ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 288, 2017-12-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ל' בכסלו תשע"ח, 18 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 55) (היוועדות חזותית), התשע"ח–2017.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/4852/20 וכלה בהצעת חוק פ/4880/20: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – העברת הטיפול בעבירות נגד שוטרים לידי הפרקליטות), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (תשלום פנסיה תקציבית מקופת המדינה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת סאלח סעד, עמיר פרץ, איציק שמולי, איתן ברושי, זוהיר בהלול, יחיאל חיליק בר, יצחק הרצוג, יואל חסון, יוסי יונה, נחמן שי, חמד עמאר, איתן כבל, לאה פדידה, מיכאל מלכיאלי ויואב בן צור; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכאות למימון טיפול על ידי רופא שאינו כלול בהסדר הבחירה של קופת החולים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, שולי מועלם-רפאלי, יהודה גליק ואילן גילאון; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – ביקור במוסדות ובמתקנים סגורים בניהול המדינה), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – מענק קירור), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק ארגוני עזר רפואיים הפועלים בתחום רפואת חירום דחופה טרום אשפוזית, התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק למניעת פלישות ביולוגיות מזיקות ולטיפול בהן, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, דוד ביטן, רחל עזריה, דב חנין, זאב בנימין בגין, תמר זנדברג, יעל כהן-פארן, אכרם חסון, אורי מקלב, איל בן ראובן ואיתן כבל; הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (נכים ונספים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, אכרם חסון, חמד עמאר, יחיאל חיליק בר, איציק שמולי, דוד ביטן, אילן גילאון, חיים ילין, מיקי לוי, עיסאווי פריג', דב חנין, עודד פורר, יוליה מלינובסקי ומרדכי יוגב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודות זיכוי לעולה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכאות לאימהות יחידניות המקבלות מזונות ילדים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דוד אמסלם, שולי מועלם-רפאלי, יוסי יונה, אילן גילאון, איתן כבל, מיקי לוי, אברהם נגוסה, טלי פלוסקוב, קסניה סבטלובה ודב חנין;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – הגבלת פרסום), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מוסי רז, תמר זנדברג, מיכל רוזין, רחל עזריה, יעל גרמן, יהודה גליק ואיתן כבל; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – פיקוח על סוגי עמלות ושיעוריהן), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת מאיר כהן; הצעת חוק הקרן הקיימת לישראל (תחולת דיני המס), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – השעיית חבר הכנסת שהוגש נגדו כתב אישום), מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – תנאים להגבלת רישיון נהיגה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת נורית קורן, דוד ביטן, טלי פלוסקוב, יואב קיש ומרב מיכאלי; הצעת חוק הממשלה (תיקון – כללי אתיקה לחברי הממשלה), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון – איסור פרסומת והגבלת השיווק של מוצרי טבק), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת איתן כבל, יהודה גליק, תמר זנדברג, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין ונחמן שי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – אישור הצרכן מראש להעלאת תעריפים בעסקה מתמשכת), התשע"ח–2017, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור גריעת מקום חניה מוסדר בדרך עירונית לצורך ייחוד מקום החניה לשירותי השכרת רכב), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק העונשין (תיקון – חשיפה מרצון של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית), התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק המאבק בשחיתות הציבורית (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק המרכז לחקר ולהנצחת מורשת יהדות תימן ופרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן, התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת נורית קורן, דוד ביטן, דוד אמסלם, יואל חסון, משה גפני, אברהם נגוסה, יצחק וקנין, יעקב אשר, מיקי לוי, איתן ברושי, נחמן שי, יוסי יונה, איל בן ראובן, דב חנין, רועי פולקמן, יואב קיש, מיכל רוזין,

ירדנה מלר-הורוביץ: ענת ברקו, טלי פלוסקוב, רחל עזריה, שולי מועלם-רפאלי, אמיר אוחנה, מיכאל מלכיאלי, ישראל אייכלר, מנחם אליעזר מוזס, עודד פורר, יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, איתן כבל, איילת נחמיאס ורבין, אבי דיכטר, יהודה גליק, חיים ילין, לאה פדידה, סאלח סעד, איציק שמולי, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, מאיר כהן, יעקב מרגי, יואב בן צור, אורי מקלב, אורלי לוי אבקסיס ומיכל בירן; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – תקבולי ביטוח במקרה של אובדן גמור), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי ויואב בן צור; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחו"ל, התשע"ח–2017, מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק הגבלות על יצוא ביטחוני למיאנמר (הוראת שעה), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, יהודה גליק, דב חנין, מרב מיכאלי, זוהיר בהלול, יחיאל חיליק בר וג'מעה אזברגה; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – תנאים להוצאת אדם מביתו בניגוד לרצונו), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת נחמן שי, חיים ילין, איתן ברושי, יואל חסון, רויטל סויד, איתן כבל, מיכל בירן, דב חנין, לאה פדידה, מאיר כהן, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא, ענת ברקו, איילת נחמיאס ורבין, אחמד טיבי, ג'מאל זחאלקה, חמד עמאר, יעקב אשר, תמר זנדברג, מוסי רז, עאידה תומא סלימאן, אורלי לוי אבקסיס, עליזה לביא, זוהיר בהלול, מרב מיכאלי, עמר בר-לב, יואל רזבוזוב, סאלח סעד, יעל כהן-פארן, מיכל רוזין, קסניה סבטלובה, מיקי לוי, יהודה גליק, אורי מקלב, אכרם חסון, ישראל אייכלר, אילן גילאון, יעל גרמן, עיסאווי פריג', מנחם אליעזר מוזס, דוד ביטן, רועי פולקמן, מיכאל מלכיאלי, מיקי רוזנטל, רוברט אילטוב, יוסף ג'בארין, סעיד אלחרומי, יוסף עטאונה, יואב בן צור, שולי מועלם-רפאלי, יצחק וקנין, סתיו שפיר וטלי פלוסקוב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד בשטחי מסחר),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, מירב בן ארי, יעקב אשר, אמיר אוחנה, חיים ילין, מכלוף מיקי זוהר, סתיו שפיר, מנחם אליעזר מוזס ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – איסור החזרת גופות מחבלים), התשע"ח–2017, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נפתח בנאומים בני דקה, אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, אתה מוזמן לפתוח היום את הנאומים.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול פניתי לרמטכ"ל – ביחד עם פורום עורכי הדין הדרוזים, בראשותו של עו"ד סאמר עלי – בבקשה להקים ועדת חקירה צבאית וגם להקים חקירת מצ"ח, אחרי שחייל בשם וסים קיזל מכפר מר'אר הותקף בצורה קשה מאוד על ידי שני חיילים באוגדה 319 במחנה נפתלי.

אכרם חסון: כמובן, החייל הותקף בהתחלה באותו יום בבוקר ונזקק לטיפול רפואי, חזר לבסיס והגיש תלונה; אחרי ששני החיילים ידעו שהוא הגיש תלונה, הם תקפו אותו שוב, שברו לו את האף והוא התאשפז בבית החולים.

אכרם חסון: אין ספק שאנחנו רואים בהתנהגות הברוטלית, האלימה – זה חדש בנוף בצה"ל, ולכן ביקשנו מהרמטכ"ל שיקטול את התופעה הזאת.

אכרם חסון: אסור שצה"ל יתחיל להתנהג, במיוחד החיילים, בצורה ברוטלית: ייקחו את החוק לידיים ויתקפו חייל אחר.

אכרם חסון: והמפקדים לא דאגו ולא עשו שום דבר.

אכרם חסון: לכן, גם ביקשנו להעמיד את המפקדים לדין.

אכרם חסון: כמובן, מדובר בחייל דרוזי, אבל כאן, אדוני היושב-ראש, אני לא מדבר רק כי הוא דרוזי; כי הדבר הזה לא נובע לפי דעתי ממניעים גזעניים, אלא אני אומר:

אכרם חסון: כל משפחה שתשלח את הבן שלה לצה"ל – אסור שהוא יותקף ויאושפז, ישברו לו את האף ואף אחד לא ייתן את הדין.

אכרם חסון: אני שמח מאוד שהרמטכ"ל החזיר תשובה באותו יום שהוא מטפל בתלונה, ואני מקווה שנקטול את התופעה הזאת ונוציא אותה בכלל מכל בסיסי צה"ל.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הבוקר היה דיון חשוב בוועדה לביקורת המדינה לעניין המצ'ינג בנושאי הרווחה, בתקציבים ובפרויקטים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מתוך הדוחות ששמענו מתברר שהשיטה הזאת מקבעת את הפערים בין העשירים לבין העניים בקשר לרשויות.

מסעוד גנאים: הפער הזה – היא מגדילה אותו יותר.

מסעוד גנאים: כמו שאמרנו גם בישיבה, העשיר לא רק נשאר עשיר או חזק, הוא מתחזק יותר, והחלש נחלש יותר.

מסעוד גנאים: יש בעיה בשיטה.

מסעוד גנאים: זו שיטה קפיטליסטית, ניאו-ליברלית, שצריכה להיעלם, וצריכים להיות צודקים ושוויוניים עם הרשויות החלשות.

מסעוד גנאים: צריך לתת את כל התמיכה לרשויות האלה וצריך לבטל את השיטה הזאת.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אמיר אלשטיין, גליה מאור, מורי גולדברג, נחמיה פרס – אלה חלק מהשמות של דירקטוריון טבע.

לאה פדידה: 200,000 דולר ל-11 ישיבות.

לאה פדידה: ומי נושא באחריות?

לאה פדידה: ראינו אתמול ושלשום את המראות הקשים.

לאה פדידה: אני הייתי ביום חמישי ב-08:00 בשערי המפעל – וזה מזעזע.

לאה פדידה: אני קוראת מכאן: הם צריכים לשים את המפתחות וללכת הביתה.

לאה פדידה: כשל ניהולי ממדרגה ראשונה.

לאה פדידה: זה לא ייאמן שאותם דירקטורים, שהיו שותפים למדיניות ולקבלת החלטה, לא ישלמו את המחיר, אבל טטיאנה מקריית שמונה ושאול מירושלים ייפגעו, ומשפחות שלמות – תיהרס הפרנסה שלהן.

לאה פדידה: אני מקווה מאוד שבזכות החנוכה והחג השמח הזה, גם הגזרה הזאת תעבור מעל ראשינו.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קורא בעיתון הארץ או מעריב: זיהום האוויר ירד בשנים האחרונות – וזה דבר מבורך – אך מקרי המוות כתוצאה מזיהום האוויר עלו.

ג'מעה אזברגה: לפי המחקר של משרד הבריאות והקרן לבריאות הסביבה, ב-2015 – 1,908 מקרי מוות, לעומת 1,744 ב-2010.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, זה הולך ועולה.

ג'מעה אזברגה: והגורם מספר אחת – אוטובוסים ורכבות, איכות המים, חומרי הדברה, מעבר לייצור חשמל על ידי גז טבעי, מחצבות.

ג'מעה אזברגה: מספר ימי האשפוז כתוצאה מחלקיקי זיהום הגיע ל-348,000 ימי אשפוז.

ג'מעה אזברגה: מספר מזעזע, בעלות כספית של 1.3 מיליארד דולר.

ג'מעה אזברגה: שימוש במי התפלה גורם למחסור ביוד, שהוא האחראי לבלוטת התריס, ובמגנזיום.

ג'מעה אזברגה: פיקוח על חומרי הדברה עדיין לא קיים, ולצערי – יש עניין המחצבות, שהוא אחד הגורמים החשובים; לא מספיק שהמקומות הם מזוהמים – אנחנו הולכים ומזהמים עוד יותר.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על שדה בריר, שהולכים להקים אותו, ובסביבות 60,000 תושבים מסביב – ערד, כסייפה, זערורה, אל-פורעה והרבה כפרים מסביב – זה אמור לזהם להם את החיים.

ג'מעה אזברגה: פעם, מי שרצה להבריא מאסתמה הלך לגור בערד לכמה חודשים.

ג'מעה אזברגה: היום הולכים ומזהמים את ערד וים המלח ופוגעים פגיעה מאוד רצינית וחריפה גם בתיירות באזור הדרום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני רוצה לחזור לשקרים הפלסטיניים, והפעם של חד"ש, בישיבה שהתקיימה בשפרעם עם ההחלטות מרחיקות הלכת.

ענת ברקו: יוצאים נגד טראמפ, ההכרזה של טראמפ על ירושלים – לא יעזור לכם – בירתנו הנצחית.

ענת ברקו: גם אתם היום יושבים בירושלים.

ענת ברקו: יוצאים נגד אמירות ביחס להתקוממות או להתפרעויות שלוחות הרסן, לטרור בוואדי עארה.

ענת ברקו: אני לא יודעת אם אתם רוצים לקרוא לזה הדיקטטורה של הפרולטריון, אבל ככה זה נראה.

ענת ברקו: מעבר לזה, באים בטענות על שוויון, כשאנחנו רואים שאתם מסיתים, מלבים את היצרים; כשחד"ש הפכו לתמונת ראי של בל"ד בלאומנות קיצונית; כשיושב-ראש ועדת המעקב, ברכה, מסית בוועדת המעקב, כדאי שהוא ידע שאנחנו עוקבים אחר ועדת המעקב.

ענת ברקו: בנוסף לזה, התמיכה שלכם בחיזבאללה, באויבי ישראל, בארגוני טרור – מה בעצם חדש בחד"ש?

ענת ברקו: משהו לא טוב קורה שם.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, הידעת מהו המקצוע העתיק ביותר בישראל, בניגוד כמובן לאותו מקצוע עתיק ביותר בעולם?

זוהיר בהלול: אם לא ידעת, אז הינה אני מסבר את האוזן ואומר לך שהמקצוע העתיק ביותר בישראל – השפלת ערבים בשדות התעופה.

זוהיר בהלול: פעם אחר פעם, באופן קונסיסטנטי, מדאיג, אנחנו מקבלים פניות של אנשים, אזרחי מדינת ישראל ערבים, שנתקלים בבוז בשדות התעופה.

זוהיר בהלול: אז הינה המקרה הבא, שמשקף: עסאם אבו גיאדה בן ה-39, אזרח ותושב ירושלים, ספורטאי בעל דאן 3 בטקוונדו.

זוהיר בהלול: האיש הזה נסע עם חברו מוסא אלקאק משדה דב לאילת, ונתקל שם בהשפלה חסרת תקדים – מבחינתנו היא עם תקדים, מכיוון שהיא כמעט יומיומית.

זוהיר בהלול: הוא נלקח הצידה, נשאל שאלות פולשניות והתבקש על ידי המאבטחים לפתוח את התיק כדי לבצע, מלבד השיקוף, גם בדיקה ידנית.

זוהיר בהלול: בחזרה מאילת, כתום הטיול, אותו תסריט, תסריט עוועים, שבו הוא נתקל באותו בוז, באותה השפלה, באותו בידוד ובאותו תסריט אימים שמרחיק את האנשים האלה מצלם אנוש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זוהיר בהלול: עד מתי, לעזאזל, המדינה הזאת תמשיך להשפיל ערבים בשדות התעופה?

זוהיר בהלול: זה נושא שאנחנו מטפלים בו כמעט מאז קום המדינה ועד היום, ושום דבר לא קרה.

זוהיר בהלול: אמות הסיפים לא הזדעזעו.

זוהיר בהלול: אלוהים, האם הכנסת יכולה לחתום על אמנה שלא תבדל את הערבים משאר האדם בישראל?

זוהיר בהלול: לא יכול להיות ששדות התעופה יהיו המקום הקשה ביותר, לכל אזרח ישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זוהיר בהלול: אגב, גם אני, כאשר אינני נדרש לזהות את עצמי – ואני לעיתים, מתוך ענווה, לא עושה זאת, שואלים אותי: עם מי היית במלון?

זוהיר בהלול: מה עשית במלון?

זוהיר בהלול: שאלות פולשניות חסרות תקדים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זוהיר בהלול: – – שמרחיקות את ישראל מהציוויליזציה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, היום בוועדה לביקורת המדינה היה דיון בסוגיית דרישת המצ'ינג בתקציבים לשירותים חברתיים, ואני רוצה להגיד לך שהנושא הזה כבר חוזר על עצמו כאשר הנתונים מאוד ברורים.

יוסף ג'בארין: בגלל שיטת המצ'ינג הרשויות המקומיות המוחלשות הן הנפגעות העיקריות.

יוסף ג'בארין: ראינו מספרים שמדברים על כך שהרשויות המקומיות המוחלשות באשכולות הנמוכים מקבלות שליש בממוצע למטופל מאשר הרשויות החזקות.

יוסף ג'בארין: עוד פעם: הרשויות המוחלשות מקבלות שליש מתקציבי הרווחה בממוצע למטופל מאשר רשויות חזקות.

יוסף ג'בארין: כאשר שאלנו את השר מה העלות של ביטול המצ'ינג, התשובה שלו הייתה שמדובר ב-2 מיליארדים.

יוסף ג'בארין: ואני אומר: האם לא שווה למצוא את ה-2 מיליארדים הללו כדי לעשות מהפכה חברתית?

יוסף ג'בארין: ככה הרשויות המוחלשות יקבלו את התקציבים הללו.

יוסף ג'בארין: במקום לעשות הקלה במס לחברות, במקום להשקיע 20 מיליארד בחברת טבע, אז הינה, יש יעד חברתי מאוד חשוב.

יוסף ג'בארין: והייתי מקווה שיגיע היום שזה באמת ייושם.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אלחרומי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, העונה החורפית מתמהמהת ומסרבת להגיע למחוזותינו, אבל עונת השפעות דווקא כן הגיעה, ואנחנו רואים כיצד בבתי החולים במדינת ישראל שעות ההמתנה לרופאים, במיוחד במיונים, במיוחד בלילות, הולכות ומתארכות, לא מתקצרות.

קסניה סבטלובה: השעות האלה וזמני ההמתנה כל הזמן גדלים, ואנחנו עכשיו עומדים על ממוצע מזעזע בלילה – בלילה – של כחמש שעות המתנה.

קסניה סבטלובה: מדובר באותה קשישה שלא הרגישה בטוב באמצע הלילה וחשה מיחושים בלב; מדובר באותה אימא של תינוק שאין לה לאן להגיע והיא הולכת ורק רוצה שיבדקו אותו, ולחזור הביתה כמה שיותר מוקדם.

קסניה סבטלובה: כאשר שעות ההמתנה ארוכות כל כך, בעצם הרבה מהחולים, ועל זה מראים המחקרים האחרונים, מתייאשים וכלל לא נשארים בבתי החולים ולא מקבלים את הטיפול הראוי.

קסניה סבטלובה: כי ההמתנה הזאת היא בלתי נסבלת, ואת זה אני אומרת כאם לתאומות שהעבירה שעות לא מעטות במיונים בבתי חולים כאלה ואחרים, באזור המרכז בכלל ובירושלים בפרט.

קסניה סבטלובה: עכשיו, אנחנו מתבשרים, מהמחקרים האחרונים שמתפרסמים בימים אלה, שבכלל העבודה בלילות בבתי החולים של האחיות ושל הרופאים לא ערוכה ולא מוסדרת בצורה מיטבית על מנת שבאמת כל החולים יקבלו את המענה שלהם ויקבלו את הטיפול הנדרש.

קסניה סבטלובה: אי לכך, אני בהחלט קוראת למי שממונה כרגע על משרד הבריאות, השר לשעבר יעקב ליצמן, לחזור לתפקידו.

קסניה סבטלובה: ואם כבר להתפטר, אז להתפטר על החרפה הזאת.

קסניה סבטלובה: עדיף שהוא יישאר במשרד שלו ויטפל בזה ולא יתפטר – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קסניה סבטלובה: – – בטח לא על שבת ולא על נושאים אחרים.

קסניה סבטלובה: שם תפקידו, זה התפקיד של שר אחראי במדינת ישראל: לטפל כל הזמן בחולים.

קסניה סבטלובה: קודם כול, ברופאים ובאחיות – שכל המערכת הזאת תתפקד לרווחת הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, ואחריו, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, המדינה רועשת בימים האחרונים לגבי חברת טבע והפיטורים של מעל ל-1,750 עובדים.

סעיד אלחרומי: צריך לזכור שהחברה הזאת זאת אותה חברה שקיבלה הנחות ממיסים במיליארדים, בערך 20 מיליארד בשנים האחרונות.

סעיד אלחרומי: זאת אותה חברה שהתוודענו הבוקר לכך שב-2014–2015 היא חייבת 1.5 מיליארד לכל שנה.

סעיד אלחרומי: זה צד אחד של המטבע.

סעיד אלחרומי: מצד שני, 40,000 עסקים קטנים נסגרים במדינה בשנה.

סעיד אלחרומי: כל עסק מעסיק לפחות אדם אחד, שהוא בעל העסק, זאת אומרת ש-40,000 בני אדם נפלטו למעגל האבטלה.

סעיד אלחרומי: האנשים האלו לא קיבלו תמיכה, לא קיבלו עידוד, לא קיבלו עזרה.

סעיד אלחרומי: להפך, הם נשארו מתחת לעול של המחויבות לחברות האשראי, בחוסר תחרות מלא בשוק חברות האשראי ובין הבנקים.

סעיד אלחרומי: תודה, כבודו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: כנראה הממשלה הזאת לא רוצה שקט, לא רוצה רגיעה, לא רוצה שלום.

טלב אבו עראר: היום נחשף ופורסם בידיעות אחרונות שלשרה רגב יש תוכנית שתעלה למדינה 250 מיליון שקל, שבה היא מבקשת לחשוף את יסודותיו של מסגד אל-אקצא כדי לחפש שם, למצוא את בית המקדש.

טלב אבו עראר: או שהיא תוכנית שמעידה על התלהמות קיצונית, או על תעמולת בחירות.

טלב אבו עראר: הרי חשוב לציין שהשרה רגב, בזמן שהייתה יושבת-ראש ועדת הפנים, בזמנו ביקשה גם לחלק את מסגד אל-אקצא, גם, ושייבנה שם בית כנסת בתוך המסגד.

