הבית.

עאידה תומא סלימאן: יותר מזה, מדינת ישראל החליטה שכל מי שרוצה לבקר את המשפחה הזו צריך להגיש בקשה להיתר מיוחד משר הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: שר הביטחון צריך להתעסק במי אורח היום אצל המשפחה הזו, ואסור להם לקבל יותר מעשרה אורחים, כך שאם בני המשפחה מחליטים שהמשפחה מתכנסת אצלם, הם צריכים לבדוק מי מתוך המשפחה יכול להיות בין העשרה שמותר להם להיכנס.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שדברים כאלה בדיוק מראים את הפנים האמיתיות, מה זה כיבוש, והם אלה שמובילים, לצערי הרב, למקרה – כולם עסקו בעהד היום, בילדה הזאת שנתנה סטירה לחייל.

אורן אסף חזן: – – – מחבלת קטנה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לעסוק בסטירות היומיומיות שמקבלים בני העם הפלסטיני.

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: מחבלת קטנה.

אורן אסף חזן: מחבלת קטנה ומושתנת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים יקרים ביציע ובכלל, חג חנוכה שמח.

אורן אסף חזן: רבותיי, כולנו היום עדים לתמונות המזעזעות מחד, של מחבלות קטנות ומושתנות שמנסות לייצר פרובוקציה בגרוש על הגב של חיילי צה"ל.

אורן אסף חזן: ראינו חיילים לוחמים גיבורים שעומדים באיפוק מוחלט.

אורן אסף חזן: היום, בדרך לכאן אני שומע, אדוני היושב-ראש, שבצבא אומרים שמתחקיר ראשוני עולה שהקצין כשל בתפקידו, שהוא היה צריך להגיב.

אורן אסף חזן: אני כבר מבולבל.

אורן אסף חזן: שנים שלא נותנים גיבוי ללוחמים שלנו.

אורן אסף חזן: אלאור אזריה עדיין נמצא מאחורי סורג ובריח, ועכשיו, כמה פקידים בכירים שמפחדים מה יכתבו עליהם בעיתון פתאום מבקרים?

אורן אסף חזן: רבותיי, חלאס.

אורן אסף חזן: מספיק.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לתת גיבוי ללוחמים.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להפסיק להיות חכמים בדיעבד.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להפסיק לעשות יחסי ציבור בגרוש על הגב של הלוחמים שלנו.

אורן אסף חזן: אסור ולעולם אסור שניתן שחיילי צה"ל יצעדו לבד.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש אתה יודע עליי על מקרה קטן, טוענים שנתתי אולי דחיפה קלה עם הכתף לעובד בעיריית אריאל; כל המדינה רעשה, על מערכת המשפט על הרגליים.

אורן אסף חזן: אבל פה אנחנו רואים מחבלות קטנות שבמשך שנים מכות חיילים, מתריסות, פוגעות, ואף אחד לא מרים את הכפפה.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לעשות סוף למחדל הזה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן תהיה אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה, ואנחנו נעבור לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר צחי הנגבי, חבריי חברי הכנסת, היום בכנסת דיברו בנושא הסוכרת ואנחנו מציינים את היום הזה.

נורית קורן: הסוכרת היא מחלה קשה שגומרת כל חלקה טובה.

נורית קורן: צריך לזכור שיש גם ילדים שיש להם סוכרת נעורים.

נורית קורן: ממש קשה.

נורית קורן: אנחנו מקדמים פה בכנסת ואני מקדמת את הנושא של תזונה בריאה, ולכן גם הגשתי חוקים בנושא הזה.

נורית קורן: לדוגמה, החוק שאוסר להכניס מאכלים עם שומן טראנס ומשקאות ממותקים לתוך בתי הספר, נושא של תוכנית לאומית להפרעות אכילה.

נורית קורן: כי חלק מהדברים האלה שאנחנו נותנים לילדים לאכול, אוכל שהוא לא בריא, גורמים לסוכרת, גורמים לכל מיני מחלות וגם לתמותה.

נורית קורן: ואני מקדמת את כל הנושאים שקשורים בנושא הזה.

נורית קורן: חשוב מאוד – אנחנו צריכים להתחיל קודם כול בחינוך.

נורית קורן: אני רוצה לברך את כל הצופים שיושבים פה ביציע, אני רואה שיש פה הרבה ילדים, אז חנוכה שמח.

נורית קורן: מה שחשוב זה חינוך, לאכול נכון, להתעמל ולהיות בריאים כי אנחנו רוצים לגדל דור בריא וזה חשוב מאוד גם לנו כהורים וגם למדינת ישראל.

נורית קורן: אז שיהיה לכם חנוכה שמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן, תודה לכל המשתתפים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הסוכרת הבין-לאומי

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הסוכרת הבין-לאומי, הצעות מס' 8685, 8702, 8704 ו-8717.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרה חברת הכנסת נורית קורן, אנחנו מציינים היום את יום הסוכרת הבינלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת את הדיון המיוחד לציון יום הסוכרת הבינלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: הסוכרת היא אחת המחלות הנפוצות בעולם וסובלים ממנה מאות מיליוני בני אדם ומהם, על פי נתוני האגודה הישראלית לסוכרת, יותר מחצי מיליון ישראליים.

יולי יואל אדלשטיין: המומחים מסכימים כי בעתיד המספרים המזעזעים האלה רק יגדלו.

