ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 287, 2017-12-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ה בכסלו תשע"ח, 13 בדצמבר 2017.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חג אורים שמח לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל לעלות לדוכן על מנת להשיב לשאילתה דחופה מס' 419, מאת חבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: עצירת תהליך חיבור כלל האזרחים בנגב לתאגיד המים.

יולי יואל אדלשטיין: רשום לי שואל נוסף, שהוא חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עודה, אתה יכול לקרוא את נוסח השאילתה.

איימן עודה: לכבוד שר החקלאות: שר החקלאות החליט, בניגוד לעמדת הדרג המקצועי, לעצור את תהליך חיבור הכפרים הבלתי-מוכרים לתאגיד המים.

איימן עודה: רצוני לשאול: 1.

איימן עודה: האם נכון הדבר?

איימן עודה: 2.

איימן עודה: אם כן – מדוע?

איימן עודה: מדוע צריכים האזרחים הערבים בנגב לשלם מחירים מופקעים בעד מים שאפילו לא מגיעים עד ביתם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת השואל.

אורי אריאל: ברשותך, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חנוכה שמח.

אורי אריאל: תשובתי היא שחיבורי המים לתושבים המתגוררים בפזורות הלא-מוסדרות, בדרך כלל בבנייה בלתי חוקית, נעשים על ידי מקורות, והיות שאין פה תכנון, גם קשה לתכנן את רשת המים.

אורי אריאל: אני לא מנתק מים מאף אחד, אין מציאות כזאת.

אורי אריאל: מי שחושב כך, טועה ומטעה.

אורי אריאל: אנחנו נותנים גם לאלה שנמצאים בפזורות שירותים ברמה שאיננה ניתנת במקומות אחרים, וזאת לפי החלטת הבג"ץ משנים קודמות.

אורי אריאל: אתן דוגמה.

אורי אריאל: למשל, בשנה הזו משרד החינוך, יחד איתנו, עם הרשות להסדרת הבדואים, בונה כ-95 גנים – זה מספר דמיוני.

אורי אריאל: רוב המקומות ששם נבנים הגנים, גני הילדים, הם מקומות ללא תב"ע, ללא תוכנית בניין ערים מוסדרת ומאושרת, ולמרות זאת אנחנו עושים את זה.

אורי אריאל: זו פעולה בהיקף של עשרות מיליוני שקלים.

אורי אריאל: אותו דבר עם המים, אותו דבר עם מרפאות, אותו דבר עם בתי הספר, כך שהמציאות המתוארת פה איננה נכונה, ואני לא עצרתי שום חיבור מים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת, חבר כנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, חברי הכנסת מוסי רז וחמד עמאר.

איימן עודה: תשובתך לכאורה מקצועית, אבל הגורמים המקצועיים אמרו שאפשר.

איימן עודה: לכן, התשובה שלך היא בעיקר פוליטית – – –

אורי אריאל: סליחה, מה הגורמים המקצועיים אמרו?

איימן עודה: החליטו שכן אפשר לחבר אותם למים.

איימן עודה: לכן שאלתי: אולי עמותת רגבים היא זו שהשפיעה עליך?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אני מודה, אדוני השר, שלא עמדתי במצב כזה שבעצם נשאלת שאלה, יש הכחשה – כבר היה לנו מקרה עם סגן שר, לא שר, סגן שר במפלגה שלך לפני כמה שבועות, שלאחר מכן הראו צילומי אוויר שמה שהוא ענה כאן איננו נכון.

מוסי רז: אני לא אומר שזה המצב, משום שאני עדיין לא יודע, אבל אני רוצה לשאול שנית: האם ייתכן שהועבר לך מידע לא נכון, ואכן בשטח יש החלטה, או יש ביצוע של החלטה, או שניהם יחד, שלא לחבר כפרים לא מוכרים למים, בזמן שמאחזים לא חוקיים וחוות בודדים מחוברות למים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מוסי רז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואז נשמע את ההתייחסות של שר החקלאות.

חמד עמאר: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, רשות הניקוז היא בתחום אחריות המשרד שלך, והמועצה המקומית ג'וליס היא מועצה בקשיים רבים.

חמד עמאר: ראש הרשות התחלף שם, ויש ממלא מקום.

חמד עמאר: הוא חייב לרשות הניקוז 278,000 שקלים, והוא מוכן לשלם את החוב הזה.

חמד עמאר: החוב התנפח ל-560,000 שקלים, יותר מכפול.

חמד עמאר: הוא מנסה להסדיר את החוב המקורי עם המנכ"לית.

חמד עמאר: המנכ"לית אפילו לא מוכנה לשמוע אותו ולשבת איתו.

חמד עמאר: האם יכול להיות מצב כזה, שרשות ממשלתית תדרוש מרשות מקומית יותר מכפול מהחוב המקורי?

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר החקלאות.

אורי אריאל: תודה רבה לשואלים.

אורי אריאל: אני מתייחס ראשית לשאלה הנוספת של חבר הכנסת עודה.

אורי אריאל: אין דברים שקשורים לשיקולים זרים בכל ההחלטות שמתקבלות ברשות להסדרת הבדואים, שאני, כשר, ממונה עליה.

אורי אריאל: יש מים, אמרתי בצורה מפורשת, בכל מקום.

אורי אריאל: אנחנו לא הורינו לנתק מים לאף אחד – אני מדגיש, לאף אחד – משום שהוא גר במקום שהוא לא חוקי.

טלב אבו עראר: – – – לא מחוברים מהתחלה.

אורי אריאל: זו המציאות, ולכן כל הדברים האחרים לא נכונים.

אורי אריאל: אמרתי, יתרה מכך, אנחנו מספקים שירותי חינוך, מספקים שירותי בריאות – –

טלב אבו עראר: אתה לא מנתק.

טלב אבו עראר: אתה לא מחבר בכלל.

אורי אריאל: – – ואנחנו נמשיך בדרך הזאת גם הלאה.

אורי אריאל: לגבי שאלתו של חבר הכנסת מוסי רז, אין לי ידיעה אם מישהו מטעה אותי.

אורי אריאל: אם הוא היה מטעה אותי, ודאי לא הייתי משתמש בדבריו.

אורי אריאל: אתה שואל אם יכול להיות שמישהו מטעה אותי.

אורי אריאל: כן, יכול להיות, תיאורטית – אני מדגיש, תיאורטית.

אורי אריאל: אני לא חושב שזו המציאות פה.

אורי אריאל: אני מוכן לבדוק את עצמי עוד פעם במשך היום.

אורי אריאל: אם יהיה שינוי, אני אעדכן אותך – זה יכול להיות גם בעל פה, גם בכתב, איך שתרצה.

אורי אריאל: אין לי בעיה, כי הכול אצלנו שקוף לגמרי.

מוסי רז: השאלה היא על אי-חיבור, לא על ניתוק.

מוסי רז: על אי-חיבור.

אורי אריאל: מה?

מוסי רז: השאלה שנשאלה היא למה לא מחברים, לא למה מנתקים.

אורי אריאל: לא, הם מחוברים.

אורי אריאל: יש פה, אני חושב, איזו אי-הבנה במידע שלכם.

אורי אריאל: אולי אתכם מטעים – אולי, אני לא יודע.

אורי אריאל: אין היום מציאות שמישהו לא מחובר, אלא הוא מחובר בדרך מסוימת, ששמים שעון במקום מסוים – הרי הכפרים האלה הם לא באמת כפרים, קוראים להם "כפרים לא מוכרים" – חלק מההגדרה הזאת, המוזרה-קצת, היא כי הם מפוזרים מאוד.

אורי אריאל: מה נעשה?

אורי אריאל: זה לא נעשה בזמני, אבל זה מה שנהוג: שמים שעון באיזשהו מקום לאדם אחד, לאזרח אחד, שהוא מקבל אחריות על התשלום, והוא מוציא מהשעון הזה חיבורים לעוד שמונה, עשרה, 20 איש אחרים, והוא גובה מהם ומשלם למקורות.

אורי אריאל: זה בכלל מול מקורות, זה לא מולנו כמשרד החקלאות, זה לא מולנו כרשות, זה מקורות.

אורי אריאל: אבל אני אסביר.

אורי אריאל: הוא, האיש שחתום על השעון, צריך לגבות מכל אחד מהאחרים.

אורי אריאל: חלקם לא משלמים, חלקם לא משלמים בזמן.

אורי אריאל: הוא מעלה את המחיר לאחרים, כי הוא לא מתכוון להיות הפראייר – במירכאות או בלי מירכאות – שחתום על השעון, עושה טובה לחברים שלו, אבל הוא ישלם את הכסף, כי מבחינת מקורות זה רק הוא; רק הוא, אין אחרים, הם מכירים רק אותו.

אורי אריאל: נוצרה שם דינמיקה ומין התנהלות שאכן המחירים על המים יותר יקרים, כי חלק לא משלמים, והוא מעמיס את זה על האחרים.

אורי אריאל: ויש כאלה גם – כך נאמר לי, לא בדקתי אישית – שעושים על זה רווחים.

אורי אריאל: הוא קונה ב-x, והוא מוכר, כי הוא בעל השעון, ב-x פלוס 10% – סתם.

אורי אריאל: ולכן הם משלמים יותר.

אורי אריאל: בסך הכול, בסוף זאת המציאות בשטח – אינני יודע אם מישהו הטעה אותי.

אורי אריאל: לשאלתו של חבר הכנסת חמד עמאר: אני אענה לך, רגע, אם אתה רוצה לשמוע, אתה לא חייב – – –

חמד עמאר: – – –

אורי אריאל: לא, זה בסדר.

אורי אריאל: אני יודע שהיית שם.

אורי אריאל: קיבלת טלפון, אני חושב תוך כדי הישיבה.

אורי אריאל: דיברתי עם עורך דין ערן אטינגר, ראש רשות הניקוז הארצית.

אורי אריאל: הוא מנסה לטפל – הוא טיפל בעבר ומנסה עכשיו פעם נוספת, בעקבות הבקשה שלך, לטפל בזה מול מנכ"לית רשות הניקוז האזורית.

אורי אריאל: גם אני מנסה, עם ההוצאה לפועל, יחד איתם, להגיע להסדר איתה, כדי שהיא תוריד את הריבית ותוריד את ההצמדות המיותרות.

אורי אריאל: יש דברים שחייבים, אבל לא להגיע, כמו שאתה אומר, לכפל חוב על משהו – זה לא סביר.

אורי אריאל: העירייה רוצה להסדיר את ענייניה, היא לא בורחת, רק היא, באמת – אני יכול להבין את בקשתה.

אורי אריאל: כמו שנעשה בירושלים, נניח, על הארנונה.

אורי אריאל: אתה אומר לאנשים: בואו תשלמו עכשיו ונוריד לכם כל מיני עלויות נוספות שקשה לעמוד בהן.

אורי אריאל: אני עוקב אחרי זה ואני מקווה שנצליח לפתור את הסוגיה הזאת בעזרת כולם.

אורי אריאל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר, חבר הכנסת אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב, על מנת להשיב לשאילתה דחופה מס' 421 של חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: מלגות לספורטאים צעירים מצטיינים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, את יכולה לקרוא את נוסח השאילתה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: בשל מה שנראה ככשל ביורוקרטי, עשרות ספורטאים וספורטאיות צעירים אינם מקבלים מלגות ספורטאי מצטיין שהם זכאים להם מהוועד האולימפי ומטורטרים חודשים מגורם לגורם.

איילת נחמיאס ורבין: ברצוני לשאול: מדוע מעכבים משרד התרבות והספורט והוועד האולימפי את העברת כספי מלגות הספורטאים הצעירים המצטיינים?

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי כנסת, חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, עמיתיי חברי הכנסת, כפי שאת יודעת בוודאי – ובכל זאת החלטת להעביר את השאילתה החשובה הזאת, ותודה לך על ההזדמנות לענות על הנושא החשוב הזה במליאה – בעבר חולקו כספי המלגות באמצעות קרן הקדש של המועצה להסדר ההימורים, הטוטו והוועד האולימפי.

מירי רגב: בעקבות הליך חקיקה ולאור דוח הביקורת של הטוטו, הוחלט על סגירת הקרן.

מירי רגב: בהמשך חויב משרד התרבות לקבוע קריטריונים חדשים למלגות, כך שהכסף יחולק באמצעות המועצה הלאומית לספורט.

מירי רגב: זה שינוי החקיקה, שהיה גם בעקבות ביקורות שהיו על הטוטו.

מירי רגב: במהלך שנת 2017 הנחיתי את אנשי מינהל הספורט לפעול כמה שיותר מהר, בשיתוף עם המועצה הלאומית לספורט והוועדה הציבורית לקביעת אמות מידה לחלוקת כספי הטוטו, להכנה ולאישור של אמות מידה חדשות.

מירי רגב: ולפני כמה ימים, אני שמחה להודיע לך, חתמתי על אמות המידה, והן יפורסמו כדין וניתן יהיה לחלק את המלגות.

מירי רגב: אני שמחה לבשר כי תקציב המלגות גדל ביותר מ-60%, והוא יעמוד בשנת 2017 על סך 3.5 מיליון שקלים, יותר ממה שהיה בעבר.

מירי רגב: עם כניסתי לתפקיד הגדלתי מאוד את המשאבים והתקציבים לספורט התחרותי ולספורט ההישגי – לגברים ולנשים כאחד – לספורט הפראלימפי ולספורט האולימפי ול"אילת", ואכן, רק בשנה האחרונה הוכפלו התקציבים לענפים המועדפים והועברו תקציבים נוספים לענפים המועדפים, כפי שאת יודעת.

מירי רגב: התקציב, גם התקציב להכנות האולימפיות, עומד היום על 40 מיליון שקלים, וזה מעבר לאותו תקציב שהאיגודים זכו בו בעבר.

מירי רגב: בנוסף, הגדיל המשרד את המענקים למאמנים ולספורטאים אולימפיים ופראלימפיים שזכו במדליות אולימפיות ופראלימפיות.

מירי רגב: כמו כן, גדל תקציב ההכנות לספורט ההישגי, כפי שאמרתי בעבר, ל-30 מיליון.

מירי רגב: יש לציין כי נוסף לכל אלה הגדיל המשרד מתקציבו, ובאמצעות הטוטו, את המלגות לספורטאי הישג – לא רק לספורטאים הצעירים, שעליהם את מדברת, שזה גדל ב-60%; הגדלנו ב-6.5 מיליון שקלים את התקציב לספורטאים אולימפיים: פראלימפיים ואולימפיים.

מירי רגב: אכן, בגלל ביקורת ובגלל שינוי החקיקה, כחצי שנה עד שבעה חודשים לא חילקנו את התקציבים.

מירי רגב: כפי שאת יודעת, גם אנחנו מחויבים לדין, לקריטריונים – לפרסום הקריטריונים – שלא יהיה מצב הפוך, שתהיה כאן שאילתה למה חילקנו תקציבים בלי קריטריונים מסודרים.

מירי רגב: אני מאמינה שכבר עד סוף השנה יחולקו כל התקציבים.

מירי רגב: נתנו גם תקציב ביניים – המועצה הלאומית לספורט תקצבה תקציב ביניים – לוועדים, שיחלקו את התקציבים על פי הקריטריונים ואנחנו נוסיף להם את זה.

מירי רגב: גם אם זה לא יגיע עד דצמבר – בינואר.

מירי רגב: כל התפקיד שלנו במשרד הספורט הוא להנגיש את הספורט, לוודא שהספורט האולימפי והפאראלימפי יקבל יותר, אבל כפי שאת יודעת, אנחנו גם מחויבים לקריטריונים מאוד ברורים, ואני מקווה שעד סוף השנה הזאת הספורטאים יוכלו להודיע לך שהם קיבלו את התקציבים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, ביקשו חברי כנסת חנין וג'בארין, שהם מאותה סיעה, וגם ביקש חבר הכנסת סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: אז לפנים משורת הדין אני אתן לשלושה שואלים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מירי רגב: אוקיי.

מירי רגב: גם בתחום הזה?

יולי יואל אדלשטיין: אם זה לא יהיה בתחום הזה, השרה לא מחויבת לענות, יכולה לרשום לפניה.

מירי רגב: אוקיי, אין בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אחמד טיבי: – – –

מירי רגב: תודה רבה, חברי אחמד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לשרה על התשובה המלומדת, הארוכה, בפרטים.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת מקווה שהם יקבלו את זה עד סוף השנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לציין שהפנייה הגיעה אליי מספורטאית נהדרת בשם אבישג סמברג, שגם התארחה פה בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: בנובמבר היא זכתה שוב במדליית ארד.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת התפקיד שלנו לעודד אותם, לחזק אותם – –

מירי רגב: חד וחלק.

איילת נחמיאס ורבין: – – כי אנחנו יכולים לעשות המון דברים מדהימים עם הספורט ואני מקווה שנוכל לעשות את זה ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

מירי רגב: שוב, תודה רבה לך, איילת.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, בואי נשמע את השואלים הנוספים.

יולי יואל אדלשטיין: התחלפתם?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין היה הראשון אצלי אבל לא משנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת חנין.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אומנם זה לא נוגע ישירות, אבל שאלה שלא מחייבת גם התכוננות.

יוסף ג'בארין: אני מקבל הרבה פניות מהיישובים בעניין המצ'ינג למתקני ספורט.

יוסף ג'בארין: בהרבה מהיישובים המוחלשים מצ'ינג יכול להיות 1 מיליון שקל, 0.5 מיליון, 1.5, נגיד – למתקן ספורט גדול.

יוסף ג'בארין: בהיעדר תקציבים, הם פשוט לא מצליחים להרים את הפרויקטים הללו.

יוסף ג'בארין: מה השרה מתכוונת לענות?

מירי רגב: אני עונה לכל אחד בנפרד או לכולם ביחד?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נשמע את כולם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: ואז תתייחסי לדברים שיש לך תשובה להם.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, שאלתי נוגעת גם כן לסוגיית הנגשת הספורט בפריפריה.

דב חנין: לפני חודש וחצי כתבתי לך בעניין בניית מגרשי ספורט בשכונת רמת בית שמש ג'.

דב חנין: מדובר בשכונה של 3,000 משפחות, רובה, אגב, משפחות מרובות ילדים.

דב חנין: יש שם הרבה מאוד בני נוער – אלפי בני נוער – אבל אין שם מגרשי ספורט.

דב חנין: הם ניסו לדבר עם השר דרעי, עם ראש העירייה, אבל בינתיים העניין לא התקדם.

דב חנין: אפילו הוחתמה עצומה, מאות משפחות חתמו על עצומה בנושא.

דב חנין: בשכונה הזאת מאוד מאוד דרוש מגרש ספורט.

דב חנין: כיוון שעד היום לא קיבלנו את תשובת משרדך לפנייה שהעברנו לפני חודש וחצי, רציתי לשאול, האם תוכלי להתערב בעניין הזה ולאפשר הקמת מגרש ספורט בשכונת רמת בית שמש ג'?

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אחרון השואלים, ואז נשמע את התייחסות שרת התרבות והספורט.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני פשוט קיבלתי הבוקר פנייה ללשכתי על הצגה שמתוכננת בתיאטרון חיפה ביום שישי בלילה – בליל שבת הנוכחי – שכוללת הקרנת סרט על הנכבה ואחר כך דיון.

בצלאל סמוטריץ': למיטב ידיעתי, המדיניות של גברתי – אגב, מפורסם במודעה שזה במימון משרד התרבות ועיריית חיפה, במשותף.

בצלאל סמוטריץ': מדיניותה של גברתי ידועה בעניין הזה ואשמח אם גברתי תטפל בעניין ותמנע את המימון ממשהו שהוא בלתי חוקי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מירי רגב: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: תודה רבה לכם, שלושת חברי הכנסת, על השאלות המצוינות שלכם.