טלב אבו עראר: מכובדי, תוכניות כאלה יגררו את כל האזור לתסיסה מוחלטת, ומי שיישא באחריות זו ממשלת ישראל.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום פורסם ש-11,000 מורות בוגרות הן ברשימת ההמתנה כדי לקבל משרה במשרד החינוך, משרת מורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק מהן ממתינות עשר שנים ולא מקבלות את התפקיד הנכסף הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: מה המדינה עושה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שהיא לא עושה, אז אני מציע תוכנית כדי לפתור את הבעיה הזו: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה מורים ותיקים שיש להם משרה וחצי ויותר, הם ותיקים והם שנים כבר מבקשים לפרוש לפנסיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז שיאפשרו להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם אומרים למדינה: אנחנו שחוקים, לא יכולים להמשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקומם אפשר להכניס – במקום כל מורה אפשר להכניס שניים, שתי מורות חדשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה: מחכים לסטאז' שנים ולא מקבלים סטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שלא עובר סטאז' גם לא יכול להיות מועמד, לא יכול להיות מורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עושים, נותנים לכל בית ספר עשר שעות, שבהן הם יכולים לקבל סטאז'רית אחת, ואלה עשר השעות שבהן היא הולכת לכיתה לבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז היא לא מתאמנת גם שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם, בנוסף, אין קליטה של המורות האחרות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלישית, לבנות – כי היום השיטה של הסרדינים, זה מה שיש בבתי ספר ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום כל שתי כיתות, אפשר שיהיו שלוש כיתות בבנייה או לפחות במקום כל שלוש יהיו ארבע, ואז אפשר לקלוט את כל המורים הבוגרים האלה ולפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני רוצה לומר מילה בקשר למשבר בטבע, בשתי נקודות, כי עוסקים בו רבות: הדבר הראשון – אני רוצה לומר ששאלת התערבות הממשלה לא קשורה לשאלה אם זה מפעל פרטי או לא.

איתן ברושי: אנחנו דואגים לאזרחים, לתושבי מדינת ישראל, והשאלה של המשקיעים, היא תידון בנפרד.

איתן ברושי: השלכתם לרחוב של כל כך הרבה עובדים ופגיעה בכל כך הרבה משפחות היא שאלה מרכזית שהממשלה צריכה להתייחס אליה, וככל האפשר לצמצם את המספר של המפוטרים ולהחזיר את הביטחון התעסוקתי.

איתן ברושי: ולכן הדילמה היא לא אם זה פרטי או לא אלא כיצד מצילים וכיצד עוזרים לאלפי אזרחי מדינת ישראל.

איתן ברושי: התעסוקה היא סם החיים – והיא לא תיפתר בלי התערבות הממשלה במקרה הזה.

איתן ברושי: והדבר השני – אני שומע וקורא שמדברים הרבה על הסבה מקצועית, ואני שואל את בעלי ההצעות: לאן בדיוק ילכו אותם אנשים עם הסבה מקצועית?

איתן ברושי: הרי כידוע בישראל אין אבטלה, אבל רמת השכר היא נמוכה ורבים הם מתחת לקו העוני.

איתן ברושי: אני הצעתי – ומשרד האוצר כמו תמיד בולם יוזמות, אבל עכשיו זה על שולחנו – לתקן את חוק עידוד השקעות הון לתעשייה כך שיכירו, לצורך מענקים, במפעלים שמייצרים מקומות עבודה באזורי עדיפות לאומית – ולא רק 25% יצוא, שזה רף גבוה שלא כולם עומדים בו.

איתן ברושי: ואם צריך לייצר מקומות עבודה בדרום, בצפון, בירוחם, בשדרות, בקריית שמונה ומעלות, זה לא פחות חשוב מיצוא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: ולכן צריך לעודד את יצירת מקומות העבודה, כמובן, ברמה גבוהה ובאיכות ראויה, אבל לא רק יצוא.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: צלף צה"ל לא יכול היה בשבוע שעבר לכוון לפלג גופו התחתון של קורבנו מכיוון שלאברהים אבו ת'וריא לא היה פלג גוף תחתון.

דב חנין: הצעיר הזה, בן 29, כבר נפצע פעם מהפצצה במבצע עופרת יצוקה בשנת 2008.

דב חנין: שתי רגליו נכרתו לכל אורכן, ומאז הוא היה מרותק לכיסא גלגלים.

דב חנין: בשבוע שעבר ירה בו צלף בראשו באש חיה והרג אותו.

דב חנין: הצעיר הזה, שהתפרנס מניקוי מכוניות במחנה פליטים א-שאטי בעזה, השתתף בהפגנה שהתקיימה במחאה על החלטת טראמפ להעביר את שגרירות ארצות הברית לירושלים.

דב חנין: הצלף שירה בו לא יכול היה לכוון לפלג גופו התחתון של הקורבן ולכן הוא ירה בראש שלו.

דב חנין: מכיוון שמדובר בצלף, כנראה הוא ראה שהוא יורה בנכה בכיסא גלגלים, אלא אם כן הוא ירה באש חיה ללא הבחנה לתוך כל המון המפגינים הזה.

דב חנין: אבו ת'וריא לא סיכן איש, כמובן.

דב חנין: כמה יכול נכה לא חמוש בכיסא גלגלים, שכלוא מעבר לגדר, לסכן את חייו של מישהו?

דב חנין: וכמה אטימות ורוע צריך כדי לירות ולהרוג נכה בכיסא גלגלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: לצערי, הריגתו של הצעיר הזה עברה בישראל כמעט ללא אזכור.

דב חנין: מצאתי לנכון להזכיר אותו כאן, בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה –חבר הכנסת סאלח סעד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חג שמח, אבל לצערי חג שמח לא יהיה למשפחות גולדין ושאול.

איילת נחמיאס ורבין: הקבינט החליט החלטה, שהיא לגיטימית אולי מבחינה משפטית, ובמקום להעביר חוק – במסלול המהיר, מה שהממשלה הזאת יודעת לעשות – שמאפשר לממשלה להחזיק בגופות מחבלים, הקבינט החליט – פתאום הוא חבר של בג"ץ והוא רוצה להגיש דיון נוסף.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שזו בעיה, כי זה במקום האלטרנטיבה – היה פה חבר כנסת שהציע שהממשלה אולי הגיעה לנקודה שבה היא לא יכולה ולא צריכה למלא אחר הוראות בג"ץ.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי זה קצת שיפור מעל זה ואיזשהו מסר לציבור שעדיין הממשלה הזאת, בשוליים, מאמינה בבג"ץ.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסוף, כשמסתכלות המשפחות האלה – ומשפחת שאול תציין ב-29 בדצמבר את יום הולדתו ה-24 של אורון – הממשלה הזאת, במקום לתת להורים האלה איזשהו אור בקצה המנהרה, תרתי משמע, היא שוב מכבה להם את האור וסוגרת להם, ועוצמת להם את העיניים מראות.

איילת נחמיאס ורבין: מתי הממשלה הזאת תעשה את מה שצריך למען החיילים האלה שנלחמו עבורנו?

איילת נחמיאס ורבין: מתי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו –חבר הכנסת אורן אסף חזן.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את שר הביטחון ואת הרמטכ"ל על החלטתם אתמול למנות לאלוף את תא"ל כמיל אבו רוקון למתאם פעולות הממשלה בשטחים, והוא יהיה אלוף סביב שולחן הממשלה.

סאלח סעד: זו החלטה נכונה, שיכולה לתרום לממשלת ישראל, לחברה בישראל.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה להצטרף לדבריו של חברי חבר הכנסת אכרם חסון: לאחר שביקרתי אתמול את החייל שהוכה על ידי שני חיילים עבריינים, ולאחר התערבות מסיבית שלנו כאנשי ציבור, גם שלי כחבר כנסת, העליתי כמובן שאילתה לשר הביטחון, שאילתה חמורה ביותר על הנושא.

סאלח סעד: גם הרמטכ"ל – הרמ"ט שלו חזר אלינו בתשובות שאכן המקרה הוא מזעזע, מזעזעת מאוד התקיפה הזאת של שני האכזרים.

סאלח סעד: הדבר הזה טופל ושני החיילים האלה נעצרו, ואנחנו נדרוש להביא אותם לדין מהר ככל האפשר.

סאלח סעד: זה מה שצריך להיות, כי לא יכול להיות שחיילים יוכו על ידי חיילים בבסיס בצבא ההגנה לישראל.

סאלח סעד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, כנסת נכבדה, חנוכה שמח.

אורן אסף חזן: רבותיי, אני קצת מבולבל.

אורן אסף חזן: אנחנו שומעים, פעם אחר פעם מספרים לנו שהכלכלה בישראל נמצאת במצב הטוב אי-פעם.

אורן אסף חזן: אנחנו בפריחה, אנחנו בצמיחה.

אורן אסף חזן: אבל מאז שהגעתי לכנסת הזאת אני רק רואה אלפי מפוטרים.

אורן אסף חזן: חברת HP, חיפה כימיקלים, כימיקלים לישראל, היום אלפים בטבע, והרשימה עוד ארוכה.

אורן אסף חזן: אבל עזבו רגע את המפעלים הגדולים.

אורן אסף חזן: רוב הציבור בישראל – כל יום-יומיים הבנק מתקשר, אומר: אדוני, צריך להפקיד כסף.

אורן אסף חזן: אז או שאני חי בסרט או שהממשלה חיה במציאות מדומה.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שבמקום לדבר בסיסמאות על כלכלה חזקה, על כלכלה בועטת ונושמת, נפקח את העיניים ונסתכל על הציבור ששלח אותנו לכאן ונביא לו בשורה טובה.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק לתת הנחות לטייקונים וחיבוק למי שיכול לחבק אותנו בחזרה בערב הבחירות, ונתחיל לחבק את האזרחים, אלה שקמים בבוקר ויוצאים לעבודה וחוזרים בסוף היום והילדים שלהם אומרים: אבא, אמ-אמ, אני רק רוצה לאכול.

אורן אסף חזן: רבותיי, אין פה עניין של שמאל–ימין, ובזה אני מסיים, היושב-ראש, אין פה עניין של שמאל–ימין.

אורן אסף חזן: יש פה עניין של אחריות אמיתית שלנו לגורל האזרחים שלנו.

אורן אסף חזן: הצורך בכלכלה חזקה ושגרת חיים תקינה הוא לא פחות חשוב מהצורך בביטחון.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, מה שקורה בצפון זה הפקרות אחת מוחלטת.

אורלי לוי אבקסיס: יש תחושה שהתושבים בצפון, חייהם הם כקליפת השום בעיני הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: באזור שלנו, באזור בית שאן, עמק המעיינות, בקעת הירדן, יש התפרצות של כלבת.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו מדובר, ראינו, בימים של הקמת המדינה, ואי-אפשר להשתלט על הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שכן, זה משתלט על שגרת החיים של ההורים ושל הילדים, ואם היינו רואים איזושהי תנועה של ספורט – היום, אם אתה רואה איזה אישה או גבר יוצאים לעשות ספורט, הם הולכים עם אלה ביד, ממש, למקרה שאיזשהו תן או כלב יתקוף אותם.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר על שינוי שגרה של כל כך הרבה אזרחים, של יישובים ושל קיבוצים, מושבים ועיירות פיתוח ביחד, שבאים וזועקים: אנחנו מפחדים לצאת מהבית, מפחדים לקחת את הילד לגן שעשועים, מפחדים להסתובב אחרי 16:00, אחר הצוהריים.

אורלי לוי אבקסיס: אם היה מדובר באירוע טרור, כולנו היינו יודעים שלמדינה ולממשלה היו תשובות.

אורלי לוי אבקסיס: היה מודיעין, הייתה היכולת לבוא ולספק את הביטחון, היינו מעלים גדודים.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר בכלבת, ואנחנו בסוף 2017, אבל עדיין מדובר בפריפריה הצפונית של מדינת ישראל – רחוק מהעין, רחוק מהלב.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר להמשיך כך, את התופעה הזאת צריך לעצור.

אורלי לוי אבקסיס: ולצערי הרב, לא רק שלא עצרו אותה, היא כנראה מתפשטת למרכז.

אורלי לוי אבקסיס: אז אולי המושיעה הגדולה ביותר של תושבי הצפון תהיה הסכנה שאורבת לתושבי המרכז.

אורלי לוי אבקסיס: זה אבסורד במדינה מתוקנת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת איציק שמולי.

נחמן שי: תודה לך, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני קורא פתאום שהמדינה צפויה לבקש מבג"ץ ארכה לגיבוש מדיניות הגיור.

נחמן שי: מה קורה פה?

נחמן שי: המשבר בין יהודי ארצות הברית לישראל הוא משבר אמיתי, כואב, חמור, שמסכן אולי את רקמת היחסים הכי עדינה שיש לנו, ושתי הסוגיות – הכותל מצד אחד והגיור מצד אחר – הן ממש מרעילות את היחסים האלה.

נחמן שי: אז עשה ראש הממשלה מחווה ומינה – למרות שהנושא הזה נדון מכל הכיוונים – את השר לשעבר משה נסים.

נחמן שי: עכשיו השר משה נסים לומד את הנושא.

נחמן שי: יידרשו עוד חודשים.

נחמן שי: אין זמן.

נחמן שי: צריך להבין, אין זמן, לא לנושא הזה ולא לנושא של מתווה הכותל.

נחמן שי: אלה ימים גורליים, ואנחנו זקוקים ליהדות ארצות הברית, והיא גם זקוקה לנו.

נחמן שי: חייבים להוריד את הנושאים האלה, שניהם, מעל סדר-היום; להוריד את אותה יוזמה שיש לגבי הגיור, להחזיר את מתווה הכותל למקומו ובאמת לתת ליחסים לחזור למקומם הקודם.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: משפחת גולדין אומרת שראש הממשלה והקבינט נכנעו שוב לטרור, ומשפחת גולדין צודקת.

איציק שמולי: במקום לממש את ההצהרות הבומבסטיות של הימים האחרונים, שיצאו כמעט מכל שרי הממשלה, ולקדם חקיקה שתאפשר את מה שאמר בית המשפט העליון – בית המשפט העליון לא חסם את הממשלה מלהשתמש בכלי של החזקת גופות מחבלים, בית המשפט בא ואפשר את הדבר הזה, ובעצם נותן איזושהי אפשרות שבצד השימוש בכלי הזה, זה ייעשה תחת החוק הישראלי.

איציק שמולי: ובמקום שהממשלה תאמץ את הדבר הזה בשתי ידיים, הממשלה הולכת לבית המשפט העליון ומבקשת דיון חוזר.

איציק שמולי: כל התכלית של המהלך הזה הרי, בסופו של דבר, זה לזרוק עוד ועוד אבנים על בית המשפט.

איציק שמולי: במקום להפוך את בית המשפט העליון שלנו לאיזושהי מטרה, הגיע הזמן לעשות את העבודה ולקדם חקיקה מתאימה, על ידי אותה ממשלה שקוראת לעצמה ממשלה לאומית.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשתי שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב לעלות לדוכן על מנת להשיב לשאילתה רגילה של חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: אפליה בסבסוד כרטיסי תיאטרון לאזרחים ותיקים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אפליה בסבסוד כרטיסי תיאטרון לאזרחים ותיקים.

נחמן שי: לאחרונה נודע כי חלק ממוסדות התרבות אינם מעניקים את ההנחה לאזרחים ותיקים.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מדוע בית צבי והספרייה אינם מעניקים את ההנחה לאזרחים ותיקים?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: האם תיתנו תמיכה ממשלתית במתן הנחה בת 50% לאזרחים הוותיקים, כמקובל?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: מה ייעשה להבטחה כי בכל מוסדות התרבות בישראל תוענק ההנחה, ומה היקף הסבסוד של מוסדות התרבות בסעיף זה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי השרה.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש, שרים, חבריי חברי הכנסת, חברי נחמן שי, חג שמח לכולם.

מירי רגב: ראשית, אנחנו בשבוע מיוחד, שבוע שבו בכל בית אנו מציינים את המלחמה ההיא של החשמונאים לחידוש הריבונות שלנו במדינת ישראל.

מירי רגב: בשבילנו כישראלים זה לא רק זיכרון של משהו עתיק יומין.

מירי רגב: אנחנו חיים את חנוכה יום-יום.

מירי רגב: מעטים מול רבים זו לא אגדת עם או מיתוס בשבילנו, אנחנו יודעים כמה יהודים היו פה בתחילת המאה שעברה ונאבקו בשיניים על הקמה ושרידות היישוב העברי – ואנחנו יודעים כמה היו פה ב-48' ונלחמו מול צבאות ערב.

מירי רגב: לכן אני מקדמת בברכה את סגן נשיא ארצות הברית, שינחת כאן ביום רביעי, בנר השמיני של חנוכה, יגיע לנאום כאן בכנסת וימשיך את האמירה הברורה של הנשיא טראמפ על ירושלים, אמירה שמבטאת למעשה שלושת אלפים שנה של קשר בלתי ניתן להכחשה בין ירושלים לעם היהודי.

מירי רגב: כפי שפורסם היום, יזמנו ברשות העתיקות, שתחת אחריות משרדי, פרויקט לאומי, שהוצג לממשלה ביום ירושלים האחרון, של חפירה וחשיפת ירושלים הקדומה.

מירי רגב: אין מילים לבטא את הערך ההסברתי, התיירותי והכלכלי של הפרויקט החשוב הזה.

מירי רגב: כל ביקור בירושלים העתיקה שווה אלף מאמרים, הסברים והצהרות.

מירי רגב: למי שיורד למעמקי האדמה בעיר דוד או במנהרות הכותל לא צריך יותר להסביר למי שייכת ירושלים.

מירי רגב: גם אם יחפרו ויחפרו שם, לא ימצאו שם מטבע פלסטיני; רק מטבעות של העם היהודי יש מתחת לאדמה הזו.

מירי רגב: ולכן אני בטוחה שראש הממשלה ושר האוצר יהיו מחויבים, כפי שהם הצהירו ביום ירושלים, לתוכנית החשובה הזאת למתן תקציבים מהרזרבות של 2018 ו-2019.

מירי רגב: נחמן, ידידי, תודה רבה לך על השאילתה הזאת.

מירי רגב: כפי שאתה יודע, חוק האזרחים הוותיקים, התש"ן–1989, קובע כי אזרח ותיק זכאי להנחה בשיעור של 50% מדמי כניסה למופעים או לסוגי מופעים, לפי כללים, מבחנים ותנאים שיקבע המשרד והשר לשוויון חברתי – היום זו שרה לשוויון חברתי – בהתייעצות עם שר החינוך, התרבות והספורט ובאישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

מירי רגב: בתקנות כאמור ייקבעו סוגי הגופים או גופים מסוימים החייבים במתן הנחה למופעים, שבאמצעותם יתבצע המימון לפי הוראות סעיף 14.

מירי רגב: על ביצוע החוק והתקנות אמון המשרד לשוויון חברתי והשרה לשוויון חברתי.

מירי רגב: תקנות האזרחים הוותיקים (הנחות למופעי תרבות ולמוזיאונים), התשנ"ח–1998, קובעות כי מוסד תרבות – מוסד ציבורי המקבל תמיכה שנתית שוטפת לפי סעיף 3(א) לחוק יסודות התקציב לשם הפקת מופעים והצגתם לציבור, ומופע לעניין זה הינו הצגות תיאטרון.

מירי רגב: בית צבי לעניין זה הוא בית ספר, ואינו נתמך לשם הפקת מופעים והצגתם לציבור.

מירי רגב: בנוסף נקבע בחוק כי על שר האוצר להתקשר בהסכמים עם סוגי הגופים או המוסדות שנקבעו לפי אותו סעיף.

מירי רגב: ההסכם עם תיאטרון הספרייה לא נחתם, ולשם כך נדרשת הקצאת תקציב מתאים.

מירי רגב: עוד יצוין לגבי בית צבי כי כפי שנבדק על ידי מינהל תרבות, על אף היות מחירי הכרטיסים להצגות שם נמוכים, לקבוצות גמלאים ניתנת שם הנחה, למרות שהמדינה לא משפה את כרטיסי ההצגות בבית הספר.

מירי רגב: כיום משופים מתקנת אזרחים ותיקים שמונה תיאטראות בלבד, זאת לאור החלטה היסטורית אשר גובשה יחד עם משרד האוצר ומשרד הגמלאים.

מירי רגב: משרד התרבות, וכמובן אני, בעד להרחיב את התקציב לגופים נתמכים, אך את זאת צריך לעשות בהתאם להקצאת תקציב מיוחד של שר האוצר.

מירי רגב: אי-אפשר יהיה לקחת מתקציבי מוסדות קיימים ולהעביר אותם למוסדות אחרים.

מירי רגב: אנחנו כמובן מאפשרים הרבה מאוד אירועים לאזרחים ותיקים.

מירי רגב: כבר התפרסם השבוע על פרס מיוחד שהעניקו, שנבחר יהודה קיסר – כפי שאתה יודע, שווי הפרס הכספי הוא 50,000 שקלים – כדי לסייע לאותם אומנים ותיקים.

מירי רגב: בחודש הקרוב נפרסם כמה וכמה אירועים גדולים שאנחנו עושים לטובת אומנים ותיקים, גם בהיבטים התקציביים והכספיים.

מירי רגב: עם זאת, אם אתה רוצה להוביל מהלך שבו יסבסדו יותר תיאטראות לאזרחים ותיקים, נצטרך להביא תקנה מיוחדת לתקציב מיוחד מהאוצר.

מירי רגב: זה לא יכול להיות מתוך תקציבי משרד התרבות – אלא אם כן יש למשרד הגמלאים תקציב מיוחד.

מירי רגב: אנחנו נשמח, כמובן, לסייע ולהעביר את זה לכל מוסד תרבות שייבחר או לכל מוסד תרבות שהגמלאים מרגישים שהם רוצים ליהנות מהאירועים ומהמופעים בו.

מירי רגב: כך שבעניין הזה, כל מהלך שאתה תוביל בשיתוף משרד האוצר – אני בעד.

מירי רגב: אני אשמח לקיים דיון במשרדי, אשמח לקיים דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט, אשמח להוביל כל מהלך שאתה תמצא לנכון, כל עוד תביא ותצבע תקציב מיוחד לטובת הנושא הזה, כי כפי שאמרתי, אנחנו משקיעים הרבה מאוד תקציבים לאומנים ותיקים בכל הקשור למופעי תרבות, ובכלל, להחזיר אותם למרכז הבמה.