יולי יואל אדלשטיין: בישראל לבדה כמעט על כל חולה יש אדם נוסף במצב של טרום-סוכרת, שמצוי בסיכון לסבול גם הוא מן המחלה.

יולי יואל אדלשטיין: אך התפשטות המגפה אינה גזרת גורל.

יולי יואל אדלשטיין: מודעות, טיפול נכון והקפדה על תזונה בריאה יכולים לעזור לנו לעצור אותה ולהקל את חייהם של רבים.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שמצוי בנושא יאשר שהשקעה במניעה שווה את המאמץ.

יולי יואל אדלשטיין: הסוכרת היא מחלה שרחוקה מאוד מלהיות מתוקה.

יולי יואל אדלשטיין: מתפקידנו להדגיש כי אפשר ורצוי למזער אותה ככל שניתן בעזרת כלים בדוקים ומנוסים.

יולי יואל אדלשטיין: מכאן החשיבות הרבה של העיסוק במחלה והדיון הציבורי בה.

יולי יואל אדלשטיין: אם נצליח לתרום ולו במעט להעלאת המודעות למחלה ולהתמודדות איתה יהיה זה שכרנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל היוזמים והמשתתפים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: יפתח את הדיון חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה אדוני, יוזם הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הרשמת הפרלמנטרית, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, חברי בן צור, שגם יישא דברים, ברשותכם, אני רוצה לומר בקצרה כמה דברים.

איתן כבל: אנחנו קצת התאחרנו כי בדיוק היינו עכשיו בסיום של שדולה, שדולת הבריאות, שהגיעו אליה ממש מכל הארץ.

איתן כבל: זה כבר דיון רביעי או חמישי שאנחנו מנהלים.

איתן כבל: אני רוצה לומר לכם, שאני בתוך העניין הזה – כבר סיפרתי את זה פעם – סבי, אב אימי, זיכרונו לברכה, יחיא מליחי, נפטר בן 30.

איתן כבל: כשהיה בן 30 הגיע לארץ וכמה חודשים לאחר מכן נפטר מסוכרת.

איתן כבל: זה, דרך אגב, היה די נדיר אז אצל תימנים, למרות שלצערנו, יואב, זה מחזה מאוד נפרץ ונפוץ היום בקרב יוצאי תימן.

איתן כבל: גם חבר קרוב שלי שנפטר לא מזמן, מנחם שיזף – שהכרתם אותו; הסתובב שנים רבות כאן במסדרונות הכנסת – גם הוא, לצערי, הלך בגיל צעיר מאוד, הלך לעולמו בטרם עת ממחלת הסוכרת.

איתן כבל: הדברים האלה הכניסו אותי בכל הכוח לתהליך הזה של לנסות ולהתמודד עם אחת המחלות הנפוצות והקשות היום, לא רק בחברה הישראלית אלא בעולם כולו.

איתן כבל: יש מי שמכנה אותה המוות השקט.

איתן כבל: רק כדי לסבר לכם את האוזן אתן לכם כמה נתונים, ברשותכם.

איתן כבל: 550,000 איש מאובחנים כחולי סוכרת בישראל ועוד כ-550,000 טרום-סוכרתיים – ביחד הם למעלה ממיליון איש בישראל.

איתן כבל: לפי נתוני ה-OECD, בשנת 2015 צריכת הסוכר בישראל למבוגרים, לפי גרם לנפש ליום, הייתה הגבוהה בעולם ועמדה, חבר הכנסת אמיר אוחנה, על 32 כפיות סוכר ליום.

איתן כבל: אחרינו מגיעות מלזיה, ברזיל וארצות הברית.

איתן כבל: בין סוכרת להשמנת יתר ישנו קשר הדוק: מעל ל-80% מהמאובחנים בסוכרת מסוג 2 סובלים מהשמנת יתר, ובשל אימוץ אורח חיים לא בריא יותר ילדים מפתחים סוכרת סוג 2.

איתן כבל: יותר ממחצית מהישראלים סובלים מעודף משקל: 52.7% מהנשים ו-62% מהגברים.

איתן כבל: המצב חמור במיוחד בעשירונים הנמוכים, שידם אינה משגת לקנות מזון בריא, וזה כמעט כפול מבעשירונים העליונים.

איתן כבל: ועדת הכלכלה קיימה לאחרונה דיון במחירי המזון הבריא, וזה פשוט מטורף – אתה רואה שכשרק יש לזה ריח של בריא, מכפילים, משלשים, מרבעים את המחירים.

איתן כבל: אני תמיד מספר, חבר הכנסת יואב בן צור, אתה מכיר את זה, בתימן קפה היה יקר מאוד.

איתן כבל: השתמשו בקליפות, בגישר, נכון?

איתן כבל: זה היה מאכל של העניים.

איתן כבל: פה בארץ זה משקה יוקרה.

איתן כבל: זאת אומרת, שם בתימן זה היה משקה של משפחות שידן באמת אינה משגת לרכוש קפה, וכאן, ברגע שזה נכנס לחנות בריאות זה הופך להיות מחיר מפה ועד להודעה חדשה.

איתן כבל: אותו הדבר קפה לבן, אותו הדבר הדברים האחרים שאתה ואני מכירים.

איתן כבל: במגזר הערבי 42% מהגברים ו-35% מהנשים סובלים מעודף משקל.

איתן כבל: עלות ההשמנה בעולם, לפי דוח מקנזי מ-2014, נאמדת בכ-2 טריליון דולר בשנה, כמעט כמו עלות נזקי העישון, הטרור והמלחמות.