מירי רגב: ג'בארין, אני המשרד היחידי שביטל מצ'ינג לרשויות.

מירי רגב: אין עוד משרד שמבטל מצ'ינג.

מירי רגב: למה ביטלתי את המצ'ינג?

מירי רגב: בדיוק בדיוק משום מה שאמרת, משום שעל פי תוכנית המתקנים מגיעים ליישוב, נניח, ארבעה אולמות, אבל הוא צריך לתת מצ'ינג והוא לא מממש את זה.

מירי רגב: אז אמרתי, במקום שיגיעו לו ארבעה אולמות, שיגיעו לו שני אולמות בלי מצ'ינג.

מירי רגב: לפחות שמשהו יהיה לו.

מירי רגב: ולכן, אני רוצה להגיד לך שבשנה הזאת אני אזמין אותך לבוא ולראות כמה יישובים ערביים – עזוב את הפריפריה, תכף אני אתייחס גם לפריפריה – כמה יישובים ערביים ובמגזר החרדי הולכים ליהנות ממגרשי כדורגל, מאולמות ספורט, מאולמי קט-רגל, כל אחד על פי הדרישות שלו.

מירי רגב: אני שמחה על ההזדמנות הנדירה שהייתה לי במשך שנתיים לבטל את המדיניות שהייתה, להורות על ביטול מצ'ינג ולאפשר לאלפים של תושבים – יהודים וערבים, פריפריה ומרכז, חרדים וחילונים – ליהנות ממתקני ספורט איכותיים.

מירי רגב: ואני מודיעה לך חד וחלק שאני מוכנה לשלוח לך גם בכמה תקציבים מדובר, בכמה רשויות ערביות מדובר.

מירי רגב: כבר אני יכולה להגיד לך שהשנה אנחנו נחנוך אלפי מתקני ספורט, ואתה מוזמן להגיע אלינו וליהנות מזה.

מירי רגב: היה כאן קודם שר החקלאות – בעוד שבועיים אני הולכת, יחד עם שר החקלאות, לחנוך בפעם הראשונה בריכה ברהט, בריכה במגזר הבדואי בדרום, בעלות של 20 מיליון שקלים.

מירי רגב: מעולם לא היו דברים כאלה.

מירי רגב: אנחנו עושים ופועלים למען המגזרים ולמען הפריפריה, משום שאני מאמינה שספורט גם מצמצם פערים חברתיים.

מירי רגב: מעבר לזה שספורט הוא כלי למצוינות, ספורט הוא כלי חברתי מהמעלה הראשונה, גם תרבות.

מירי רגב: ולכן אני מאוד שמחה על ההזדמנות הזאת שניתנה לי לשינוי המדיניות.

מירי רגב: דב חנין, אני לא מכירה את השאילתה שלך.

מירי רגב: כידוע, אתה פוגש אותי פה בכנסת לפחות פעם בשבוע.

מירי רגב: חבל שלא דיברת איתי על השאילתה.

מירי רגב: אתה נוהג בדרך כלל לדבר איתי על הצעות חוק שלך ולא על שאילתה.

דב חנין: אבל הבאתי לך מכתב מסודר.

מירי רגב: יכול להיות, אז טוב שהבאת לי, אבל השאילתה לא הגיעה למשרדי.

מירי רגב: כפי שאתה יודע, משרד התרבות והספורט לא מתנה את הסיוע שלו בכך שהוא מודיע לרשויות איפה עליהן להציב את אולם הספורט או את אולם הכדורגל או את מגרש הכדורגל.

מירי רגב: אני לא מכירה את סוגיית רמת בית שמש ג'.

מירי רגב: אני ביקרתי בבית שמש, סיירתי בבית שמש יחד עם ראש העיר, יחד עם האחראי על הספורט והאחראי על התרבות.

מירי רגב: אנחנו משקיעים בבית שמש, בית שמש היא עיר חשובה.

מירי רגב: להגיד לך שאנחנו נאפשר בניית מגרש ברמת בית שמש ג'?

מירי רגב: אני לא יכולה להבטיח לך.

מירי רגב: כידוע לך, אנחנו לא מקנים וטו של מתקן כזה או אחר לעיר על פי שכונה אלא על פי אזור שהוא: א.

מירי רגב: אזור שיש בו אישור לבניית מגרשים; ב.

מירי רגב: האזור הזה נותן מענה לאוכלוסייה רחבה יותר.

מירי רגב: אבל משום שאתה שאלת את זה כאן, אני בהחלט אדבר עם ראש העיר ואני אנסה לבדוק מה בדיוק הבעיה ברמת בית שמש ג'.

מירי רגב: בצלאל, תודה על השאלה שלך.

מירי רגב: הגיעה גם אליי פנייה בעניין פסטיבל הנכבה שמתכוונים לחגוג אותו בעיריית חיפה.

מירי רגב: זאת לא פעם ראשונה שעיריית חיפה, כמו גם עיריית תל אביב ותיאטרון יפו והסינמטק, מנצלים תקציבי ציבור כדי להביא את הנרטיב הפלסטיני במימון של תקציבי ציבור.

מירי רגב: אני מתנגדת לזה.

מירי רגב: כידוע לך, אני נמצאת במהלך לא פשוט מול שר האוצר, שעל פי החוק הוא היחידי שיכול למנוע העברת תקציבים לתיאטראות או למוסדות תרבות.

מירי רגב: אני במשא ומתן מול היועץ המשפטי לממשלה.

מירי רגב: ביקשתי משר האוצר לממש את סמכותו בחוק התקציב.

מירי רגב: כפי שהוא דואג כל כך לתקציב הציבורי, שידאג שתקציב ציבורי לא יעבור למוסדות תרבות שחותרים תחת מדינת ישראל, נקודה.

מירי רגב: משום שהאחריות היא שלי והסמכות היא שלו, שזה פער בלתי אפשרי במשרדי ממשלה, אם הוא לא יממש את סמכותו עד סוף השנה הזאת, אני אביא חקיקה – חקיקה שאני מצפה שכל הבית הזה יצטרף אליה – שכל מוסד תרבות שפועל וחותר כנגד מדינת ישראל לא יוכל לקבל תקציבים משרדיים ותקציב של משרד התרבות.

מירי רגב: בעקבות הפנייה הזאת, שהגיעה אליך והגיעה גם אליי, הפנייה הזאת, העברתי כבר הבוקר פנייה לראש עיריית חיפה שידון מחדש בתקציב של הפסטיבל הזה.

מירי רגב: אני אבדוק את הפרסום, הפרסום של משרד התרבות בוודאי ירד מהפסטיבל הזה.

מירי רגב: אני בעד להשמיע את כל הקולות בחברה הישראלית, קולות של ביקורת, ביקורת נוקבת כלל שתהיה, חוץ מקול אחד: קול שקורא לחתירה כנגד מדינת ישראל.

מירי רגב: זה קול שאני לא מוכנה לשמוע, בוודאי לא מוכנה לתקצב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר להגנת הסביבה חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלקין ישיב על שאילתה דחופה מס' 417 מאת חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: זיהום קרקע מבריכה בשימוש כי"ל.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שגם חברות הכנסת עליזה לביא ויעל כהן-פארן שאלו שאילתות דומות או הגישו נושאים דומים לדיון, הן מקבלות את השאלות הנוספות בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

זאב אלקין: אגב, זה פוטר אותי משאילתה רגילה?

זאב אלקין: כי חברת הכנסת עליזה לביא גם שלחה שאילתה רגילה בנושא זה.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה בנושא הזה, אז כן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, שאלתי אותך ביום 4 בדצמבר 2017 את השאלה הבאה: הבריכה שאושרה לכי"ל לאחר אסון אשלים דולפת ומזהמת את הקרקע.

דב חנין: כי"ל רוצה להשתמש בה עוד חצי שנה.

דב חנין: שאלותיי היו: 1.

דב חנין: האם משרדך תמך בבקשה?

דב חנין: 2.

דב חנין: האם הזיהום יביא לשלילת היתר ההפעלה של הבריכה?

דב חנין: 3.

דב חנין: מהם הצעדים שננקטו נגד כי"ל בעקבות האסון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

זאב אלקין: תודה רבה, חבר הכנסת חנין, חבריי השרים וחברי הכנסת, אני אתייחס דווקא בהתחלה לחלק השלישי של שאלתך, חבר הכנסת חנין, בקצרה, ואז נייחד את עיקר התשובה, כמובן, לנושא המרכזי, שזה אותה בריכת חירום שכרגע פועלת במתקן של המפעל של כי"ל באזור הזה.

זאב אלקין: קודם כול, בעקבות האירוע, אירוע האסון האקולוגי, אפשר להגיד, בנחל אשלים, המשרד להגנת הסביבה פתח בחקירה פלילית של הגורמים המעורבים באירוע הדליפה הגדולה מבריכה 3 במפעל.

זאב אלקין: כמובן, מתבצעת חקירה של נסיבות האירוע, השלכותיו הסביבתיות.

זאב אלקין: במסגרת החקירה הזאת ייבדק חשש לקיומן של עבירות סביבתיות והחקירה הזאת מצויה היום בעיצומה.

זאב אלקין: כמובן, מטבע הדברים אני לא יכול לפרט מעבר לזה, חבר הכנסת חנין, על התוכן של החקירה ועל הדברים המדויקים, מה קורה שם.

זאב אלקין: אני יכול רק להוסיף ולהגיד שאנחנו מנסים, עד כמה שאפשר בלי לפגוע בחקירה, לגרום למצב שגורמי המשרד שעסוקים בחקירה – הם חלק מצוות יותר רחב – יעבירו את כל המידע הרלוונטי לגבי נסיבות האסון בבריכה 3 לגורמי המקצוע של המשרד, שהם אלה שעסוקים בבניית המדיניות שלנו קדימה לגבי עבודת המפעל, כדי לנסות עד כמה שאפשר ללמוד מהלקחים – קצת קשה לי, אני בקושי רואה את חבר הכנסת חנין – כדי ללמוד מהלקחים של תהליך החקירה הזה, כדי שהוא יהיה לא רק למצוא את האחראים אלא גם לעזור לנו לקבל החלטות נכונות כבר בתקופה הזאת.

זאב אלקין: הערה נוספת בהקשר הזה: לאחר האירוע, כמובן, אסר המשרד את המשך הזרמת פוספוגבס לבריכות הגבס הישנות, שאחת מהן דלפה וקרסה.

זאב אלקין: וכמובן, עד לסיום חקירת נסיבות הדליפה אין לנו כוונה לאשר שימוש בבריכות האלה, הבריכות הקבועות, ולא בטוח שנאשר את השימוש גם בגמר החקירה.

זאב אלקין: אנחנו נחכה להמלצות.

זאב אלקין: לכן, למעשה כרגע, לא רק בריכה 3 קרסה, חבר הכנסת חנין וחברי הכנסת, אלא גם בריכות 1 ו-2 הן בריכות מושבתות ומתבצע שם תהליך האידוי, שהוא פחות או יותר כבר בשלבים מתקדמים, די מתקרב לסיום.

זאב אלקין: הבריכות האלה עצמן, לא נמצאה בהן איזושהי תקלה, אבל מכיוון שהן דומות מאוד לבריכה 3, עד שלא הבנו בדיוק מה קרה בבריכה 3 ועד שאנחנו לא בטוחים שזה לא יקרה בבריכות 1 ו-2, אין לנו כוונה לאפשר את ההפעלה שלהן.

זאב אלקין: המפעל יודע את זה ופחות או יותר כבר התייאש מהבריכות הראשיות האלה.

זאב אלקין: לגבי בריכה 4, שעליה שאלתם:

זאב אלקין: לאחר שהתבצעה בחינה סביבתית מעמיקה לא התנגד המשרד להגנת הסביבה לבקשת חברת רותם אמפרט להזרמת פוספוגבס, כחירום ובאופן זמני בלבד, עד סוף חודש מאי בשנה הבאה, לבריכה הממוקמת בסמוך לבריכה שדלפה, מה שקרוי בריכה 4, וזאת בכפוף לכל דין ותחת תנאים מגבילים ודרישות לבקרה קפדנית ופיקוח הדוק של המשרד על יישומם.

זאב אלקין: בין היתר, נדרש המפעל לפעולות הבאות, אשר מטרתן למנוע סכנה – אפשרות של הישנות פריצה של מי גבס חומציים לנחל אשלים ולסביבה – ולהגביר את הניטור והבקרה סביב הבריכה: 1.

זאב אלקין: לבצע עבודות חיזוק סוללות הבריכה.

זאב אלקין: תכף, כאן המקום להסביר – מי שהיה שם בשטח מבין.

עליזה לביא: עכשיו אתה מדבר על 4?

זאב אלקין: אני עכשיו מדבר על 4.

עליזה לביא: שפועלת ללא רישיון.

זאב אלקין: אני מדבר על 4, תכף תשמעי.

עליזה לביא: אבל היא פועלת ללא רישיון.

זאב אלקין: תכף, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: – – –

זאב אלקין: חברת הכנסת לביא, את מוזמנת להחליף אותי כאן ולענות במקומי.

עליזה לביא: הבהרה, אדוני.

זאב אלקין: אבל אם את רוצה לשמוע את התשובה, אני מציע לך, תשמעי את התשובה ואז תהיה לך הזדמנות לשאול שאלה נוספת.

זאב אלקין: לפחות ככה לימדו אותי שהעסק הזה עובד.

עליזה לביא: כל מה שרציתי להבין זה אם אתה מדבר על 4.

זאב אלקין: זו לא שעת שאלות ותשובות.

זאב אלקין: אם יזמין אותי היושב-ראש לשעת שאלות ותשובות, אני אתנהל בהתאם.

יולי יואל אדלשטיין: גם שם עדיף לשאול שאלה ואז לשמוע את התשובה, אבל כאן ודאי וודאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: שוב, אני חוזר ואומר, להפעלה במתכונת חירום של הבריכה הזאת, אלה הם התנאים שדרשנו: לבצע עבודות לחיזוק סוללות הבריכה – וכאן המקום להסביר על מה אנחנו מדברים, כי אני ראיתי הרבה מאוד פרסומים בעיתונים שבהם או שהכותב לא היה שם או שהוא בוחר לא לספר לציבור את האמת.

זאב אלקין: הבריכות מ-1 עד 3, וזאת הייתה הסיבה לעוצמת האסון, הן בריכות שנמצאות בגובה, בסוללות שנבנו שם במשך עשרות שנים.

זאב אלקין: איך עובד כל העסק הזה?

זאב אלקין: מזרימים מים עם פוספוגבס, פוספוגבס נדבק לקרקעית, ואז עוד פעם מעלים את הסוללות, וחוזר חלילה.

זאב אלקין: ככה המנגנון הזה חוזר על עצמו משנה לשנה, משנה לשנה, ואז בסופו של דבר מקבלים בריכות שנמצאות בגובה עצום.

זאב אלקין: כאשר ברגע שבריכה כזאת פרצה, כמובן כל המים, מכל העוצמה של המורד שנוצר כתוצאה מסוללה מאוד מאוד גבוהה, זרמו למטה.

זאב אלקין: בריכה 4 היא לא בריכה על ההר, בשונה מבריכות 1 עד 3; היא בריכה על משטח, אין לה כל הסוללות האלה, יש לה סוללה כמו שהיא צריכה.

זאב אלקין: היא הייתה בריכת חירום מלכתחילה, לכן היא בריכה התחלתית עם הנפח – תכף תראו מה כמות המים בה, אבל בוודאי ובוודאי מלכתחילה, גם אם תיאורטית פתאום אין שם דפנות, כולן נעלמו והכול והכול, אין שום קשר בין מה שיכול לקרות שם לבין אסון אשלים.

זאב אלקין: זה סיפור אחר לחלוטין, כי לא קיים הפוטנציאל הזה של זרימה מסיבית של המים מגובה, שאחר כך שוטפים את כל הנחל.

זאב אלקין: זאת נקודה אחת שמאוד מאוד חשוב להבין.

זאב אלקין: אני לא מזלזל בסכנות אחרות שיש, תכף אני אדבר עליהן, אבל אין שום קשר בין שני האירועים, וזאת אחת מהסיבות שבבריכות 1 ו-2, למרות שלא נמצא בהן שום פגם כרגע, אנחנו לא מוכנים להתיר לעבוד עד שלא גילינו את הסיבות לקריסה של בריכה 3. כי שם באמת, אם יש קריסה – גם אם אין לנו שום סיבה להגיד שהן לא תקינות – שם, אם יש קריסה, ב-1 ו-2, התוצאות יכולות להיות תוצאות דומות, ואנחנו לא מוכנים לקחת אפילו סיכון קטן שזה מה שיקרה.

זאב אלקין: התנאי השני להפעלה של בריכה 4 הוא להקים סכר שימנע כניסת נוזלים לנחל אשלים במקרה של גלישה נוספת.

זאב אלקין: זאת אומרת שגם אם יש חס וחלילה דליפה מהדפנות, מוקם שם סכר – הוא למעשה כבר קיים, מי שרוצה יכול לבוא ולבקר שם, וזה בלוחות זמנים מאוד מאוד קצרים – שהוא פחות או יותר חוסם את היכולת הזאת של הזרמה לתוך הנחל במידה שמשהו נפרץ.

זאב אלקין: התנאי השלישי היה להגביל את עומד המים בבריכה, כדי שלא יעלה על חצי מטר.

זאב אלקין: הסיבה גם ברורה: גם זה כמובן מקטין דרמטית את הפוטנציאל לפריצה או ליציאת המים, וגם, עוד פעם, גם אם המים יוצאים, כמות המים מלכתחילה היא מאוד מאוד קטנה בגלל ההגבלה של הגובה בשימוש בבריכה, ולכן גם אם לא היה סכר, זה לא היה מתפשט על כל הנחל; עם הסכר, בוודאי הכול יישאר באותו מקום, זה לא יוכל לפרוץ.

זאב אלקין: התנאי הנוסף היה כמות הנוזלים שתכיל הבריכה, שבכל עת נתון זה לא יעלה על 40,000.

זאב אלקין: התנאי הנוסף – להתקין אמצעי ניטור על גבי סוללות, כדי שתהיה לנו בקרה על הסוללות ומה מצבן.

זאב אלקין: שוב, כדי לוודא שלא קורה, גם בתנאים האלה, עדיין איזשהו בקע בתוך הסוללות, מהסוג שקרה בבריכה 3. וכן, להקים קידוחי ניטור מתחת לבריכה וסביבתה: המטרה של קידוחי ניטור – ותכף תראו שזה אכן עשה את פעולתו – היא לעקוב אם יש זרימה של מים מתחת לקרקע, אפשר לראות את מפלס המים בתוך הקרקע וככה לגלות חשש לאיזשהו מקור למים שיכול להיות הדליפה של הבריכה עצמה.

זאב אלקין: הדבר האחרון: לגבש תוכנית להפקת תשטיפים במקרה שיועלו ממצאים ממערך הניטור.

זאב אלקין: אם מערך הניטור יראה שיש תשטיפים מתחת לבריכה או בסביבתה, של מים חומציים – להקים מעין מערך שמאפשר לשאוב את זה החוצה.

זאב אלקין: אלה הם התנאים שהיו תנאים מקדימים לשימוש בבריכה 4, כאמור במתכונת חירום.

זאב אלקין: למיטב ידיעתנו, לאחר האירוע ניתן היתר בחירום לחיזוק סוללות של בריכה 4 על ידי ועדה מקומית לתכנון ובנייה – וזה, אגב, בהמשך לשאלה שניסתה לשאול חברת הכנסת עליזה לביא: אנחנו לא הגורם שנותן היתרי בנייה והיתרי שימוש, נותנת את זה הרשות המקומית.