מירי רגב: כפי שאתה יודע, בפעם הראשונה – מאז שהתמניתי במשרד התרבות לשרה הובלתי גם שילובים של אומנים ותיקים בטקסי המשואות ובטקסים שלנו, טקסים ממלכתיים, כדי להחזיר אותם, שהאוזן הישראלית תשמע אותם מחדש, כדי שיוכלו לחזור ולהופיע וכמובן להתפרנס בכבוד.

מירי רגב: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולהזמין את אזרחי מדינת ישראל לקחת חלק ב-40 פסטיבלים שנערכים בחג החנוכה בחינם ומתחת לבית: בפריפריות, במגזר החרדי ובמגזר הערבי – שבהם גם מופיעים, דרך אגב, נחמן, אזרחים ואומנים ותיקים, לא רק צעירים; ליהנות מהחופשה הזאת – אני יודעת שהרבה מאוד משפחות לא יכולות לאפשר לעצמן את מחירי הפסטיגלים ואת מחירי הפסטיבלים בתל אביב; אני יודעת כמה פעמים ילדים היו צריכים לממן את הפסטיגלים מהתקציב שהם קיבלו מהמשפחות שלהם, מהסבים, מהסבתות ומהמשפחות, כך שיש להם עכשיו הזדמנות ליהנות מ-40 פסטיבלים חינם, מתחת לבית בכל מדינת ישראל, מהצפון ועד הדרום, וכמובן גם ביהודה ושומרון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי השרה.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת של חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה לך, גברתי השרה.

נחמן שי: קודם כול הפתיחה על ירושלים מקובלת.

נחמן שי: אני שמח על הודעת הנשיא טראמפ ואני שמח על כל מה שתעשו לטובת העיר ירושלים.

נחמן שי: דבר שני, לגבי אומנים ותיקים – גם כן, כל פעולה שנעשית בעניין הזה היא מקובלת וחשובה.

נחמן שי: אני גם הצעתי לך בכתב שתשקלו בחגיגות ה-70, או-טו-טו, שאת מופקדת עליהן, למיטב ידיעתי, לשלב אומנים ותיקים.

נחמן שי: אם זו דרככם – מצוין – – –

מירי רגב: כידוע לך, אנחנו עושים את זה כבר.

מירי רגב: אנחנו משלבים אומנים ותיקים, ראית אותם – ראית את דקלון – –

נחמן שי: בהחלט.

מירי רגב: – – ראית, באמת, הרבה מאוד אומנים ותיקים – רבקה זוהר.

מירי רגב: המון אומנים ותיקים – –

נחמן שי: בסדר.

מירי רגב: – – שמופיעים באירועים הממלכתיים של מדינת ישראל, כי אני רואה את זה, מבחינתי, כמשימה חשובה להביא אותם למרכז הבמה.

נחמן שי: אז בהחלט גם בחגיגות ה-70.

נחמן שי: עכשיו, לדבר הזה שהצעת, אני מציע לך – מיליון אזרחים ותיקים הם קהל צרכני תרבות ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: לא כולם, לצערנו – יודעת את זה היושבת-ראש, חלקם נאבקים על בעיות קיומיות, אבל חלקם בעלי יכולת, והם רוצים ויכולים.

נחמן שי: זה פוטנציאל בלתי רגיל.

נחמן שי: אני מציע לך – את אוהבת לשבור מסגרות ולעשות דברים חריגים – תמני ועדה או איזשהו הרכב.

נחמן שי: אנחנו נעזור לך.

נחמן שי: אנחנו לא אמורים לשבת בוועדות כאלה, אבל אני מוכן לעזור לך, עם המשרדים האחרים, איך להרחיב את אותו סל הנחות שניתן; לשבור את המסגרת של שמונת התיאטראות – אני מברך על זה, זה חשוב גם לגופים אחרים.

נחמן שי: כי הספרייה מגישה הצגות, ובית ספר, ועוד מקומות כאלה.

נחמן שי: לחשוב מחוץ לקופסה.

נחמן שי: כי זה קהל שגם אם הוא משלם חצי מהכרטיס הרגיל, בכמויות הם יכולים להחזיר פי כמה וכמה.

נחמן שי: הם פנויים, הם יכולים לעשות את זה בשעות אחרות, הם יכולים לעשות את זה לפני הצוהריים, יכולים לעשות את זה בשעות אחר הצוהריים המוקדמות – באמת פוטנציאל בלתי רגיל.

נחמן שי: קחי את זה ותמנפי את זה.

מירי רגב: ההצעה שלך בהחלט מקובלת עליי.

מירי רגב: אני בהחלט חושבת שאנחנו צריכים לנצל את אותו פוטנציאל של אזרחים ותיקים שנהנים.

מירי רגב: הם צרכני תרבות, הם גם יצרני תרבות.

מירי רגב: אני כמובן אבקש ממשרדי לקיים עבודת מטה עם המשרד לשוויון חברתי, שבכל זאת הוא האמון על האזרחים הוותיקים, ונראה יחד מול משרד האוצר מה ניתן לעשות.

מירי רגב: אבל אני אומרת כאן מעל הדוכן הזה – אם לא יהיה לזה תקציב ייעודי, לא נוכל למנוע, או בעצם לקחת, תקציבים מגופים אחרים לטובת הנושא הזה.

נחמן שי: אני מבין את זה.

מירי רגב: אני אעשה את המקסימום שאני יכולה כדי לנסות להוביל את ההצעה שלך לכדי מימוש.

מירי רגב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה גם לחבר הכנסת נחמן שי על השאלה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר להשיב לשאילתה של חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, לאחרונה אנו עדים לתשדירי פרסום למשרד העלייה והקליטה בערוצי הטלוויזיה המסחריים עם ליאור סושרד, איש תעשיית הבידור, בתפקיד הראשי.

קסניה סבטלובה: ברצוני לשאול: לאיזה קהל יעד פונה תשדיר הפרסום של משרד הקליטה?

קסניה סבטלובה: הרי עולים חדשים אינם מבינים אותו – הוא דובר עברית – ותושבים ותיקים אינם זקוקים לשירותי המשרד, שגם לא מטפל בהם.

קסניה סבטלובה: איך תשדיר זה, מבחינת תוכנו, משקף את הישגיו או את מטרותיו של המשרד?

קסניה סבטלובה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי השרה.

סופה לנדבר: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, לשאילתה שלך – אנחנו פרסמנו את התשדירים ותרגמנו אותם לחמש שפות: לצרפתית, לרוסית, לאמהרית, לאנגלית ולספרדית.

סופה לנדבר: הפרסומים היו מכוונים לעולים חדשים, למשפחות של עולים חדשים, לתושבים חוזרים ולעולים פוטנציאליים, על מנת שידעו על זכויות שעולה חדש – או עולה פוטנציאלי – צריך לקבל במשרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: את התשדירים העברנו בערוץ 9 בשפה הרוסית; בערוץ ישראלי זה היה בשפה האמהרית, בערוץ ישראלי אתיופי, ובנוסף לכך – בערוצי מדיה נוספים בארץ ובאמצעות כל הרשתות החברתיות.

סופה לנדבר: הקמפיין זכה ל-6.5 מיליון צפיות, חלק גדול בחו"ל.

סופה לנדבר: כתוצאה מהקמפיין הוכפלו הפניות למרכז המידע של משרד העלייה והקליטה והכניסות לאתר האינטרנט של משרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד שהקמפיין הזה זכה ב-6.5 מיליון צפיות, שזו כמות אדירה לדעתי.

סופה לנדבר: התשדיר לא נועד לשקף את ההישגים של משרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: המטרה שלנו בתשדירים האלה של המשרד הייתה לתת מידע לעולים ולתושבים חוזרים בתחומים יזמות, תעסוקה, סטודנטים, צעירים וחיילים בודדים, והקמפיין הדגיש את כל המטרות האלה.

סופה לנדבר: משרד העלייה והקליטה הוא גוף שנותן שירות וטיפול לא רק לעולים חדשים, אלא גם לעולים פוטנציאליים וגם לתושבים חוזרים.

סופה לנדבר: אני צריכה לנצל את ההזדמנות ולהגיד שמרכז המידע של משרד העלייה והקליטה, לאלו שצופים בנו היום בכנסת ישראל: 2994*.

סופה לנדבר: השבוע אנחנו הדלקנו נרות גם עם חיילים בודדים, גם עם מבוגרים, גם עם עולים שעכשיו נחתו בארץ.

סופה לנדבר: מחר נוחת מטוס של כ-200 איש מאוקראינה, ובמשך כל השבוע יגיעו עולים מצרפת, מארצות הברית, מברזיל, מארגנטינה וכן הלאה.

סופה לנדבר: מחר מדליקים נר גם בנתב"ג וגם בדיור מוגן באחת הערים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי השרה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, לחברת הכנסת קסניה סבטלובה שאלה נוספת.

קסניה סבטלובה: גברתי השרה, אני בוודאי מסכימה איתך שמאוד חשוב ליידע גם את העולים החדשים וגם את התושבים החוזרים על כך שעומדות לרשותם זכויות במשרדך.

קסניה סבטלובה: אם כן, אבל, השאלה שלי היא על גובה השכר של ליאור סושרד, שהוא אומן שמשתכר סכומים לא מעטים, ולעומת זאת, הסכום ששולם לו – הוא איש שמוכר לישראלים רבים ולחלק מדוברי האנגלית שעולים לארצנו אבל לא לעולים שבאים מחבר העמים, לא לעולים שבאים מאתיופיה ואפילו לא מצרפת.

קסניה סבטלובה: ביחס לאיכות השירות שמקבלים במשרד העלייה והקליטה בשפות שונות, אנחנו אכן מקבלים לאחרונה לא מעט תלונות על כך שעולים דוברי אנגלית וצרפתית אינם זוכים למענה הולם כאשר הם באים ללשכות ולמשרדי הממשלה, לרבות משרד העלייה והקליטה, ששם אין מספיק דוברי השפות שלהם, כנ"ל גם דוברי פורטוגלית שעולים אלינו ממדינות באמריקה הלטינית.

קסניה סבטלובה: תודה.

סופה לנדבר: משרד העלייה והקליטה מדבר בכמה שפות, וגם בצרפתית אנחנו הגדלנו והכפלנו את מספר העובדים דוברי הצרפתית, וכמובן חלק לא מבוטל של העובדים של משרד העלייה והקליטה נותן שירות גם באנגלית, גם באמהרית וגם בשפה הרוסית.

סופה לנדבר: בגלל זה השירות שאנחנו נותנים במשרד העלייה והקליטה הוא בשפת האם של העולים, ועד כמה שידוע לי הלשכה שלי פתוחה לפניות הציבור ובכל שפה שעולה מדבר אנחנו נותנים וניתן שירות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי השרה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת העלייה והקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה גם לחברת הכנסת קסניה סבטלובה על השאלה.

טלי פלוסקוב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שתי הודעות, והשנייה צריכה הצבעה.

טלי פלוסקוב: אז מי שמעוניין להצביע, בבקשה להגיע לאולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 16), התשע"ח–2017, מ/1180, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום על הקמת ועדה משותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכספים לדיון בהצעת חוק נכסים של נספי השואה והטבות לניצולי שואה נזקקים (תיקוני חקיקה – הוראת שעה), התשע"ח–2018, מ/1181.

): הוועדה תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, לפי ההרכב הזה: מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, שיהיה היושב-ראש, בני בגין, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן וטלי פלוסקוב, ותהיה חברת כנסת ממלאת מקום קבועה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

): מטעם ועדת הכספים – חברי הכנסת משה גפני, יצחק וקנין, מיקי מכלוף זוהר, מיקי רוזנטל ואילן גילאון.

): עוד החליטה ועדת הכנסת להיענות לבקשת יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט להעברת הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – סיוע לניצולי שואה הזקוקים לכך), התשע"ו–2016, פ/3076/20, של חברת הכנסת מרב מיכאלי וח"כים נוספים מוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בוועדה המשותפת שהוקמה זה עתה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להעברת הצעת החוק הפרטית הזאת לוועדה המשותפת.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותיי, אם כן, אנחנו נצביע על ההודעה השנייה של יושב-ראש ועדת הכנסת, על העברת הדיון לוועדה המשותפת.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד הצעת ועדת הכנסת – 17 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – סיוע לניצולי שואה הזקוקים לכן), התשע"ו–2016, מוועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 17 חברי כנסת בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1178); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לחקיקה בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: החוק הראשון שאנחנו נדון בו הוא הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר הפנים – הוא כאן, אגב?

טלי פלוסקוב: – חבר הכנסת משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

משולם נהרי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה), התשע"א–1201, קובע בסעיף 1 את סמכותה של רשות מקומית לפעול ולהסדיר בתחומה עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי בנושאים, בתנאים ובסייגים שקבעו שר הפנים והשר לביטחון הפנים כאחד, בהסכמת שר המשפטים.

משולם נהרי: קביעת סמכות זו במפורש כאחת מסמכויותיה של רשות מקומית, נועדה לעגן, למען הסר ספק, את הבסיס החוקי להסדרי שמירה שונים הנעשים בידי רשויות מקומיות, ולאפשר לרשויות מקומיות לפעול בתחום השמירה, האבטחה והסדר הציבורי.

משולם נהרי: יובהר כי סמכויות אלה לא נועדו להחליף את סמכויות המשטרה, אלא להתקיים לצידן במסגרת הדין.

משולם נהרי: עוד קובע הסעיף האמור כי בחוק עזר הקובע הסדרים בעניינים האמורים לא יוטלו אגרה או היטל אלא בסכום שאינו עולה על הסכום שקבע שר הפנים – להלן: הסכום המרבי.

משולם נהרי: לצד האמור, נקבעה בסעיף 2 לחוק הוראת מעבר, שלפיה אם נקבעו אגרה או היטל בעד שירותי שמירה או אבטחה בחוק עזר שהיה בתוקף ערב תחילתו של החוק, כלומר לפני יום כ"ט באדר ב' התשע"א, 4 באפריל 2011, תהיה רשות מקומית רשאית לגבות, בכפוף להוראות חוק העזר, את האגרה או ההיטל בעד התקופה שמיום תחילת החוק עד המועד שנקבע בהוראת המעבר, אף אם גובה האגרה או ההיטל שנקבעו לפי חוק העזר עולה על הסכום המרבי שקבע שר הפנים.

משולם נהרי: סעיף 1 לחוק נקבע כהוראת שעה, שתוקפה עד יום ה' בטבת התשע"ב, 31 בדצמבר 2011.

משולם נהרי: במסגרת חוק לתיקון פקודת העיריות, התשע"ב–2011, הוארך תוקף הוראת השעה עד יום כ"ח בטבת התשע"ד, 31 בדצמבר 2013.

משולם נהרי: כמו כן, הוארכה התקופה שבהוראת המעבר בסעיף 2 לחוק עד יום כ"ח בטבת התשע"ד, 31 בדצמבר 2013.

משולם נהרי: בחוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד–2013, הוארך תוקף הוראת השעה פעם נוספת, עד יום י"ט בטבת התשע"ו, 31 בדצמבר 2015.

משולם נהרי: כמו כן הוארכה התקופה שבהוראת המעבר בסעיף 2 לחוק עד יום י"ט בטבת התשע"ו, 31 בדצמבר 2015.

משולם נהרי: בחוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2015, הוארך תוקף הוראת השעה פעם נוספת, עד יום י"ג בטבת התשע"ח, 31 בדצמבר 2017, וכן נוסף לפקודת העיריות סעיף 251ד, אשר קובע הוראות נוספות בדבר ייעוד וניהול של כספי היטל שמירה ואגרת שמירה.

משולם נהרי: גם תוקפו של סעיף 251ד האמור, אשר הוחל גם על מועצות מקומיות, נקבע עד יום י"ג בטבת התשע"ח, 31 בדצמבר 2017.

משולם נהרי: כמו כן, הוארכה התקופה שבהוראת המעבר בסעיף 2 לחוק עד יום ב' בטבת התשע"ז, 31 בדצמבר 2016, בכפוף לתנאים המנויים בסעיף 2 סיפה לחוק, שנוספו בתיקון האמור.

משולם נהרי: יצוין כי ביום י"ז בכסלו התשע"ב, 13 בדצמבר 2011, פורסמו מכוחם של סעיף 249(33) לפקודת העיריות וסעיף 24א לפקודת המועצות המקומיות תקנות העיריות (שמירה, אבטחה וסדר ציבורי ברשות מקומית), התשע"ב–2011, שקבעו את רשימת הנושאים שמוסמכת רשות מקומית להסדיר במסגרת סמכותה להסדיר עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי.

משולם נהרי: נושאים אלה כוללים שמירה ואבטחה נייחת וניידת במרחב הציבורי ובמתקני הרשות המקומית, לרבות לצורך מניעת פעילות חבלנית עוינת, סיוע למשטרת ישראל בפעולותיה לשמירת שלום הציבור והסדר הציבורי, לרבות באבטחת אירועים המוניים, ומניעת פגיעה ברכוש הרשות המקומית.

משולם נהרי: כמו כן, ביום כ"ו בטבת התשע"ג, 8 בינואר 2013, פורסמו מכוחם של סעיף 249(33) לפקודת העיריות וסעיף 24א לפקודת המועצות המקומיות, תקנות העיריות (סכום מרבי של אגרה או היטל בעד שירותי שמירה, אבטחה וסדר ציבורי ברשות מקומית), התשע"ג–2013, שבהן נקבע הסכום המרבי כאמור, בהתאם להוראות החוק.

משולם נהרי: מאחר שסמכותה של רשות מקומית כאמור קבועה כיום בהוראת שעה שתוקפה עד יום י"ג בטבת התשע"ח, 31 בדצמבר 2017 – זאת אומרת, בסוף החודש הזה – יש צורך בתיקון החוק, כדי לאפשר לרשויות המקומיות להמשיך לפעול בתחום השמירה, האבטחה והסדר הציבורי ולהסדירו גם לאחר מועד זה.

משולם נהרי: בהתאם לכך, מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה שבסעיף 1 לחוק בשנתיים נוספות, זאת בשל הצורך בהמשך מתן שירותים בתחום האמור על ידי הרשויות המקומיות, וכדי שבמהלך תקופה זו יהיה ניתן לשוב ולבחון את מידת הצורך בקביעת סמכותה של רשות מקומית להסדיר ענייני שמירה וסדר ציבורי, ואת אופן הפעלת סמכות זו בטרם עיגונה כסמכות של קבע.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת משולם נהרי, סגן שר הפנים.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים – אני מודיעה על כך שרשימת הדוברים נעולה: חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אצלנו יש חופש הצבעה.

איציק שמולי: אני אתמוך בחוק.

איציק שמולי: אני רוצה לדבר על נושא אחר, מכיוון שמחר הולך להיות יום מאוד מאוד גורלי בהקשר של המאבק של עובדי חברת טבע.

איציק שמולי: זה מאבק שהוא מאבק לאומי, ואנחנו רואים כאן, גברתי היושבת-ראש, בבית הזה, איך חברי כנסת ושרים מכל המפלגות שותפים למאבק הזה בדרישה אחת: לעצור את ההפקרות.

איציק שמולי: טבע מלמדת בשבועות האחרונים את החברה הישראלית שיעור מאוד מאוד כואב גם בכפיות טובה וגם בחזירות.

איציק שמולי: מה שאנחנו דורשים לראות – לקראת הפגישה, שתהיה מחר, כנראה, בין ראש הממשלה לבין מנכ"ל טבע – זה לא עוד פגישת נימוסין חביבה כזאת ונעימה כזאת שבסופה גם יש צילום משותף וכל אחד הולך לדרכו; הציפייה שלנו מראש הממשלה, הקריאה שלנו לראש הממשלה והדרישה שלנו מראש הממשלה, ובתוך כך כמובן גם משרי הממשלה, זה להתייחס למלחמה הזאת על הפרנסה של העובדים כאילו מדובר במלחמה, במאבק, על משפחתם שלהם.

איציק שמולי: ככה צריך להתייחס לזה.

איציק שמולי: ובאותה נשימה, גברתי היושבת-ראש, הגיע הזמן לבחון מחדש את כל המדיניות המופקרת הזאת של הטבות המס, ואני רוצה להסביר.

איציק שמולי: שלא יובן לא נכון, אנחנו בעד לתת הטבות מס לחברות כדי שיבואו לפה וישקיעו במדינת ישראל; אבל, וזה אבל גדול מאוד, כיום, כך קובע מבקר המדינה בדוח שלו עוד מלפני כמה שנים, ב-2012 או ב-2013, המדיניות הנוכחית מופקרת, מכיוון שמדינת ישראל נותנת הטבות מס במיליארדי שקלים כל שנה ובתמורה – היא לא שואלת מה היא מקבלת, היא לא בודקת מה היא מקבלת.

איציק שמולי: וגם כאשר ברור, אגב, כמו במקרה של טבע, שהיא לא מקבלת שום דבר, היא לא טורחת לעצור את ההטבות במס, וזאת הפקרות לשמה.

איציק שמולי: ולכן, בטווח הקצר אנחנו חייבים לשתף פעולה ולעשות את הכול כדי להקטין את ממדי הקטסטרופה של היקפי הפיטורים; כדי להביא לכך שאם חלילה יהיו עובדים שיפוטרו, וכנראה רוע הגזרה הזה הוא בלתי נמנע, תימצא להם חלופה תעסוקתית ראויה.

איציק שמולי: ובטווח הארוך הגיע הזמן שהממשלה תקדם את הצעת החוק שאני מנסה לקדם פה כבר שלוש שנים, שבאה וקובעת דבר פשוט: הטבות מס – כן, הפקרות – לא.

איציק שמולי: אם ניתנת הטבה לחברה גדולה, מדינת ישראל חייבת, אבל חייבת, לקבל משהו בצידה.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת יוסף עטאונה – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת לאה פדידה – אינה נוכחת; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – מדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: זו קריאה ראשונה, ולכן אתם לא יכולים לראות את הרשימה.

טלי פלוסקוב: לא רואים עכשיו?

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים לא מופיעה על המסכים של חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: כבר מעדכנים לכם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, חודש טוב וחנוכה שמח.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד – – –

איימן עודה: – – –

ישראל אייכלר: כן, תודה רבה, לכולם.