איתן כבל: נכון ל-2013, העלות התקציבית של הסוכרת והתחלואה שהיא גורמת עמדה על 15 מיליארד ש"ח כאן במדינת ישראל.

איתן כבל: בשדולה שאני עומד בראשה – ולצידי עומד פרופ' איתמר רז, שהוא מהאנשים המובילים בתחום המאבק והמלחמה בסוכרת – לקחנו על עצמנו לעשות את כל אשר נדרש כדי לשנות את המצב הקיים, הבלתי-נסבל.

איתן כבל: אני אומר דבר שהכנסת בימים אלה מתמודדת איתו.

איתן כבל: אתם מכירים את התקנות בעניין הכנסת תזונה בריאה לבתי הספר.

איתן כבל: יש לי מאבק גדול מאוד הפעם דווקא מול משרד המשפטים.

איתן כבל: אינני רוצה להיכנס עכשיו לשאלה אם צריך להחיל את התקנות האלה על המגזר החרדי, כן או לא.

איתן כבל: אני ממש לא רוצה, אלה שאלות של תקציב.

איתן כבל: אבל כן, אי-אפשר ש-98% מילדי ישראל לא יוכלו שהתקנות האלה כבר יחולו עליהם כי משרד המשפטים – אולי בצדק, אינני טוען טענה כלפי העניין הזה – אומר שאי-אפשר לעשות את ההבחנה הזאת.

איתן כבל: אני אמרתי להם, אם בשבועות הקרובים לא יינתן מענה, אלך לבג"ץ ולו כדי להכריח את הגורמים להגיע לאיזושהי הידברות ביניהם.

איתן כבל: זה פשוט בלתי מתקבל על הדעת.

איתן כבל: והדבר האחרון שגם אותו אני מוביל ועוסק בו זה עניין המיסוי של משקאות ממותקים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, בעיקר במגזר הערבי, אני לא יודע אם יצא לך לאחרונה להיות באירוע שם ולשתות למשל את התותית.

איתן כבל: רק השם הוא תותית.

איתן כבל: זה סוכר בצבע אדום.

איתן כבל: יש שם משקאות – כשאנחנו מדברים על קוקה קולה, אלה משקאות לכאורה ברמה גבוהה אל מול המקומות האחרים – זה איום ונורא.

איתן כבל: בעניין הזה העולם כבר רץ במיסוי או בטיפול במשקאות הממותקים והגיעה העת שנעשה את זה גם כאן.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מחמם את הלב לראות משפחות וילדים שבחג החנוכה מצאו להם מקום לטייל ולראות את העבודה החשובה כל כך שעושים פה בכנסת.

יואב בן צור: ברוכים הבאים.

יואב בן צור: רבותיי, בציון היום הבין-לאומי למחלת הסוכרת אני בוחר לדבר כאן דווקא על המציאות המרה, שאנחנו חיים אותה אך לא בהכרח מכירים אותה.

יואב בן צור: על פי נתוני רשם הסוכרת הלאומי בישראל, כמו שאמרו חבריי, יש למעלה ממיליון איש שנמצאים – או חולים או טרום-חולים.

יואב בן צור: לדאבוננו, הנתונים העולמיים מדאיגים לא פחות, ועל פיהם כחמישה מיליון איש מתים בשנה בכל העולם כולו כתוצאה מהמחלה.

יואב בן צור: הנתונים הכואבים האלו אינם כאבנו היחיד.

יואב בן צור: מדי יום נאלצים ילדים, נוער וקשישים לבצע באופן עצמאי בדיקות וזריקות, ובמקביל לכך הם מתמודדים עם תופעות המחלה, הפוגעות חדשות לבקרים בתפקודם, באיזון המערכות, ולא פעם מובילות לקטיעת איברי גופם.

יואב בן צור: לפני כשנתיים, עוד בתחילת הקדנציה הנוכחית, פעלתי להארכת הקצבאות לסוכרתיים, ולשמחתי כיום ילדים ובני נוער סוכרתיים זכאים לקצבאות עד גיל 18, במקום עד גילאי 10 ו-12, כפי שקבעה התקנה הקודמת.

יואב בן צור: אך לצד ההישג המבורך נותרו עוד אתגרים רבים שלהם אנחנו, חברי הכנסת והממשלה, נדרשים לתת מענה, למשל ילדים סוכרתיים בסוכרת מסוג 1 בגילאים מלידה עד שלוש, שאינם זכאים לסייעות.

יואב בן צור: הורים שנולד להם ילד סוכרתי – שהיום מאבחנים אותו מייד עם לידתו או תקופה קצרה לאחר מכן, ויש כ-180 ילדים כאלה בארץ, אינם זכאים לסייעות.

יואב בן צור: הורים כאלה חרב עליהם עולמם: הם נאלצים להיות מרותקים לבית או לגן או למעון שבו נמצא הילד, אין להם שום יכולת לצאת לעבודה כי זאת סכנת חיים.

יואב בן צור: העלות של הדבר הזה היא ממש עלות נמוכה, באופן יחסי – כ-18 מיליון שקלים בשנה בסך הכול, ואפשר לעשות את זה בשיתוף עם הרשויות.

יואב בן צור: ההורים האלה היו אצלי במשרד ובכו בכי מר; גם ככה חייהם הפכו להיות חיים לא נורמטיביים, אבל לפחות ששמונה שעות יוכלו קצת לצאת לעבודה, האימא, האבא, יוכלו קצת לתת איזו מודעות עצמית לעצמם, לנסות לפרנס את עצמם כמו שצריך.