זאב אלקין: אנחנו קובעים את התנאים הסביבתיים, והרשות המקומית מתחשבת בתנאים הסביבתיים האלה במהלך של מתן האישור, כאשר בסוף ההחלטה הסוברנית היא ההחלטה שלה.

זאב אלקין: בהמשך החברה הגישה בקשה להיתר בנייה לשימוש בבריכה, והיא נדונה במוסד התכנון ברשות המקומית ב-3 בדצמבר 2017.

זאב אלקין: בקשה זו נדונה על דרך הבקשה להקלה מהתוכנית המאושרת ופורסמה להערות הציבור כנדרש.

זאב אלקין: בסמוך למועד הדיון בבקשה, ובעקבות ממצאים שהתקבלו בעקבות פעולת ניטור שדרש המשרד לבצע, התעורר חשד כי קיים חלחול מהבריכה.

זאב אלקין: שוב, אני חוזר ומדגיש: דווקא אותן דרישות שדרשנו להפעלת הבריכה הן מה שאפשרו לבצע ניטור קבוע.

זאב אלקין: בעקבות תוצאות הניטור, די סמוך לדיון שהיה צריך להיות במוסדות התכנון, גילינו שיש עלייה מסוימת של מפלס המים באחת מהנקודות מסביב לבריכה.

זאב אלקין: מה יכולה להיות הסיבה לעלייה הזאת של מפלס המים?

זאב אלקין: הסיבות יכולות להיות שונות.

זאב אלקין: זה יכול להיות חלחול מהבריכה עצמה לתוך התת-קרקע; זה יכול להיות המים שנשארו בעקבות האסון עצמו, כי הרי המים שהיו שם, חלקם התאדו, חלקם חלחלו מתחת לקרקע ונמצאים היום מתחת לקרקע בכמויות כאלה או אחרות ומשנים את המיקום שלהם, כמו שתמיד קורה בזרימות תת-קרקעיות איטיות, וזו כמובן יכולה להיות סיבה נוספת לעלייה הזאת של המפלס שראינו.

זאב אלקין: הסיבה השלישית – יכולים להיות כל מיני שינויים במים תת-קרקעיים שכרגע נמצאים שם, שגם הם, אגב, מזוהמים.

זאב אלקין: צריך להבין, כל האקוויפר הזה מזוהם לחלוטין כבר עשרות שנים, גם מהבריכות המקוריות שהיו, גם מבריכות של מפעלים אחרים.

זאב אלקין: יש על זה לא מעט – היו בזמנו לא מעט טענות לכי"ל, זה נושא ישן נושן, שלצערי משפיע אחר כך אפילו על הזיהום של מים תת-קרקעיים במקומות די מרוחקים אפילו, כי בסוף הכול יורד כמים תת-קרקעיים עד בואכה – כמעט האזור שקרוב לים המלח.

זאב אלקין: כבר שנים מגלים את שרידי החומציות, שהמקור שלהם כנראה במישור רותם.

זאב אלקין: זה לא קשור בכלל לאסון אשלים, לא קשור לאירוע הקונקרטי הזה, זו בעיה כוללת של כל המערך התעשייתי שנמצא באזור של מישור רותם, וגם זה יכול לתת את אותותיו באותם שינויים של המפלס.

זאב אלקין: הדרך לגלות את זה היא בין השאר בדיקה של ההרכב הכימי של המים – להשוות את זה למים שבבריכה 4 ולמקורות נוספים ולראות מה המאפיינים הכימיים של המים שנמצאו באותו מפלס.

זאב אלקין: ברגע שהתגלה העניין הזה, ואני מדגיש – חבר הכנסת חנין, ציינת כעובדה שבריכה 4 דולפת; אין לנו דרך להגיד את זה.

זאב אלקין: כל מה שגילינו זה חשש לחלחול.

זאב אלקין: זה גם לא דליפה, זה חלחול תת-קרקעי.

זאב אלקין: אנחנו לא יודעים בשלב הזה להגיד שזו בריכה 4, אנחנו גם לא יודעים בשלב הזה לשלול שזו בריכה 4. אני אגיד משהו בסוף, שהתברר אתמול, שיכול להיות שנותן כיוון מסוים מה זה.

זאב אלקין: אבל ברגע שראינו שיש סבירות, אפילו קטנה, שזו יכולה להיות בריכה 4, ראינו מחובתנו לעדכן את מוסדות התכנון.

זאב אלקין: אני חושב שפעלנו נכון ועדכנו את מוסדות התכנון בפרט הזה, מצד אחד, ומצד שני, דרשנו מיידית מהמפעל שורה של פעולות, שאני תכף אתאר אותן, גם כדי להבין מה זה וגם כדי להיערך למצב הכי קיצוני, שזה כן איזשהו חלחול לתת-קרקע מתוך בריכה 4. הפעולות שננקטו באופן מיידי לפי הנחיית המשרד הן כלהלן: גם למנוע את החלחול, במקרה שהוא קיים, וגם לבדוק את המקור הזה.

זאב אלקין: בהתאם לדרישות – כמו שאתם זוכרים, מראש ביקשנו תוכנית להפקת תשטיפים, ואנחנו ביקשנו באופן מיידי לבצע לפחות שני קידוחים לצורך הזה.

זאב אלקין: זה תהליך שייקח, לפי הערכות שונות, בין שבועיים לארבעה שבועות, וזה מתחיל להיספר לפני שבוע אולי, משהו כזה.

זאב אלקין: לצערי, התהליך הזה קצת התעכב בגלל מתן אישור על ידי רשות המים.

זאב אלקין: לכל קידוח כזה צריך אישור של רשות המים, היא עיכבה אותנו בסדר גודל של כשבוע, אבל בסוף הצלחנו לשכנע את רשות המים לתת אישור לקידוח הזה, ולמעשה, אם אני זוכר נכון, האישור ניתן שלשום, ובהתאם לזה התחילו להיערך לקידוח.

זאב אלקין: משהו כמו שבועיים מרגע מתן האישור הוא כבר יוכל לפעול.

זאב אלקין: אגב, ייתכן שבעתיד נדרוש עוד קידוחים.

זאב אלקין: אם נראה את הממדים ונגיע למסקנה שזה נדרש, אז אנחנו יכולים לדרוש מהמפעל תוכנית הרבה יותר רחבה של הקידוחים שתאפשר לשאוב את התשטיפים האלה.

זאב אלקין: בגלל החשש הזה לחלחול, העמדה שלנו בדיון שעליו שאלתם בוועדה המקומית הייתה כי יש להתנות את מתן ההיתר בביצוע של הקידוחים האמורים וגם בביצוע של תוכנית משלימה בכפוף לממצאים, כתנאי נוסף להיתר, וכי בכל מקרה השימוש בבריכה כמובן לא יהיה לאחר סוף חודש מאי 2018.

זאב אלקין: למה, אגב?

זאב אלקין: גם את זה חשוב להבין.

זאב אלקין: במקביל המפעל מנסה להכשיר בריכה תקנית, בריכה 5, עם איטום מלכתחילה בקרקעית הבריכה, כמו שזה צריך להיות לפי הדרישה החדשה שלנו, בין השאר על סמך הממצאים מאסון אשלים שהיה, כי התפיסה עד היום הייתה שפוספוגבס כשלעצמו הוא חומר אוטם ב-100%.

זאב אלקין: בעקבות מה שקרה שם בבריכה 3, אנחנו לא בטוחים בזה – אגב, יכול להיות שכן, יכול להיות שהבעיה שם הייתה אחרת, זה עוד לא ברור – אבל בגלל החשש שייתכן שפוספוגבס לא מייצר את האיטום המלא, אנחנו דרשנו מלכתחילה איטום של בריכה 5 כבריכה קבועה והמפעל צריך לבנות את הבריכה הזאת בהתאם.

זאב אלקין: אגב, אנחנו נתקלים קצת, בלוחות זמנים, ביותר מדי ביורוקרטיה וגרירת רגליים בתהליך מתן האישור.

זאב אלקין: אני מאוד מקווה שזה לא יעכב את התאריך הסופי שקבענו בזמנו של סוף חודש מאי, כי בלוחות זמנים נורמליים אין סיבה לגרור את בריכה 4 מעבר לתאריך הזה ואפשר עד אז להכשיר את בריכה 5 בצורה תקנית, עם כל האישורים ועם האיטום הנכון מלכתחילה ולהעביר אליה את הטיפול.

זאב אלקין: אבל חוץ מההגבלה הזאת בזמן, ביקשנו שהדרישות שלנו – גם להבנה אם יש חלחול ומה מקורותיו וגם לטיפול בתוצאות של החלחול עצמו – שהדרישות האלה ייכנסו כתנאים של היתר המועצה.

זאב אלקין: לשמחתנו, ההחלטה של הוועדה המקומית אימצה את ההמלצות שלנו, של המשרד להגנת הסביבה, והתנתה את מתן ההיתר לבריכה האמורה בשורה ארוכה של תנאים, ובהם: הגבלת משך הפעילות עד סוף חודש מאי 2018 – וכמובן הזרמת מי פוספוגבס מיוני 2018 תיעשה רק לבריכה 5 שתוקם ותופעל כבריכת שיקוע גבס, בכפוף לכל דין ובדרישות מחמירות, כפי שהוגדרו על ידי המשרד לאחר אסון אשלים.

זאב אלקין: התנאי השני זה כמובן הגשת בקשת היתר בנייה לבריכה 5, כדי שאנחנו נראה שהתהליך הזה מתקדם ולא מחכים לסוף מאי ואז נזכרים שצריך לבנות את בריכה 5. והשלישי – זה כמובן מה שמרכזי לדיון שלנו כאן היום – הקמה מיידית ותחילת הפקה של שני קידוחי השבה לשאיבת מים מתחת לקרקע וקבלת דוח ממצאי הפקה ותוכנית הפקה מלאה ומעודכנת בהתאם לממצאים.

זאב אלקין: במקביל, על פי העדכונים שהתקבלו מהמפעל בעקבות החשש הזה, הוזרמו – למעשה הופסקה הזרמה של יותר מ-90% ממי הפוספוגבס לבריכה.

זאב אלקין: המפעל הפסיק להזרים ממתקן הייצור המרכזי.

זאב אלקין: המשמעות היא שמתקן הייצור המרכזי של המפעל מושבת היום, כבר כעשרה ימים, מהרגע ששמנו את האצבע על החשש לחלחול.

זאב אלקין: הם מחכים לתוצאה של הבדיקות שלנו, גם בעקבות בדיקות שאנחנו מבצעים כרגע, כדי לראות איך מתנהלת למעשה הבריכה עצמה מבחינת כמות הנוזלים שבה – כי ברגע שאתה מפסיק הזרמה אתה יכול לראות אם יש חלחול או אין חלחול, אם זה קצב אידוי טבעי או שיש עוד מקור שהמים יוצאים ממנו, לפי מד המים, לפי מד גובה המים – וכמובן, לתוצאה של מה שנמצא באותם קידוחים שמתחילים להתבצע עכשיו.

זאב אלקין: ולכן, פחות או יותר המפעל מייצר היום רק באופן חלקי בלבד וכמעט לא מזרים מי פוספוגבס לבריכה, חוץ מפחות מ-10% ממתקן רזרבי אחר – טכנולוגיה אחרת שיש להם, שמאפשרת כן להמשיך חלק מהייצור בלי שימוש מסיבי בהזרמה של מי פוספוגבס.

זאב אלקין: כמובן, למותר לציין שכל עוד לא תנוח דעתנו כמשרד להגנת הסביבה כי הוסר חשש להמשך החלחול לבריכה, יינקטו כל הצעדים הנדרשים למניעת המשך השימוש בבריכה, כאמור, במקביל ובנוסף לפעילות של הוועדה המקומית.

זאב אלקין: עוד נתון שחשוב להבין, שהוועדה המקומית, במקביל, הוציאה צו מינהלי להפסקת השימוש בבריכה – הוא ייכנס לתוקף ב-20 בדצמבר – בשל שימוש בבריכה ללא היתר.

זאב אלקין: כאן, עוד פעם, תשובה לחברת הכנסת לביא, מי שצריך לנקוט תגובה לפעילות ללא היתר זה המועצה המקומית.

זאב אלקין: זה היה נכון לגבי כל הבריכות האלה לאורך כל הדרך.

זאב אלקין: זו סמכות שלהם, לא סמכות שלנו, והם אכן הוציאו צו כזה, מ-20 בדצמבר.

זאב אלקין: כמובן הצו הזה ייכנס לתוקפו במידה שהמפעל לא יעמוד בתנאים, כי אם הוא יעמוד בתנאים אז הוא יקבל היתר ואז אין צורך בצו; אם לא, יש להם צו מוחלט להפסקת השימוש בבריכה החל מ-20 בדצמבר.

זאב אלקין: מכאן לנתון שהתחדש לנו רק אתמול: קיבלנו תוצאות ראשונות של בדיקת ההרכב הכימי של המים שנמצאו באותה עליית מפלס, מה שהדליק אצלנו נורה אדומה ואנחנו הדלקנו אצל כולם, ואז כולם התחילו לשאול אותנו למה אנחנו בכלל לא מודעים ולא מגיבים לחלחול.

זאב אלקין: אז א. תדעו שאנחנו מודעים, אנחנו מגיבים, אנחנו אלה שיזמנו את כל הבלגן, כי לא רצינו לקחת סיכונים, ומייד עדכנו את כולם על החשש.

זאב אלקין: בניתוח הראשוני, דווקא ההרכב של המים, על פניו, לא תואם את המים בבריכה 4 בכל מיני פרמטרים כימיים שיש.

זאב אלקין: לכן ייתכן שהמקור של המים האלה שאנחנו רואים בעלייה במפלס של התת-קרקע הוא בכלל לא בבריכה 4 אלא בבריכות אחרות באזור רותם – ייתכן אפילו לא של כי"ל; יש שם עוד כמה שחקנים "נחמדים", במירכאות, שמפעילים בריכות, ולפי הפרופיל של המים יש לנו כל מיני חשדות שאולי זה בכלל קשור לבריכות אחרות, וכמובן לאותו זיהום תת-קרקעי שקיים במישור רותם באופן כללי במים של התת-קרקע.

זאב אלקין: אנחנו ממשיכים את הבדיקה הזאת, אני לא יודע להגיד את זה כאן בוודאות, אני בכוונה מסייג את עצמי, אבל זה נתון שחשוב להבין אותו.

זאב אלקין: בסיכומו של דבר, כשמסכמים את כל האירוע הזה, אין ודאות ואין מידע על דליפה ודאית של בריכה 4, זאת נקודה אחת.

זאב אלקין: יש חשש לחלחול – לא דליפה אלא חלחול – בגלל נתונים מסוימים שראינו בעליית מפלס המים; כמו שאמרתי, יכולות להיות סיבות נוספות לעליית המפלס הזה שבכלל לא קשורות לבריכה.

זאב אלקין: זה – א. ב. כרגע אין שימוש בבריכה 4 כמעט.

זאב אלקין: אין כמעט הוספה של מים לשם, ליתר ביטחון, עד לבירור יותר יסודי של כל האירוע הזה, כדי שנוכל להגיד דברים ביתר ודאות.

זאב אלקין: ג. אין שום קשר בין האירוע הזה – הוא משמעותי, הוא חמור, אנחנו לא מוכנים לאפשר זיהום של התת-קרקע בשום מצב, וגם כשהיא מזוהמת מראש על ידי תופעות קודמות וכו' וכו' אנחנו נגד תוספת זיהום, אבל צריך להבין את הממדים והפרופורציות של האירוע.

זאב אלקין: אנחנו לא מדברים על החשש של זרימה של מים חומציים בנחל אשלים.

זאב אלקין: שוב, זה בכלל לא שם, זה בכלל לא אזור החיוג של האירוע הזה.

זאב אלקין: כל החשש הוא מיכולת של תוספת זיהום מסוימת למים המזוהמים גם ככה, התת-קרקעיים, שקיימים שם, באזור הזה של מישור רותם, וכמובן התוספת הגדולה של הזיהום למים התת-קרקעיים באזור רותם זה מה שקרה שם, באסון אשלים הראשי, וכל המים שנכנסו פנימה.

זאב אלקין: ויכול להיות, אגב, שזאת הסיבה העיקרית לכל התופעות האלה שאנחנו רואים.

זאב אלקין: אנחנו עוד לא יודעים להגיד את זה.

זאב אלקין: כמובן, אנחנו נעדכן בהתאם.

זאב אלקין: וכמובן, אני יכול להרגיע אתכם שאנחנו בשום פנים ואופן לא נאפשר שימוש אם אנחנו נחשוב שיש פוטנציאל לנזק סביבתי, גם אם הוא אחר לגמרי ולא מתקרב בממדים שלו למה שהיה באסון אשלים.

זאב אלקין: אנחנו נגד כל נזק סביבתי שיכול להיות.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אל תגידו לי שיש לכם עדיין שאלות נוספות.

עליזה לביא: יש, בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי אופטימי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה לך, אדוני השר, על התשובה הבאמת-מפורטת ומקיפה שנתת לנו.

דב חנין: אני חושב שזאת דוגמה של מידע חשוב שצריך להיות גלוי לציבור, ומבחינה זו, שימוש נכון בכלי של שאילתה ותשובה לשאילתה.

דב חנין: האמת היא, אדוני היושב-ראש, שהתשובה מעוררת אצלי המון שאלות נוספות, אבל אני אסתפק בכמה שאלות עקרוניות ואת השאלות הפרטניות אני אולי אשאל אותך, אדוני השר, במסגרת אחרת.

דב חנין: כמו שאתה אמרת בצדק, אדוני השר, האזור הזה הוא אזור של חורבן סביבתי ארוך שנים.

דב חנין: האסון הנורא בנחל אשלים הוא באמת אחד הדברים הפוצעים לכל מי שאוהב את הארץ הזאת.

דב חנין: פשוט קשה לראות את התמונות האיומות של מה שקרה בנחל אשלים, אבל חברת כי"ל בולטת הרבה שנים בנזקים הסביבתיים שלה, ואגב, גם בחוסר השקיפות הסביבתית שלה.

דב חנין: אגב, מסתבר לאחרונה שזה לא רק חוסר שקיפות סביבתית, זה גם חוסר שקיפות כלכלית, כי לבורסה, למשל, הם לא דיווחו שצו הסגירה בעצם משבית להם חלק מרכזי מהמפעל.

דב חנין: כך כנראה נראית השקיפות שלהם גם מול המשקיעים שלהם; כך נראית ההגינות שלהם מול הקרנות, שמשקיעות אצלם את כספי הפנסיה שלנו.

דב חנין: אני, אדוני השר, מברך על החקירה הפלילית.

דב חנין: אנחנו כמובן לא יכולים להתערב בה, אבל טוב שתהיה כלפי כי"ל תקיפות במקום סלחנות, וטוב שהמשרד להגנת הסביבה יקבע כעיקרון שבסוף החקירה הזו, במידה שיתגלו ממצאים מתאימים, יינקטו צעדים של אחריות פלילית אישית כנגד מנהלי החברה הזו, ולא רק אחריות כנגד החברה.

דב חנין: ושאלתי היא: האם נוכח כל הפרשה הזאת, אתה תתמוך, אדוני השר, בחוק המפגעים הסביבתיים, שעליו חתמו כאן בכנסת יותר מ-80 חברי כנסת בעקבות אסון אשלים, כדי שתהיה לנו לפחות אכיפה אזרחית אפקטיבית מול מי שפוגע בצורה כל כך קשה בערכי טבע?

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני השר, על התשובה המקיפה והמלומדת.

עליזה לביא: נחל אשלים – לקחו לנו את הנחל הכי יפה בארץ.

עליזה לביא: אנחנו רוצים לחזור לטייל בנחל המקסים הזה, ואף אחד לא אומר לנו מתי.