ישראל אייכלר: אתה יודע שכשחידשו את העבודה בבית המקדש תמיד נאמר: "כי ביתי בית תפלה יקרא לכל העמים".

ישראל אייכלר: כל אדם בעולם יכול היה לבוא להקריב קורבנות בבית המקדש לכבוד הקדוש-ברוך-הוא, לכבוד בורא עולם.

ישראל אייכלר: רבותיי, אנחנו היום במצב שחברת טבע, שהיא חברה שכל אזרח בישראל כמעט שיש לו פנסיה – היא מושקעת שם, מנסה לפטר עובדים בגלל המצב הכלכלי, שנוצר לא על ידי איזה אסון טבע אלא בגלל החלטות מוטעות של הנהלה עולמית שקנתה בסכומים גרנדיוזיים.

ישראל אייכלר: אנחנו אנשים פשוטים, שלא מבינים כל כך במסחר ובכלכלה, וכששמענו שהלכו לקנות בעשרות מיליארדי דולרים – נדמה לי ב-40 מיליארד – איזה מפעל באיזשהו מקום בעולם, אמרנו: עד כמה הגאווה והשחצנות של אנשים יכולה להגיע?

ישראל אייכלר: אז, כאדם פשוט חשבתי: כאלה קניות?

ישראל אייכלר: כשאני רוצה לקנות רכב או דירה אנחנו שוקלים ומתייעצים, ופה עושים כאלה החלטות.

ישראל אייכלר: אבל קרה מה שקרה והשכל הפשוט גבר – חברה שמשקיעה השקעות כאלה עלולה לגרום הפסדים נוראיים, וזה מה שקרה.

ישראל אייכלר: ומי משלם את המחיר?

ישראל אייכלר: העובדים.

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו תומכים במאבק העובדים נגד ההנהלה, שלקחה הימורים עסקיים על חשבון העובדים, ואנחנו מחבקים אותם ברגעים המתוחים שעוברים עליהם ועל בני משפחותיהם.

ישראל אייכלר: אבל יחד עם זאת, אני רצה לומר, רבותיי: רק לפני כמה שבועות, כשהרכבת הייתה צריכה להתעכב ביום ראשון כמה שעות כדי לא לחלל את השבת, כולם יצאו בזעקה גדולה ומרה: שיבוש סדר-היום של אזרחים, של חיילים.

ישראל אייכלר: אבל כשמדובר במאבק כלכלי, כולם הודיעו שהם תומכים בשביתה ובהשבתה; מותר לשבש את שגרת החיים של מיליוני אזרחים בכבישים, במשק, בכלכלה, בבריאות, ובכל מקום.

ישראל אייכלר: אני שוב אומר: אני תומך במאבק של העובדים האלה ואני מסכים אפילו לשביתה של כמה שעות.

ישראל אייכלר: אבל יש פה חברי כנסת שדאגו שאזרחים לא ייאלצו לסבול אפילו רגע אחד בגלל שמירת שבת, כאילו ששמירת שבת זה לא ערך חשוב כמו, למשל, הפרנסה של 1,000–2,000 אנשים.

ישראל אייכלר: יהודים כל שבוע ויתרו על יום עבודה ופרנסה ומסחר, בכל אלפי השנים, והפסידו המון כספים בשביל השבת.

ישראל אייכלר: אבל כשרוצים לעשות מניעת חילולי שבת, חברי כנסת יצאו: לא ייתכן, חיילים נתקעים.

ישראל אייכלר: כל פעם שרכבת ישראל נמנעה מלעבוד בשבת יצאו למתקפה תקשורתית והסתה נוראה, העיתונים מרחו כותרות ענק בצבעים עזים: כמה אנשים סובלים וילדים וחולים וזקנים וקשישים.

ישראל אייכלר: והינה, אותם חברי כנסת ללא בושה תמכו בשביתה הכללית שהתקיימה ביום ראשון.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ישראל אייכלר: ולכן, אני רוצה לסיים ולומר, צריך להתבייש כאשר שמים ללעג ולקלס את ערכי השבת ובפיצול אישיות מדהים מסכימים להשבית את הכול בשביל כמה דברים חשובים.

ישראל אייכלר: אבל אם אין כבוד לשבת – וזה המשפט ממש האחרון – אם אין כבוד לשבת אין כבוד לאדם, אין כבוד לעובד ואין כבוד לאזרח.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, אם יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך – בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יוליה מלינובסקי: חבריי חברי הכנסת, שרים, אני נלחמת עם הנושא של אגרת שמירה כבר מעל עשור.

יוליה מלינובסקי: עוד בכהונתי כחברת מועצת העיר – יואל, תקשיב, אולי אתה תהיה שם פעם – עוד בכהונתי כחברת מועצת העיר חולון הגשתי בג"ץ נגד הדבר הזה, המוזר, שנקרא אגרת שמירה.

יוליה מלינובסקי: לכבוד הבג"ץ הדברים שונו, אבל עדיין יש סמכות לשר הפנים לאפשר לראשי רשויות כן לגבות אגרת שמירה.

יוליה מלינובסקי: אז דווקא במרכולים אתם לוקחים סמכות מראשי הרשויות, כי זה גדול עליהם, ולקחת כסף מאזרחים על ביטחון כדי להפעיל מיליציות מקומיות אתם כן נותנים סמכות לראשי הרשויות.

יוליה מלינובסקי: אז תחליטו איפה אתם בכל העניין הזה – או שאתם סומכים על ראשי הרשויות, ואז בכול, או שאתם לא סומכים על ראשי הרשויות.

יוליה מלינובסקי: אז בנושא אגרה על שמירה מותר לראשי רשויות לקחת כסף – להכניס יד לכיסם של האזרחים ולקחת כסף על מיליציות מקומיות; כוח חמוש שילווה את ראש הרשות, שייתן לו את הכבוד הזה.

יוליה מלינובסקי: האם יש בזה תועלת?

יוליה מלינובסקי: אבל מישהו יודע כמה ערים גובות אגרת שמירה?

יוליה מלינובסקי: אז אני אגלה: לא יודעים.

יוליה מלינובסקי: שמענו את זה בוועדה לביקורת המדינה.

יוליה מלינובסקי: משרד הפנים בא ואמר:

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא יודעים מי גובה – סיפקתי להם רשימות.

יוליה מלינובסקי: שאלנו על כמה כסף מדובר?

יוליה מלינובסקי: משרד הפנים אמר שהוא לא יודע, אז גילינו לו שזה בסביבות 350–500 מיליון שקלים.

יוליה מלינובסקי: אתם לא יודעים על מה הולך הכסף.

יוליה מלינובסקי: אתם לא יודעים מה קורה עם הכסף הזה.

יוליה מלינובסקי: יצא דוח ביקורת המדינה שאמר שראשי רשויות משתמשים בכסף הזה לכל מטרה שהיא.

יוליה מלינובסקי: גם תעריפים שאתם קבעתם שמותר לגבות – כמעט כל הרשויות המקומיות גובות יותר.

יוליה מלינובסקי: אני לא אדבר על כך שזה לא מידתי, כי למשל אם אני נכה, או אם חד-הורית, או יש לי איזושהי הנחה בארנונה – באגרת שמירה אני משלמת 100%.

יוליה מלינובסקי: חברים, זה לא חל עליי.

יוליה מלינובסקי: באגרת שמירה ניצולי שואה משלמים 100%.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה.

יוליה מלינובסקי: פנו אליי ניצולי שואה ואמרו: אנחנו משלמים אגרת שמירה.

יוליה מלינובסקי: זה גם כן לא שוויוני:

יוליה מלינובסקי: תל אביב גובה אגרת שמירה, חולון לא.

יוליה מלינובסקי: ראשון לא, נתניה כן.

יוליה מלינובסקי: אז עסק שנמצא בתל אביב משלם יותר – והיכולות שלו פחות.

יוליה מלינובסקי: מי שיש לו עסק בתל אביב וגר ברחובות, לצורך הדוגמה, הוא משלם על זה פעמיים – גם על עסק וגם על מגורים.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה.

יוליה מלינובסקי: לחברות ביטוח זה לא מזיז.

יוליה מלינובסקי: מחייבים עסקים לעשות מצלמות אבטחה וכל מיני אמצעי בטיחות; יש אגרת שמירה או אין אגרת שמירה – אף אחד לא יודע.

יוליה מלינובסקי: גם מה נעשה עם עסקים שמחויבים בשמירה על פי חוק – בתי מלון, בנקים?

יוליה מלינובסקי: רישוי עסקים מחייב אותם בשמירה.

יוליה מלינובסקי: אז נוסף על זה הם עוד משלמים את אגרת השמירה הזאת.

יוליה מלינובסקי: אני אגיד לכם ככה: אני במאבק הזה – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

יוליה מלינובסקי: – – כבר המון שנים.

יוליה מלינובסקי: אני חושבת שהדבר הזה צריך להיעלם.

יוליה מלינובסקי: אין דבר כזה, אנחנו כאזרחים חתמנו ברית – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יוליה מלינובסקי: – – אנחנו משלמים מיסים – המדינה מספקת ביטחון.

יוליה מלינובסקי: ביטחון זה דבר בסיסי.

יוליה מלינובסקי: בגלל זה היום אני אפר את הדיסציפלינה הקואליציונית ואני אצביע נגד הדבר הזה.

יוליה מלינובסקי: אני מצפה מכל חברי המועצה ומכל חברי הכנסת – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

יוליה מלינובסקי: – – שלא יכניסו יד לכיסם של אזרחים.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר.

מרב מיכאלי: יוליה, כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, גברתי, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, חג שמח חבריי חברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: היום נר שביעי של חנוכה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ראיתי הבוקר מול משרד האוצר עובדים מטבע עם הילדים שלהם, והילדים שלהם לא הלכו לפסטיגל – הילדים שלהם הלכו להילחם יחד עם ההורים שלהם על מקומות העבודה של ההורים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שבועיים כל המליאה הזאת הייתה בהתרגשות אדירה מההכרזה של הנשיא טראמפ; אולי לא כל המליאה, אבל לפחות רוב המליאה הייתה בהתרגשות מאוד מאוד גדולה מהכרזתו של הנשיא טראמפ על כך שירושלים היא בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד משהו לממשלת ישראל: כולם יודעים שלא היינו זקוקים להכרזה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים מצוין שירושלים היא בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל במה זה בא לידי ביטוי, בירת ישראל, מה זה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: תראו איזו מלחמה עכשיו צריך לנהל על מקומות התעסוקה האלה בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך לנהל כזאת מלחמה?

איילת נחמיאס ורבין: משום שאין כאן חלופות תעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: יש כאן שני מפעלים מאוד מאוד חשובים של טבע – אגב, מפעלים מצליחים, שאין סיבה לסגור אותם, רק שכשכל הגוף חולה ואף אחד לא מנסה להתייעל, באים וישר כורתים את הרגליים.

איילת נחמיאס ורבין: לא מנסים לראות איפה באמת חולים, וזה מה שעושה כרגע הנהלת טבע לעובדים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מדברת על הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: ממשלה שלא פיקחה לאורך שנים ובאופן שיטתי – אגב, לא רק הממשלה הזאת, גם הממשלה שלפניה והממשלה שלפני-לפניה לא פיקחו בכלל על כספי עידוד השקעות הון.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא עשתה שום דבר, עכשיו היא נותנת לדברים לקרות ככה.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אני יודעת, יש כל מיני הכרזות של שרים, בואו נראה איפה זה עומד במבחן המעשה, אבל אני מדברת על בירת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בירת ישראל – אין בה מקומות תעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: כשהאנשים האלה עומדים מול משרד האוצר, הם לא נלחמים רק על מקום העבודה שלהם – הם נלחמים על מרקם החיים שלהם פה.

איילת נחמיאס ורבין: הם נלחמים על הזכות לגור בעיר הבירה, שבשבילנו היא עיר הבירה של ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד, לאורך שנים – בואו נגיד את האמת – לא באמת מסייע בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא מייצר באמת הזדמנויות תעסוקה בירושלים; ואת העובדים האלה, שהילדים שלהם לא הלכו לפסטיגל ולא הלכו לשום הצגה אחרת אלא באו עם ההורים שלהם כדי להילחם על כך שבעוד חודש, בעוד חודשיים, בעוד חצי שנה יהיה להם מה לאכול, את העובדים האלה אנחנו כולנו צריכים לראות לנגד העיניים.

איילת נחמיאס ורבין: מחר יהיו פה דיונים בוועדות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – זה מה שהבטחתי לעובדים, כי לצערי אני לא יכולה להבטיח הרבה יותר, אבל אני הבטחתי להם את הסולידריות שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני הבטחתי להם שאנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי שהם לא יאבדו את מקומות העבודה שלהם לפני שמי שגרם לנזק הבל-ישוער הזה לחברה הזאת, פאר התעשייה הישראלית, הוא יהיה זה שישלם את המחיר קודם.

איילת נחמיאס ורבין: זה מחיר כלכלי בסך הכול, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מחיר יותר מזה.

איילת נחמיאס ורבין: בואי נאמר את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: המנהלים האלה – אין מה לדאוג להם, הם יוכלו לחיות ברווחה כל החיים שלהם, גם אם יחזירו חלק מהבונוסים.

איילת נחמיאס ורבין: העובדים האלה – לא יהיה להם מה לאכול.

איילת נחמיאס ורבין: מי שלא מבין את ההבדל לא מבין את התעשייה הישראלית, לא מבין את הכלכלה הישראלית ולא מבין מהי סולידריות אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: הואיל ושום דבר איננו מקרי בבניין הזה, כאמירתו של הפילוסוף שעומד מאחורי הפסיכואנליזה, אז אני מבין שכל החוקים האלה, שאתם מאמצים בתקופה האחרונה בבניין הכנסת הזאת, אלה חוקים אנטי-דמוקרטיים, שביודעין באים להדיר גם את הדמוקרטיה וגם את המיעוט הערבי במדינה.

זוהיר בהלול: אינני יודע אם קראתם פרקים על הקמר רוז' בקמבודיה.

זוהיר בהלול: הקמר רוז' – בקיצור – האידיאולוגיה שלהם הייתה לחסל את העבר של בני האדם ולעשות הבניה מחודשת של אנשים, שיפעלו ויתנהלו על פי אידיאולוגיה של פול פוט, אותו מנהיג ידוע לשמצה בקמבודיה.

זוהיר בהלול: אתם מעתיקים לעיתים, אפילו מבלי שתרגישו בכך, אתם מעתיקים – וחלילה אני לא מאשים את הישראלים ברצח, כמובן; אני מאשים אתכם ומפנה את האצבע המאשימה ב"אני מאשים" על אימוץ אותה אידיאולוגיה.

זוהיר בהלול: אתם רוצים, באופן קונסיסטנטי, לחסל כל זכר למגילת העצמאות; כל זכר לדמוקרטיה הישראלית; כל זכר למיעוט הערבי וזכויותיו.

זוהיר בהלול: ואתם מנסים לבנות חברה ישראלית מנקודת האפס.

זוהיר בהלול: אתה יודע, סגן השר נהרי, הקמר רוז', מה הייתה הכותרת של הבניית האדם מחדש?

זוהיר בהלול: שנת האפס.

זוהיר בהלול: כלומר, ב-1975 הם גרמו לאנשים לחסל את עברם, לבנות אותו משנת אפס.

זוהיר בהלול: כאילו העבר לא היה, המורשת לא הייתה, השושלת לא הייתה, הזיכרונות לא היו.

זוהיר בהלול: כך הם ניסו להכניס את האנשים האלה, הקמבודים, אל מחנות עבודה ושם הם ניסו לייצר אדם חדש.

זוהיר בהלול: אתם, בצד הזה של הבניין, מנסים, באמצעות חוקים קשים – חוק העמותות וחוק המימון וחוק המישוש, חוק הלאום, חוק ההמלצות, חוק המואזין, הגבלת הכניסה לישראל והרשימה כל כך ארוכה – אתם מנסים לבנות את החברה הישראלית ואת מדינת ישראל משנת אפס.

זוהיר בהלול: כנסת ישראל ה-20 היא כנסת שמאמצת ביודעין או שלא ביודעין את אותה אידיאולוגיה הרסנית, חסרת אנושיות והומניזם של הקמר רוז'.

זוהיר בהלול: קראו פרקים בהיסטוריה, למדו את ההיסטוריה, הפיקו לקחים.

זוהיר בהלול: למרות שאני כבר מזמן איבדתי תקווה בכם, אבל עדיף שתקראו כדי שתדעו ששום דבר לא יעבוד.

זוהיר בהלול: ישראל תיוותר מדינה שיש בה מיעוטים.

זוהיר בהלול: ישראל תיוותר מדינה שיש בה דמוקרטיה וישראל תיוותר לעולמים כמדינה שלא תשכח את עברה.

זוהיר בהלול: לכן, אני מנסה להשיב אתכם אל המוסר ואל השכל הישר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו ממשיכים, אני מבקשת מהצוותים של הסיעות קצת שקט, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יהודה גליק – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, לפני 20 שנה בערך הייתי בדרום אפריקה – אני רוצה להתייחס להצעת החוק הספציפית – הייתי בדרום אפריקה במסגרת עבודה שלושה-ארבעה ימים ושמתי לב שכשאני נוסע בין שכונות שונות, אתה יכול להבין את הרמה הסוציו-אקונומית של תושבי השכונה לפי סוג הגדר וגובה הגדר: גדר חשמלית, גדר חשמלית עם שמירה סביב אותו בניין.

עמר בר-לב: זה נראה לי מה זה נורא.

עמר בר-לב: לפני עשר שנים, אני הולך בשכונה שלי – אני גר בכוכב יאיר – ואני רואה שבכניסה לאחת הסמטאות, התושבים באותה סמטה בנו מחסום כזה שעולה ויורד.

עמר בר-לב: זו הייתה אז תקופה שהיו הרבה פריצות בכוכב יאיר והחבר'ה באותה שכונה יזמו ובנו מחסום כזה.

עמר בר-לב: אני יכול לומר שלשמחתי המחסום הזה הוסר לאחר כמה זמן.

עמר בר-לב: אבל בעצם מה שאני רוצה לומר בעניין שתי הדוגמאות האלה הוא שיש אחריות למדינה על הביטחון של אזרחיה.

עמר בר-לב: ולכן, ברמה העקרונית, להעביר את הביטחון, את האחריות על הביטחון, שכל מועצה אזורית, או כל רשות, או כל עיר או עירייה, על פי החתך הסוציו-אקונומי שלה ורמת ההכנסות תבנה לעצמה כוח משטרתי כזה או אחר, זה לשחרר את המדינה מהמחויבות שלה לביטחון האזרחים.

עמר בר-לב: אבל יש כאן אבל.

עמר בר-לב: כידוע, המפלגה שאני חבר בה, המחנה הציוני, אנחנו לא בממשלה ואנחנו לא מובילים את מדינת ישראל, ומדינת ישראל הפכה – הביטחון, בין היתר, הביטחון האישי, הפך להיות הפקרות.

עמר בר-לב: ולכן, במידה רבה, לצערי, אין ברירה לראשי עיריות ולראשי מועצות אלא לדאוג לתושביהם, לתושביהן, ולבנות ולהקים, כל אחת על פי יכולתה, את המערך הביטחוני או הבטיחותי שלהן.

עמר בר-לב: ולכן, למרות שברמה העקרונית אני מתנגד לכך שהמדינה, כמו, לצערי, מדינת ישראל, בתחומים אחרים, תסיר את אחריותה לאזרחיה ותעביר את האחריות למי שיש לו ממון או לעירייה שיש לה ממון – אני מתנגד לזה; לצערי, במצב הנוכחי, שיש לנו ממשלה שלא סופרת את אזרחיה, שלא אכפת לה מאזרחיה ומפקירה אותם, אין לי ברירה אלא לתמוך בהצעה הזאת ואני אתמוך בהצעה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו נתנגד להצעת החוק הזאת, ואני מציע לכם, חבריי באופוזיציה וגם ידידיי בקואליציה, להתנגד לה.

דב חנין: הצעת החוק הזאת מייצרת מנגנון לא נכון.

דב חנין: מי שצריך לדאוג לענייני אבטחה וסדר ציבורי אלה אינן הרשויות המקומיות.

דב חנין: בדיוק לשם כך יש מדינה.

דב חנין: ובר אמר שהמדינה היא הארגון שבחברה המודרנית יש לו את המונופול על השימוש בכוח.

דב חנין: אי-אפשר להפריט את המונופול הזה ואי-אפשר להטיל על הרשויות המקומיות את האחריות לאבטחה ולסדר ציבורי.

דב חנין: לשם כך יש לנו משטרה, ואם במשטרה אין מספיק כוחות, משאבים ואמצעים, ניתן להם אותם, ניתן יותר תקציב למשטרה כדי שהמשטרה תוכל לבצע את תפקידי האבטחה והסדר הציבורי.

דב חנין: הצעת החוק הזאת בעצם תייצר לנו שני סוגים של מרחבים ציבוריים בישראל: יהיו רשויות עשירות, שלהן יהיו כסף, הן יוכלו להשקיע באבטחה ובסדר ציבורי; יהיו רשויות מקומיות עניות שלהן לא יהיה כסף ושם לא יהיה ביטחון, לא תהיה אבטחה, לא יהיה סדר ציבורי.

דב חנין: כך נעמיק, עמיתיי חברי הכנסת, את הפער הגדול הקיים כבר עכשיו בין החצר הקדמית של החברה הישראלית לבין החצר האחורית, כי כבר היום ישנם מקומות בישראל שבהם אין ביטחון, אין אבטחה ואין סדר ציבורי ועם זה צריך להתמודד.

דב חנין: יש קשר ישיר בין הצעת החוק הזאת לבין מה שאנחנו היום למדנו בוועדה לביקורת המדינה בדיון על המצ'ינג, דיון שבו ראינו איך המדינה בעצם מייצרת מנגנון שמחזק את החזקים ומחליש את המוחלשים.

דב חנין: מהם מנגנוני המצ'ינג?

דב חנין: מנגנוני המצ'ינג אומרים שאם לרשות המקומית אין כסף לתת, מול שקל שהמדינה נותנת, תקציב משלה, המדינה לא תיתן את הכסף.