יואב בן צור: ההורים הללו בוכים.

יואב בן צור: דיברתי עם שר הבריאות, דיברתי עם שר הרווחה, כולם הבטיחו לבדוק, ואתם מבינים איך זה מתמסמס ולא בא לידי ביטוי.

יואב בן צור: ואני חושב שבימים האלה, עם התוכניות הלאומיות שאנחנו שומעים עליהן חדשות לבקרים, תוכניות שבאות לתת לנו ולאנשי מקצוע שיתמודדו בצורה ייעודית עם המחלה – אני חושב שהמשכן הזה יודע מחלוקות ואי-הסכמות בלשון המעטה, אבל במקרה הזה אני מאמין שכל ח"כ שיושב פה רוצה לפעול למען בריאות הציבור הישראלי, בריאותו של האזרח ביום המיוחד הזה.

יואב בן צור: אם נצליח מהיום הזה להביא לכך שבסך הכול 180 ילדים בכל הארץ, בסך הכול, נצליח להצמיד להם סייעות – כי זאת הרי סכנת חיים להשאיר ילד כזה בלי סייעת בגן או במעון, זאת סכנת חיים; אף אחד לא יודע לזהות שנפל לו הסוכר, הוא בהיפו, או שעלה לו הסוכר, אז סייעות מיוחדות שיתמחו בכך, וזה לא כסף גדול – אם עשינו את זה, אני חושב שבזה נוכל לשפר את איכות חייהם של אותם הורים, לתת להם להתפרנס בכבוד וקצת קצת להקל מעליהם את הצרה והמכה הגדולה שהם קיבלו כשאבחנו את ילדיהם כחולי סוכרת.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני; ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, בואו נתחיל כשאני אדבר על עצמי.

עיסאווי פריג': חברים, אני חולה סוכרת.

עיסאווי פריג': אני מקבל, אדוני היושב-ראש, שני כדורי ג'נואט ביום, ובסוף, בלילה לפני השינה, אני מקבל מנת אינסולין.

עיסאווי פריג': בואו נשים את הדברים על השולחן.

עיסאווי פריג': איך גיליתי?

אורן אסף חזן: אתה, עיסאווי?

עיסאווי פריג': איך גיליתי שאני חולה סוכרת?

מאיר כהן: רזית.

עיסאווי פריג': לא, לא רזיתי.

עיסאווי פריג': לפני כמה שנים, חברים – ואני אקדמאי, בוגר אוניברסיטה, חי במשפחה מסודרת – יום אחד אני מתעצבן, והעצבנות שלי הפכה להיות חריגה, עצבנות לא נורמלית.

עיסאווי פריג': הלכתי למרפאה, לקחו אותי, ושם גילו לי סוכרת 400 ומשהו, ולא ידעתי.

עיסאווי פריג': לא ידעתי מה זה.

עיסאווי פריג': לא ידעתי מה זה.

עיסאווי פריג': פתאום אני נכנס למסלול חיים שונה, מתחיל לגלות למה אני מדי פעם חלש במהלך היום, מרגיש חולשה במהלך היום, למה אני חלש; מתחיל להבין שאני מתעצבן ועובר לדרג מעל הקו האדום, למה זה קורה לי.

עיסאווי פריג': ואז התחלתי לקחת את עצמי בידיים, וחל שינוי.

עיסאווי פריג': למה אני התחלתי בכך, חברים?

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר על מאיפה אני בא, מתוך החברה שאני בא ממנה.

עיסאווי פריג': חברי חבר הכנסת איתן כבל, שכני, הוא שכן של יישוב ערבי, אז הוא בא לחתונות של ערבים ורואה.

עיסאווי פריג': הוא רואה.

עיסאווי פריג': אצלנו בחתונות, חברים, מה לעשות, אתה רואה את ערימות הממתקים הזולים, התותייה הזאת שהיא תותיית סוכר, אתה מכיר את זה, שמייבאים מטורקיה.

עיסאווי פריג': אז זאת אוכלוסייה ששמה לך על השולחן את כל הממתקים האלו, יאללה, ודוחפת לך: תשתה, תתכבד, תתכבד, דוחפת.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, המזון היקר מצריך תקציב.

עיסאווי פריג': ואוכלוסייה עשירה – – –

מאיר כהן: אני רק אוסיף לך נתון, שבאוכלוסייה הערבית – 18%, מול 10% באוכלוסייה היהודית; זה פי שניים.

איתן כבל: כן, נכון.

עיסאווי פריג': סוכרת?

עיסאווי פריג': אני אחדש לך – עברו את ה-22%.

מאיר כהן: בשנה הזאת?

איתן כבל: וגם אצלנו, דרך אגב, תימנים ואתיופים בתוך זה.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': אני אתן לכם נתון מעניין, חברים.

עיסאווי פריג': יש אוכלוסייה בדואית, אדוני היושב-ראש, בנגב, בפזורה.

איתן כבל: איום ונורא בפזורה.

עיסאווי פריג': אחוז הסוכרת בפזורה – –

איתן כבל: איום ונורא.

עיסאווי פריג': – – פחות מ-5%.

איתן כבל: בפזורה.

עיסאווי פריג': בפזורה פחות מ-5%.