עליזה לביא: אני כן יצאתי, יחד עם חברת הכנסת פארן, לסיור מלומד.

עליזה לביא: אגב, אחרי הרבה מאוד קשיים, ולא אפשרו לנו להגיע גם לבריכות בתוך הנחל.

עליזה לביא: הצלחנו להגיע, באנו, ראינו במו עינינו את הנזקים החמורים, ולא פלא שאנחנו שואלות אותך: אדוני, תראה, המשרד שלך עד לחלחול.

עליזה לביא: אנחנו יודעים על כל הבלגן שקורה שם.

עליזה לביא: ואני שומעת אותך בתוך תשובה מנומקת, ואני שואלת אותך: מה דחוף, הרי?

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על מצב חירום, על מים, על אוכל?

עליזה לביא: איפה האינטרס הציבורי?

עליזה לביא: אנחנו מדברים על הרווחים של חברת כי"ל.

עליזה לביא: ואתה, אדוני, אתה יודע שיש כנראה עדות לחלחול, למה אתה ממליץ למועצה המקומית?

עליזה לביא: איפה האינטרס שלנו, של הציבור?

עליזה לביא: לנו לקחו את נחל אשלים, ואנחנו חוששים מהנזק הבא.

עליזה לביא: אז מה בעצם המקום שלך?

עליזה לביא: אתה יכול לא להמליץ, אתה יכול לבוא ולומר: החלחול לא מאפשר.

עליזה לביא: כל הנתינה של המועצה המקומית היא בעקבות האישור שלכם.

עליזה לביא: אז אני מבקשת ממך גם לחשוב עלינו; ואם אפשר לדעת, מתי נוכל לחזור לטייל בנחל אשלים, האהוב עלינו כל כך?

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואז נשמע את השר.

מאיר כהן: – – –

עליזה לביא: בסדר, אבל אי-אפשר לזהם.

מאיר כהן: אי-אפשר לסגור את המפעל.

עליזה לביא: אבל אי-אפשר לזהם.

זאב אלקין: תסביר לה.

זאב אלקין: אני רציתי להגיד שאתה תדע לענות יותר טוב ממני.

זאב אלקין: הינה, התנדבת לפני שאמרתי.

עליזה לביא: נפגשתי – – – הייתי שם.

יולי יואל אדלשטיין: השר אלקין כבר היה בסרט הזה עם מכל האמוניה, אז הוא יודע על מה הוא מדבר.

מאיר כהן: אני נסעתי לשם.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, באמת גם אני מודה על התשובה המפורטת, שרק העלתה אצלי עוד הרבה שאלות, גם, אגב, לעניין המחשבה, שהפוספוגבס הוא אטום – אז הוא לא אטום, ואת זה מבינים גם היום, והמפעל בעצם מודה שכל ההר הזה, שעליו בריכות 1, 2, 3, כולו מתחיל להיסדק עכשיו כי הוא היה כולו רטוב כל השנים, אז איך זה לא מחלחל בדיוק?

יעל כהן-פארן: כל ההר הזה היה רטוב.

יעל כהן-פארן: היום מסוכן לעלות להר, וכשאנחנו יצאנו לסיור לא יכולנו לעלות למעלה, כי זה נהיה לא בטיחותי בחודשים האחרונים, כי ההר מתייבש.

יעל כהן-פארן: כל ההר היה רטוב – אז עם פוספוגבס זה לא מחלחל.

יעל כהן-פארן: אבל השאלה שלי היא מאוד פשוטה, בתחילת שנות ה-2000, כשהתב"ע של המפעל אושרה, הוחלט שהם בעצם ידרשו להפסיק את פעילות כל התהליך הרטוב ואת הפעלת בריכות הגבס חמש שנים אחרי שהתחילו את התהליך היבש.

יעל כהן-פארן: וזה השתנה באיזושהי החלטה לא ברורה, כי זה בעצם לא הובא לתוכניות, פשוט לא נעשה שום דבר.

יעל כהן-פארן: כבר לפני כ-15 שנה הם היו צריכים להפסיק מים לבריכות.

יעל כהן-פארן: האם השתנתה ההחלטה?

יעל כהן-פארן: האם החלטתם כן לאפשר תהליך של ייצור רטוב?

יעל כהן-פארן: כן לאשר עוד בריכות?

יעל כהן-פארן: אז איפה זה בתוכנית?

יעל כהן-פארן: כל תוכניות החירום האלה הן רק טלאי על טלאי.

יעל כהן-פארן: למיטב ידיעתי, אין החלטת מדיניות של המשרד כן לאפשר המשך תהליך רטוב; אין החלטה: בואו תעשו תוכנית איפה עושים את הבריכות.

יעל כהן-פארן: ההחלטה כרגע היא לחירום, ואני לא מבינה מה חירום בבריכה שבעצם פעלה בכל החודשים האחרונים בניגוד לחוק ותוך הפרת חוק.

יעל כהן-פארן: ואם באמת יש חלחול – חוקים נוספים, לא רק חוק התכנון והבנייה, אלא גם חוק המים.

יעל כהן-פארן: ובעצם, למה לאשר תוכנית כרגע – אגב, גם לגבי בריכה 5 – שנוגדת לתוכנית העקרונית של המקום, של המפעל?

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: לגבי השאלה הנוספת של חבר הכנסת דב חנין, כמובן לגבי חוסר השקיפות הכלכלית של כי"ל אנחנו לא הכתובת, יש גורמים אחרים במדינת ישראל שהם הכתובת.

זאב אלקין: אנחנו מתייחסים לזה בשיא הרצינות מבחינת החקירה הפלילית שמתבצעת.

זאב אלקין: כמובן, אני בתור שר לא אתערב בתוכני החקירה, אלא היא מתבצעת על ידי צוות חקירתי, וכמובן למשטרה הירוקה יש התפקיד הכי מרכזי שם, ובהתאם לנסיבות אנחנו גם לא נימנע מלהגיע להמלצות אישיות, אם זאת תהיה ההמלצה של דרגי החקירה, כמו בכל הליך פלילי בעניין הזה.

זאב אלקין: כמובן, אני לא מתכוון להתערב בו לא לכאן ולא לכאן, בתור שר שמופקד על המשרד, כמו שלא היית מצפה משר הבט"פ להתערב בחקירה פלילית כזאת או אחרת שמתבצעת במשרדו.

זאב אלקין: לגבי החוק של המפגעים הסביבתיים, ברגע שהוא יבוא לדיון אנחנו נגבש את עמדתנו.

זאב אלקין: אנחנו בהחלט סבורים שהמזהם צריך לשאת באחריות לנזק שהוא מייצר – ואגב, צריכים להגיד: למרות שעוד אין שום קביעות, כי מחכים לתוצאות החקירה.

זאב אלקין: אבל כי"ל לקחה על עצמה בינתיים מימון מלא של כל הפעולות שנעשות בנחל אשלים כרגע, כדי להתמודד עם האסון, ובצדק, הם מבינים שהם נושאים פה באחריות, וכמובן אין שום כוונה לפטור אותם רק בזה.

זאב אלקין: גם הם מבינים שהם יצטרכו לשלם על האירוע הזה, על כל הנזקים שלו.

זאב אלקין: ואגב, חלק מהמטרה שלנו בשיח, גם מול רשות הטבע והגנים, שהיא הגורם העיקרי שמתכלל את עוצמת הנזק, הוא כמובן לראות את כל התמונה, הכוללת – לא רק נזק ישיר אלא כל הנזקים העקיפים שנוצרים כתוצאה מהזיהום הכבד בנחל אשלים.

זאב אלקין: לגבי השאלה הנוספת של חברת הכנסת עליזה לביא: אגב, לגבי קשיי הסיור, אני מצר על כך, זה בטח לא בגללנו; יש שם באמת בעיות בטיחות, גם בנחל, ואנחנו אוסרים על אנשים להיכנס לשם – "אנחנו", כרט"ג, בכובע האחר שלי – אבל אין שום בעיה לעשות שם סיור מסודר.

זאב אלקין: אני בעצמי סיירתי כמה פעמים גם באזור של מישור רותם וגם לאורך נחל אשלים באותם חלקים שאפשר להגיע אליהם.

זאב אלקין: לא בכולם קל לעבור, כידוע, זה אחד מהדברים היפים שבנחל.

זאב אלקין: אם יש לך קשיים, את מוזמנת לפנות אליי ולהצטרף לאחד מהסיורים שלי מתי שיתקיימו שם, ובהחלט להיות חשופה בדיוק כמוני לכל אותן השאלות והתהיות שישנן.

זאב אלקין: אנחנו לא מסתירים שום דבר בתהליך הזה, הוא שקוף לחלוטין, וגם פרסתי בפניכם אפילו נתונים שהם ראשוניים ושאנחנו מתלבטים לגביהם.

זאב אלקין: לגבי השאלה שלך על הרווחים של כי"ל ולמה לא לסגור לחלוטין כשיש עדות לחלחול.

זאב אלקין: מאוד מאוד חשוב לי להבהיר: א.

זאב אלקין: אין עדות לחלחול.

זאב אלקין: אני אמרתי את זה והסברתי בהרחבה; יש נתון מסוים שיכול להעלות חשש שהחלחול הוא סיבתו, יכולות להיות לו גם סיבות אחרות, ודווקא הנתונים הראשוניים שאנחנו מקבלים אולי מסיטים את זה לכיוון אחר.

זאב אלקין: זה מספיק חמור בעינינו כדי לנקוט את הפעולות שתיארתי כאן.

זאב אלקין: אבל כדאי לדייק, אין עדות לחלחול.

זאב אלקין: למה לא לסגור – וזה מתקשר למה שאמרתי קודם; זאת לא השאלה של רווחים של כי"ל, זה הדבר האחרון שמעניין אותי, אבל אני חושב שחבר הכנסת כהן, למשל, חבר סיעתך, יוכל להסביר לך הרבה יותר טוב ממני שמשמעות סגירת המפעל הזה היא המשמעות של לשלוח הביתה ללשכת התעסוקה מאות עובדים, ואולי בסך הכול אלפי עובדים, בדרום.

מאיר כהן: יש שם 1,200 עובדים ועוד – – –

עליזה לביא: – – –

זאב אלקין: אין טכנולוגיה – זה גם מתקשר קצת לשאלה של חברת הכנסת כהן-פארן – אין תחליף כרגע לטכנולוגיה הרטובה – –

יעל כהן-פארן: אז תשנו את המדיניות.

זאב אלקין: – – לטכנולוגיה הרטובה במפעל הזה.

יעל כהן-פארן: לא נכון, יש שם תהליך יבש, חצי-חצי.

זאב אלקין: יש להם שם גם תהליך יבש, הוא מייצר כמות מסוימת.

זאב אלקין: הוא מתקיים, אבל הוא לא יכול לתת מענה – –

יעל כהן-פארן: הוא אמור היה להיות התחליף.

זאב אלקין: – – הוא לא יכול לתת מענה לכל ההיקף.

יעל כהן-פארן: זה לא מתאים להם, אבל זה יכול.

זאב אלקין: אני לא יכול, חברת הכנסת כהן-פארן, אם זאת תחרות צעקות, אני מראש מפסיד.

יעל כהן-פארן: לך יש מיקרופון.

זאב אלקין: אין יכולת אחרת, ולכן המשמעות היא לשלוח הביתה אנשים, לא מאות, אלא צודק חבר הכנסת כהן, יותר מ-1,000 אנשים באופן ישיר – ואני כבר לא מדבר על ההשפעה העקיפה בדרום.

זאב אלקין: אין להם מקור תעסוקה אחר, ולכן אנחנו מתייחסים לזה בשיא הרצינות.

זאב אלקין: אנחנו לא מוכנים להקריב או לסכן את הסביבה מצד אחד, אבל מצד שני אנחנו לא נקבל החלטה בקלות ראש – ליתר ביטחון בשביל כותרת יפה בעיתון, בומבסטית, "סגרנו את המפעל", ליופי.

עליזה לביא: אף אחד לא רוצה לסגור את המפעל, זאת לא הבקשה שלנו.

זאב אלקין: אין פתרונות קסם, חברת הכנסת לביא.

זאב אלקין: אם צריך, נסגור גם את המפעל, אני אומר זאת כאן, מהבמה הזאת, שבמפעל לא יתבלבלו; אבל כדי לסגור את המפעל, צריך חשש אמיתי מוכח לזה שיש נזק.

יעל כהן-פארן: אף אחד לא רוצה לסגור את המפעל.

זאב אלקין: בגלל משהו תיאורטי ובשביל כותרת בעיתון, לא נסגור מפעל ולא נשלח הביתה, במקום שבו אין אפיקי תעסוקה אחרים.

עליזה לביא: – – –

זאב אלקין: לגבי מתי נוכל לחזור לטייל בנחל אשלים, אין לי תשובה ברורה לזה כי עוצמת הפגיעה היא קשה.

זאב אלקין: אנחנו כרגע עושים הרבה מאוד פעולות ברשות הטבע והגנים כדי לנסות להוריד את עוצמת הזיהום.

זאב אלקין: עד שלא נשת

זאב אלקין: כנע שהנחל לא מסוכן למטיילים, לא נפתח אותו.

זאב אלקין: זה ייקח יותר משנה, אני כבר יכול להגיד לך, לצערי.

זאב אלקין: לצערי הרב, זה אירוע כמעט חסר תקדים, מה שקרה שם, בתנאי השטח המיוחדים שהיו שם.

זאב אלקין: עד שלא נדע שהמטיילים לא מסכנים את עצמם, לא נוכל לפתוח את הנחל.

זאב אלקין: לגבי מיקום הבריכות, חברת הכנסת כהן-פארן, גם אנחנו סברנו וסבורים שמקום הבריכות אינו בפתח של הנחל.

זאב אלקין: לכן אחת הדרישות ששמנו, גם לגבי בריכה 5, זו דרישה מהמפעל, היא לנסות לזהות מיקומים אלטרנטיביים לבריכות.

זאב אלקין: למרות הסכר ששמנו שם ולמרות כל הפעולות שעשינו, עדיף לא לקחת סיכונים מיותרים.

זאב אלקין: לכן גם אנחנו מעדיפים לא לראות את הבריכות במקום שבו הן היום.

זאב אלקין: למרות שבריכות 4 ו-5 לא יסכנו את הנחל – הן הרבה יותר נמוכות, אמרתי, וסכר והכול – עדיין עדיף שהן יהיו במקום אחר.

זאב אלקין: אחת הדרישות שלנו מהמפעל זה לתת לנו מיקומים אלטרנטיביים לבריכות – אך התהליכים האלה ייקחו זמן, כי זה תהליך תכנוני, עם קבלת היתרים ובנייה של הבריכות וכן הלאה.

זאב אלקין: לכן, אם רוצים להיות אמיתיים ורציניים, לאפשר למפעל לעבוד ולא לשלוח אנשים הביתה ומצד שני לא לפגוע בסביבה, צריך פה פעילות הדרגתית – וזה בדיוק מה שאנחנו מייצרים.

זאב אלקין: בריכה 4 במתכונת חירום, בריכה 5 כבר לא במתכונת חירום, מסודרת, אטומה מראש, ובמקביל, פיתוח בריכות נוספות במיקום יותר מוצלח, בשביל טכנולוגיה רטובה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר להגנת הסביבה חבר הכנסת זאב אלקין, על תשובתו המפורטת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש, להשיב על שאילתה דחופה מס' 420, של חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: מינוי יושב-ראש לכפר הנוער החקלאי מקווה ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מוסי רז וטלב אבו עראר – שאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, סגן השר פרוש.

יוסי יונה: מחודש ינואר 2017 מועצת המנהלים של החברה הממשלתית מקווה ישראל לא התכנסה, משום שטרם מונה יושב-ראש לחברה.

יוסי יונה: היושב-ראש הקודם סיים את תפקידו ב-31 במרס 2016.

יוסי יונה: מצב זה מקשה על ניהול החברה.

יוסי יונה: ברצוני לשאול: 1.

יוסי יונה: מדוע טרם מונה יושב-ראש לחברה?

יוסי יונה: 2.

יוסי יונה: האם קיימות בעיות במינוי יושב-ראש?

יוסי יונה: 3.

יוסי יונה: אם כן – מהן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד סגן שר החינוך, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השואל חבר הכנסת יוסי יונה, ראשית, אני רוצה לתקן: בנוסח שמונח לפניי כתוב שהיושב-ראש הקודם סיים את תפקידו ב-31 בדצמבר ואתה אמרת מרס.

יוסי יונה: יכול להיות.

מאיר פרוש: על כל פנים, התשובה היא כדלהלן: משרד החינוך מכיר מאוד בחשיבות מינויו של יושב-ראש לחברה הממשלתית מקווה ישראל, וגם פועל לקידום הדבר, ורק בשל חילופי גברי בהנהלת רשות החברות הנושא לא הגיע לכדי מינוי.

מאיר פרוש: כעת, משהתחלף מנהל רשות החברות ונכנס לתפקידו מר יעקב קוינט, פועל המשרד מולו לקידום המינוי.

מאיר פרוש: אני מקווה שהעניין הזה גם יוסדר בקרוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יוסי יונה, וגם לחברי הכנסת מוסי רז וטלב אבו עראר.

יוסי יונה: אדוני סגן השר, מעבר למענה "בקרוב", האם אתה יכול לספק מועד יותר מדויק באשר לכך?

יוסי יונה: כי אתה יודע מהן המשמעויות של היעדרו של מנהל בחברה ממשלתית על תפעולה ותחזוקה השוטף של החברה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, פורסם היום שאהרן ברנע, ציוני שעלה לארץ מדרום אמריקה ואיבד את בנו לפני 18 שנה בשירות בלבנון, הגיע אתמול לבית ספר בעיירה נשר – מהעיר שהוא גר בה, חולון – כדי לדבר, כפי שמדברות משפחות שכולות בפני תלמידי בית הספר – –

יצחק וקנין: מוסי רז, רק דקה אחת.

יצחק וקנין: השר אלקין, אתם עומדים ממש מולו.

יוסי יונה: – – כפי שמדברים נציגי פורום המשפחות השכולות בפני תלמידי בית הספר בכל שנה, וכשהוא הגיע לבית הספר נמסרה לו הודעה – שגם המורים לא ידעו עליה – שהתקבל טלפון מלשכת שר החינוך, לבטל את האירוע.

יוסי יונה: שאלתי אליך: איך קורה דבר כזה, שמבטלים אירוע של אב שכול בשנייה האחרונה לאחר שהוא הגיע לשם, רק בגלל הדעות הפוליטיות שלו?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: שאלה נוספת לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, ליד ירוחם יש יישוב בדואי מוכר בשם רח'מה.

טלב אבו עראר: ביישוב הזה יש כ-300 תלמידים שנאלצים לצאת ממקום מגוריהם כדי ללמוד בבית ספר אל-עזאזמה, המרוחק כ-40 ק"מ מהיישוב שלהם.

טלב אבו עראר: לכן, למה לא יוקם שם בית ספר ל-300 תלמידים?

טלב אבו עראר: לא 10 ולא 20 – 300 תלמידים, שכל יום נוסעים – 40 ועוד 40 – 80 ק"מ.

טלב אבו עראר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב לכל השואלים.

מאיר פרוש: חבר הכנסת יונה שאל אם אני יכול לנקוב בזמן ספציפי, ולומר: ביום הזה והזה זה יקרה.

מאיר פרוש: הייתי רוצה להיות מאוד נחמד ולומר לך, אבל אתה הרי יודע שכאשר אתה תלוי בדעת אחרים ולא אתה המחליט היחיד, יכול להיות שזה מתעכב בגלל סיבות כאלה ואחרות.

מאיר פרוש: בהחלט יכול להיות.