דב חנין: התוצאה היא שרשויות מקומיות עניות לא מקבלות מהמדינה כסף לשירותים הכרחיים, כולל למשל שירותי רווחה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, יש קשר ישיר בין השיטה הזאת, שמחזקת את החזקים ומחלישה את המוחלשים בשלטון המקומי, לבין המשבר של טבע.

דב חנין: גם שם אנחנו רואים שהמדינה מאפשרת לבעלי הון חסרי אחריות שביצעו ספקולציות פיננסיות על גבם של המפעלים, לצאת עם כל הרווחים, עם כל ההכנסות, עם כל הבונוסים, ולהטיל את כל המחיר על העובדים שצריכים עכשיו להיות מפוטרים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: נגד השיטה הזאת, גברתי היושבת-ראש, אנחנו צריכים להתקומם.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, קודם כול, אני רוצה להודות לחברות והחברים שעלו לפניי ואמרו את הדברים הכל-כך חשובים שצריך להגיד על הצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: יש קו ישר שמחבר בין הפיאסקו המחפיר שקורה עכשיו בחברת טבע לבין הצעת החוק הזאת והקו המחבר הזה הוא פשוט הפקרת הציבור.

מרב מיכאלי: הקו המחבר הזה הוא ממשלה שפשוט לא אכפת לה, פשוט היא משליכה מעצמה את האחריות.

מרב מיכאלי: בחוק עידוד השקעות הון היא נותנת הון עתק, כסף שלנו, בלי לבדוק לאן הוא הולך, מה נעשה בו ומה באמת אנחנו, המדינה, מרוויחה ממנו חזרה.

מרב מיכאלי: 20 מיליארד שקל קיבלה טבע רק בין 2003 ל-2014, 20.6 מיליארד שקל מכספנו; ועכשיו, כשאנחנו צריכות וצריכים אותה בחזרה בשביל להגן על אלפי העובדות והעובדים האלה, אז אנחנו יכולות יכולים לחפש אותה, והממשלה לא עושה קולות של מי יודע מה מתערבת בסיפור הזה.

מרב מיכאלי: ובהקשר הזה, היא נותנת לרשויות את הזכות – בדיוק כמו שאמרה חברתי יוליה מלינובסקי – לקחת מאיתנו עוד כסף על הכסף שאנחנו כבר משלמות ומשלמים במיסים שלנו, שאמור לממן את ההגנה ואת הביטחון עלינו בשביל שנוכל לזכות אולי בעוד הגנה, שבאמת אין לנו, כי המשטרה לא מספקת לנו אותה.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, זה אחד החוקים הכי לא שוויוניים שהכנסת הזאת מעבירה; כי, מה היא עושה, היא נותנת רשות לגבות כסף.

מרב מיכאלי: אז רשויות שבהן יש אזרחיות ואזרחים שיכולים לשלם כסף, יהיה להן ביטחון – וכמו שאמרה חברתי יוליה, לא גובים ממי שיש לה כסף, גובות וגובים מכולם, גם מאלה שאין להם כסף – אבל רשויות שלא יכולות להרשות לעצמן, ובטח גם לא מצליחות לגבות את הבסיס של הארנונה ושל המיסים ושל הקנסות המקומיים שלהן, להן בכלל אין סיכוי שיהיה ביטחון, אותו ביטחון שהמשטרה בטח להם מספקת עוד פחות.

מרב מיכאלי: אני מבינה לגמרי את חבריי ראשי הערים שזקוקים להצעת החוק הזאת כי אין להם דרך אחרת לממן ביטחון אצלם בעיר, אבל אני, לצערי, לא אוכל לתת יד להפקרה המתמשכת והשערורייתית שלכם.

מרב מיכאלי: כן, חברי, יובל שטייניץ, אתה נותן לזה יד, לזה שלאזרחיות ואזרחים שיש להם כסף יהיה יותר ביטחון, ולכאלה שלא – לא יהיה.

מרב מיכאלי: עכשיו אנחנו מדברות ומדברים כאן על ביטחון בימים שבהם רקטות נופלות כגשם מעזה.

מרב מיכאלי: ומה הממשלה שלנו עושה בנדון?

מרב מיכאלי: חופרת חפירות בירושלים בשביל לעורר זיקה יהודית, כאילו הייתה שמלה לאוסקר, מצד אחד.

מרב מיכאלי: מצד שני, מביאה עוד קצת חוקים גזעניים נגד דמוקרטיה ובעד עונש מוות, שבעצם כבר קיים בחוק למחבלים.

מרב מיכאלי: כמו שאמרה היום חברתי ציפי לבני: פופוליזם, גזענות והסתה במקום ביטחון.

מרב מיכאלי: אז החוק הזה הוא הפרטה במקום ביטחון.

מרב מיכאלי: שערורייה נוספת של ממשלה כושלת שצריכה כל כך ללכת הביתה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מדבר; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין.

אחמד טיבי: היום נפגשתי עם כמה נציגים של הבוגרים.

אחמד טיבי: הם מלינים לא על הקושי של הבחינה אלא על דוחק הזמן וקוצר הזמן והמלל הרב, 8,000 מילה בהשוואה ל-2,300–2,500.

אחמד טיבי: אנשים שהגיעו למחצית הבחינה ראו שהזמן הסתיים.

אחמד טיבי: התלונה מקיפה.

אחמד טיבי: רבים מהבוגרים שהגיעו לכאן נפגשו איתי ועם חברי כנסת נוספים.

אחמד טיבי: גם קיבלנו תלונות.

אחמד טיבי: יש רושם, הם אומרים, שלשכת עורכי הדין רוצה לסנן, להפחית את המספר, כי יש יותר מדי סטודנטים למשפטים.

אחמד טיבי: זה מה שהם אומרים.

אחמד טיבי: יש כאלה שכבר מבקשים פקטור.

אחמד טיבי: האמת היא שאי-אפשר לבקש פקטור אם עדיין לא יודעים מה התוצאות.

אחמד טיבי: פניתי לעו"ד אפי נווה, ראש הלשכה, והוא אומר שתוך שבועיים-שלושה יהיו תוצאות.

אחמד טיבי: לפי התוצאות שוקלים את הכול.

אחמד טיבי: אבל אין ספק שהפעם, מכיוון שמודל הבחינה הוא מודל חדש, יש רושם שמבחינת דוחק הזמן זה פגע בנבחנים רבים.

אחמד טיבי: לכן, לשכת עורכי הדין מתבקשת לשקול היטב, לבדוק היטב.

אחמד טיבי: הכנסת תדון בנושא הזה בקרוב, ויחד עם חבריי נמשיך לעקוב אחרי הנושא הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון, אם ירצה, ונמשיך.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, גם את היית ראש רשות, גם אני.

איתן ברושי: לא פעם היינו אומרים לקראת פסח המתקרב: "תבן אין נִתן לעבדיך ולבנים אֹמרים לנו עשו".

איתן ברושי: אחר כך היינו משלימים את המשפט: "כאשר יענו אֹתו כן ירבה וכן יפרֹץ".

איתן ברושי: ככה הרגשנו לא פעם כראשי רשויות.

איתן ברושי: והינה גם הפעם, הממשלה נאחזת ברצון טוב של הכנסת ומגיעה בדקה התשעים פלוס, לבקש סליחה שהיא לא עמדה בהתחייבויות ולהאריך בעוד שנתיים הוראה שכבר מזמן הייתה צריכה לעבור מהעולם.

איתן ברושי: אבל כשמגיעים לרגע הזה, גם חבריי מהמחנה הציוני, נשאלת השאלה: מה האלטרנטיבה?

איתן ברושי: אם אין פתרון אחר, האם אנחנו משחררים את ראשי הרשויות משאלת הביטחון?

איתן ברושי: למשל, הממשלה הפקירה את המרחב הכפרי.

איתן ברושי: אנחנו, לא רק שהחקלאות הכי טובה בישראל, הגענו לעוד שיא: הפשיעה החקלאית היא אולי החמורה ביותר שקיימת בעולם, בוודאי ביחס לגודלה של המדינה, והמשבר בחקלאות ידוע.

איתן ברושי: לכן, שאלת הביטחון היא בוודאי שאלה לאומית.

איתן ברושי: במדינה בת 70, שיש לה צבא ומשטרה, לא צריך להקים מיליציות פרטיות.

איתן ברושי: אבל במציאות הזאת, כשאנחנו עומדים ערב סיום התקופה של החוק או של הכללים, נשאלת השאלה – ואנשים בכנסת צריכים להיות אנשים אחראיים: מה האלטרנטיבה שאתם מציעים?

איתן ברושי: תוהו ובוהו, או שלא יהיו כלים ולא יהיו כללים?

איתן ברושי: או שבנסיבות הקיימות תקום האופוזיציה, יקום מישהו מהקואליציה, ויגישו לכאן בעוד שבוע הצעת חוק שפותרת את הבעיה.

איתן ברושי: ממשלת ישראל צריכה לשאת בעלויות הביטחון.

איתן ברושי: הביטחון זה לא עניין פרטי והוא לא קשור לסוציו-אקונומי, הוא יעד לאומי בכל מקום, בוודאי באזורים שיש בהם פשיעה, ויש גם ביטחון שאיננו רק על הגבולות.

איתן ברושי: לכן, אני קורא לתמוך בהצעה מתוך אחריות.

איתן ברושי: ראשי הרשויות, גם של המחנה הציוני, ראשי רשויות של ערים ומועצות, שיש להם אחריות לא פחות מחברי הכנסת, ביקשו מאיתנו לתמוך בהצעה.

איתן ברושי: זה לא יהיה נכון שלא ניתן גיבוי למי שממונה בסופו של דבר על גורלם וביטחונם של האזרחים.

איתן ברושי: לכן, צריך לנזוף בממשלה, שפעם אחר פעם היא עומדת חסרת אונים כי היא לא מטפלת נכון ולא מתפקדת נכון.

איתן ברושי: אבל יש רגעים, בוודאי, שנדרשים אנשים כמונו בכנסת, לשאול: מה האלטרנטיבה?

איתן ברושי: מה תהיה התוצאה אם נחליט שאין את החוק הזה?

איתן ברושי: מה התשובה שתינתן למקומות שזקוקים להשקעה?

איתן ברושי: יש להם משטרה, יש להם מאבטחים, יש להם ניידות, יש להם הוצאות נוספות.

איתן ברושי: הייתי ראש רשות.

איתן ברושי: גם כשאנשים מתנדבים, זה עולה הרבה כסף.

איתן ברושי: הנזיפה צריכה להיות לממשלה, אבל את האחריות צריך לגלות כאן.

איתן ברושי: לכן, צריך לתמוך בהצעה, אבל לומר שזאת הפעם האחרונה.

איתן ברושי: לומר גם לחברים בכנסת: כל יום מגישים פה אין סוף הצעות, חלקן הזויות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איתן ברושי: – – בואו נגיש הצעה שמהיום והלאה העניין הזה יהיה מוסדר ובאחריות המדינה.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון, סגן השר משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת.

אכרם חסון: אין ספק שמי שנפגע תמיד זה המועצות החלשות מכל המגזרים ובעיקר במגזר הדרוזי, במגזר הערבי וגם במגזר החרדי, ששם המצב הסוציו-אקונומי הוא בקושי 1 או 2, מקסימום – עד 4.

אכרם חסון: רוב הרשויות המקומיות, עם חשבים מלווים, עם תוכניות הבראה במשך ארבע-חמש שנים, כל הקדנציה מתעסקים איך לשלם משכורות, איך לשלם למקורות את מחיר המים ואיך לסדר את היישוב, ככה, בצורה מאוד מינימלית.

אכרם חסון: כל עוד המועצות המקומיות לא יתחזקו במדינת ישראל, ולא תהיה תוכנית חומש מיוחדת כדי להביא לרמת שירותים נאותה, ולהשוות את הרשויות החלשות לרשויות מבוססות אמצע ומעלה, בלתי אפשרי לבוא ולהגיד: מה אתם עושים בתחום האבטחה והשמירה.

אכרם חסון: איך ראש רשות יכול להשרות אווירת ביטחון במועצה מקומית שהמצב הסוציו-אקונומי שלה הוא 1 או 2, או כמו במגזר הבדואי, ש-37% מהאוכלוסייה בכפרים הם מובטלים?

אכרם חסון: האוכלוסייה הזאת בקושי מכניסה משכורת אחת.

אכרם חסון: ברוב הרשויות 60% חיים ממשכורת אחת.

אכרם חסון: לכן, אנחנו מתפלאים כאשר אנחנו רואים 1,200 נרצחים בכפרים הערביים במשך עשר השנים האחרונות; רואים שהאלימות גוברת, נשק בלתי חוקי מסתובב שם בצורה חופשית.

אכרם חסון: כששאלנו את השר לביטחון פנים, הוא אמר: אולי, מעריכים שיש 300,000 כלי נשק שנמצאים ומסתובבים בכפרים הערביים.

אכרם חסון: אחרי זה, זה יוצא מהכפרים הערביים וזה מגיע לערים היהודיות ולכפרים היהודיים, וזה משפיע על כל החברה, ואנחנו משלמים מחיר כבד מאוד.

אכרם חסון: לכן, רוב הצעות החוק שאנחנו מביאים לכאן, צריך לבדוק אם הן מיטיבות ונותנות נקודת זינוק שווה לכל האזרחים במדינת ישראל, או שהן מיטיבות רק עם חלק מהעם, ולכן מצבנו מידרדר ואנחנו הולכים להיות יותר עניים, יותר אלימים, וככה זה משפיע על כל החברה במדינת ישראל.

אכרם חסון: אני מקווה שבאמת תהיה אוזן קשבת, שתהיה תוכנית מיוחדת כדי להציל את כל המגזרים.

אכרם חסון: אני בא ממגזר ש-60% מהאוכלוסייה בו חיה ממשכורת אחת.

אכרם חסון: אני רואה שחשבים מלווים נמצאים כמעט בכל היישובים.

אכרם חסון: כמעט אין תכנון, זה היה במשך 60 ומשהו שנה – לא קידמנו, ולא קיבלנו נקודת זינוק שווה.

אכרם חסון: לכן, קשה מאוד לבוא ולהגיד: בואו תתמכו בזה, ובואו תתמכו בזה, כאשר אנחנו לא מקבלים שום שוויון, מה שנקרא, שום נקודת זינוק שווה, במיוחד בתחום הביטחון, שהוא התחום הכי חשוב לחיי האדם, שיחיה בכבוד, בצורה בטוחה, בצורה עניינית, עם רווחה חברתית, כדי שיבנה משפחה ויתקיים בכבוד.

אכרם חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, חג שמח לכולם.

חיים ילין: אני רוצה קצת לדייק, כי לדעתי, אפשר לדבר על מה שרוצים פה, אבל אני מנסה להיות כמה שיותר אובייקטיבי.

חיים ילין: אני, כאשר עליתי לארץ, זכרתי את ההורים של הילדים בבית ספר הולכים עם קרבין, הולכים לשמור.

חיים ילין: היו שומרים על בית הספר, היו שומרים בקיבוץ, היו שומרים במושב, היו שומרים על היישוב.

חיים ילין: הייתה תורנות ופעם בחודש היו צריכים לעשות את זה.

חיים ילין: לאט-לאט הפכנו להיות חברה יותר תחרותית, בצדק.

חיים ילין: יום העבודה הזה, שהוא היה יום שמירה שכל הורה היה נותן, הלך והתבלה, מה שנקרא, במשך הזמן.

חיים ילין: אבל מישהו היה צריך לעשות את העבודה הזאת; הלכו וחוקקו חוק שכל רשות יכולה לבוא ולגבות אגרת שמירה, כך שעל ידי זה יוכלו חברות שמירה לבוא ולשמור.

חיים ילין: זה סיפור אחד.

חיים ילין: הקיבוצים והמושבים לאט-לאט החליטו שהיום הזה הוא לא יום כלכלי, וגם הם הביאו גם חברות שמירה, ובעצם הן משלמות בעצמן את אגרות השמירה לתוך המושב או לתוך הקיבוץ, או האגודה גובה את זה ולא הרשות, דרך אגב.

חיים ילין: זה הסיפור האמיתי.

חיים ילין: עכשיו, זה לא הפרטת הביטחון, כי זה משהו שאנחנו עשינו כאזרחים.

חיים ילין: אנחנו לא מדברים פה על ממשלת ליכוד או ממשלת העבודה, אנחנו מדברים על ההיסטוריה של מדינת ישראל – ככה זה היה.

חיים ילין: עכשיו מגיע דיון על הארכת תוקף – למה?

חיים ילין: ופה באה הפשלה של הממשלה: זה חוק שבא מתוך הקואליציה, ובמשך שנתיים היה צריך לבטל את המס הזה, ולא ביטלתם, לא הצלחתם לבטל אותו, ולכן הדיון.

חיים ילין: הדיון הוא כרגע שאין מקור תקציבי כך שאפשר יהיה בעצם לתת לרשות את התקציב שהיא צריכה בשביל לשמור, כי עד עכשיו עשינו את זה במסגרת של היום הזה, כפי שאמרתי לכם.

חיים ילין: עכשיו תחליטו – כבר מ-2009, כל שנתיים זה מגיע להארכה.

חיים ילין: תגידו מתי אתם מפסיקים – זה סיפור אחד.

חיים ילין: הסיפור השני, כבוד היושב-ראש, לא נשאר לי הרבה מאוד זמן.

חיים ילין: יש לי חדשות בשבילכם: גם אם תהיה שמירה מופרטת, לא מופרטת, שום שומר – גיבור ככל שיהיה, לא יתפוס הקסאמים באוויר, ובעצם לא יביא את הביטחון לעוטף עזה מבחינת זה שלא יעופו טילים באוויר.

חיים ילין: אל תערבבו לי בין הדברים, כי בעצם זה עושה שיח לא נכון לגבי הגיבורים האמיתיים, שיום ולילה שם סופגים, תוך כדי זה שהם מדליקים נרות.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, אני חושבת שמגיעה מילה טובה לאזרחי ותושבי עוטף עזה, שעומדים איתן כבר 17 שנה – 17 שנה – ואף אחד לא מסתכל על זה.

חיים ילין: היו כל ראשי הממשלות שאתם רוצים.

חיים ילין: היו כל שרי הביטחון שאתם רוצים.

חיים ילין: היו כל הרמטכ"לים שאתם רוצים.

חיים ילין: אנחנו שם, לא זזים משם – פה כולם מתחלפים.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: בוודאי מצטרפים לתודה לאנשי עוטף עזה.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: מייד אחריו יסכם את הדיון חבר הכנסת משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-בראש, חבריי השרים, כנסת נכבדה, דניאל וסתיו פרי שמכבדים אותנו בנוכחותם, אורחים יקרים, קודם כול, חג חנוכה שמח, לפני הכול.

אורן אסף חזן: יקיריי, אני, בדרך כלל כשאני עולה לדבר, אז לרוב אני לא מדבר רק על החוק, אני מדבר על הנושאים שבאמת בוערים.

אורן אסף חזן: אבל הפעם אני רוצה להתרכז בעניין הרשויות המקומיות.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאת המאפיה שקיימת היום ברשויות המקומיות אנחנו נפרק.

אורן אסף חזן: יש שלטון חוק, יש חוק ויש מאפיה שלטונית ברשויות המקומיות.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שהבית הזה, מימין ומשמאל, פעם אחר פעם, מאפשר לרשויות המקומיות לעשוק את הציבור.

אורן אסף חזן: לקחת כספים שלא משרתים שום דבר חוץ מאת אלה שיושבים על הכיסא.

אורן אסף חזן: מדברים על אגרת שמירה – ריבונו של עולם, על איזה שמירה בכלל מדובר?

אורן אסף חזן: מה זו האגרה הזאת?

אורן אסף חזן: מה זה ההנפצה הזאת שנקראת אגרת שמירה?

אורן אסף חזן: ואם יש אדם שיש לו יותר – – –

מירב בן ארי: זאת הצעת חוק של הקואליציה – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש מהילדות הפטפטניות לשבת בשקט ולא להפריע.

אורן אסף חזן: אם המורה יכולה להרגיע את הילדה הבעייתית של הכיתה, אני אשמח.

מירב בן ארי: אתה אל תגיד לי שאני ילדה, אני לא חברה שלך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשמוע ולתת כבוד לכל חברי הכנסת – – –

מירב בן ארי: מה אתה עושה?

מירב בן ארי: אתה יכול להפריע לכל חברי הכנסת – – –

אורן אסף חזן: אני ממתין.

טלי פלוסקוב: אדוני, זה על חשבונך, אני מבקשת להמשיך.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, אני לרוב לא נוהג לבקש, אבל ממנה אני בוחר להתעלם, מבקש שאת תטפלי בבעיה.

אורן אסף חזן: יש פה מטרד מהצד השמאלי, צריך לפתור אותו.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור, אדוני.

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: אני רוצה לחזור לענייננו.

אורן אסף חזן: הרשויות המקומיות לוקחות לעצמן סמכויות לא להן.

אורן אסף חזן: אנחנו הרבה פעמים פה, בבית הזה – – – חברתי, אי-אפשר לדבר ברעש כזה.

אורן אסף חזן: אני מדבר לעצמי?

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: אתה מדבר לעצמך, אבל אני עוד פעם – – –

אורן אסף חזן: לא, היא לא מפריעה לי, יש רעש במליאה.

מירב בן ארי: אתה רואה – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשמור על הכבוד של חברי הכנסת הנמצאים כאן.

אורן אסף חזן: אז אני אומר, יש רעש במליאה.

טלי פלוסקוב: גם אתה מפריע.

טלי פלוסקוב: אם אני לא הייתי רואה אותך ככה, אז הייתי מקבלת את מה שאתה אומר.

אורן אסף חזן: היא לא מפריעה.

אורן אסף חזן: חברתי, אני מחייך.

אורן אסף חזן: היא לא מפריעה לי, אני רק אומר, יש רעש במליאה.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, בואו ניתן לחבר הכנסת לסיים.

אורן אסף חזן: לא, אל תתבלבלי, נראה לי שהייתה פה טעות.

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: נראה לי שהייתה פה טעות.

אורן אסף חזן: היא לא מפריעה לי, היא יכולה להמשיך לברבר.