עיסאווי פריג': כשהוא עבר לרהט, פתאום אחוז הסוכרת עולה ליותר מ-13%.

עיסאווי פריג': אז התזונה והרגלי התזונה הם המפתח.

עיסאווי פריג': הם המפתח.

עיסאווי פריג': כאן אני מעלה שאלה לכל החברים: אנחנו יודעים – וכולם יודעים את זה – שהסיבה הישירה והראשונה לסוכרת היא הרגלי תזונה וספורט, כולם מסכימים: מי שעושה ספורט ומי שהרגלי התזונה שלו נכונים הסיכויים שלו לסוכרת פוחתים.

עיסאווי פריג': ואנחנו כאן משקיעים מיליארדים בתרופות, בסלי תרופות ובחברות תרופות, מיליארדים.

עיסאווי פריג': ואם את המיליארדים או חצאים מהמיליארדים האלה היינו משקיעים במתקני ספורט ובשעת חינוך לתזונה בבתי הספר, הכול היה משתנה.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות?

עיסאווי פריג': ה-win-win הכלכלי לא מסתדר.

עיסאווי פריג': אני רוצה שכמה שיותר אוכלוסייה תהיה חולה כדי שתקנה את התרופות שלי.

עיסאווי פריג': האינטרס הכלכלי לא מסתדר.

עיסאווי פריג': וכאן המבחן שלנו, איך אנחנו יכולים לעמוד מול הטייקונים ומול החמדנות ומול הרעב הכלכלי של החברות האלו.

עיסאווי פריג': האם יש לנו את הכוח, או שבאים אלינו לוביסטים וחברים וחברות ומשכנעים: תשתקו.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, התשובה היא מאוד פשוטה, מאוד פשוטה: להשקיע בתזונה נכונה ובספורט.

עיסאווי פריג': אני קורא לשר החינוך מכאן: שעת תזונה נכונה בבתי הספר היסודיים, ממש כמו שעת אזרחות, לילד; זה ישנה את כל החיים שלנו.

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום השתתפנו בכמה דיונים על העניין, לרגל יום הסוכרת שציינה הכנסת, בגלל שזו מחלה ותופעה מאוד חמורה, מאוד מסוכנת לחיי אדם.

מסעוד גנאים: העניין של ההשמנה והסוכרת הולכים ביחד: ככל שאתה שמן יותר – כך אומרים המומחים – אתה נוטה יותר לסבול מסוכרת.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, מתוך כל הדיונים האלה ולפי הדוחות, האוכלוסייה הערבית מככבת במקומות הראשונים.

מסעוד גנאים: הייתי אומר שסיבת ההשמנה והסוכרת – אם אתה רוצה שיהיה לך הסיכוי שתהיה לך המחלה הזאת, הסוכרת, ותהיה שמן, הסיבה היא ע"ע – עני ערבי.

מסעוד גנאים: הכוונה, ככל שהמצב הסוציו-אקונומי שלך הוא יותר נמוך, אתה תהיה אולי יותר שמן.

מסעוד גנאים: לא בגלל השובע, לא כי יש לך כל כך הרבה כסף כדי לקנות מזון טוב, אלא כי המזון הוא לא איכותי, הוא לא בריא.

מסעוד גנאים: היה דוח לפני כמה ימים על מפת ההשמנה בקרב הילדים בכיתה ז'.

מסעוד גנאים: נכון, במקום הראשון מככבת שדרות, עם 49%, אבל אחריה כולן ערים ערביות, מהן העיר שלי, סח'נין – 41% מהילדים בכיתה ז' סובלים מהשמנה, 10% מהם אפילו עם השמנה שמסכנת את חייהם.

מסעוד גנאים: והיטיבו בכתבה לכתוב: שלום כיתה XL.

מסעוד גנאים: שילוב: XL זה Extra large, השמנה, אבל XL, אתם יודעים, זה מה שמכונה משקה אנרגיה, משקה מוגז, ואחת הסיבות להשמנה ולסוכרת בקרב ילדים זה הסוג הזה של משקאות, שהם משקאות אנרגיה, משקאות שהם מוגזים ולא בריאים.

מסעוד גנאים: מפה אני מתחיל.

מסעוד גנאים: אני חושב, מאחר שהסיבה הראשונית להשמנה וסוכרת היא אורח חיים לא בריא, לא תקין, אז העניין בהתחלה הוא עניין של חינוך ועניין של העלאת תודעה.

מסעוד גנאים: לכן באותו תזמון היום היה דיון בוועדת החינוך על העניין של התזונה והמזון לילדים בבתי הספר, הפיקוח עליו.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שהתחום הזה יהיה שטח הפקר, שכל בעלי החנויות, אני יודע מה, אלה שפותחים ליד בתי הספר או בתוך בתי הספר – כל העניין שלהם הוא עניין של כסף ורווח, והבריאות של הילדים היא במקום האחרון.

מסעוד גנאים: אנחנו צריכים לדאוג שמהתחלה, מהכיתות הנמוכות, נתחיל בחינוך לאורח חיים בריא.

מסעוד גנאים: שנית, לעזור לאנשים.

מסעוד גנאים: לעזור לאנשים.

מסעוד גנאים: אי-אפשר, צריך שתהיה תוכנית חירום על ידי משרד הבריאות, על ידי משרד החינוך, על ידי הרווחה, על ידי כל המשרדים, כדי לעמוד בפני המחלה הזו.