מאיר פרוש: אני רק אומר לך שלאחר שיש ברשות החברות מנכ"ל חדש, המשרד עומד מולו ומבקש מאוד לזרז את העניין.

מאיר פרוש: זו הייתה הסיבה שזה התעכב.

מאיר פרוש: אני יודע שזה גורם לבעיות – אני מכיר קצת את העניינים במקווה ישראל, זה גורם לבעיות – אבל כעת המשרד פועל ומהר, כדי שיתמנה.

מאיר פרוש: לנקוב פה בזמן – לא אעשה נכון לעצמי גם אם אומר את זה, כי זה בהחלט יכול חלילה להידחות, ואז יצא שאמרתי פה משהו, בזמן שזה לא תלוי רק ביד של משרד החינוך, זה תלוי בדעת אחרים.

מאיר פרוש: חבר הכנסת מוסי רז שואל על בית ספר בנשר שאתמול אמור היה אב שכול להרצות שם.

מאיר פרוש: קודם כול, אני מתנצל בפני אותו אב שכול שאתה מספר עליו, שעלה מדרום אפריקה.

מאיר פרוש: קודם כול צריכים לאחל לו יישוב טוב, שיהיה פה, שירגיש טוב ושייהנה מטוב ירושלים וארץ ישראל, כאן במדינת ישראל.

מאיר פרוש: אני לא עובד בלשכת השר.

מאיר פרוש: אמרת שאב שכול מדבר כמו שאב שכול מדבר, ואחר כך הפכת את זה לדעות פוליטיות – אז האם אתה יודע שיש לו דעה פוליטית או הוא אב שכול, וכאב שכול הוא מדבר מה שהוא חושב?

מאיר פרוש: לא כל האבות השכולים מדברים בסגנון אחד, אז אני לא יודע למה אתה מתכוון.

מאיר פרוש: על כל פנים, אני לא יודע לענות לך תשובה מדוע מלשכת השר ביקשו שהוא לא יופיע שם.

מאיר פרוש: לגבי שאלתו של חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני לא יודע לענות לך תשובה על היישוב רח'מה, שזה מרחק של 40 ק"מ.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי שיש שם בעיות, גם של תכנון, ומציאות שאי-אפשר לבנות.

מאיר פרוש: אין לי מושג.

מאיר פרוש: אתה מתקל אותי בשאלה שאין לי תשובות עליה, אז אני לא יכול לענות לך תשובה.

מאיר פרוש: יש לו זכות לשאול שוב?

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: אתה יכול לומר דבר אחר – שאולי תבדקו את הדברים, אולי תוכלו לתת תשובה בכתב.

יצחק וקנין: זה לא מחויב.

יצחק וקנין: אתה לא מחויב.

מאיר פרוש: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בצדק, מתוקף תפקידו וכמייצג ציבור נכבד בישראל, מנצל כל הזדמנות שמדברים על היישובים ולשאול את השאלה לגבי הבדואים, שהם נמצאים במצב לא קל, וזה ברור.

מאיר פרוש: אז הוא העלה את זה.

מאיר פרוש: אני יכול לומר לך שהמשרד עושה הכול כדי שלכל אחד יהיה כיסא, שולחן, קורת גג, ושיוכלו ללמוד – אבל לא תמיד זה מתאפשר, ואני מבין שזה נכנס לשאלות של בעלות על קרקע וכדומה, היכן נמצאים ומה נמצאים, וזה לא הרגע לפרט ולהסביר או לומר שאין לי תשובה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת טלב אבו עראר העלה את השאלה, זה היה חשוב לו שנדע על כך – –

יצחק וקנין: נרשם הדבר.

מאיר פרוש: – – שיש בית ספר עם 300 תלמידים, רחוק 40 קילומטר דרך אחת, וצד שני – – –

מאיר כהן: הם נוסעים עשרה קילומטרים.

מאיר כהן: רח'מה נמצאת עשרה קילומטר.

מאיר פרוש: את זה תגיד לחבר הכנסת טלב אבו עראר – – –

יצחק וקנין: טוב, על עשרה קילומטר אנחנו לא בוכים, כי זה בכל המועצות – – –

מאיר פרוש: המטרה של חבר הכנסת טלב אבו עראר הושגה.

מאיר פרוש: זה הועלה כאן, דנו על זה, שמעו על כך.

מאיר פרוש: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר הרב מאיר פרוש, סגן שר החינוך.

יצחק וקנין: אני אבקש את שר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא, לעלות לדוכן.

יצחק וקנין: הוא ישיב על שאילתה דחופה מס' 423, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי: אי-הפעלת ערוץ מורשת בתאגיד "כאן".

יצחק וקנין: עכשיו אני אהיה ממוקד יותר.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, בעת התכנונים להקמת התאגיד "כאן" סוכם כי רשת מורשת תשתלב בלוח השידורים, אולם עד כה לא נעשה דבר בנושא.

מיכאל מלכיאלי: רצוני לשאול: 1.

מיכאל מלכיאלי: מדוע אין משודרות תוכניות דת, כהמשך לערוץ מורשת, בתאגיד "כאן"?

מיכאל מלכיאלי: 2.

מיכאל מלכיאלי: עד מתי יהיה התאגיד בהרצה?

מיכאל מלכיאלי: 3.

מיכאל מלכיאלי: האם הופקו מסקנות ולקחים מעבודת התאגיד עד כאן?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המחוקק קבע כי השר ומשרד התקשורת לא יתערבו בתכנים, ובפועל כמעט אין לנו מעמד בחוק התאגיד, לצערי.

איוב קרא: תוכני השידור של התאגיד אמורים להיות מפוקחים על ידי המועצה, והיא מחויבת לתת דין וחשבון לציבור.

איוב קרא: עם זאת, ראוי להזכיר בעניין שידור ערוץ מורשת:

איוב קרא: החוק קובע בין היתר כי תאגיד השידור ישדר את תוכני המורשת היהודית, ואפילו קבע נציג מיוחד במועצת התאגיד המייצג את תחום המורשת בישראל.

איוב קרא: לשאלתך השלישית, תאגיד השידור הישראלי פועל מאז חודש מאי השנה.

איוב קרא: מוקדם מדי להסיק מסקנות, אך עם זאת אנו רואים את המגמה המדאיגה: הציבור משקיע כיום מאות מיליונים בשידור ציבורי, ולצערי, אנו רואים את תוצאות הרייטינג הנמוך, לרבות שיעורי צפייה נמוכים במהדורת החדשות, המעידים כי צריך לבצע שינוי משמעותי, וזה השינוי שהמחוקק הצביע עליו.

איוב קרא: החלטת המחוקק לפצל את שידורי החדשות היא החלטה נכונה.

איוב קרא: ככל שתאגיד השידור הישראלי ממשיך לפעול, אנו רואים עד כמה פיצול כזה נחוץ כדי להציל את השידור הציבורי.

איוב קרא: פיצול שידורי החדשות יביא להתמקצעות, כפי שאנו רואים כיום בשידורי החדשות בערוצים בעלי הרישיונות.

איוב קרא: אנו מודאגים גם מהתלונות הרבות המגיעות אלינו מעובדי התאגיד וגם מעובדי רשות השידור לשעבר.

איוב קרא: חבר הכנסת מלכיאלי, המצב לא טוב, וזה שהמחוקק הצביע על כך שבעצם צריך התמקצעות ופיצול חברת החדשות, בדומה לערוצים המסחריים, זה היה חכם, ואפילו צפו את הנולד, את פני העתיד.

איוב קרא: לכן, אין ספק שמשהו פה צריך לקרות.

איוב קרא: הרי המטרה היא לא לבוא ולומר: יש לי שידור ציבורי.

איוב קרא: בטח שאנחנו רוצים שידור ציבורי, ואנחנו תומכים בשידור הציבורי, ומחייב אותנו שידור ציבורי.

איוב קרא: אבל רק לעשות "וי", ואתה מתראיין מול מצלמה שאף אחד לא רואה, לא לזה התכוון המחוקק.

איוב קרא: ולכן אני מעריך – כרגע הנושא בפתחו של בג"ץ.

איוב קרא: בתשובה לבג"ץ גם אמרנו שדווקא בהחלטתו לא להחליט כבר שבעה חודשים הוא נתן בעצם מבחן לתאגיד אם הוא מתקדם ברכישת האמון של הציבור בחזרה.

איוב קרא: הרי בשביל זה סגרו את רשות השידור.

איוב קרא: הרי מה הועילו חכמים, שבעצם אנחנו אפילו במצב יותר גרוע מרשות השידור?

איוב קרא: לכן, אף אחד לא נגד השידור הציבורי, הציבור חייב לדעת.

איוב קרא: אבל הציבור לא צריך לשלם 700–800 מיליון שקל בשנה בשביל להגיד: יש לי שידור ציבורי.

איוב קרא: צריך להחזיר את אמון הציבור, שיראה את השידור הציבורי, וזה דבר מתבקש, אלף-בית, ולזה התכוונו פה.

איוב קרא: ובזה שבית המשפט העליון עדיין לא החליט בסוגיה הזאת, הוא קיבע בפועל מצב נתון שאסור שיקרה במדינת חוק, והעמיד את עצמו מעל הריבון, שזה הכנסת, שזה הבית הזה – לעומת החוק וחוקי-היסוד של ישראל, שמחייבים שלוש רשויות שיפעלו במקביל, ושאף רשות לא ראויה יותר מבחינת המעמד להחליט עבור רשות אחרת, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: לכן אנחנו נמשיך לפעול כדי להקים מהר את חברת החדשות של התאגיד, כדי להביא לשיפור ואמון – –

אורן אסף חזן: מה יקרה אם – – –

איוב קרא: – – מתוך התמקצעות, מתוך אמון והתמקצעות, כמו שקורה בערוצים המסחריים, שבהם אנחנו לא שמים שקל ואנחנו רואים רייטינג של חלק מהם שמגיע ל-20%.

איוב קרא: פה אנחנו מדברים על בין 1% ל-2%, 3% זה נע, זה דבר שלא יעלה על הדעת.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מלכיאלי, לרשותך שאלה נוספת, ואחריך אני אאפשר גם למסעוד גנאים ולאורן חזן.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, תודה רבה על תשובתך המחכימה.

מיכאל מלכיאלי: זה גם המקום להודות לך.

מיכאל מלכיאלי: אין הרבה שרים סביב שולחן הממשלה שקשובים לכל הצרכים של הציבור כמוך, באמת שאפו גדול.

איוב קרא: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: רק דבר נוסף, אין גם הרבה שרים שקשובים כמוך לצורכי הציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: וכאן אני רוצה להעלות בפניך נתון שחשוב לי שתדע אותו.

מיכאל מלכיאלי: עובדים ברדיו מורשת – לאחרונה יש ניסיונות גם מצד ההנהלה, השנה, להתערב להם בתכנים.

מיכאל מלכיאלי: אני מדבר על להתערב בתכנים שאינם הולמים את הציבור הדתי, בוודאי לא את החרדי, בשידורים שמיועדים עבור הציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: אני לא מדבר רק על סוג של שירים – על גסויות, על נושאים שהמאזינים הדתיים והחרדים לא רוצים להאזין להם.

מיכאל מלכיאלי: צריכים לזכור שכוונת המחוקק בהקמה של מורשת היא להגיע לאוזנו של הציבור הדתי, והדבר לא עולה בקנה אחד.

מיכאל מלכיאלי: דבר נוסף, אני יודע על עובד חרדי בכיר ברדיו מורשת שמתנכלים לו ולתוכנית שלו.

מיכאל מלכיאלי: רק לאחרונה פוטרה אצלו עורכת בכירה מסיבות שאינן ברורות לי.

מיכאל מלכיאלי: היה לי חשוב מאוד, אדוני השר, שתדע מזה, וכמובן – שתטפל בזה.

מיכאל מלכיאלי: נקודה אחרונה, בנוסף לרדיו מורשת: אתה ציינת, אדוני השר, 780 מיליון שקל שהושקעו בהקמה של התאגיד הזה.

מיכאל מלכיאלי: מדובר על האזנה לציבור הרוסים, חילונים, ערבים, ומי שלא מיוצג בדבר הזה הוא הציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: בחוק יש הוראה על הקמה של רדיו חרדי.

מיכאל מלכיאלי: רציתי לשאול אם השר יודע איפה הדברים עומדים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, שאלה נוספת, ואחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר – כבוד השר, גם כאשר הייתה רשות השידור, ועכשיו עם תאגיד השידור הציבורי, הערוץ הערבי או החלק הערבי – אם זה מבחינת התוכניות או ייצוג העובדים גם בתאגיד, זה היה ברשות ועכשיו בתאגיד – הוא פשוט לא הולם.

מסעוד גנאים: הוא לא הולם את האחוז של הערבים במדינה, לא הולם גם את המסרים ואת התכנים שהם חייבים להיות בתוכניות השונות בתאגיד.

מסעוד גנאים: מה עשה משרדך, או מה יעשה, כדי שבאמת יהיה ייצוג הולם לעובדים שם?

מסעוד גנאים: שנית, וזה החשוב, המסרים והתכנים של התוכניות, שיהיו מתאימים גם לציבור הערבי, שיש לו הייחוד התרבותי והלאומי וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: חוץ מזה, אני רציתי לשאול אם למשרדך יש התקציב או התמיכה – יש אתרי חדשות ערביים מפורסמים מאוד ופעילים, יש עיתונים, יש ערוצים – מה התמיכה של המשרד באתרים כאלה ובערוצים כאלה?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: שאלה אחרונה לחבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני שמח שזה שקרא לדגל שלנו סמרטוט נמצא בחוץ, אחרת הייתי חייב להגיב לסמרטוט בעצמו.

אורן אסף חזן: אני רוצה לנצל את – – –

יצחק וקנין: למה להתחיל את – – –

אורן אסף חזן: לא, לא, אז אני אומר: להפך, להפך, אני רוצה לנצל – – –

יצחק וקנין: אני שואל: יש לך איזה רצון לעשות פרובוקציה?

אורן אסף חזן: לא, אני מסתכל על הדגל היפהפה מאחוריך – –

יצחק וקנין: אני לא מבין למה.

אורן אסף חזן: – – אני מסתכל על הדגל המדהים והיפהפה מאחוריך ואני מתמלא בגאווה.

יצחק וקנין: לא, אתה רוצה שלא אתן לך לשאול?

אורן אסף חזן: לא, אז אני אומר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות לשאול.

יצחק וקנין: אז תשאל.

אורן אסף חזן: פשוט האהבה לדגל, אתה יודע.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השר, ואני באמת חבר שלך, אני באמת רוצה לנצל את הבמה הזאת ולשאול אותך שאלה עניינית אחת: בעולם שהפך להיות כולו עולם של רייטינג, של התמסחרות, בטלוויזיה שבה אנחנו רואים שאפילו חתונה משודרת בשידור ישיר במפגש ראשון מתחת לחופה, במקום שבו הריאליטי – הגבולות שלו כבר לא קיימים, לא שהם לא ברורים – אם יש משהו שנותר, דווקא לדור הצעיר, העכשווי, זה שאנחנו צריכים לחנך, עם תוכן שהוא נקי ממרדף אחרי הרייטינג, אחרי הפרסום, אחרי הכסף, זה הטלוויזיה החינוכית.

אורן אסף חזן: לצערי, בחוק התאגיד, ההתייחסות לטלוויזיה החינוכית לא הייתה במקומה.

אורן אסף חזן: בחודשים הקרובים אנחנו עתידים לראות את הטלוויזיה החינוכית, שכולנו אגב גדלנו עליה ורובנו משתמשים בה גם היום – אגב, יש לי ילדה קטנה, תאמינו לי, התכנים שם הכי טובים; אני רק מחכה שהיא תגדל כדי ליהנות מהם.

אורן אסף חזן: למה, ריבונו של עולם, אנחנו מחליפים משהו טוב במשהו עקום?

אורן אסף חזן: בדיוק מתוך המציאות שבה אתה אומר, שהתאגיד עצמו עדיין בבנייה ועוד לא מוצא את עצמו, האם השינוי הזה, שיעלה לנו מאות מיליונים, שיגרום לפיטורים של המונים, שיפגע מעל הכול, ביותר, בחברה ובתכנים, האם הוא נכון?

אורן אסף חזן: אני מבקש את התייחסותך.

אורן אסף חזן: וגם בבקשה אישית: אנחנו צריכים להתאחד כולנו כדי לשמור על החינוכית.

אורן אסף חזן: זה המעשה הכי חינוכי שאנחנו יכולים לעשות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: אדוני השר ישיב לכל השואלים.

איוב קרא: קודם כול, חבר הכנסת מיכאלי, לעניין רדיו חרדי, ועוד, רדיו אזורי בערבית ועוד כמה נושאים שנמצאים לפתחי כרגע, אני רוצה לזרז כמה שיותר, שיצאו מכרזים הכי כשירים והכי ישרים שאפשר להביא לציבור, כדי לתת ביטוי נכון.

איוב קרא: חופש הביטוי צריך להיות בכל מקום, לא נחלתו של צד אחד.

איוב קרא: אפעל ברוח הדברים הללו, כך שגם המגזר החרדי, גם המגזר הערבי, בכל מקום שאפשר להביא לחופש ביטוי בתרגום של זה לכלי תקשורת, יהיה עיקרון השוויון מקודש שם.

אורן אסף חזן: מה עם – – –

איוב קרא: עכשיו, לגבי השידורים בערבית – חבר הכנסת חזן, תכף אענה, השאלה שלך היא הכי חשובה.

איוב קרא: לגבי השידורים בערבית, חבר הכנסת גנאים, אנחנו בוחנים בתקופה האחרונה העצמת השידורים בערבית, כולל להביא לטלוויזיה עצמאית או לערוץ חזק – ציבורי, של המדינה.

איוב קרא: מה שיש כיום הוא לצאת לידי חובה.

איוב קרא: ככה אני מרגיש, וזה דבר שלא יכול להיות.

איוב קרא: ביקרתי בתאגיד לא מזמן ואמרתי שהשידורים בערבית, בתאגיד דווקא, שצריכים להיות מועצמים, לא באים לידי ביטוי.

איוב קרא: 20 מיליון מתוך 700 מיליון לשידורים בערבית – אין בזה שום פרופורציה.

איוב קרא: ולכן חזרתי והתייעצתי עם כל הגורמים, וקיבלנו אור ירוק להתחיל להתכונן להעצים את הערוץ בערבית, כך שיקבל ביטוי אינטנסיבי, גיבוי מכל הבחינות, מכל הגורמים, ויצא לשידורים באופן הראוי למזרח התיכון.

איוב קרא: זה אינטרס ישראלי ממדרגה ראשונה, ואינטרס של האזור לדעת מה קורה פה.

איוב קרא: כל מה שהיה עד היום נגמר בעצם בגבול ישראל.

איוב קרא: אף אחד לא יודע מה קורה כאן.

איוב קרא: והשידורים בערבית הם שופר זעקה חשוב מאוד של מדינת ישראל, שמביאים את האמת עליה ולא רק את השקרים שאנחנו שומעים חדשות לבקרים.

איוב קרא: חבר הכנסת חזן, לגבי הטלוויזיה החינוכית, אני גם בדעה שמשהו מוצלח – מגבים אותו.

איוב קרא: משהו מוצלח צריך לגבות – לא, להעצים אותו אפילו.

איוב קרא: כמו רשת ב', שאני חושב שהיא כלי חשוב מאוד בתאגיד, מוצלח, וצריך לגבות אותו, כנ"ל לגבי הטלוויזיה החינוכית.

איוב קרא: אני חושב שזה פרדוקס שדבר מוצלח, החליט מי שהחליט בחוק התאגיד לפגוע בו.

אורן אסף חזן: האם אדוני יתמוך בתיקון לחוק שאגיש כדי לשמור על החינוכית?