אורן אסף חזן: יש פשוט רעש במליאה, אני לא מצליח לשמוע את עצמי.

אורן אסף חזן: אז רק מבקש לבקש מכולם קצת להנמיך את הקול.

אורן אסף חזן: מותר גם לה לצעוק, אני מרשה לה.

אורן אסף חזן: אולי היא תקבל שנייה בערוץ הכנסת, נו, בסדר.

אורן אסף חזן: אולי יצליח לה, יראו אותה קצת בערוץ הכנסת.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אני הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני רק מבקשת ממך את אותו הדבר.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל את השניות שנותרו לי, למרות כל ההפרעה הלא-נורמלית שהייתה פה הרגע, להגיד דבר אחד פשוט: הרשויות המקומיות לוקחות לעצמן סמכויות לא להן – המציאות הזו שבה הן מרימות מסך לחברות, הן מעקלות חשבונות לאנשים בלי בכלל לתת דין וחשבון, הן מוציאות חשבונות ארנונה מבלי בכלל לפרט על מה אנשים משלמים.

אורן אסף חזן: הרי, חברתי היושבת-בראש, כל אחד ואחת מאיתנו, כל אחד מאיתנו שהולך ורוכש דבר, מוצר מסוים, והוא משלם עליו כסף, הוא מקבל פירוט.

אורן אסף חזן: נכנסת למכולת, כותבים לך איזה פריטים קנית.

אורן אסף חזן: שילמת על חשמל, מפרטים לך כמה חשמל.

אורן אסף חזן: במקרה הזה אנחנו רואים מציאות שבה הרשויות המקומיות לוקחות כסף – פעם ראשונה בלי להסביר.

אורן אסף חזן: פעם שנייה, כמו אגרת השמירה שהיא מיותרת, לא עניינית ועושקת את הציבור, ופעם שלישית – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: ברשותך, משפט אחרון.

אורן אסף חזן: פעם שלישית, המציאות הזאת שבה הם נכנסים לאנשים לכיס בשיטת מצליח, והם יודעים שרוב בני האדם לא יודעים להתמודד עם זה, ורצים לשלם מתוך לחץ – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

אורן אסף חזן: – – זו מציאות מסוכנת שצריכים לתקן אותה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

אורן אסף חזן: אני קורא לסגן שר האוצר ולשר האוצר, בחוק ההסדרים הקרוב לקחת את הסמכויות שקיימות לרשויות המקומיות – – – תודה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר חבר הכנסת משולם נהרי יסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כפי שכבר נאמר פה – וחבר הכנסת חיים ילין, נהניתי לשמוע אותך, דברים לעניין – סמכותה של הרשות המקומית, כפי שכבר נאמר, היא קבועה בהוראת שעה שתוקפה הוא עד 31 בדצמבר 2012.

משולם נהרי: כולנו יודעים שההתמודדות של הרשויות המקומיות היא התמודדות לא קלה – התמודדות קשה, בכל האחריות שלהם לפעול בתחום השמירה, האבטחה, הסדר הציבורי.

משולם נהרי: ומה שאנחנו מבקשים הוא להאריך את הוראת השעה כדי שהרשויות יוכלו לתפקד.

משולם נהרי: אני חושב שזה לא יהיה חכם שאנשים יתנגדו וימנעו מהרשויות להתמודד עם הדברים שהם לטובת הציבור, לטובת התושבים.

משולם נהרי: מדובר פה בהוראת שעה, כאשר – רק משפט אחד, כדי להבהיר: לכל אלה שאמרו שהמדינה חייבת ולא צריך להטיל את זה על הרשויות ועל האזרחים, רבותיי, יש פה מצד אחד קושי שיכול לצוץ לרשויות המקומיות, ומצד שני זה מכביד על התושבים.

משולם נהרי: משרד הפנים שוקד בימים אלה למצוא את האיזון הנכון בין הנזק שיכול להיגרם לרשויות המקומיות מהשינוי ובין ההכבדה על הציבור, ולהביא את זה בצורת חוק – לא הוראת שעה אלא הסדר לעתיד.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן השר חבר הכנסת משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אם כן אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כרגע נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 70 נגד – 23 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 70 חברי כנסת בעד, 23 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ח–2017, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/747); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11) (דחיית מועדים), התשע"ח–2017.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: החוק עצמו של חברי הכנסת איציק שמולי, אורן אסף חזן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: שנייה, אדוני, לפני שאתה מתחיל.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חבר הכנסת גפני הצביע בטעות – במקום מי?

טלי פלוסקוב: ליצמן?

טלי פלוסקוב: מהמקום של ליצמן במקום גפני, אז תשנו בבקשה בפרוטוקול את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך להציג לנו את החוק.

טלי פלוסקוב: פשוט השתנה הסדר.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, רבותיי השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, תאגידי המים עושקים את הציבור ותאגידי המים צריכים להיסגר.

איציק שמולי: זה המהלך המרכזי שהכנסת הזאת מקדמת בתחום הזה בשבועות האחרונים, בחודשים האחרונים.

איציק שמולי: אנחנו, במאמץ משותף – הוא החל בהצעת חוק שחתמו עליה כמעט 85 חברי כנסת, שבאו ואמרו בקול ברור: הגיע הזמן לשים סוף לסאגה הזאת של תאגידי המים.

איציק שמולי: וצריך לומר ביושר: בהתחלת הדרך אכן הרשויות המקומיות לא ניהלו את משק המים כהלכה.

איציק שמולי: הבזבוז היה גדול מאוד וכספים שנכנסו למים והביוב הועברו למקומות אחרים, ובמשך הרבה מאוד זמן הציבור פשוט לא ראה, בעצם ראה רק צרות ממשק המים.

איציק שמולי: לכן, הייתה הצדקה בזמנו – ואנחנו אומרים את זה בצורה ישרה – להעביר את הניהול למקום אחר.

איציק שמולי: אבל מאז הגולם קם על יוצרו, והיום יש מציאות שבה במדינת ישראל יש 60 תאגידי מים.

איציק שמולי: אין לזה אח ורע בעולם, בטח לא במדינות שהן בסדר גודל של מדינת ישראל.

איציק שמולי: למה מדינה כמו מדינת ניו יורק – שהיא לא מדינה קטנטונת – יכולה להחזיק רשות אחת שתנהל לה את החשמל, את המים, את הביוב, הכול תחת רשות אחת; ובמדינת ישראל, לא זו בלבד שיש פיצול גדול מדי של יותר מדי רשויות מקומיות – עכשיו, לפני כמה שנים, קבע המחוקק שכל רשות תצטרך גם להחזיק תאגיד מים משל עצמה.

איציק שמולי: ועל מי נופל כל העול הכלכלי?

איציק שמולי: על התושבים, כמובן.

איציק שמולי: את היית ראשת עיר, גברתי היושבת-ראש, את מכירה את זה.

איציק שמולי: בסופו של דבר אי-אפשר להתווכח על דבר אחד: מאז שקמו תאגידי המים, תעריף המים – כך קובע דוח מחלקת המחקר של הכנסת – עלה ביותר מ-100%.

איציק שמולי: זה נכון שלא התאגידים קובעים את התעריפים, זה נכון, אבל כאשר הממשלה באה לקבוע את התעריף היא חייבת להביא בחשבון את עלות אחזקתם של 60 תאגידי מים במשרדים הכי יקרים, עם הג'ובים הכי נחשקים.

איציק שמולי: הכול בעצם יושב כאבן ריחיים על הציבור, ואת החגיגה הזאת הגיע הזמן להפסיק.

איציק שמולי: בחודשים האחרונים, בעצם קודם כול כוננו כאן ועדה, אחרי שהעברנו את שתי הצעות החוק בהצעה טרומית – הצעת חוק ראשונה של חבר הכנסת, היום השר, אלי כהן ושלי, והצעה נוספת של חבר הכנסת אורן חזן.

איציק שמולי: בעצם הכנסת הקימה ועדה ייחודית, ייעודית, בראשותו של חבר הכנסת דוד ביטן, ובעצם הוועדה הזאת אמורה להביא את הנוסחה להסדרה של משק המים במדינת ישראל.

איציק שמולי: ואנחנו אומרים לכם בקול ברור: אנחנו רוצים ללכת למהלך של סגירה מוחלטת של תאגידי המים והעברתם בחזרה לרשויות המקומיות.

איציק שמולי: אין שום סיבה, אבל שום סיבה, שהרשות המקומית לא תנהל את משק המים בעצמה, ובלבד שהיא עומדת בסטנדרטים של נאותות באופן שבו היא מנהלת את העניינים שלה מבחינה כלכלית.

איציק שמולי: אין שום סיבה שלא ננהל את משק המים דרך הרשויות המקומיות, במשק כספי סגור.

איציק שמולי: זאת אומרת, מה שנכנס למים, לא הולך לזיקוקין די-נור ליום העצמאות.

איציק שמולי: הדבר הזה גם כן נגמר.

איציק שמולי: מה שנכנס למשק המים, נשאר במשק המים, ובסופו של דבר מושקע בחזרה באותו תחום.

איציק שמולי: לכן, על הרקע הזה, גברתי היושבת-ראש, מגיע התיקון הזה.

איציק שמולי: כיום החוק אומר שלמעשה בסוף החודש הזה כל רשות מקומית במדינת ישראל חייבת להקים תאגיד מים עצמאי או להיות מאוגדת בתאגיד אזורי.

איציק שמולי: את הדבר הזה אנחנו כמובן חייבים למנוע, כי אין שום טעם בזה שהכנסת ביד אחת תקדם כאן במרץ חקיקה שפועלת למעשה לסגור את תאגידי המים, ובה בעת תאפשר כניסה לתוקף של חוק קיים שמורה לרשויות מקומיות שעדיין לא התאגדו לעשות את הדבר הזה.

איציק שמולי: אין בזה שום טעם.

איציק שמולי: יש בזה מהלך שהוא סותר, ולכן אנחנו בהצעת החוק הזו בעצם מציעים לדחות – באופן מלאכותי לדחות; בסוף נגיע לביטול, אבל כרגע לדחות – בחצי שנה את המועדים המחייבים רשות מקומית להקים תאגיד מים, כדי שוועדת ביטן תוכל לסיים את עבודתה ולמעשה להביא לידי זה, גברתי היושבת-ראש, שתאגידי המים במדינת ישראל ייסגרו אחת ולתמיד.

איציק שמולי: אני חייב לשבח את ידידי השר אלי כהן, בעצם אנחנו היינו החלוצים בתחום הזה והובלנו את החקיקה הזאת ומובילים את החקיקה הזאת יחד.

איציק שמולי: בדרך כלל שרים מתמנים למשרדיהם ושוכחים מהחקיקה הקודמת שלהם.

איציק שמולי: במקרה הזה, אתה ממשיך ללחוץ ולדחוף את הדבר הזה בכל הכוח, וזה נותן לנו רוח גבית מתוך הממשלה.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד גם מילת תודה של ממש לחבר הכנסת יואב קיש, שעוזר לנו רבות גם בתוך הוועדה, וגם להביא את זה כאן למליאה, וכמובן לך, חברי וידידי חבר הכנסת דוד ביטן, שאתה, בוועדה הזאת, עומד באומץ על האפשרות לבטל את כל תאגידי המים ולא מסתפק בצמצום המספר שלהם.

איציק שמולי: על עצם זה שאתה מנהל ומוביל את המאבק הזה מגיעות לך כל הברכות.

איציק שמולי: מילה אחת אחרונה, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שגם לתקשורת יש פה חלק מרכזי בהובלה של המהלך הזה.

איציק שמולי: ראוי לציין לטובה את התוכנית "הכול כלול" של סיון כהן, שעושה פה קמפיין של שלוש שנים ולא נותנת לנושא הזה לרדת מסדר-היום.

איציק שמולי: ופעם אחר פעם הצופים של התוכנית "הכול כלול", והציבור בכללותו, מוכיחים שבסופו של דבר זוהי טובתו של הציבור, ואם יש מישהו שחושב להערים קשיים על המהלך הזה הוא צפוי להתנגדות מאוד מאוד חזקה, שהוא לא יוכל לעמוד בפניה.

איציק שמולי: אני קורא לכנסת, כמובן, לתמוך בהצעת החוק ובמהרה להביא גם תיקון שיבטל לחלוטין את קיומם של תאגידי המים במדינת ישראל.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: אין ספק שהרבה אזרחים במדינה שלנו מחכים להחלטות מסוג זה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חיליק בר, ובכך אני מכריזה על נעילת רשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חיליק בר.

טלי פלוסקוב: אתם בעוד דקה תראו את הרשימה על המסכים.

טלי פלוסקוב: אחרי חיליק בר, איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך.

יחיאל חיליק בר: לפני שאני אגע בסיפור של טבע, אני רוצה לברך את משפחת לוטן – אלי, יערית, נועם ויאיר – שהגיעו מצפת כדי ללמוד וללמד את הילדים כבר מגיל צעיר מהי אזרחות טובה, מהי דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה נוהג שצריך להנחיל להרבה משפחות בישראל.

יחיאל חיליק בר: אז ברוכים הבאים לכנסת מעיר הקודש צפת, עירי האהובה.

יחיאל חיליק בר: מקווה שלמדתם היום.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך, גברתי היושבת-ראש, בנושא של טבע, הנושא המזעזע הזה.

יחיאל חיליק בר: אני דיברתי גם הבוקר עם אלירן קוזליק, יו"ר ועד העובדים של כפר סבא, גם שמעתי בבוקר את חברת הכנסת יחימוביץ מתארת – בשפה של מתחילים, כמוני, במשבר הזה של טבע – כמה גדולה האיוולת וכמה גדול האבסורד בסיפור הזה של טבע.

יחיאל חיליק בר: איך בגלל השקעה עסקית שגויה, איך בגלל משכורות עתק שמשלמים למנהלים שם, ובאמת עתק, ישלמו מאות ואולי אלפי עובדים בקריירה שלהם, ביכולת שלהם לפרנס את המשפחה שלהם; איך הם, בעצמם, על גבם ועל משכורתם המאוד-מאוד צנועה, בניגוד לאחרים, יחפו על אותה טעות בשיפוט העסקי ועל אותן משכורות שאנשים נורמליים, כולל בבית הזה, לא יכולים אפילו לדמיין.

יחיאל חיליק בר: כיצד טבע לא שילמה כסף שהייתה חייבת, חייבת לשלם, על פי הסדר שהיה לה עם המדינה, את אותם 3 מיליארד שקלים.

יחיאל חיליק בר: כיצד קיבלה למעלה מ-20 מיליארד שקלים, גברתי היושבת-ראש, מתנה מהמדינה, ועבור מה?

יחיאל חיליק בר: עבור הדבר הבסיסי ביותר, לאפשר מקומות עבודה בכבוד, והיא עשתה את זה, היא עשתה את זה יפה במשך שנים.

יחיאל חיליק בר: וטבע היא חברה מצליחה, היא לא מפעלים שאנחנו מכירים בנגב שעומדים לפני קריסה או חייבים, במירכאות או לא במירכאות, להתייעל.

יחיאל חיליק בר: אני חושב – ואני מצטרף לקריאות שהיו פה מכל רחבי הבית: להפגין יותר נחישות ויותר כוחניות כלפי הנהלת טבע, שגם מראה שהיא מזלזלת באיומים של מדינת ישראל וממשלת ישראל עליה; לאיים באותה שומה 03, לאיים באותה דרישת חובות ומיסים שהיא חייבת למדינה, אלא אם כן – וה"אלא אם כן" הוא הכי חשוב – הם יסירו את האיום מעל ראשיהם של אלפי עובדות ועובדים מסורים, יפסיקו את האיום הזה בפיטורים, ימצאו מקומות אחרים או שמנות אחרות לקצץ בהן, ולא על גבם של העובדים.

יחיאל חיליק בר: יש צורך בנחישות וכוחניות הרבה יותר גדולות ממה שהממשלה הזאת מפגינה, יש גבול לאיוולת הזאת.

יחיאל חיליק בר: ואני מצטרף לקריאה לפעולה נחושה, ועכשיו, מול הנהלת טבע.

יחיאל חיליק בר: אנחנו בטח נהיה שם, כחלק מהאגף הזה, שלא ייתן להם לעבור את המשבר הזה בקלות.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אכן תאגידי המים היו מתחילת הדרך רעה חולה ומיותרת, מערכת שרק הגבירה את ההוצאות, את הביורוקרטיה, רק גרמה להעלאה במחירי המים לצרכנים, רק גרמה לפגיעה באיכות של השירות, ורק פגעה במערכת של השלטון העירוני.

דב חנין: ברשויות המקומיות, גברתי היושבת-ראש, יש בעיות, יש חסרונות, יש קשיים – צריך להתמודד איתם, צריך לתקן היכן שאפשר.

דב חנין: אבל כל הרעיון של ניתוק המים, של ניתוק משק המים והביוב מהשלטון המקומי והעברתו לתחום של תאגידים, היה רעיון בעייתי ופסול מתחילתו, וטוב שהיום אנחנו מתחילים לתקן אותו.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לפנות לחברי הכנסת, במיוחד לחברי הכנסת מהקואליציה.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת ביטן; חבר הכנסת ביטן, אני אשמח להקשבתך.

דב חנין: אנחנו עוסקים עכשיו במשבר של טבע, ואחד הקשיים שאנחנו עומדים בפניו הוא הקושי סביב השאלה מהם הכלים שבידי המדינה מול חברת טבע.

דב חנין: המדינה הרי נתנה הטבות מס בהיקפים מאוד גדולים לחברת טבע לאורך השנים.

דב חנין: אבל היום, כאשר חברת טבע בעצם מפרה את כל ההתחייבויות שלה ומפטרת עובדים, באים אלינו ואומרים: עכשיו אין לנו שום אמצעי, אין לנו שום כלי לפעול באמצעותו.

דב חנין: אני מביא, אדוני יושב-ראש הקואליציה, להצבעה ביום רביעי הצעת חוק שמאפשרת לשר הכלכלה מנגנון שייקבע בהסכמת ועדת הכספים, ויאפשר לו, במצב כזה בעתיד, כאשר חברה מקבלת הטבת מס מהמדינה ומפטרת עובדים בניגוד להתחייבותה, לשלול ממנה את הטבת המס הזו באופן מלא או באופן חלקי.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, הכדור הזה נמצא במגרשנו.

דב חנין: אם אנחנו נדחה את הצעת החוק הזו, אם לא נאפשר אותה, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו לא נוכל לבוא בטענות לאף אחד כאשר גם בחברות הבאות יקבלו הטבות מס, יפטרו עובדים, ולמדינה לא יהיה שום כלי להתמודד עם זה.

דב חנין: לכן, עמיתיי חברי הכנסת, אני פונה מכאן לכולכם, חברים בקואליציה ובאופוזיציה כאחד: ביום רביעי הקרוב הצביעו בעד הצעת החוק שתאפשר למדינה להחזיר לה את כספי הטבות המס שניתנו למפעלים שמפטרים עובדים.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, במהלך החודשיים כאן אני שואלת את עצמי אם הממשלה פותרת בעיות או יוצרת בעיות.

לאה פדידה: אז אחת מהבעיות הגדולות ביותר שיצרו כאן היא של תאגידי המים, שמי כמונו יודע שלא רק שהמחיר לא ירד, האיכות ירדה, ואנחנו גם מוצאים את עצמנו נותנים המון תקציבים לפרסום והסברה.

לאה פדידה: אני מודה לחבר הכנסת איציק שמולי שהציע את החוק הזה, ולכן קוראת לתמוך בו.

לאה פדידה: אבל אני מבקשת את תשומת ליבכם לדיון שעשינו היום על דוח מבקר המדינה, ואני רוצה לשאול אתכם, הקואליציה, במי אתם מטפלים.

לאה פדידה: אם רווחה זה לא מוצר בסיסי, אם רווחה זה לא משהו שהממשלה צריכה לדאוג לו, אז מה כן?

לאה פדידה: אנחנו עדים לאפליה בחסות המדינה, וזה אומר שרשות מקומית שאין בידה את ההון לא יכולה לקבל שירותי רווחה.

לאה פדידה: האם הגיוני שראש רשות ישקול אם להסיע את אותה נערה לבית ספר לילדים עם צרכים מיוחדים, כי אין לו תקציב, או לפתוח בית ספר לנערות בסיכון, מועדונית או כל דבר אחר?

לאה פדידה: אנחנו מגלים שגם התקינה של העובדים הסוציאליים – במקום שהכי צריך אותם, שזה אשכולות 1 עד 3 – היא התקינה החסרה ביותר, מכיוון שאין להם את המצ'ינג.

לאה פדידה: איזו מין מילה רעה, מילה שנותנת לכם לעשות אפליה בחסות המדינה.

לאה פדידה: אנחנו צריכים להחליט כאן ועכשיו שבנושא רווחה אנחנו נותנים את השירות; לא דורשים הון עצמי אלא מסתכלים לאותו אדם, לאותה אישה, ואנחנו נותנים את כל מה שצריך.

לאה פדידה: כי אי-אפשר שהחלשים ימשיכו להיות חלשים ואנחנו נתחזק.

לאה פדידה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – נוכחת, אבל מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – נוכח, אבל מדבר בטלפון; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו חבר הכנסת מוסי רז.

יהודה גליק: גברתי היושבת בראש, היושבת-ראש חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברים, חנוכה היום, יום של מאור, יום של אור בתוכנו.

יהודה גליק: נדמה לי שזה הזמן גם לפנות לעצמנו ולשנות קצת את השיח שבתוכנו.

יהודה גליק: בשבועות האחרונים אי-אפשר לפתוח עיתון, אי-אפשר לפתוח רדיו, בלי ששומעים את השורש שח"ת: מושחתים, השחתם, משחיתים, תשחיתו, נמאסתם מושחתים, משחיתים.

יהודה גליק: חברים וחברות, לפני כמה שנים היה פה ראש ממשלה, קראו לו אריאל שרון.

יהודה גליק: הייתה המלצה של המשטרה להגיש נגדו כתב אישום.

יהודה גליק: הייתה המלצה של פרקליטת המדינה להגיש נגדו כתב אישום.

יהודה גליק: בסופו של דבר, היועץ המשפטי החליט לא להגיש נגדו כתב אישום והוא יצא ללא שום דבר.