מסעוד גנאים: אתם יודעים שהמחלה הזו היא סיבת המוות הראשונה בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: בגלל האחוז הגבוה של התמותה מסוכרת, גם בקרב האוכלוסייה הערבית, ישראל היא במקום השני מהבחינה הזו במדינות ה-OECD.

מסעוד גנאים: לכן, כפי שהיום ציינו בוועדות, וגם אני מציין, צריך תוכנית חירום להתערב כדי למנוע, או לעמוד בפני התפרצות המחלה הזו המסכנת חיי בני אדם.

מסעוד גנאים: גם צריך לעזור לאנשים.

מסעוד גנאים: שמעתי מחולים בסוכרת על העניין של התרופות.

מסעוד גנאים: יש חלק שהן לא בסל התרופות.

מסעוד גנאים: יש חלק שאפילו אם יש לך כרטיס "מושלם" מקופת חולים, כמו גם ציינו לי שם תרופה – מאחר שהשר המשיב הוא לא שר הבריאות, או לא יודע, הוא יהיה שר הבריאות, אז אם יש לך תשובה – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה שר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני עד, הייתי איתו באותה ממשלה.

מסעוד גנאים: הוא היה שר הבריאות.

מסעוד גנאים: אז יש לו ניסיון.

מסעוד גנאים: יש תרופה בשם ג'וינט, שאנשים עם כרטיס "מושלם" משלמים עליה – – –

אורן אסף חזן: אפשר תרגום, מה זה ג'וינט?

מסעוד גנאים: לא ג'וינט של – מה, גם פה צריך ג'וינט?

מסעוד גנאים: זו תרופה שמשלמים 120 שקל, למרות שהינה, דליה אומרת: אני אעיד.

עיסאווי פריג': ג'נואט.

מסעוד גנאים: ג'נואט, ג'נואט.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: תודה על התיקון.

מסעוד גנאים: אז למרות שיש לה "מושלם", קופת חולים, היא משלמת 120 שקל.

מסעוד גנאים: תוסיף את שאר התרופות, כ-700 שקל בחודש, זו מעמסה.

מסעוד גנאים: פה המקום של התערבות משרד הבריאות וגם התערבות בכלל, משרד החינוך וכל המשרדים, משום שהשמנה וסוכרת אפשר למנוע דרך העלאת תודעה ודרך חינוך לאורח חיים בריא.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו נשמע את תשובת הממשלה מפי השר צחי הנגבי.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים יקרים ביציע, חנוכה שמח.

אורן אסף חזן: ראשית, ברכות לך, חבר הכנסת כבל, על היוזמה.

אורן אסף חזן: לא פעם ראשונה שאתה מביא יוזמות ברוכות, שלעיתים רחוקות כל כך מהעין הציבורית; רחוקות מהעין, רחוקות מהלב, ואתה מביא אותן לקדמת הבמה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהציבור חב לך חוב גדול על הדבר הזה.

אורן אסף חזן: אני מודה, ברוך השם, ומבלי חלילה לפתוח עין, אין לי בעיות עם סוכר.

אורן אסף חזן: כאילו, אני חולה סוכר, מכור.

אורן אסף חזן: תן לי כל היום שוקולדים, מיצים, מתוקים, אני יכול לחיות רק על זה.

אורן אסף חזן: אבל ברוך השם אין לי בעיה.

אורן אסף חזן: יש לי את הבעיות שלי.

אורן אסף חזן: יש לי אסטמה, סינוסים, צרות אחרות, אבל לא פה אנחנו נדבר על זה.

אורן אסף חזן: שמעתי את החברים, אני מצטרף לאמירות.

אורן אסף חזן: אני רוצה לדבר על הדבר הזה מכיוון אחר לגמרי.

אורן אסף חזן: בסוף אחת הבעיות הכי קשות של הנושא הזה זו מודעות.

אורן אסף חזן: המודעות באה לידי ביטוי בשני אופנים: פעם ראשונה היא באה לידי ביטוי אצל האדם עצמו, שהוא לא מבין איפה הוא נמצא, ולעיתים הוא מגלה את זה מאוחר מדי.

אורן אסף חזן: הוא לא יודע לעשות סטופ לעצמו.

אורן אסף חזן: אמר כאן חבר אחד מחברי הכנסת קודם שאפשר לעצור את זה, אפשר למנוע ואפשר לחיות באורח חיים בריא, נכון, תקין, בשינוי הרגלי התזונה.

אורן אסף חזן: אבל יש גם העניין של הצד השני.

אורן אסף חזן: כמה פעמים יצא לנו לראות – ברוך השם העולם היום קצת מתקדם, ואו-טו-טו נפסיק לראות אנשים דוקרים את עצמם במחטים – אבל כמה פעמים יצא לנו לראות בקניון, בבית קפה, בבית הספר, בקולנוע, מישהו שפתאום שולף איזו מחט קטנה, עושה דקירה, מנסה להבין מה נגדו, מי איתו, לראות שהוא לא בהיפו, שאין לו איזה בעיה, שהסוכר לא עלה, לא ירד, לא צנח וחלילה לא צריך להגיע למיון.

אורן אסף חזן: כמה פעמים יצא לנו לראות אנשים שמסתובבים עם מכשיר כזה שנראה בקלות כמו איזה ווקי-טוקי של פעם, או איזה ווקמן מלפני 30 שנה, ולהרים גבה ולהבין?