איוב קרא: תראה, אני רק יכול לומר לך שאם יבוא תיקון לחקיקה בעניין הזה, עדיף שיהיה ממקומות אובייקטיביים, כי כל נגיעה מתפרשת כמשהו – – –

אורן אסף חזן: – – –

איוב קרא: לא, אני יודע מה שאני אומר.

איוב קרא: ולכן, להפך, תעשה את זה שיהיה בקונסנזוס בבית הזה, ואשמח לעזור בעניין הזה, מכיוון שרק דבר אחד מנחה אותי: מנחה אותי שמה שמוצלח במדינה הזאת צריך לגבות אותו, והטלוויזיה החינוכית – – –

אורן אסף חזן: אביא הסכמה מאופוזיציה וקואליציה.

אורן אסף חזן: אצטרך את העזרה שלך בוועדת שרים.

איוב קרא: אגבה כל הליך.

איוב קרא: בעצם אני לא יכול ליזום חקיקה, כי יגידו: הינה, אינטרסנטים רוצים להשתלט על התאגיד.

אורן אסף חזן: אני אגיש.

איוב קרא: סיפורים, מעשה'ס.

איוב קרא: אני רוצה, מה שמוצלח במדינה הזאת – לגבות אותו.

איוב קרא: כולל את זה.

איוב קרא: ולכן אם תפעלו באופן קונסנזואלי אשמח לתת לזה גם רוח גבית.

איוב קרא: וצריך מהר לעשות את זה, כי שעון החול – אוזל.

אורן אסף חזן: השבוע אני מגיש.

איוב קרא: אני רק יכול לומר לכם, ואמרתי גם לחבר הכנסת גנאים: יש ארבעה ערוצים ייעודיים – צריך להזכיר את זה – ביניהם ערוץ בערבית, הלא, שאני מתכוון – זה ערוץ 20, ערוץ 24, הלא, ועוד ערוץ 9 – ואנחנו מתכוונים לגבות אותם.

מסעוד גנאים: – – –

איוב קרא: הלא, כן, בערבית.

אורן אסף חזן: חדשות בערוץ 20 יהיה בקרוב?

איוב קרא: ערוץ 20 יקבל רישיון כמו שהלא יקבל רישיון, וגם 24 וגם ערוץ 9.

איוב קרא: אנחנו נותנים חופש ביטוי לכולם, אף אחד לא יהיה מקופח מבחינתי, בראייה הכוללת הממלכתית שאני מאמין בה.

איוב קרא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר התקשורת איוב קרא.

יצחק וקנין: אני מזמין את סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: הוא ישיב על שאילתה דחופה מס' 422 מאת חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ: חילולי שבת של רשויות מקומיות.

יצחק וקנין: אדוני, תמתין עד שסגן השר יגיע לדוכן.

חיים כץ: באיזה שעה נסגרת הכנסת היום?

קריאה: 15:00.

יצחק וקנין: 15:30.

חיים כץ: אפשר למשוך את השאילתות עד 16:00, ואז לא תהיה חקיקה.

יצחק וקנין: אל תדאג, אנחנו כבר מסיימים את השאילתות.

יצחק וקנין: אני מנסה לזרז את זה.

יצחק וקנין: התשובות יהיו קצרות ולעניין, בלי הרבה – אדוני חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, נא לשאול.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, עיריות שונות מפנות בשבת אשפה, מקרצפות כבישים, מפעילות הסעות למקומות בילוי ולים ורושמות דוחות חניה.

בצלאל סמוטריץ': רצוני לשאול: 1.

בצלאל סמוטריץ': האם הדבר חוקי?

בצלאל סמוטריץ': 2.

בצלאל סמוטריץ': מה נעשה למיגור התופעה?

בצלאל סמוטריץ': 3.

בצלאל סמוטריץ': מה מעשיך – כמובן זה נשאל לשר – למניעת תת-אכיפה ברשויות בחוקי עזר לפתיחת עסקים וסגירתם?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת השואל, רשות מקומית נדרשת לפעול על פי דין, ובכלל זה תוך עמידה בהוראות חוק שעות עבודה ומנוחה, התשי"א–1951.

משולם נהרי: לפיכך, וככל שהרשות פועלת בהתאם להוראות כל דין, לרבות הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה, הרי שפעולתה אינה חורגת מגדרי החוק.

משולם נהרי: ככל שהדבר חוקי, אין מניעה משפטית לפעולה זו.

משולם נהרי: ככל שהרשות המקומית פועלת בניגוד לחוק שעות עבודה ומנוחה, החוק מצוי באחריות שר העבודה, הרווחה והשירותים והחברתיים – תוכל גם כן לשאול אותו – ובהתאם לכך, כך גם שאלת הפיקוח על קיום הוראותיו נתונה בסמכות שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

משולם נהרי: לשר הפנים אין סמכות שנקבעה בחוק בנוגע לאכיפה של חוקי העזר, לרבות חוקי עזר לפתיחת עסקים וסגירתם, והסמכות והאחריות לכך מוטלות על הרשות המקומית שבתחומה נקבע חוק עזר כאמור.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, שאלה נוספת לרשותך.

יצחק וקנין: אחריך – חבר הכנסת מלכיאלי, אתה רצית לשאול שאלה?

יצחק וקנין: לא?

יצחק וקנין: אז אורן חזן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אני, במחילה, מתקשה לקבל את התשובה.

בצלאל סמוטריץ': בסוף משרד הפנים אחראי על הרשויות המקומיות, ולא כאדם פרטי שעובר על החוק – שאז אכיפת החוק כנגדו מסורה לגורמי האכיפה; אם זה בתחום הפלילי, זאת משטרת ישראל, ואם זה בתחום דיני העבודה, זה שר העבודה והרווחה – הרשויות המקומיות הן באחריות אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אם רשות מקומית, ממלכתית, של מדינת ישראל שמתוקצבת על ידי המדינה, מפרה חוק ברגל גסה – ואני אתן פה ממש כמה דוגמאות קטנטנות: בתל אביב ובנהריה מפנים אשפה בשבת; אף אחד לא יכול לומר שזה חוסה תחת איזשהו היתר כללי, פיקוח נפש, גם לא משהו קריטי.

בצלאל סמוטריץ': הרצליה, רמת השרון, רעננה, כרמיאל, חולון – הרשויות המקומיות מתקציבן מפעילות הסעות לים לתושביהן בשבת.

בצלאל סמוטריץ': בהרצליה – אני לא יכול להראות תמונה בכנסת – אני מחזיק פה צילום של דוח חניה שניתן לאדם ירא שמיים בעיריית הרצליה.

בצלאל סמוטריץ': הוא בא להתארח אצל מישהו, חונה בכחול לבן בליל שבת, שעון קיץ, לפני כניסת שבת.

בצלאל סמוטריץ': חוזר במוצאי שבת, הוא מקבל דוח חנייה של עיריית הרצליה.

בצלאל סמוטריץ': כתוב בדוח: שבת.

בצלאל סמוטריץ': מה רוצים?

בצלאל סמוטריץ': שבן אדם דתי, בשבת, יזוז?

בצלאל סמוטריץ': זה בוודאי לא חוקי.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא יכול לטעון שלתת דוחות חניה – אני עכשיו לא מדבר על מי שחונה באדום לבן, פיקוח נפש, מסכן את התנועה – הוא חונה בכחול לבן, רק לא שם, ומה לעשות, הוא לא צריך לשלם חניה בשבת כי הוא לא יכול הרי לשים מדחן לכל השבת כולה.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא יכול לטעון שזה פיקוח נפש או שזה משהו קריטי שצריך לתת לו היתר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אלה רשויות מקומיות.

בצלאל סמוטריץ': רשויות מקומיות הן באחריות משרד הפנים.

בצלאל סמוטריץ': אני כמובן שמח ששר העבודה והרווחה – לא במקרה, מהקדוש-ברוך-הוא – יושב כאן בדיון, ואני סמוך ובטוח שגם הוא ייתן דעתו לעניין, וככל שרשויות פועלות בצורה לא חוקית ולא הגיונית כזאת גם הוא יפעל.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שגם משרד הפנים צריך לפעול בעניין.

יצחק וקנין: תודה אדוני.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

יצחק וקנין: שאלה נוספת, אורן חזן, בלי הפלאפון.

יצחק וקנין: מלכיאלי אמר לי שהוא לא רוצה.

בצלאל סמוטריץ': השר מספר – – –

אורן אסף חזן: אתה יודע, אני אברך, אב צעיר.

אורן אסף חזן: הגברת מתקשרת, אני צריך לענות.

אורן אסף חזן: אני עוד לא בשלב הזה שאני יכול לסנן.

יצחק וקנין: פשוט קראתי לך ואתה לא שמעת.

אורן אסף חזן: תודה, תודה.

אורן אסף חזן: אני מקשיב תמיד, אל תדאג.

אורן אסף חזן: חלוקת קשב.

משולם נהרי: הוא סיפר את זה בחוף הים.

חיים כץ: סיפרתי את זה לדוגמה.

יצחק וקנין: רבותיי, אתם רוצים לנהל את הדיון בפינה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חברך אורן חזן מדבר כרגע ואתה מפריע לו.

אורן אסף חזן: אני נהנה ממה שקורה, כי תמיד אומרים שרק אני עושה רעש במליאה.

אורן אסף חזן: תן להם, זה בסדר.

אורן אסף חזן: חברי סגן השר, אתה יודע, אנחנו נמצאים במדינה מטורפת.

אורן אסף חזן: המציאות הביטחונית משתנה פה חדשות לבקרים, ואתה יודע מה, אפילו כל דקה היא יכולה להשתנות.

אורן אסף חזן: אני שואל למה משרד הפנים לא מוביל מהלך שייתן הטבות לאנשים – אגב, זה יכול להיות משולב ביחד עם משרד השיכון, אבל זה מפתח שלכם, היד שלכם – להרחבה של ממ"דים בדירות בנויות, כדי לקצר את התהליך.

אורן אסף חזן: היום, אם מישהו רוצה להרחיב ממ"ד, אז אומרים לו: חדר, תגיש בקשה.

אורן אסף חזן: יש התנגדויות, ועדה ראשונה, שנייה, עליונה – לא יוצא שום דבר.

אורן אסף חזן: הדבר הנוסף, לפני כמה שנים – וזה גם הולך ביחד: אני גר באריאל.

אורן אסף חזן: לצערי, היום באריאל החוק במדינת ישראל חל כשהמינהל מחליט להחיל אותו.

אורן אסף חזן: לפני כמה שנים קידמתם את נושא המרפסות, סגירת מרפסות ופרגולות ומחסנים.

אורן אסף חזן: האם משרד הפנים יכול לעזור להוביל, מול המינהל ומשרד הביטחון, כדי שגם אנחנו, תושבי יהודה ושומרון, נזכה להטבה הזאת ולהרחבה הזאת בלי שום צרה, בדיוק כמו שקיים בכל מקום במדינת ישראל?

אורן אסף חזן: אחרי הכול, אני בטוח שגם אדוני מסכים שאנחנו אזרחים שווים בין שווים והדם שלנו לא פחות סמיך מדם של אף אחד אחר.

אורן אסף חזן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

משולם נהרי: לשאלה הראשונה, חבר הכנסת בצלאל, התשובה קרובה אליך.

משולם נהרי: לא היית צריך להרחיק לכת עד לדוכן פה אלא היא קרובה אליך.

משולם נהרי: אם הקשבת לדברים שאמרתי אז לא היית שואל את השאלה הנוספת, מפני שזה חוק, חוק שעות עבודה ומנוחה, ויש שר שממונה עליו ולא כל אחד קופץ פה ומנהל את העניינים.

בצלאל סמוטריץ': – – – בתחום אחר – – – את זה?

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול למנוע תקציבים, אתה יכול להפעיל סנקציות, אתה יכול – – –

משולם נהרי: בתור מה אתה יכול למנוע תקציבים?

בצלאל סמוטריץ': בתור שר פנים.

משולם נהרי: על מה?

בצלאל סמוטריץ': – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יהודה גליק – –

משולם נהרי: עוד פעם.

משולם נהרי: כמה פעמים צריך להגיד?

משולם נהרי: יש שר – – –

יצחק וקנין: – – אולי כבודו יישב וישאל.

יצחק וקנין: אתה רוצה לעמוד, אתה מסתיר לי גם את מלכיאלי.

יצחק וקנין: זה לא כל כך נעים.

משולם נהרי: כאילו אתם עולים חדשים.

משולם נהרי: אני לפעמים משתאה, וחוזרים על אותה שאלה כמה פעמים.

משולם נהרי: יש חוקים, חקיקה.

משולם נהרי: ולחוק, כל חוק, יש שר שממונה עליו, ואפילו הייתה הצבעה פה על כל החוקים שעברו ממשרד הכלכלה למשרד העבודה, אילו חוקים יהיו תחת אחריותו של אותו שר.

משולם נהרי: ואתה אומר: רגע, בואו כולנו, כל אחד שיכול, כל אחד שיכול ליזום, יעשה.

משולם נהרי: מי שיכול לסגור ברזים, יסגור; מי שרוצה לעשות כך, יעשה כך.

משולם נהרי: זה לא הולך כך.

משולם נהרי: יש שר שממונה והוא צריך להפעיל באמת את החוק, והוא עצמו עמד כאן על הדוכן ואמר שהוא היה בחוף הים בשבת וראה שנתנו דוח, ראה על מכונית, ואמר שזו שערורייה והוא הולך לפעול בנושא הזה.

משולם נהרי: אז בסדר, הינה, יש לך שר שפועל והולך לאכוף את החוק ככתבו וכלשונו.

משולם נהרי: באשר לשתי השאלות האחרות, מאחר שזה לא ממין השאלות שנשאלו פה, אני מזמין אותך להגיש שאילתה ובעזרת השם ניתן לך תשובה מפורטת.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר.

יצחק וקנין: יישאר על הדוכן אדוני.

יצחק וקנין: שאילתה דחופה מס' 424, של חברת הכנסת יעל כהן-פארן: משרת סטודנט ביחידה לניהול המאגר הביומטרי.

זוהיר בהלול: מתי מתחילים חקיקה, אדוני?

יצחק וקנין: מייד אחרי השאילתה הזאת.

משולם נהרי: זו השאילתה האחרונה.

יצחק וקנין: שאילתה אחרונה ומייד מתחילים את החקיקה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, המאגר הביומטרי מכיל מידע מהרגישים ביותר במדינה.

יעל כהן-פארן: לאחרונה פורסם מכרז המאפשר קבלה גם של מועמדים ללא סיווג ביטחוני נדרש, תוך ציון שהליך הסיווג יועבר לאחר הקבלה לתפקיד.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: מדוע מתאפשר נוהל זה?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: מדוע ניתנת הקלה שכזו בדרישות?

יעל כהן-פארן: תודה.

משולם נהרי: סעיף 11(ד) לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009, קובע: "לא יועסק עובד ברשות, אלא אם כן עבר בדיקת התאמה ביטחונית כמשמעותה בסעיף 15 לחוק שירות הביטחון הכללי".

משולם נהרי: בהתאם לכך, מצוין מפורשות בכל המשרות המיועדות לאיוש ברשות לניהול המאגר הביומטרי כי נדרש סיווג ביטחוני כחלק מדרישות הסף לפי הנוסח שלהלן: "סיווג בטחוני בתוקף לרמת 'סודי ביותר' ועמידה במבדקי התאמה ביטחונית כנדרש.

משולם נהרי: מועמד ללא הסיווג הנדרש יעבור הליך סיווג לאחר קבלתו לתפקיד כתנאי להעסקתו".

משולם נהרי: זה במכרז.

משולם נהרי: יש לציין, כי במשפט "לאחר קבלתו לתפקיד" הכוונה הינה לאחר בחירת המועמד במסגרת המכרז שמנהלת נציבות שירות המדינה על פי כללי התקשי"ר, ולא לאחר תחילת העסקתו בפועל.

משולם נהרי: יובהר ויודגש כי עובד מתחיל לעבוד ברשות ולהיחשף למידע רגיש רק לאחר שקיבל את הסיווג הנדרש משירותי הביטחון.

משולם נהרי: כלומר, מועמד הנבחר במכרז יתחיל את העסקתו ברשות בפועל רק לאחר קבלת הסיווג הביטחוני הנדרש ולא לפני כן.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת לא מעוניינת בשאלה נוספת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, או אורן חזן, אחד מהשניים.

ענת ברקו: הוא אמר שאני אחריו.

יצחק וקנין: אי-אפשר.

יצחק וקנין: שניכם באותה סיעה, אני לא חושב שאפשר.

ענת ברקו: אם אין אף אחד – – –

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: אין בקשה, אז אני אאפשר את זה.

אורן אסף חזן: סגן השר, ידידי, אני מוחל על זה שלא קיבלתי תשובה מקודם.

אורן אסף חזן: אשמח – – –

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: אתה צריך להבין, אורן, אתה צריך – –

אורן אסף חזן: להפך.

אורן אסף חזן: אני מוחל – – –

יצחק וקנין: – – להשתדל – – –

משולם נהרי: אבל אתה שמעת מה שאמרתי?

אורן אסף חזן: כן, כן.

יצחק וקנין: להשתדל.

יצחק וקנין: זה לא מחייב.

יצחק וקנין: לפעמים – – –

משולם נהרי: מה אמרתי?

אורן אסף חזן: בגלל זה אני אומר – – –

משולם נהרי: לא.

משולם נהרי: אבל מה עניתי לך?

אורן אסף חזן: אני עונה לך.

אורן אסף חזן: אני מוחל, אני לא כועס.

אורן אסף חזן: הכול בסדר.

משולם נהרי: לא, אבל מה אמרתי?

יצחק וקנין: אתה מצפה לקבל תשובה – – –

אורן אסף חזן: לא, לא.

אורן אסף חזן: לא מצפה.

אורן אסף חזן: להפך.

אורן אסף חזן: אני אומר – – –

יצחק וקנין: תקשיב רגע – – –

משולם נהרי: אתה הקשבת למה שאמרתי?

משולם נהרי: לא שמתי לב אם אתה מקשיב.

יצחק וקנין: הוא רוצה לתת לך תשובה לא סתם שלופה מהמותן.

אורן אסף חזן: שמעתי והבטתי גם לתוך עיניך.

משולם נהרי: מה?

אורן אסף חזן: אני הבטתי גם לתוך עיניך.

אורן אסף חזן: כשדיברת, אני לא רק הקשבתי – – –

משולם נהרי: מה אמרתי?

משולם נהרי: אתה יכול להגיד מה אמרתי?

אורן אסף חזן: אז אני אענה לך יותר מזה.

אורן אסף חזן: אני אומר מעבר – תסתכל עליי, אני מסתכל עליך, תסתכל עליי – אני אומר מעבר לזה, זה בסדר שאני לא מקבל תשובה, כי גם הסבירו לי שאם השאלה לא מונחת מראש ואין תשובה בנויה מראש, אז לא תמיד מקבלים תשובה אז אני אומר, זה בסדר.

יצחק וקנין: לא, אם זה מאותו עניין שנשאל, אז אני יכול להבין.

אורן אסף חזן: כן, כן, אני מבין.

אורן אסף חזן: אני מבין.

יצחק וקנין: כבודו שואל שאלה בתחום אחר לגמרי.

אורן אסף חזן: בכל זאת, יש הזדמנות.

אורן אסף חזן: אנחנו חברי כנסת, עושים עבודתו.

יצחק וקנין: ודאי, אני מאפשר לך.

יצחק וקנין: חבל על הזמן והזמן קצר.

משולם נהרי: "טענו חיטין והודה בשעורין".

אורן אסף חזן: אני רק אומר.