יהודה גליק: חברים, ראש הממשלה נתניהו נמצא כיום בחקירות.

יהודה גליק: עוד אין המלצה של משטרה, עוד אין המלצה של פרקליטות, עוד אין כתב אישום, וכבר כולם פה יודעים – מושחתים, מושחתים.

יהודה גליק: חברים, אני במפלגה שיש בה 120,000 מתפקדים.

יהודה גליק: מי שאומר עליה: מפלגה מושחתת, מכפיש את שמם של 120,000 חברים.

יהודה גליק: מוריי ורבותיי, מי הרשה לכם?

יהודה גליק: מי הרשה לכם להטיל דופי במפלגה דמוקרטית, חופשית עם אנשים ישרי דרך, עם אנשים נקיי כפיים?

יהודה גליק: מי הרשה לכם להטיח בממשלה הזאת: ממשלה מושחתת?

יהודה גליק: מי הרשה לכם את זה?

יהודה גליק: מאיפה באה החוצפה הזאת לבוא ולהטיח כאלה האשמות בלי שיש כלום?

יהודה גליק: אין כבר חזקת חפות?

יהודה גליק: אין חזקת חפות לראש ממשלה?

יהודה גליק: אין חזקת חפות לראש קואליציה?

יהודה גליק: אין חזקת חפות?

יהודה גליק: אני לא מבין את ההתנהלות הזאת.

יהודה גליק: חברים, אני מציע לכולנו להתאזר בסבלנות, לשמור על שיח תרבותי מכבד.

יהודה גליק: אם וכאשר, חלילה, יתברר שמישהו סרח, הוא יצטרך לשלם את המחיר, אבל כל עוד אין דבר כזה, אני מציע שכולנו נוציא את הביטויים שחיתות ומשחיתים ומושחתים מהשיח.

יהודה גליק: לדבר שיח קונסטרוקטיבי עם ביקורת מכבדת, עם ביקורת עניינית, ולא להשתמש בשיח שהוא כל-כולו השתלחות ודה-לגיטימציה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: חג שמח לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא הצעה טובה, אבל יש דברים במדינה בימים האחרונים שהם ממש ממש לא טובים.

מוסי רז: הדבר הראשון, שגם הזכירו כאן לפניי, זה המצב הנוראי בטבע, שקיבלה את הטבות המס מהמדינה ועכשיו זורקת עובדים, אלפי עובדים בארץ ובעולם, לרחוב.

מוסי רז: אני הגשתי על זה הצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, לחקור את כל המחדלים.

מוסי רז: אני אדבר על זה ביום רביעי.

מוסי רז: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו עכשיו, ולצערי אנחנו מתעלמים ממנו לחלוטין, הוא מה שקורה בגבול עזה.

מוסי רז: אתמול נפלה רקטה בחצר בית באחד היישובים.

מוסי רז: תושבי עוטף עזה עוברים התקפה שאנחנו לא יכולים להשלים איתה, אבל גם התושבים בעזה עוברים התקפה שאנחנו לא יכולים להשלים איתה.

ענת ברקו: שיפסיקו לירות.

מוסי רז: ההידרדרות הייתה ברורה.

מוסי רז: מרגע שטראמפ הצהיר את ההצהרה שלו, הפגנה ליד הגדר, צה"ל יורה גז ואז זורקים אבנים ואז צה"ל יורה באש חיה ואז יש הרוגים ואז יורים קסאמים ואנחנו מגיבים ושוב יש הרוגים והם מגיבים ואנחנו מגיבים והם מגיבים ואנחנו מגיבים.

מוסי רז: ומישהו שהוא יותר חכם ויותר חזק צריך לעצור את המעגל הזה, כי הרי ברור שאם רק מישהו יפסיק לרגע, זה יכול להיפסק – המעגל הזה.

מוסי רז: כמובן, כדי להתמודד עם הבעיה צריך פתרון מדיני.

מוסי רז: כמובן, מי שהצית את האש הזו הפעם נמצא מחוץ למזרח התיכון.

מוסי רז: אנחנו יודעים בדיוק מיהו, אבל אנחנו צריכים להבין שלא נוכל להשלים עם ירי טילים על אזרחים, ולא משנה אם האזרחים האלה הם ישראלים או פלסטינים.

מוסי רז: לא נוכל להשלים עם זה, ואין לנו דרך צבאית לפתור את הבעיה הזו.

מוסי רז: ניסינו דרך צבאית 17 שנה והדרך הזו נכשלה.

מוסי רז: הגיע הזמן לנסות דרכים אחרות.

מוסי רז: זה שאנחנו מפציצים בחזרה ונהרגים שם אנשים, לא פותר את הבעיה.

מוסי רז: ירי טילים על אזרחים הוא פשע מלחמה.

מוסי רז: צריך שידע מי שיורה: אנחנו לא נוכל להשלים עם זה שיירו על אזרחינו, אבל נצטרך גם להבין שבצד השני גם יש אנשים שלא יוכלו להשלים עם זה שיירו על האזרחים שלהם.

מוסי רז: בעזה יש שבעה הרוגים בעשרת הימים האחרונים, ואנחנו, בתור החזקים יותר, בתור אלה שרוצים להיות, אולי, גם צודקים יותר, בתור, אולי, אלה שרוצים להיות החכמים יותר, כדאי שנדע לעצור את מעגל הדמים הזה.

מוסי רז: כי הרי ברור – היינו בשלבים האלה כל כך הרבה פעמים – עוד פעם נגיב ועוד פעם הם יגיבו, עוד פעם נגיב ועוד פעם הם יגיבו, עד שחלילה יהיה נפגע בצד הישראלי ואז תהיה תגובה עוד יותר חריפה ואז יהיו עוד יותר נפגעים, גם בעזה וגם בצד הישראלי.

אורן אסף חזן: מוסי רז, מה אתה רוצה, שנעצור את המדינה?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מוסי רז: בצורה הזו איבדנו בשנים האחרונות 99 אזרחים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני מזכירה לך, לפני עשר דקות ביקשת שלא יפריעו לך, אז בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

מירב בן ארי: הוא לא זוכר, הוא לא זוכר.

אורן אסף חזן: לא, לא – – –

מוסי רז: בצורה הזאת איבדנו בשנים האחרונות 99 אזרחים והם איבדו 4,000.

מוסי רז: הגיע הזמן לעצור את זה.

אורן אסף חזן: מוסי, אתה שם את ממשלת ישראל וארגון טרור בכפיפה אחת, אדון – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: מוסי, אתה משווה ארגון טרור לממשלת ישראל, אה?

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

אורן אסף חזן: אין שכל, אין דאגות.

טלי פלוסקוב: אחריה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מירב בן ארי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אנחנו עדים לתופעה בקואליציה שבה חברי כנסת עושים מה שהם רוצים.

מירב בן ארי: אחת עומדת כאן, מדברת על הצעת חוק של הקואליציה ומצביעה נגד, וסיעת ישראל ביתנו יושבת ומהנהנת.

מירב בן ארי: בטח, הם יצביעו ירוק והיא תצביע אדום, ואתם חושבים שאנחנו לא רואים.

מירב בן ארי: עומד פה חבר כנסת, צועק על הרשויות המקומיות שהן מאפיה.

מירב בן ארי: מאפיה.

מירב בן ארי: איך אפשר לומר דבר כזה?

מירב בן ארי: אני הייתי חברת מועצת תל אביב-יפו.

מירב בן ארי: בחיים אני לא אגיד דבר כזה.

אורן אסף חזן: המאפיה הכי גדולה זה – – –

מירב בן ארי: בחיים.

מירב בן ארי: יש פה ראש עיר מדימונה – –

אורן אסף חזן: המאפיה הכי גדולה היא בעיר תל אביב.

מירב בן ארי: – – יש פה ראשת עיר מהרצליה – –

אורן אסף חזן: פשע מאורגן בעיריית תל אביב.

מירב בן ארי: – – גם גברת מלינובסקי, 13 שנה ברשויות.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: אתה רואה איך זה שמפריעים לך?

מירב בן ארי: אבל אתה הפכת את זה למיומנות.

אורן אסף חזן: את לא הפרעת לי.

מירב בן ארי: אתה, אין חבר כנסת שאתה לא מפריע לו.

אורן אסף חזן: זה מה שאת לא מבינה – את לא הפרעת לי.

מירב בן ארי: "המאפיה של הרשויות המקומיות.

מירב בן ארי: "

אורן אסף חזן: נכון.

מירב בן ארי: סליחה?

קריאה: ראש העיר ערד.

מירב בן ארי: ראש עיר, נכון.

מירב בן ארי: יושבת בראש ראש עיר.

מירב בן ארי: איך חבר כנסת יכול להגיד דבר כזה על רשויות מקומיות?

אורן אסף חזן: תראי את הווידיאו בשידור חוזר, תראי איך אמרתי.

מירב בן ארי: יש ביקורת.

מירב בן ארי: ביקורת היא לגיטימית.

אורן אסף חזן: את יכולה לראות בשידור חוזר מה שאמרתי.

מירב בן ארי: ביקורת לגיטימית – אפשרית, אבל להגיד דבר כזה?

מירב בן ארי: להסתכל לה בעיניים, לו בעיניים – איפה מאיר כהן?

מירב בן ארי: לכל מי שהיה חבר מועצה כאן, וזאת עבודה לא קלה, ובהתנדבות מלאה.

מירב בן ארי: גם תמי זנדברג – אני אפילו כבר לא רוצה למנות את כולם; ברושי היה ראש מועצה.

אלי אלאלוף: אני.

איציק שמולי: חאג'.

מירב בן ארי: נכון.

אלי אלאלוף: מירב, גם אני.

מירב בן ארי: אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: נכון.

מירב בן ארי: אלו החברים שלך.

מירב בן ארי: איך אתה אומר דבר כזה?

אורן אסף חזן: אז מה?

אורן אסף חזן: בגלל שהם חברים שלי אפשר לפגוע באזרחים?

מירב בן ארי: אבל מצד שני, למה אפשר לצפות?

טלי פלוסקוב: אכרם חסון גם היה.

מירב בן ארי: את יודעת מה?

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, היריעה קצרה.

אורן אסף חזן: בגלל זה, למה הציבור ישלם מחיר – – –

מירב בן ארי: אנחנו הגענו מהמוניציפלי, אנחנו גאים במוניציפלי – –

אורן אסף חזן: – – – כי אתם – – –

מירב בן ארי: – – יכול להיות שחלקנו נחזור למוניציפלי, וזה בסדר.

אורן אסף חזן: בושה.

אורן אסף חזן: בושה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, נא להירגע.

אורן אסף חזן: בושה.

אורן אסף חזן: קשר השתיקה.

יהודה גליק: – – –

מירב בן ארי: יהודה, אין לזה סוף.

אורן אסף חזן: קומבינטורים בשירות – – –

מירב בן ארי: כי אנחנו באנו – – –

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מירב בן ארי: אנחנו באנו מהמוניציפלי, וחלק אולי יחזרו למוניציפלי, ובגאווה גדולה.

מירב בן ארי: ולבוא ולהגיד על מועצות שהן מאפיה – – –

אורן אסף חזן: בושה מה שקורה ברשויות.

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר בפעם שנייה.

מירב בן ארי: זו כבר פעם שלישית, גברתי.

מירב בן ארי: פעם שלישית, אני סופרת.

מירב בן ארי: לא משנה, תעזבי אותו.

מירב בן ארי: ובסוף, השיא זה כשיש הצבעה: האדון אורן חזן לא מצביע ואומר שיש לו קיזוז.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת, מיכאלי – מרב מיכאלי, את שומעת אותי?

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת מי מהאופוזיציה – ואני יודעת שאין – נתן קיזוז לחבר הכנסת חזן?

מירב בן ארי: אני בטוחה, מהניסיון איתכם, שזה לא קרה.

מירב בן ארי: אז יושב כאן חבר כנסת, וכשאני שואלת אותו מי הקיזוז שלו, הוא אומר לי: יש לי קיזוז.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני יגיד מי קיזז אותו בחוק הזה.

מירב בן ארי: בינתיים – אינו דובר אמת.

מירב בן ארי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

אילן גילאון: הוא מקזז את עצמו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: מירב, כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לברך על הצעת החוק הזאת, ולידידי איציק שמולי, אני חושב שנושא תאגידי המים, שהיה נכון ביסודו, קיבל תוך כדי החקיקה את הצורה של גמל; רצו לעשות חמור – יצא גמל.

נחמן שי: ככה זה קורה לפעמים בחקיקה.

נחמן שי: יצאו עשרות רבות של תאגידים, המון ג'ובים, המון בזבוז, והרבה פחות עניין במים עצמם.

נחמן שי: אז הצמצום במספרם ואולי גם ביטולם והחזרתם למקום אחר, תוך כדי התאמות, זו הדרך הנכונה.

נחמן שי: אבל אני רוצה לדבר על נושא אחר, שאנחנו משום מה מעל הבמה הזאת קצת מתעלמים ממנו, כי כיפת ברזל פתרה לנו את הבעיה העיקרית של חיינו, והיא מיירטת טילים או רקטות.

נחמן שי: ובכן, בשקט בשקט אנחנו רואים בגבול הדרום שלנו לא טפטופים אלא גשם, גשם של טילים.

נחמן שי: זה כבר לא טיל פה, טיל שם; לילה-לילה, באופן קונסיסטנטי, נורות רקטות מתוך עזה.

נחמן שי: אחדות מהן נופלות בתוך שטח הרצועה, מה לעשות, ורובן הגדול כבר מגיעות לתוך שטח ישראל.

נחמן שי: ואני צריך לציין בדאגה שמספרן של הרקטות שמגיעות וחודרות את ההגנה האווירית של הרקטות הולך וגדל.

נחמן שי: זה משהו שצריך ללמוד; לא בטוח שמליאת הכנסת היא המקום לכך, אבל זו נקודה שצריך לשים לב אליה.

נחמן שי: ואני שואל את עצמי, כשאני רואה את המראות, קורא את הידיעות ושומע את התגובות מהשטח, ועדיין תגובות במינון זהיר מאוד, אני שואל את עצמי: איפה הממשלה?

נחמן שי: איפה היד החזקה?

נחמן שי: איפה שר הביטחון, שנתן בשעתו 24 שעות להנייה?

נחמן שי: מאז כבר עברו הרבה הרבה פעמים 24 שעות.

נחמן שי: הלוא אם זה היה ההפך – אם שר הביטחון היה שלנו והממשלה הייתה שלנו – הכנסת הזאת הייתה מתפוצצת ממחאות וצעקות והיו אומרים: איך אתם מזניחים את ביטחון ישראל?

נחמן שי: עשרות אלפים, אולי מאות אלפים נמצאים בטווח הרקטות ואתם לא עושים כלום.

נחמן שי: ואני שואל: מה הממשלה הזאת עושה?

נחמן שי: איך היא מתכוונת לטפל?

נחמן שי: אני רואה מדי לילה, פה ושם, תגובות מאוד צנועות, מאוד מקומיות, מה שקראו לו פעם תקיפות נדל"ן.

נחמן שי: אני מצפה לשני דברים: קודם כול, למהלך צבאי משמעותי, שילמד באמת את החמאס שישראל מדברת ברצינות; והדבר השני – אין מה לעשות – לחפש פתרון לסיר המבעבע הזה, שעומד להתפוצץ.

נחמן שי: מה אתם חושבים, ש-2 מיליון איש יכולים לחיות בתוך סיר לחץ, בתוך תא לחץ, ובסופו של דבר הוא לא יתפוצץ?

נחמן שי: וכשהוא יתפוצץ, והוא בדרך לשם, כולנו נשלם את התוצאה של זה, והאחריות תיפול על כתפיה של ממשלת ישראל.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מברך על הצעת החוק; אני מברך את ידידי איציק שמולי ואת כל חברי הכנסת שהציעו לפרק ולצמצם את תאגידי המים.

אכרם חסון: דיברתי בכמה ישיבות בצורה ברורה מאוד שאנחנו לא רוצים לצמצם – אנחנו רוצים לפרק ולבטל את תאגידי המים, שנולדו בחטא וגרמו נזק אדיר לאזרחי מדינת ישראל, בעיקר ביישובים שנמצאים במצב סוציו-אקונומי נמוך.

אכרם חסון: אני לא יודע אם כל חברי הכנסת יודעים שתאגידי המים הוסיפו כ-1,000 משרות, ולכן זה היה גם מקום לסדר ג'ובים למקורבים שיכול להיות שמשרדי הממשלה לא יכלו לסדר אותם אז, ואז מצאו את השיטה איך להקים תאגידים ולהכניס כמה שיותר עובדים.

אכרם חסון: עשיתי חישוב שזה עולה לנו כמעט מיליארד שקל בשנה, תשלומי משכורות, ומי שמשלם את התשלומים האלה הם האזרחים הפשוטים, האזרחים שחיים מתחת לקו העוני.

אכרם חסון: לא במקרה בכפרים הדרוזיים מפגינים נגד התאגידים.

אכרם חסון: שמעתי ראשי רשויות, כמו בבית ג'ן, כמו בראמה, כמו בסאג'ור, כמו בפקיעין, כמו בכסרא-סמיע, עשר שנים אחרי שנכנסו לתאגידים – ובעיקר בירכא – שהתאגידים האלה נכשלו; מצב היישובים – לא התקדמו, לא התפתחו.

אכרם חסון: מכל מה שהובטח להם לא נעשה כמעט שום דבר.

אכרם חסון: ההפך הוא הנכון.

אכרם חסון: נפגשתי לא מזמן עם ראש מועצה שבא לבקש מענק של מיליון שקל כדי להקים בית ספר.

אכרם חסון: הוא אמר שמפעל הפיס ומשרד השיכון אישרו לו את כל התקציב להקים בית ספר, אבל התאגיד מבקש ממנו לשלם אגרה של מיליון שקל ואין לו את הכסף הזה – הוא במצב סוציו-אקונומי נמוך, עם חשב מלווה, והוא לא יכול להביא את הכסף, ולכן הוא לא מקים את בית הספר.

אכרם חסון: אנחנו שמענו גם את ראש עיריית רעננה, עירייה מהטובות שיש במדינת ישראל – ניהול מצוין, עם מיליארד שקל תקציב שנתי; ראש העיר אמר שהוא מפסיד 30 מיליון שקל מרגע שהכניסו את התאגיד.

אכרם חסון: מי צריך את הצרה הזאת ביישובים שלנו?

אכרם חסון: אם מבקר המדינה כותב דוח שחור נגד התאגידים, אם אנחנו רואים שראשי הרשויות המבוססות במדינת ישראל נגד התאגידים, אם אנחנו רואים בערוץ 10 חמש תוכניות נגד התאגידים, אז מדוע אנחנו צריכים לאשר או לבוא לקראתם, לצמצם אותם?

אכרם חסון: ודיברתי עם ידידי איציק שמולי, ודיברתי עם ביטן, ודיברתי עם השר אלי כהן, ודיברתי עם כבל – צריך לפרק את התאגידים האלה.

אכרם חסון: אם ראש מועצה לא מתפקד ועושה גירעונות, תתחשבנו איתו, תפטרו אותו, אבל לא יכול להיות שהגבייה הזאת תהיה על חשבון האזרח הפשוט.

אכרם חסון: לכן, אנחנו מתנגדים, ומברכים שסוף-סוף יש כאן אוזן קשבת וכולנו מאוגדים שנלך לפרק את התאגידים האלה ונצא לדרך חדשה.

אכרם חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

עיסאווי פריג': נוכח, אבל מוותר.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: נוכח, אבל מוותר.

טלי פלוסקוב: משום מה חיפשתי אותך בכיסא אחר.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת ג'מעה אזברגה – מוותר; חבר הכנסת סאלח סעד – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – מדבר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שמדבר, כן?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב, אם הוא יהיה באולם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

זוהיר בהלול: גברתי היושבת-ראש, מכיוון שאני מבכה את הכנסת הזאת פעם אחר פעם ומספידה פעם אחר פעם, ישבתי מדוכא על הספסלים החשוכים שלנו ושרבטתי כמה משפטי שירה.

זוהיר בהלול: המותר לי לשורר אותם?

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

זוהיר בהלול: עונה שחונה ואנו בשכונה.

זוהיר בהלול: / בחג האורים אנו חוטאים.

זוהיר בהלול: / ממדינה שפויה לארץ מוכה, / מאור לגויים לחושך לתומים.

זוהיר בהלול: / כנסת ישראל נוהגת ככוורת, / אך לא מעוקצך ולא מדובשך.

זוהיר בהלול: / דמוקרטיה אבודה זו דרכה / איך לא, אם הקואליציה היא גועליציה / ואם רמיסה בעיניה פנינה / הגענו לכליה במקום לגאולה.

זוהיר בהלול: / אלי שבמרומים, מחל לעבדיך.

זוהיר בהלול: / האמונה שבקרבם התפוגגה והתאיידה.

זוהיר בהלול: / אל מלא רחמים על אובדנה של תקווה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מה קורה?

טלי פלוסקוב: אה, עותקים מבקשים.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, גברתי.

נורית קורן: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, השרה סופה לנדבר, החוק הזה הוא חוק חשוב.

נורית קורן: אני רוצה לומר לחברי איציק שמולי, ואתה מוביל בנחישות את הנושא של תאגידי המים: אנחנו אחריך.

נורית קורן: אנחנו צריכים לדאוג לכך שבאמת יהיו רק 11 גופים; אסור שיהיו יותר.

נורית קורן: אנחנו צריכים לצמצם.

נורית קורן: הצמצום הזה יביא לחיסכון משמעותי.

נורית קורן: אני חושבת שזה יכול אולי אולי אולי להשפיע על מחירי המים, ופה זה חשוב מאוד.

נורית קורן: יש לנו את הציבור של הקשישים, יש לנו את הציבור של אזרחים ותיקים, וקשה להם לשלם את תשלומי המים, לפעמים אפילו על צריכה של המים.

נורית קורן: יש לי כל כך הרבה פניות מאזרחים ותיקים, מקשישים, שאומרים לי: תראי, היה ברז דולף, קיבלנו חשבון גבוה במיוחד.