אורן אסף חזן: אז אני חושב שאחד מהתפקידים שלנו זה לנסות ולהסביר באיזו מציאות אנחנו חיים.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לתת את השירות הזה למי שסובל וחולה, ואולי מתמודד עם זה בצורה הטובה ביותר, אבל לעיתים גם נפגע מהמבט, מחצי קימוץ העין מהצד השני של מי שלא מבין איפה הוא נמצא.

אורן אסף חזן: אני חושב שגם ההסברה שלנו כחברה, אפילו התובנות שאמרתי לבעיה שאצלי קיימת, ההתמכרות למתוק, התמכרות נוראית.

אורן אסף חזן: אנחנו מדברים על התמכרויות רעות, זו אחת הגרועות שבהן.

אורן אסף חזן: אני מכיר את עצמי, אדוני היושב-ראש, באמצע הלילה מתעורר, ליטר וחצי מיץ ענבים וחוזר לישון.

אורן אסף חזן: זה דבר לא נורמלי.

אורן אסף חזן: זה משוגע לגמרי.

אורן אסף חזן: שוקולד פרה – בלי לעשות פרסומות – והופ, חזרה למיטה.

אורן אסף חזן: זה דבר מסוכן, וזה דבר שאם אנחנו לא נסביר לילדים והילדות של היום, שהם דור ההווה, אנחנו נמצא את עצמו בטיפול המוני שרק הולך ומתפשט.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים להילחם בתופעה פעם אחת בצורה שבה אנחנו מחזקים את מערכת הבריאות שתדע לתת מענה וטיפול.

אורן אסף חזן: היום ראיתי כל מיני מכשירים מגניבים כאלה, שאתה מדביק מדבקה על היד והיא נמצאת שם לשבועיים, ועם ברקוד אתה סורק ומגלה איפה אתה, ודי כבר לדקירות ודי כבר לכאב ודי כבר לרדיפה.

אורן אסף חזן: ראיתי גם מכשיר שהוא קצת יותר מתקדם, שהוא מודיע לך לבד אם פתאום יש לך נפילה באמצע היום.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לתת את השירות הזה לאזרחים.

אורן אסף חזן: וכמו שאמרתי פעם נוספת, אנחנו צריכים לעשות הסברה בהקשר של מהי המחלה, ושאנשים מסביב לא יפחדו, לא ממנה ובטח שלא מאנשים שסובלים.

אורן אסף חזן: ואני רוצה לאחל לכולם בריאות איתנה, רפואה שלמה.

אורן אסף חזן: אני מקווה שביחד, אם יש לכם הצעות נוספות, רעיונות, ביקורת, אני אשמח לעזור לכם להביא את זה לקדמת הבמה, ואני בטוח שכאן החברים מימין ומשמאל יעשו את זה ביחד איתי כדי לתת שירות טוב יותר למי שסובל מסוכרת.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הדקה וחצי שנותרו, לחרוג קצת מההצעה לסדר-היום ולדבר על מה שקורה בימים האחרונים.

אורן אסף חזן: תראו, אנחנו ראינו את ההחלטה של בג"ץ בעניין השבת הגופות של המחבלים התולעים שריסקנו ביחד עם המנהרה בעזה – תזכורת: מנהרה התקפית, שכל מהותה הייתה לחצות מעבר לגדר, להגיע ללב-ליבו של יישוב בארץ ישראל ולבצע פיגוע טרור המוני.

אורן אסף חזן: אני מניח לרגע בצד את ההתנצלות שלנו, כאילו אנחנו לא בסדר על כך שאנחנו הרסנו את המנהרה.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה להגיד לכם שכשאני רואה את ההחלטה של בג"ץ שלא להחזיק את הגופות, את אותה אמירה שאין לנו שום סמכות – אני אומר לכם, רבותיי, יש רגעים בחייה של אומה שהמנהיגות צריכה להגיד: עד כאן.

אורן אסף חזן: במקרה הזה עד כאן.

אורן אסף חזן: החלטת בג"ץ – אסור שתקוים.

אורן אסף חזן: ולא, אני לא מתריס מול בג"ץ, אני פעם אחר פעם עמדתי לצידו ועומד לצידו.

אורן אסף חזן: הרבה פעמים אני מפנה אצבע מאשימה אלינו, שכאשר אנחנו מחוקקים חוקים אנחנו משאירים אותם פתוחים לפרשנות.

אורן אסף חזן: אבל במקרה הזה מדובר בהחלטה ביטחונית ראשונה במעלה, לא בהחלטה שיפוטית, ועם כל הכבוד לשופטי העליון, אין להם שום סמכות להיכנס לדבר הזה.

אורן אסף חזן: שכן בהחלטה שלהם ובהתנהלות שלהם הם יכולים לסכן את ביטחון מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אני שמח שהממשלה הקשיבה, גם לאמירות שלי ושל אחרים, וביקשה דיון נוסף.

אורן אסף חזן: אני גם אומר לכל המצקצקים שצועקים על חקיקה: רבותיי, זה לא משנה – ובזה אני מסיים – אם זה דיון נוסף בבג"ץ, אם זו חקיקת בזק, מה שרלוונטי זה שגופות המחבלים יירקבו עד אשר נזכה לראות את בנינו שוב בחזרה בישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר צחי הנגבי להשיב בשם הממשלה בנושא יום המאבק בסוכרת.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: תודה ליוזמי הדיון הזה, איתן כבל בראשם, ולדוברים.