אורן אסף חזן: אני אשמח אם תוכל לעבור על הנושא ולשתף איתי פעולה, כדי שנתקן אותו לעתיד.

אורן אסף חזן: אוקיי?

אורן אסף חזן: אני לא תוקף.

אורן אסף חזן: שאלה נוספת – מחוץ לנושא, אבל אני בטוח שאדוני מכיר אותה, מכיר את הנושא, ואולי אני גם אזכה לקבל עליה תשובה.

אורן אסף חזן: אנחנו הרבה פעמים צועקים וזועקים על כך שארץ ישראל שייכת לעם ישראל ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: אני כבר השכלתי לומר שאני לא אעיד עלינו שאנחנו אדוני הארץ, כי האדון לא צריך להעיד שזו אדמתו, כולם יודעים שהוא האדון.

אורן אסף חזן: מה שכן, לאחרונה אנחנו עדים להשתוללות בכל מה שקשור למסירת אדמות מדינה להרחבה של כפרים ערביים.

אורן אסף חזן: אין לי עם זה בעיה בגדול.

אורן אסף חזן: יש לי בעיה עם העובדה – 1.

אורן אסף חזן: שזה בא על חשבוננו; ו-2.

אורן אסף חזן: שלצד המסירה ההמונית של אותן קרקעות אתם לא מבקשים בנייה רוויה, בנייה לגובה.

אורן אסף חזן: אני שואל: האם זה עניין של מדיניות?

אורן אסף חזן: אדוני סגן השר, השאלה רצינית.

יצחק וקנין: אדוני ישאל, ישאל.

יצחק וקנין: חבל – אדוני, לא לנהל איתו – – –

אורן אסף חזן: לא, אני רואה אותו – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן השר – – –

משולם נהרי: אני מסתכל עליך, ואוזני מופנית לחברת הכנסת ענת ברקו.

אורן אסף חזן: היא גם תשאל שאלה, יש לה גם שאלות שלה.

משולם נהרי: היא לא צריכה, אתה שאלת במקומה.

אורן אסף חזן: אני מסיים רק את השאלה, ואני אומר:

אורן אסף חזן: האם לא נכון, אחרי כל כך הרבה שנים, אחרי שבשעתו זכינו שמנהיגנו הדגול בגין – – –

יצחק וקנין: אדוני ישאל שאלה, אין לנו זמן ארוך.

אורן אסף חזן: אני שואל.

אורן אסף חזן: האם לא נכון, אחרי שזכינו שמנהיגנו הדגול בגין עשה תוכניות מתאר, שאתם תשנו את המדיניות ותשנו את המציאות כך ששם הבנייה תהיה תקינה יותר, שתשרת בסוף את האינטרס של מדינת ישראל והעם היהודי ששב לארצו?

אורן אסף חזן: או שמא המדיניות שלכם היא כזאת שבסוף היא פוגעת בנו – תוך הדגשה: אני מדבר על קרקעות מדינה במקומות שהם בקונסנזוס, שאין עליהם מחלוקת והם לא מעבר לשום קו דמיוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: אני מבקש שתשאלו שאלה, לא לתת לנו נאום.

משולם נהרי: חוצב להבות.

ענת ברקו: אדוני סגן השר, גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהמשך לחברי חבר הכנסת חזן, מתבצעות העברה מסיבית של קרקע מדינה, ושינויי גבולות מרחיקי לכת – לא חס וחלילה לחיילים משוחררים, כי אני מניחה שבזה, השר לא מתעניין בזה, אלא ליישובים ערביים שיש בהם קרקעות שאפשר לנצל אותן גם לצורכי הציבור; מבלי לדרוש בנייה רוויה, אלפי דונמים עוברים מצד לצד.

יצחק וקנין: מה השאלה.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר נאום.

יצחק וקנין: מה השאלה?

ענת ברקו: השאלה היא בהמשך לנאומך, סגן השר נהרי, האם החלטתם – האם יש משהו עדתי ביחס לחקלאים?

יצחק וקנין: תודה.

ענת ברקו: האם החלטתם לחסל את החקלאות במדינת ישראל?

יצחק וקנין: תודה.

ענת ברקו: והאם יש כאן איזושהי מדיניות שהיא שונה מממשלת הימין, ששומרת על קרקעות המדינה לחקלאות, לאוכל, למזון?

ענת ברקו: תודה.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ברקו, את רוצה שאני אסגור את המיקרופון?

יצחק וקנין: אני אסגור אותו.

אורן אסף חזן: – – – שאלתי.

יצחק וקנין: לא, רבותיי.

יצחק וקנין: יש גבול.

יצחק וקנין: זו אפשרות לשאול שאלה, אז אתם רוצים פה לתת נאום.

יצחק וקנין: תגישו הצעה לסדר-היום, ותעשו פה מה שאתם רוצים, אבל זו לא שאלה, זו התרסה במכוון.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אם ירצה ישיב, אם ירצה לא ישיב.

משולם נהרי: בקשר לשאלה הראשונה לגבי זכותנו על ארץ ישראל.

משולם נהרי: אולי כדאי לתגבר שיעורי תנ"ך בבית הזה וללמוד.

אורן אסף חזן: אני בעד.

משולם נהרי: לא צריך להגיע לספר ה-24 בתנ"ך, אלא כבר בבראשית.

משולם נהרי: ברש"י הראשון, אפשר כבר לדון.

משולם נהרי: ויש לנו מספיק זמן לדון על זכותנו על ארץ ישראל.

משולם נהרי: לגבי השאלה השנייה, אני אבחר לענות על השאלה של חברת הכנסת ענת ברקו.

אורן אסף חזן: מה עם הבנייה – – –

משולם נהרי: ואני אגיד לך למה אני בוחר לענות על השאלה שלה, כי אתם שאלתם אותה שאלה.

משולם נהרי: בעצם אתם הערתם אותה הערה, ואני מתאר לעצמי שענת תשאל עוד כמה וכמה פעמים, כי היא שאלה.

משולם נהרי: לכן אני חושב שיש לנו בעיה של תקשורת בין-אישית.

משולם נהרי: ואני שמתי לב שהרבה הרבה בבית הזה – אנחנו לא מחפשים לשמוע את השני, להקשיב אליו; אנחנו רוצים להשמיע, ואנחנו תקועים שם.

משולם נהרי: אנחנו תקועים בלהשמיע.

משולם נהרי: אבל אם היינו מנהלים שיחה והייתה בינינו תקשורת בין-אישית נכונה, כאשר אני מקשיב אליך ואתה מקשיב אליי, יכול להיות שבכלל לא היו לך שאלות.

אורן אסף חזן: אני מקשיב אליך.

ענת ברקו: – – – אדוני סגן השר.

משולם נהרי: אני עמדתי מעל הדוכן, אני אמרתי את כל הפרוצדורה.

משולם נהרי: אני אמרתי איזה שטחים יוצמדו והכול.

משולם נהרי: לא דיברנו על סחף ולא דיברנו על מכירה כללית ולא שום דבר.

אורן אסף חזן: האם אתם תאשרו בנייה – – –

משולם נהרי: אנחנו שני עמים במדינה אחת, שצריכים למצוא את האיזון הנכון כדי שנוכל לחיות יחד בשלום.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר, סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת יעל כהן-פארן בנושא: חשש לפגמים בהליך התכנוני המבקש להקים שדה תעופה חלופי לשדה דב בהרצליה בעמק חפר.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/4824/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח–2017.

יצחק וקנין: הצעה זו קיבלה פטור מחובת הנחה, היא בתמיכת ממשלה, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי ויושב-ראש ועדת החינוך יעקב מרגי.

יצחק וקנין: עד עשר דקות, בבקשה.

קארין אלהרר: – – – בחירות, כל דבר מקבל פטור מחובת הנחה?

יצחק וקנין: אני כבר אמרתי את דעתי, אבל זה לא מקום שאני אגיד.

יצחק וקנין: לדעתי, בחירות לא יתקיימו ב-2018.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, חברתי השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אכן, זאת הצעת חוק של חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, ושלי.

שולי מועלם-רפאלי: ברשותכם, בכל זאת זה יום מיוחד, שבו אנחנו בחנוכה, אפתח ואגיד: חג חנוכה שמח.

שולי מועלם-רפאלי: אתם יודעים שבדרך כלל מצוות עשה שהזמן גרמן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, סגן השר משולם נהרי, אתם מפריעים לנו.

יצחק וקנין: קולכם נשמע ברמה, כמו שאומרת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: בדרך כלל במצוות שהזמן גרמן, נשים לא חייבות.

שולי מועלם-רפאלי: פה אנחנו נמצאים לפני מצווה שלמרות שהזמן גרמה – הזמן שלה מאוד ברור ומוגדר, חנוכה, חנו בכ"ה, היום כ"ה בכסלו – כמובן, נשים בכל זאת חייבות, וההסבר שחז"ל נותנים לזה הוא שאף הן היו באותו הנס.

שולי מועלם-רפאלי: וברוך השם, כיוון שנשים נמצאות בעולם היהודי מיום בריאת האדם ועד היום – מובילות, נמצאות, נוכחות – גם במצוות נר חנוכה, מצוות נר, איש וביתו, נשים נמצאות.

שולי מועלם-רפאלי: הן היו חלק מהנס, והן חלק מהפצת אור התורה והיהדות בעולם כולו, ובטח במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ועכשיו לחוק, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: כיום, חבריי וחברותיי, המועצה להשכלה גבוהה אינה מפקחת על כל מוסדות ההשכלה הגבוהה.

שולי מועלם-רפאלי: מצב זה יוצר קשיים לא מבוטלים, הפוגמים ביעילות הסדרת תחום ההשכלה הגבוהה של אזרחי מדינת ישראל ושוללים יכולת להסדיר את התחום באמצעות הוראות הנסמכות על מדיניות אחידה וראייה משותפת – ראייה רוחבית אחת ומשותפת.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק של חבר הכנסת מרגי ושלי מבקשת לתקן את המצב הזה, ולהכפיף את כל המוסדות האקדמיים לאחריותה המלאה של המועצה להשכלה גבוהה.

שולי מועלם-רפאלי: פיקוח המועצה להשכלה גבוהה על כל המוסדות האקדמיים זוכה לתמיכת הצוותים המקצועיים במל"ג, במועצה להשכלה גבוהה, והוא נכון הן מבחינה מינהלית והן מבחינת השיפור האקדמי שהוא יביא בתוכו.

שולי מועלם-רפאלי: תמיכתכם בהצעת החוק הזאת תאפשר את יעילותה וחיזוקה של האקדמיה במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: את ההנגשה של האקדמיה לכמה שיותר סטודנטים וסטודנטיות, ומה זה אם לא לעשות את מדינת ישראל, ואת החברה הישראלית, טובים יותר?

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אתה רוצה להתנגד, אני מבין.

יצחק וקנין: יש כבר מי שביקש להתנגד, איתן ברושי.

יצחק וקנין: הוא ניגש אפילו לדוכן להגיד לנו, למרות שבדרך כלל צריך לחכות לתשובת הממשלה או לשר שעונה, אבל הוא ביקש ואני הודעתי שאני אאפשר לו.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי הכנסת המציעים חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי והרב יעקב מרגי, הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח–2017.

מאיר פרוש: החלפת סעיף 28א:

מאיר פרוש: בחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958 – להלן: החוק העיקרי – במקום סעיף 28א יבוא: "תחולה באזור – כל מי שהוקנו לו סמכויות לפי חוק זה, מוסמך להפעיל את סמכויותיו גם באזור, והזכויות והחובות לפי חוק זה יחולו גם באזור; לעניין זה, 'אזור' – כהגדרתו בחוק לתיקון ולהארכת תקפן של תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשס"ז–2007".

מאיר פרוש: התחילה של חוק זה היא 30 ימים מיום פרסומו – להלן: יום התחילה.

מאיר פרוש: הוראות המעבר שמוצעות בהצעת החוק הזה: "מוסד שההכרה בו כמוסד להשכלה גבוהה אושרה על ידי מפקד באזור לפני תחילתו של חוק זה, יראו אותו כמוסד להשכלה גבוהה שהוכר לפי סעיף 9 לחוק העיקרי, ושההכרה בו כאמור אושרה, במועד אישור המפקד, על ידי הממשלה לפי סעיף 11 לחוק העיקרי".

מאיר פרוש: עוד נאמר בנוסח הצעת החוק כי "אין בחוק זה כדי לפגוע בהכרה בתארים לפי סעיף 28א לחוק העיקרי, כנוסחו לפני יום התחילה לעניין התארים שניתנו לפני יום התחילה".

מאיר פרוש: דברי ההסבר לחוק הזה הם כך: "חוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1958 – להלן: חוק המל"ג, קובע את המסגרת לקיום האסדרה – הרגולציה – בתחום ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל ומכונן את המועצה להשכלה גבוהה, תאגיד סטטוטורי המופקד על תחום זה.

מאיר פרוש: בהתחשב באופייה של המועצה להשכלה גבוהה כתאגיד סטטוטורי היונק את סמכויותיו ישירות מהחוק, ולאור חזקת הפרשנות הטריטוריאלית של חקיקת הכנסת – סעיף 1 לפקודת שטח השיפוט והסמכויות; בג"ץ 279/51 אמסטרדם נ' שר האוצר – – – אהרון ברק, 'פרשנות במשפט', כרך שני – נהוג לפרש את הוראות חוק המל"ג כבעלות תחולה טריטוריאלית בגבולותיה של מדינת ישראל בלבד.

מאיר פרוש: במצב זה המועצה להשכלה גבוהה אינה רשאית להפעיל את סמכויותיה הסטטוטוריות באזורים שבהם לא הוחלו המשפט והמינהל של מדינת ישראל, ובכלל זה באזור יהודה ושומרון – להלן: האזור.

מאיר פרוש: הדבר הוביל ליצירת מערכות דינים מקבילות העוסקות באסדרתו של תחום ההשכלה הגבוהה, כך שלצד המועצה להשכלה גבוהה, הפועלת לפי חוק המל"ג, פועלת באזור יהודה ושומרון מועצה מקבילה – המועצה להשכלה גבוהה יהודה ושומרון – –

יצחק וקנין: רבותיי, רבותיי, דקה אחת, אדוני סגן שר, סדרנים, אנא מכם, תושיבו את חברי הכנסת.

יצחק וקנין: יש יותר מדי המולה גם אצל מזכירי הסיעות.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את הדיון ככה.

מאיר פרוש: – – שסמכויותיה מעוגנות בתחיקת הביטחון של מפקד כוחות צה"ל באזור, ובפרט בנספח מס' 4 – דיני חינוך – לתקנון המועצות המקומיות (יהודה ושומרון), התשמ"א–1981.

מאיר פרוש: הכפילות הנובעת מקיומן של שתי המועצות להשכלה גבוהה, שכל אחת מהן פועלת במרחב נורמטיבי ובגזרה גיאוגרפית משלה, יוצרת קשיים לא מבוטלים, הפוגמים ביעילות אסדרת תחום ההשכלה הגבוהה של אזרחי המדינה, והשוללים יכולת להסדיר את התחום באמצעות הוראות הנסמכות על מדיניות אחידה וראייה משותפת.

מאיר פרוש: מטרת התיקון המוצע היא להרחיב את תחום תחולתו של חוק המל"ג על האזור וכך לאפשר לרשויות המדינה המוסמכות להסדיר את תחום ההשכלה הגבוהה בכללותו.

מאיר פרוש: מוצע להרחיב את תחום פריסתה הטריטוריאלית של הסמכויות לפי חוק המל"ג באופן המעניק סמכויות לגורמים שהוסמכו לפי חוק המל"ג גם באזור.

מאיר פרוש: כמו כן, לשם שלמות ההסדר האמור, מוצע להחיל באזור גם את ההסדרים המעניקים זכויות וחסינויות והמטילים חובות לפי חוק המל"ג – קרי, בחוק המל"ג עצמו או לפי חקיקת משנה מכוחו.

מאיר פרוש: כמו כן, מוצע לקבוע מועד תחילה נדחה על מנת לאפשר למפקד כוחות צה"ל באזור לערוך תיקון תואם בין נספח מס' 4 – דיני חינוך – לתקנות המועצות המקומיות (יהודה ושומרון), התשמ"א–1981).

מאיר פרוש: עוד מוצע לקבוע שההכרה במוסדות להשכלה גבוהה שכבר הוכרו באזור, ושהכרתם אושרה על ידי מפקד כוחות צה"ל באזור לפני מועד תחילתו של התיקון המוצע, יראו אותם כמוסדות להשכלה גבוהה שהכרתם אושרה לפי חוק המל"ג.

מאיר פרוש: מוצע להבהיר כי לצד החלפת הניסוח הקודם של סעיף 28א לחוק, שקובע את המסלול להכרה בתארים של המוסדות להשכלה גבוהה באזור – תהליך שהופך אותו מיותר לנוכח הפירוק הצפוי של המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) – לא תיפגע ההכרה בתארים שניתנו לפני תחילתו של חוק זה".

מאיר פרוש: ואני רוצה לומר לחברי הכנסת, שבוודאי מבקשים לדעת מהי עמדת הממשלה, שהצעת החוק הנ"ל נדונה בוועדת שרים לענייני חקיקה בישיבתה מיום 10 בדצמבר 2017.

מאיר פרוש: עמדת ועדת השרים הייתה לתמוך בקידום הצעת חוק זו.

מאיר פרוש: וגם אני רוצה לומר שאני מברך על החלטת ועדת השרים, כי מדובר בהצעה נכונה מבחינה מקצועית ומינהלית, אשר תאפשר קיומה של מועצה אחת להשכלה גבוהה, תחת אותם הכללים, כך שגורם מתכלל אחד יופקד על התנאים להקמת מוסדות להשכלה גבוהה, פתיחת מסלולי לימוד והכרה באוניברסיטאות.

מאיר פרוש: למדיניות אחידה וגוף רגולטורי אחד ישנה חשיבות רבה מאוד בהסדרת תחום ההשכלה הגבוהה באשר היא.

מאיר פרוש: אני שוב רוצה לומר שאני מברך על קידומה של הצעת החוק החשובה הזו, ואני מבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בה.

יצחק וקנין: תודה.

מאיר פרוש: רגע, אני עוד לא סיימתי.

יצחק וקנין: יש לך עוד דקה, לא יותר.

מאיר פרוש: הצעת חוק כזאת, שיכולה להביא כמעט את כל 120 חברי הכנסת לפה – אתה נותן לי עוד דקה?

יצחק וקנין: אתה עברת שבע וחצי דקות, אני נותן לך עוד דקה על הזמן.

מאיר פרוש: אני מבקש, תן לי לומר משפט.

מאיר פרוש: תסלחו לי, חבריי חברי הכנסת, אם אני מפנה אתכם לנאום הידוע שהיה בשבוע שעבר, של הנשיא טראמפ, לגבי ההכרה בירושלים כבירת מדינת ישראל.

מאיר פרוש: ואני לא נכנס כרגע לעמדה אם ההכרזה הזו הייתה חשובה או לא; אני חושב שזה יפריע לנו בהמשך כאשר יבוא ההסדר המדיני.

מאיר פרוש: אבל מה אמר הנשיא טראמפ?

מאיר פרוש: הוא אמר, צריכים להכיר במציאות כפי שהיא.

מאיר פרוש: גם אם אנחנו לא מכירים בירושלים כבירת מדינת ישראל, בסופו של דבר כל נשיא שמבקר בישראל בא לירושלים, המוסדות הממלכתיים נמצאים בירושלים, הנשיא גר בירושלים, המעון הרשמי של ראש ממשלת ישראל הוא בירושלים.

מאיר פרוש: כולם מגיעים לירושלים.