נורית קורן: ניגשנו לתאגיד, ביקשנו הנחה, ביקשנו שיתחשבו בנו – ואין, אין שום התחשבות.

נורית קורן: אני חושבת שבמסגרת החוק הזה אנחנו צריכים גם לנסות ולהוביל – אפילו שיש ועדת ערר, זה לא מספיק, ההתחשבות.

נורית קורן: הפרמטרים שאיתם רוצים להוריד לאנשים חובות אלה פרמטרים של אנשים שאין להם כלום.

נורית קורן: היה לי מקרה של ניצולת שואה בנס ציונה שאמרה שהיה לה חוב של 3,000 שקל.

נורית קורן: 3,000 שקל.

נורית קורן: היא אמרה שהיא לא יכולה לשלם אותם.

נורית קורן: ניסו לסייע, להוריד לה את החשבון, ובסוף מה שקרה, אחרי שהתערבתי, זה שפרסו את החוב ל-150 שקל בחודש, אחרי שרצו ממנה תשלום של הכול.

נורית קורן: אבל אני אומרת: לעזאזל, יש אנשים שבאמת יש להם חובות והם לא יכולים לשלם אותם, אז התאגיד לא עושה הנחה.

נורית קורן: כמו שעשינו עכשיו הנחה בארנונה לאנשים, צריך שגם התאגידים ייקחו בחשבון שיש אנשים שאין להם מה לשלם, ואנחנו צריכים לדאוג לזה.

נורית קורן: אז שוב אני חוזרת: אני מבקשת מכולם להצביע בעד החוק הזה, הוא חשוב, אני מקווה שעד סוף המושב הזה החקיקה תתבצע עד סופה.

נורית קורן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, ביום רביעי, בבסיס בצפון, חייל בן העדה הדרוזית, חייל בחיל תקשוב ביחידת שריון צפון, הותקף על ידי שניים מחבריו לבסיס כאשר סירב להתפנות מחדרו.

רויטל סויד: הם בעטו בו, הם הכו אותו, הם חבלו בו באופן כזה שהיה צריך לפנות אותו לקבלת טיפול רפואי.

רויטל סויד: ארבע שעות מפקד הבסיס, קצין בדרגת סגן אלוף, לא פינה את החייל, ורק אחרי שראו כמה הוא חש ברע פינו אותו לבית החולים, ואחרי כמה שעות רצו לשחרר אותו לביתו למנוחה.

רויטל סויד: אבל למרות שהבית שלו במרחק עשר דקות מהבסיס, אף אחד לא הסכים להסיע אותו לבית, וכך קרה שכשהוא חבול הוא חזר לבסיס.

רויטל סויד: בבוקר פנו אליו שני התוקפים שוב, דרשו ממנו באיומים שלא יסגיר את דבר התקיפה, וכשהוא סירב – תקפו אותו עוד פעם והכו אותו בגב, בגוף, בבעיטות, במכות, ושברו לו את האף.

רויטל סויד: לאחר מכן הוא השתחרר לביתו.

רויטל סויד: אני רוצה לומר שיש פה מעשה חמור.

רויטל סויד: רק אחרי שבני העדה כולה, ובין היתר חברי הכנסת – חבר הכנסת סאלח סעד, שגם נמצא פה – ושאדי קבלאן, יושב-ראש המשמרת הצעירה, ועוד חברים העלו את הנושא למודעות הציבור כולו ברשת החברתית – רק אז, אתמול, אחרי כמעט ארבעה ימים, שני התוקפים נעצרו על ידי מצ"ח.

רויטל סויד: ואני שואלת את עצמי: מה היה קורה אם הם לא היו מעלים את זה למודעות כזאת?

רויטל סויד: איך יכול להיות ששני חיילים תוקפים את החבר שלהם תקיפה כל כך חמורה ולא מבררים את זה?

רויטל סויד: מה קרה למפקדים האלה, שטייחו את הסיפור הזה באופן כזה שחייל עבר לינץ' ולא נבדק?

רויטל סויד: ודבר שלישי, מדובר בחייל בן העדה הדרוזית – אחים שלנו, אחים בדם – וצריך לבדוק בצורה עמוקה אם מדובר באלימות שהייתה גם על רקע גזעני.

רויטל סויד: הדבר הזה – אסור שיישנה.

רויטל סויד: המפקדים צריכים לתת את הדין על זה, ובוודאי ובוודאי התוקפים.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת סאלח סעד.

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ענת ברקו: כבוד השרים, כנסת נכבדה, חג אורים שמח.

ענת ברקו: באמת הגיע הזמן לביטול תאגידי המים.

ענת ברקו: תודה לחבריי – הגשנו את החוק ביחד, בהובלת חבר הכנסת שמולי – חזן, קיש, אוחנה, נגוסה ואנוכי.

ענת ברקו: החוק הזה היה אמור להגיע מזמן.

ענת ברקו: חשבונות מים מפוצצים, כשמים זה מצרך בסיסי – אני חושבת שגם הרשויות הבינו את הטעות.

ענת ברקו: אני לא יכולה לשכוח שהיו רשויות שהזהירו, לפני המעבר לתאגידים, שזה היה בעל כורחן, הן לא רצו לעבור לתאגידי מים; היו מחלקות מים בעיריות, שסיפקו בהחלט שירות סביר, אפילו טוב, יותר נגיש לאזרחים מאשר תאגידי המים, שהפכו להיות מנגנונים מנופחים מאוד, שלא נותנים מענה לאזרחים, שלא לדבר על מחירים, ודברים שהם בהחלט אבסורדיים.

ענת ברקו: החוק הזה עושה סדר בעניין.

ענת ברקו: ברשותך, גברתי – אני יודעת שאנחנו בלחץ של זמנים בגלל החג – אני רוצה לומר מילה גם על הסגירה של מפעלים, שקשורה לטבע.

ענת ברקו: המדינה נתנה הרבה מאוד כסף והטבות מיסוי, הטבות מס, זה בעצם לתת כסף לאותו מפעל אדיר שאפילו נקרא בשם הכל-כך ישראלי: טבע.

ענת ברקו: אני חושבת שאלי הורביץ, זכרו לברכה, בהחלט מתהפך בקברו כשהוא רואה מה יצא מכל העניין הזה.

ענת ברקו: אני נחשפתי לזה דווקא מהפן האנושי, גברתי, כשנשים בהיריון פוטרו; הייתה אישה שפנתה אלינו והיא סיפרה שברגע שהיא קיבלה את הודעת הפיטורים, בחודש השישי להריונה, היא קיבלה צירים והיא אפילו לא יכלה להגיע לשימוע כדי להגיד מה עובר עליה ולנסות להיאחז במקום העבודה, כשנבנית משפחה וכשנולדים ילדים ויש צורך כה אדיר בעבודה.

ענת ברקו: אני מקווה גם שהממשלה, וגם אנחנו, נצליח להוביל איזשהו שינוי, כדי שכמה שפחות אזרחים ישראלים ייפגעו, ועבודה שהובטחה לאזרחי ישראל במפעלים ישראליים והיא באמת מניית העם, כמו שקראו לה, טבע, היא אכן תישמר כשמורת טבע במדינת ישראל.

ענת ברקו: תודה וחג אורים שמח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סאלח סעד.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחרון הדוברים אחריו – אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

סאלח סעד: תודה, גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק שמעלה כאן חברי הטוב איציק שמולי בעניין תאגידי המים היא הצעה כל כך טובה, כל כך עוזרת לאזרחים בישראל, במיוחד אלה החלשים שגרים ברשויות החלשות.

סאלח סעד: זו הצעת חוק שבאה להיטיב עם האזרח בצורה משמעותית ביותר.

סאלח סעד: אני אתן לכם דוגמה קלאסית: אצלנו בכפרים הדרוזיים, מכיוון שזה אזור הררי, תאגיד המים מחליט להוסיף תוספת הררית – זה נקרא תוספת הררית, ותוספת צפיפות.

סאלח סעד: שילמו עבור דמי הקמה 166 שקלים למטר מרובע, כאשר ההסכם הראשוני שנחתם עם הרשות המקומית בית ג'ן, לדוגמה, היה 90 שקלים.

סאלח סעד: תארו לעצמכם, הוסיפו 45% תוספת במהלך שנה אחת.

סאלח סעד: 166 שקלים.

סאלח סעד: כל צעיר דרוזי, חייל או לא חייל, שהולך לבנות בית פרטי על אדמתו הפרטית, עומד לשלם דמי הקמה 166 שקלים כפול, למשל, 150 מטר, זה מגיע ל-30,000 שקלים.

סאלח סעד: זה פשוט גנבה לאור היום.

סאלח סעד: לכן אני אומר, הצעת החוק הזאת היא הצעה כל כך טובה, כל כך צודקת, כל כך יעילה, כל כך מיטיבה עם האזרח, גם זה שגר ביישובים שנמצאים במצב סוציו-אקונומי נמוך.

סאלח סעד: אני רוצה משפט אחד בעניין מה שאמרה קודמתי, חברתי רויטל סויד.

סאלח סעד: תראו, מה שקרה עם החייל הזה בבסיס שלו זה פשוט גועל נפש של שני חיילים בריונים שתקפו חייל בצורה גרועה ביותר, בצורה אכזרית ביותר.

סאלח סעד: תאמינו לי, אם לא היו מתערבים בזמן, הדבר הזה עד עכשיו לא היה מטופל ברמת המפקדים וברמת צה"ל.

סאלח סעד: ההתערבות שלנו הייתה מהירה כל כך כי המשפחה ביקשה.

סאלח סעד: לכן אני העליתי מייד מכתב לרמטכ"ל, ושאילתה, שתידון בשבוע הבא עם שר הביטחון, מה נעשה עם הדבר הזה.

סאלח סעד: אני שמח שהרמטכ"ל נכנס יחד עם כל המערכת לבדוק את זה לעומק.

סאלח סעד: על כן המפקדים של אותו בסיס חייבים לעמוד לדין, כי לא יעלה על הדעת שנאפשר שגזענות כזאת תתרחש בבסיסי צה"ל.

סאלח סעד: תודה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: אחריו יסכם את הדיון היוזם חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא להתייחס להחלטה המקוממת של בית המשפט העליון, שפסק שאסור למדינה להחזיק ברשותה גופות מחבלים לצורך משא ומתן עתידי, לצורך משא ומתן לקבל בחזרה – ומשפחות גולדין ושאול, להאיר להן את הבית באורות חנוכה; וגם את האזרחים הנמצאים בעזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שההחלטה המקוממת הזאת זה סולם ערכים מעוות, שבו רוצחים שפלים ובני משפחותיהם יזכו להטבות יתר על חשבון החזרת גופותיהם, בלי התחשבות בזה שעדיין גופותיהם של גולדין ושאול – ואזרחים הנמצאים בעזה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה הפלא, כך היה גם בפסיקה של נוהל שכן, כך היה בפסיקה של המסתננים, ורק לאחרונה בית המשפט קבע להחזיר את תושבות הקבע של חברי החמאס בירושלים, שנשללה על ידי שר הפנים, ועוד.

מנחם אליעזר מוזס: ובפרט בנושאי דת ומדינה, ואני לא אאריך בכל מה שהיה: גיור, מקוואות, כשרות אלטרנטיבית, ביטול חוק טל, אבל גם בנושאים אחרים, בנושאים כלליים.

מנחם אליעזר מוזס: ומה טוב אמר השר לוין, שחייבים לתמוך ביוזמות חקיקה לשינוי פניה של מערכת המשפט.

מנחם אליעזר מוזס: אבל יתרה מזה, אני לא מתפלא על כך: מי שיודע לעוות את הערך העליון של השבת ובא לקבוע שכל אחד יקבע את השבת לפי טעמו, לפי דרכו, וכי השבת ניתנת לחלוקה אזורית – בתל אביב מותר, בבני ברק אסור – אני חושב שסולם ערכים מעוות כזה בנושא השבת מביא גם, איך אמרו חכמינו: במקום שבין אדם למקום חסר אז גם בין אדם לחברו חסר.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לקוות שבאמת ישנו את הפסיקה הזאת באיזו דרך שהיא ונזכה כולנו שאור חנוכה יאיר כבר את כל השנה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים, המסכם – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואל חסון: למה תמיד אורן חזן אחרון?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, גם לרשותך עד שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אתה לא יודע שאומרים: אחרון אחרון חביב?

יואל חסון: חבר הכנסת נסים זאב היה פעם אחרון.

דוד ביטן: מה קורה?

טלי פלוסקוב: הוא מסכם.

אורן אסף חזן: זהו, אני מסכם, יש לי עשר דקות.

טלי פלוסקוב: חמש דקות.

אורן אסף חזן: למה, עשר דקות מגיע לי, לפי התקנון.

טלי פלוסקוב: חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אתה מציע שני.

אורן אסף חזן: הוא אמר עשר.

אורן אסף חזן: לא משנה, הלאה, חבל על הוויכוח.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להסביר לך.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לעכב, פשוט.

אורן אסף חזן: סגן המזכירה אמר עשר, אני זורם.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כבוד השרה, יושב-ראש האופוזיציה, חבריי חברי הכנסת, חברי צחי אביטן היקר, שיושב פה ביציע, אורחים יקרים, חג חנוכה שמח.

אורן אסף חזן: תראו, אומנם היום אנחנו מצביעים רק על שינוי המועדים ודחיית המועדים בכל הקשור לעניין תאגידי המים בחוק תאגידי המים, אבל אני רוצה להגיד לכם שאם יש משהו טוב בכנסת הזאת – יש הרבה דברים טובים, אבל אם יש משהו טוב שאני שמח בו, הוא שיש בו גם שיתוף פעולה אמיץ ונכון בין האופוזיציה, שבהקשר הזה מוביל אותה חברי הטוב איציק שמולי, לבין הקואליציה, וזה בעניין המאבק בתאגידי המים.

אורן אסף חזן: אני חושב שהציבור שבע מהבטחות וסיסמאות ריקות מתוכן.

אורן אסף חזן: הציבור רוצה לקבל את המים ששייכים לו באופן שלא גוזלים אותו.

אורן אסף חזן: הציבור רוצה להרגיש שכאשר הוא פותח את ברז המים והמים יורדים, אז לצד המים לא יהיה שעון קטן של שטרות שרצים צ'יצ'ינג-צ'יצ'ינג, צ'יצ'ינג-צ'יצ'ינג.

אורן אסף חזן: הציבור רוצה להבין שיש בבית מי הזה שנלחם עליו.

אורן אסף חזן: תאגידי המים הוקמו בחטא, חטא נורא.

אורן אסף חזן: תאגידי המים, מתוך מקום של לתעל ולייעל את העבודה שבשירות ובהעברה של המים, עוד בתקופה שבה ישראל הייתה מתייבשת, תאגידי המים הפכו למקום שכל עניינו ג'ובים, עוד ג'ובים ועוד ג'ובים, קומבינות, שחיתות – רק לא דאגה לציבור.

אורן אסף חזן: הכול חוץ ממה שנכון וטוב.

אורן אסף חזן: ולכן אנחנו החלטנו שאנחנו עושים סוף לדבר הזה.

אורן אסף חזן: מדברים פה על צמצום תאגידי המים.

אורן אסף חזן: אני לא בעד צמצום תאגידי המים; מה שצריך לעשות, וזה הדבר היחיד שנכון לעשות בהקשר הזה, הוא לבטל את תאגידי המים לחלוטין.

אורן אסף חזן: במציאות שבה תאגידי מים שעושקים את הציבור מגיעים למצב שבסוף שנה עוד מחלקים דיבידנדים, כנראה יש מישהו שמסתכל עלינו כציבור בתור שטרות של כסף, לא בתור מי שזקוקים למים.

אורן אסף חזן: רבותיי, מים הם לא רק מוצר צריכה בסיסי.

אורן אסף חזן: מים הם עורק החיים העיקרי והראשי של כולנו.

אורן אסף חזן: אז נכון שבעבר ישראל הייתה מתייבשת ונכון שבעבר הייתה פה מצוקה, אבל פתרנו אותה: היום יש התפלה, היום יש טיהור.

אורן אסף חזן: יש כל כך הרבה דרכים שבהן אנחנו יכולים להביא את המים, מים בששון, לברזים של האזרחים, מבלי לגנוב אותם.

אורן אסף חזן: אז למה, ריבונו של עולם?

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לבטל את התאגידים האלה ולהחזיר בחזרה את השליטה במשק המים העירוני בכל רשות לרשות עצמה.

אורן אסף חזן: אז יהיה מי שיקום ויזעק ויצעק; יגיד: אבל מה יקרה?

אורן אסף חזן: הרשות תתחיל לקחת את הכסף ותעשה אירועים, תשתמש בהם לכיסוי גירעונות אחרים.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים, לצד ההחזרה, לצד ביטול המצב הנוכחי והחזרת המצב לקדמותו, לעשות תקציב סגור שיוגדר מראש לאן ילך.

אורן אסף חזן: ולצד זה גם להגביל את מחיר המים.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שבו כבר ראינו אין-ספור דרכים שבהן הציבור משלם כסף ברמות שאי-אפשר לתאר: ממיסים ודרכים אחרות, כל מיני גזרות שנופלות על הציבור, וגם במקום שבו אנחנו יודעים שזה מוצר שהוא חייב, דרכו אנחנו רוצים לשתות את הציבור בצורה הכי מגעילה שיש.

אורן אסף חזן: מחיר המים לא צריך להיות חוץ מאשר העלות שלו.

אורן אסף חזן: אם היום עולה לייצר קוב מים, להביא אותו לברז, 1.92 שקל, בין אם זה מההתפלה ובין אם זה מהמאגרים – 1.92 שקל – לא יכול להיות מצב שבו יש מי שמשלם על המים 9 שקלים, 12 שקלים, 15 וצפונה.

אורן אסף חזן: בואו נסתכל גם על בעלי המוגבלויות, על ציבור הנכים בישראל.

אורן אסף חזן: אותו ציבור שאנחנו זועקים פה, בבית הזה, שאנחנו רוצים להעלות לו את הקצבאות.

אורן אסף חזן: אבל הינה: מצד אחד רוצים להעלות לו את הקצבאות, ומצד שני במים עושקים אותו, במקום לבוא ולהחליט שמחיר מים לכל מי שמוגדר כנכה יישאר ברף התחתון של העלות, וכל מי שחורג טיפה משלם יותר: כפול, פי שלושה, פי ארבעה.

אורן אסף חזן: ממה אנחנו מנסים למלא את קופת המדינה – מהכיס של החלשים, של המסכנים, של אלה שאין להם?

אורן אסף חזן: אנחנו רואים אין-ספור אנשים זועקים בחוץ שהם עתידים להיות מפוטרים.

אורן אסף חזן: כל כך הרבה צרות, כל כך הרבה בעיות.

אורן אסף חזן: מנסים לפתור את כולן בעזרת המים?

אורן אסף חזן: אנחנו נמשיך לקדם את החוק הזה, ואני אומר לכם שאני לא ארפה – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להספיק להצביע – 16:00.

אורן אסף חזן: אני מסיים, אני מסיים.

אורן אסף חזן: ב-15:55 אנחנו – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אנחנו נמשיך לקדם את החוק הזה ואני מודיע לכם שאנחנו לא נרפה עד אשר נסגור לחלוטין את תאגידי המים.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: רק במקרה שבו הברז שלהם ייסגר, הברז של הציבור בישראל, בבית, ייפתח ובכיף.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: אנחנו בימים טובים, ואת הבשורה הזו צריך להביא לאזרחים.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: אני רוצה רק להודות לחברי איציק שמולי, גם לחברים הנוספים מתנועת הליכוד ובבית הזה שחתמו על החוק ושותפים לו.

מרב מיכאלי: – – –

אורן אסף חזן: כמובן, גם ליו"ר הקואליציה, שעומד בראשות הוועדה המיוחדת.

מרב מיכאלי: אבל גברתי היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: אני מסיים.

דוד ביטן: – – –

אורן אסף חזן: אם לא הייתם מפריעים, כבר הייתי מסיים.

מרב מיכאלי: – – –

טלי פלוסקוב: תודה – – –

יואל חסון: – – –

אורן אסף חזן: אני רק מבקש שלא נרפה עד שנעשה את הדבר הנכון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן – – –

אורן אסף חזן: – – – מה יש לכם?

אורן אסף חזן: כולכם פתאום רבנים – – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו צריכים לעבור להצבעה, ולפני שאנחנו מצביעים, דקה – חצי דקה ביקש חבר הכנסת שמולי היוזם.

טלי פלוסקוב: משהו הוא שכח להגיד לנו, מאוד חשוב, אני מבינה.

איציק שמולי: תודה רבה על אדיבותך, היושבת-ראש.

איציק שמולי: רק דבר אחד לטובת הפרוטוקול, ואני אומר את זה כאן גם על דעתו של יושב-ראש הוועדה: אנחנו גילינו תופעה מסוכנת ומכוערת – וגם אתה, חאג' יחיא, הפנית את תשומת ליבי לזה, עכשיו, לפני כמה דקות – שבמסגרתה משרדים ממשלתיים, רשויות המים וגם תאגידי המים מפעילים לחץ פסול ולא מעבירים תקציבים לרשויות מקומיות, תקציבי איזון, רווחה וחינוך, כעונש על זה שלא הקימו תאגידי מים בתחומן.

איציק שמולי: אני אומר לך, אדוני סגן שר הפנים: מנכ"ל המשרד בכלל לא טרח להגיע, להסביר את המדיניות של המשרד באותו הדיון.

איציק שמולי: זה לא חוקי, זה לא ראוי, זה פסול.

איציק שמולי: גם זה, בסופו של דבר, צריך להיכנס לתוך החוק.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת שמולי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11) (דחיית מועדים), התשע"ח–2017, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

קריאה: לא ראשונה – – –

קריאה: זה ראשונה, מה.

טלי פלוסקוב: קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 73 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11) (דחיית מועדים), התשע"ח–2017, לוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב בדבר פיצול הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי מים וביוב), התשע"ז–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 73 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון מס' 11) (דחיית מועדים), התשע"ח–2017, עברה בקריאה הראשונה ועוברת לדיון בוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב בדבר פיצול הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי מים וביוב), התשע"ז–2016.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רבותיי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, א' בטבת התשע"ח, 19 בדצמבר, בשעה 13:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.