צחי הנגבי: מדינת ישראל, כמו מדינות מערביות רבות נוספות, מתמודדת כבר הרבה שנים גם מגפת ההשמנה והסוכרת.

צחי הנגבי: הסיבה העיקרית לה, כפי שצוין כאן, היא השינויים בדפוסי האכילה והפעילות הגופנית של האוכלוסייה.

צחי הנגבי: והתוצאה היא באמת תוצאה קשה – קיפוח חיים, נכויות לאורך כל מעגל החיים, מחירים אישיים וחברתיים גבוהים.

צחי הנגבי: אוכלוסיות ממעגל חברתי-כלכלי נמוך, כמו גם אחוזים גבוהים מן האוכלוסייה הערבית, אכן סובלות מהמחלות האלה בשיעורים חריגים משאר האוכלוסייה.

צחי הנגבי: כ-10% מהאוכלוסייה בישראל סובלת מסוכרת, אבל באוכלוסייה המשתייכת למעמד כלכלי וחברתי נמוך – 25%.

צחי הנגבי: זו למעשה אזעקה לגבי המשמעות של הפער החברתי וההשלכות המעשיות שלו, הקטלניות שלו.

צחי הנגבי: זו לא סתם אזעקה, זו אזעקה שלא עולה ויורדת, כפי שאנחנו רגילים – זו אזעקה שעולה ועולה.

צחי הנגבי: עודף משקל והשמנה נמצאו בקרב כ-70% מהנשים הערביות הבוגרות, לעומת 60% באוכלוסייה היהודית.

צחי הנגבי: וגם אוכלוסיית הילדים סובלת מבעיה דומה באחוזים ניכרים.

צחי הנגבי: בהערכה מקצועית שנעשתה בשנה האחרונה נמצא כי הטיפול בסוכרת עולה למערכות השונות במדינה כ-9 מיליארד שקל מדי שנה בשנה, והטיפול בהשמנה ובנזקי ההשמנה עולה כ-6 מיליארד שקל לשנה.

צחי הנגבי: באמת ניתן היה לחסוך חלק משמעותי מן ההוצאה הזאת – שהיא לפי נתונים של משרד הבריאות – בהשקעה גבוהה יותר במניעה.

צחי הנגבי: ואכן, משרד הבריאות נרתם להתמודד עם הבעיות המורכבות האלה בכמה וכמה אמצעים.

צחי הנגבי: אני אפרט רק ארבעה מהם.

צחי הנגבי: ראשית, בניית תוכנית בין-משרדית רב-שנתית שנקראת "אפשריבריא".

צחי הנגבי: המטרה שלה היא לקדם פעילות גופנית ותזונה בריאה לעיצוב סביבת חיים בריאה יותר, בשיתוף פעולה עם משרד החינוך והספורט – ממש כמו הרעיונות שהשמיעו כאן חלק מן הדוברים.

צחי הנגבי: במסגרת התוכנית הזאת הוקמה ועדת האסדרה התזונתית, מתוך כוונה ליצור רגולציה מחייבת ולקדם תזונה בריאה ושינוי סביבת המזון לטובה; קידום תזונה בריאה לגיל הרך, כדי לעודד פעילות גופנית ותזונה בריאה כבר בקרב תינוקות ופעוטות; קידום תזונה בריאה בבתי החולים – גם שם הכוונה היא ליצור סל מזון בריא ולא להכניס מזונות מזיקים; קידום תזונה בריאה ופעילות גופנית בערים השונות; לפורמולציה וסימון מזון בחזית האריזה; קידום הוועדה למניעת פרסום מזון מזיק; חינוך תזונתי בבתי הספר; קידום תזונה ים-תיכונית כהנחיות תזונתיות לאומיות ועוד ועוד.

צחי הנגבי: האמצעי השני – מתן מבחני תמיכה לקופות החולים לסדנאות מכוונות לטיפול בהשמנה וסוכרת, תוך מתן דגש על האוכלוסיות המוחלשות.

צחי הנגבי: אמצעי שלישי – בניית תוכנית רב-שנתית לטיפולים באתגרים בריאותיים באוכלוסייה הערבית, שנזכרה כאן כמי שבאמת סובלת באופן חריג.

צחי הנגבי: הסוכרת וההשמנה הן במוקד התוכנית הרב-שנתית הזאת.

צחי הנגבי: ורביעית, בקרה ורגולציה של הקופות ובתי החולים, כדי לוודא שאכן הן נותנות טיפול מיטבי לאלה שסובלים מהשמנה וסוכרת.

צחי הנגבי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, משרד הבריאות רואה את הטיפול במניעת השמנה וסוכרת כאחד מעקרונות הליבה של פעילותו.

צחי הנגבי: הזכרנו כאן את המשאבים הכלכליים והאנושיים שהמדינה משקיעה, ובתוכה משרד הבריאות.

צחי הנגבי: המטרה היא פשוט למנוע תחלואה, נכות ותמותה, שבשונה מהרבה מחלות אחרות, אכן ניתנים למניעה.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: מה כבוד השר מציע?

יולי יואל אדלשטיין: להסתפק בתשובתו?

צחי הנגבי: המציעים יכולים להסתפק, או להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: מסתפקים?

איתן כבל: מסתפקים.

יולי יואל אדלשטיין: מסתפקים בתשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: אז אין צורך בהצבעה ואין צורך בעמדות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תודה לכל יוזמי הדיון ולשר צחי הנגבי על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ב' בטבת התשע"ח, 20 בדצמבר 2017, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.