מאיר פרוש: והוא אמר: בואו נהיה פרקטיים, בואו לא ניקח את הדבר הזה לנושא שאמור להפוך לאיזושהי שנאה, איבה, וחלילה לא לטרור.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תם לו הזמן.

יצחק וקנין: תאמין לי שאני שומר על הסדר.

יצחק וקנין: יש עוד מתנגד לחוק אז ככה – – –

מאיר פרוש: אין שום סיבה שהדבר הזה יקרה.

מאיר פרוש: אבל אני חושב שהצעת החוק הזו היא הצעת חוק שאומרת: בואו נתחשב במציאות הפשוטה.

יצחק וקנין: תודה.

מאיר פרוש: יש מוסדות להשכלה גבוהה במה שקרוי מעבר לקו הירוק, דהיינו ביהודה ושומרון.

מאיר פרוש: וכדי היות פרקטיים אנחנו צריכים להצביע בעד זה כדי שתהיה לנו מדיניות אחידה של המועצה להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר מאיר פרוש.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי, שמתנגד להצעת החוק.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההצעה לא מפתיעה, ועוד פחות לא מפתיעה תמיכת הממשלה.

איתן ברושי: זה המשך של הצעות שנועדו לטשטש את ההבחנה בין יהודה ושומרון למדינת ישראל על בסיס הגבולות ההיסטוריים.

איתן ברושי: זה לא התחום היחיד שבו יש הפרדה בתוך החלוקה הזאת.

איתן ברושי: למשל, גם בחוקי הבנייה והתכנון יש הבדל, גם בתחום אישורי הבנייה.

איתן ברושי: אני תמיד אמרתי לחבריי בממשלה שהמזל שלהם הוא שהם בנו ביהודה ושומרון עם המינהל האזרחי ולא עם מינהל מקרקעי ישראל.

איתן ברושי: אם היו מביאים את הדיון הזה לאקדמיה, אני מניח שהתשובה הייתה שונה.

איתן ברושי: זה עוד ניסיון למנוע את ההתמודדות האמיתית עם שאלת גבולות הארץ והיותה מדינה יהודית ודמוקרטית.

איתן ברושי: אני לא מתכחש לקיומה של מכללת אריאל.

איתן ברושי: ההצעה הזאת חורגת מהמכללה, ויחד עם זה, הממשלה עושה לה חיים קלים: במקום לקבל הכרעה היסטורית על דמותה וגבולותיה של המדינה, היא עושה כל פעם תיקונים קלים על פי הנוחיות שלה.

איתן ברושי: אז בואו, תביאו את כל הדיון, תספחו את הכול, למה רק את האקדמיה?

איתן ברושי: זה לא נכון, זה לא הגיוני, אבל זה לא מפתיע.

איתן ברושי: אני רוצה עוד משפט אחד, שהוא לא קשור לעניין.

איתן ברושי: אתמול בתוכנית הטלוויזיה "אנשים", נשאל חבר הכנסת – – –

יצחק וקנין: סדרנים.

יצחק וקנין: סדרנים – רק דקה אחת – סדרנים, לא יכול להיות, אתם עומדים פה – תראו מה שקורה פה, תושיבו את חברי הכנסת.

איתן ברושי: אנחנו נצביע נגד ההצעה, משום שהיא לא נכונה, היא גם לא מופיעה בעיתוי הנכון, והיא מוכיחה פעם נוספת שלממשלה אין יכולת לקבל הכרעות אמיתיות והיסטוריות.

איתן ברושי: אני רוצה משהו, ברשותך, היושב-ראש.

איתן ברושי: אתמול בתוכנית הטלוויזיה "אנשים" נשאל חבר הכנסת זחאלקה אם יהיה מוכן לקבל את הדגל וסמלי המדינה ככל האזרחים שווי הזכויות בישראל.

איתן ברושי: תשובתו הייתה כי דגלים הם סמרטוט, והדגל הישראלי הוא הרבה יותר גרוע מסמרטוט.

איתן ברושי: מדובר בהתבטאות לא ראויה, והיא הוכחה נוספת לאופיו הקיצוני של חלק ממפלגת הרשימה המשותפת, שחותר תחת סמלי המדינה ואופייה כמדינה יהודית ודמוקרטית, ויש לגנות את ההתבטאות הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח–2017, של חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ויעקב מרגי, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – 48 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 59 – ואני מוסיף את קולו של יושב-ראש הכנסת שהצביע ולא נקלטה ההצבעה שלו – 60 בעד, אין מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה.

לאה פדידה: – – –

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: משום מה העבירו לי – סליחה, 48 מתנגדים, 60 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר להכנתה לקריאה ראשונה לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יואל חסון: אדוני, ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: ועדת הכלכלה?

יצחק וקנין: ועדת הכנסת תחליט.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1971/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הרחבת חובת מתן שירותים רפואיים ביישובים קטנים), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת מיכל בירן, מיקי מכלוף זוהר וטלי פלוסקוב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: רבותיי, אי-אפשר לנהל את המליאה בצורה כזאת.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, זה בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה על החוק הזה במועד אחר.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כשמסתכלים על הצעת החוק שלי אי-אפשר להתעלם מהסביבה שבה היא צמחה, הסביבה של מערכת הבריאות בישראל כפי שהיא היום, ואי-אפשר לדבר על מערכת הבריאות בישראל בלי לדבר על החטא הקדמון שלה.

מיכל בירן: החטא הקדמון היה ביטול מס המעסיקים בשנת 1997.

מיכל בירן: במשך יותר מ-20 שנה – – –

יצחק וקנין: רבותיי, אני פונה עוד פעם לאזור של מזכירות הסיעות: חברי הכנסת יכולים לדבר, לקום, אבל אתם עושים פה כזה רעש שאי-אפשר לנהל את הישיבות, לא שומעים את הדובר, גם את ההצבעות.

יצחק וקנין: זה מבלבל את כל הניהול פה.

יצחק וקנין: מה אתם רוצים, שאנחנו נוציא ונרוקן את כל – אני אומר לכם, אני אביא בנשיאות שלא יהיו פה כל כך הרבה מי שלא חברי כנסת.

יצחק וקנין: אתם מרשים לעצמכם יותר מדי, וזה בלתי אפשרי.

מיכל בירן: במשך יותר מ-20 שנה המעסיקים בישראל השתתפו במימון הבריאות של העובדים שלהם, עד שפקידי האוצר, בשנת 1997, בחוק ההסדרים שקדם לזה, אמרו: לא.

מיכל בירן: בואו נבטל את המס הזה, אבל אל תדאגו, סל הבריאות לא ייפגע; מה שאנחנו מבטלים – אז זה היה 7 מיליארד שקלים בערכים של אז – אנחנו נוסיף מהכיס שלנו, מתקציב המדינה, לסל הבריאות.

חיים כץ: איך היו משלמים המעסיקים?

מיכל בירן: הם היו משלמים ישירות לביטוח הלאומי.

חיים כץ: עבור מס בריאות?

מיכל בירן: כן.

מיכל בירן: מס על עובדים.

חיים כץ: אז כששילמנו מס בריאות משפחתי – – –

מיכל בירן: החלק של המעסיקים.

מיכל בירן: חוץ מזה שאנשים שילמו, זה היה ב-1973 – – –

חיים כץ: זה היה מס בריאות?

מיכל בירן: לא, זה היה במקביל.

מיכל בירן: העובדים שילמו בעצמם מס בריאות כמו שמשלם כל אזרח, ישירות מהמשכורת שלו.

חיים כץ: הוא היה מקבל בול, מדביק בפנקס.

מיכל בירן: את הבול אני באמת לא זוכרת, חיים.

חיים כץ: לא בלהקניט.

חיים כץ: ברור לך?

מיכל בירן: בקיצור, החלק של המעסיקים הופרש ישירות לביטוח הלאומי, בגין המחשבה שלמעסיק יש אינטרס בבריאות של העובדים שלו.

מיכל בירן: אבל משרד האוצר לא אהב את זה, והטיעון בהתחלה היה: אנחנו רוצים להקל על המעסיקים, להפוך את העבודה ליותר זולה, ואנחנו נדאג שסל הבריאות לא ייפגע, אנחנו נשפה ישירות מתקציב המדינה בעבור הסכום שהורדנו.

מיכל בירן: הפלא ופלא, מה קרה?

מיכל בירן: שני הדברים לא קרו.

מיכל בירן: דבר ראשון, המעסיקים לא הרגישו הקלה, כי אומנם ביטלו את זה אבל הוסיפו להם תוספות אחרות, אבל את התוספת הזאת, אני חושבת שהם הוסיפו אותה בחוק הסדרים אחד; ואחר כך, מי זוכר את הכסף הזה שהבטיחו לשפות עליו?

מיכל בירן: אבל היום, כשאנחנו מסתכלים על כל החוליים של מערכת הבריאות – וההערכה של פרופ' אופק הייתה שלולא היו מבטלים את מס המעסיק, בערכים של היום היו עוד 3 מיליארד שקלים לתקציב הבריאות.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא סכום מטורף.

מיכל בירן: זה חלק מהדברים שאנשים התרגלו לראות אותם כמובנים מאליהם – התורים והצפיפות והמחסור בכוח אדם, כאילו זה איזה חוק טבע.

מיכל בירן: זה לא חוק טבע.

מיכל בירן: הייתה שמיכה, מישהו בא, גזר חלק מהשמיכה הזאת, ואז אמרנו: מצטערים, אין מה לעשות, השמיכה קצרה, אנחנו מנסים לעשות את המיטב במה שאפשר לעשות.

מיכל בירן: אני חושבת שהרפורמה שהובילה חברת הכנסת יעל גרמן כשהייתה שרת הבריאות הראתה שהחברה הישראלית הייתה מאוד מאוחדת בשאלה אם הם רוצים מערכת בריאות ציבורית חזקה או שמא להגיד שמוותרים על זה, ויאללה ננסה למקסם את זה, ושמערכת הבריאות הפרטית תשתמש במתקנים הציבוריים אחר הצוהריים.

מיכל בירן: כשראיתי את שטרסלר בזמנו כותב שאי-אפשר לשים תו מחיר על חיי אדם זה היה רגע מרגש, כי זה היה לא ימין ולא שמאל, ממש סולידריות אמיתית של החברה הישראלית בהבנה כמה בריאותו של אדם זה דבר שאסור לפגוע בו.

מיכל בירן: ומאז באמת מנסים להוסיף תקציבים, גם מנסים להוסיף כסף לקיצור תורים, אבל בלי להסס מקצצים חלק מזה בקיצוץ רוחבי בשביל הנחות על מוצרי צריכה.

מיכל בירן: הצעת החוק שלי, מהאופוזיציה, לא מתיימרת לתקן את כל הבעיות של מערכת הבריאות, אבל את הפערים שנוצרו בין פריפריה למרכז כולכם מכירים, גם בתוחלת החיים, גם במספר הרופאים בדרום ובצפון, שעומדים על כשלושה רופאים ל-1,000 נפש לעומת כחמישה במרכז.

מיכל בירן: הדברים האלה הם מקוממים, הם פשוט מקוממים את נפש האדם מיסודם.

מיכל בירן: הצעת החוק שלי בסופו של דבר אומרת משהו קטן, תיקון קטן: כבר היום יש חוק שאומר שאם אדם מתגורר ביישוב קטן של פחות מ-10,000 אנשים, הוא יכול ללכת גם לרופא משפחה ורופאת נשים ורופא ילדים ובדיקות מעבדה בקופת חולים אחרת משלו, אם יש לה סניף או יש לה את השירות הזה באותו יישוב קטן.

מיכל בירן: מה שאני ביקשתי לעשות זה להרחיב את הסל הזה, שאפשר יהיה ללכת גם לאורתופד וגם לרופא עור ומין, ולאפשר לאנשים, במקום לנסוע ליישוב מרוחק יותר שבו קיימים השירותים האלה של קופת החולים שלהם, לאפשר להם את זה ביישוב מגוריהם.

מיכל בירן: שוב, קופות החולים לא אמורות להיפגע מזה, ממילא כבר יש מנגנון שיפוי שמאפשר להן להתקזז על השירותים שהן מאפשרות האחת לשנייה.

מיכל בירן: כל מה שזה היה מאפשר זה קצת יותר נוחות וגם יותר בריאות, כי יש מספיק מחקרים שמראים שהקבוצות המוחלשות ביותר בחברה הישראלית מוותרות לפעמים על קבלת שירותים פשוט כי הן לא עומדות בנסיעה למקום מרוחק שבו יוכלו לקבל את השירות.

מיכל בירן: אני מצטערת שהממשלה החליטה לא לתמוך בהצעת החוק הזאת, אבל שוב, אנחנו לא נוותר ונמשיך לאתגר את הממשלה הזאת עד שאזרחי ישראל יזכו לשירותים הראויים שמגיעים להם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1130/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם של בני שני המינים והאוכלוסייה הערבית במינוי דירקטור חיצוני), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה, עשר דקות לרשותך.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, עמיתיי חברי וחברות הכנסת, חג חנוכה שמח לכל החוגגים.

איימן עודה: לפני שאני אתייחס להצעת החוק באופן ישיר, אני מעוניין לפתוח עם סקירה קצרה מהסוג של סקירת מצב האומה לגבי מצבה של האוכלוסייה הערבית בישראל.

איימן עודה: ביום-יום אנחנו טרודים בדאגות האישיות שלנו.

איימן עודה: גם כשאנחנו מסתכלים על העניינים שמדאיגים אותנו כחברה, הדאגות בדרך כלל מאפילות על ההצלחות, רגעי הדאגה רבים מרגעי הנחת.

איימן עודה: תרשו לי להיעזר במאמרו של הסופר מוחמד עלי טאהא, שפרסם בטורו הקבוע בעיתון אל-איתיחאד מאמר תחת הכותרת "בחצרנו פרחים יפים", שבו דרך שבע נקודות הוא סוקר את הצלחות המיעוט הערבי, שאותן הוא מתאר כפרחים שפרחו בחצר מולדתנו למרות קוצים חדים וכואבים, פרחים בעלי צבעים שונים ומגוונים, הצלחות שהושגו בזיעה ובעמל רב, ובעיקר למרות מדיניות אפליה ארוכת השנים.

איימן עודה: מותר להגיד וברור לכולם שהאזרח הערבי מתחיל את חייו בנקודת זינוק נחותה יותר מאשר נקודת הזינוק של האזרח היהודי, שכן מרחב האפשרויות שעומד בפני האזרח הערבי הוא צר יותר, והדרכים מלאות בקשיים ומפותלות הרבה יותר.

איימן עודה: בחצר שלנו יש פרחים יפים מכל הסוגים והצבעים, ולנו מגיע לשאוף את ריחות ההצלחה המתפזרים באוויר ולתת לעינינו להתענג מהצבעים המרשימים.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) כמו שהפרח שואב את ריחו וחייו מהאדמה, כך גם נפש האדם מתחזקת ומוסיפה חוכמה דווקא מהקשיים, כך אמר ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן.

איימן עודה: וכך גם העמים: הם מתפתחים ופורחים למרות הקשיים ולמרות הסבל, כי רוח העמים חזקה הרבה יותר מכל קושי, גזענות ואפליה, ופריחתם בסופו של דבר היא מוחלטת.

איימן עודה: הזר שתיאר מוחמד עלי טאהא במאמרו מורכב משבעה פרחים צבעוניים.

איימן עודה: הפרח הראשון הוא הסטודנטים הערבים במוסדות ההשכלה הגבוהה, שלמרות הקוצים של האפליה בתקצוב, הקריאות להפרדה בין סטודנטים ערבים ליהודים, ולמרות שעד היום לא מתאפשרת הקמת אוניברסיטה ערבית, אנחנו מצמצמים את הפערים ומצליחים להתקדם.

איימן עודה: זוהי השנה הראשונה שבה אחוז הסטודנטים הערבים מגיע ל-18% מכלל הסטודנטים, אחוז השווה לאחוזנו בכלל האוכלוסייה, ואחוז הסטודנטיות הערביות מבין כלל הסטודנטים הערבים מגיע ל-60%, אחוז יפה בפני עצמו.

איימן עודה: ולפרח הזה אפשר להוסיף את עלי עצי הזית, כאות לאלפי הסטודנטים הערבים שלומדים במוסדות אקדמיים שונים בגדה המערבית, בירדן ובאוניברסיטאות ברחבי העולם.

איימן עודה: הפרח השני מורכב מחוקרים ומדענים מבריקים שנמצאים באוניברסיטאות ובמוסדות המחקר המתקדמים ביותר, ושההמצאות והגילויים שלהם מדברים בעד עצמם, עד כדי כך שחלק מהם מועמד לתארים ולפרסים יוקרתיים ברמה העולמית, וחלקם אף זוכים בפרסים הנחשקים.

איימן עודה: המדענים שלנו מתפרסים על ספקטרום רחב של דיסציפלינות: כימיה, פיזיקה, הייטק ועוד.

איימן עודה: הפרח השלישי הוא כל הרופאים והרופאות וכל הצוותים הרפואיים הערביים.

איימן עודה: הקוצים של הפרח הזה מתבטאים, בין היתר, באי-הקמתו של בית חולים ממשלתי אחד בעיר ערבית, אך אנחנו מצליחים, עד כדי כך שיש כבר אמירה פה בארץ שאם תרצה טיפול מועיל באמת, עדיף להיוועץ עם רופא ערבי.

איימן עודה: את הרופאים הערבים אפשר לפגוש בכל מסדרון בבתי החולים, והצוותים הרפואיים נותנים את הטיפול המסור ביותר לכלל האוכלוסייה.

איימן עודה: והרשו לי לתהות, הרשו לי לתהות – אם אנחנו יכולים לסמוך אחד על השני על מיטת הניתוחים, כאשר ליבנו חשוף, האם לא נוכל לחיות ביחד באמון וכבוד הדדי?

איימן עודה: ודאי שכן.

איימן עודה: הפרח הרביעי הוא התנועה התרבותית הערבית-פלסטינית שקמה לתחייה מעפר הנכבה, בדיוק כמו עוף החול הנצחי, ושכעת פורסת את כנפיה המרהיבות ברמה הכלל-ארצית ומקבלת הכרה והערכה בבמה העולמית.

איימן עודה: אומנינו ויוצרינו עפים בשמי היצירה המוזיקלית, הקולנועית, הספרותית – ומה לא, בעצם – וקולם המיוחד נשמע בכל רחבי תבל כשיר ציפור קסום.

איימן עודה: לצערי, את הקול הקסום הזה מנסה להחריב, ללא הצלחה, שרת האין-תרבות מירי רגב, שרודפת – אין מילה אחרת לתאר את מעשיה – רודפת במטרה להשתיק ולהחשיך את התרבות הערבית-הפלסטינית.

איימן עודה: אבל, כמה נאיבית מירי, כי את לא תביני לעולם את עומק התרבות הערבית והפלסטינית, ובעוד השם שלהם ייחקק בהיסטוריה, את והפופוליזם שלך תהיו נחלת העבר.

איימן עודה: הפרח החמישי הוא פרחם של הספורטאים הערביים שממשיכים להצליח בארץ ובאירופה, ויכולותיהם הפיזיות המרשימות הולכות יד ביד עם רוח ספורטיבית נעלה, רוח שנשמרת גבוהה למרות קריאות נאצה מגעילות שעולות מהמגרשים השונים.

איימן עודה: הפרח השישי מוקדש לכל הפלאחים הערבים, שבמשך ההיסטוריה עיבדו את האדמה שאותה הם מכירים כל כך, ואותם היא מכירה, וביחד הם מייצרים את יצירות הטבע המרהיבות ביותר, את מזון החיים.

איימן עודה: למרות ניסיונות המדינה להפריד בין שני האוהבים, בין האדם לאדמה, להפריד דרך מדיניות הפקעה וגזלת קרקעות, הקשר המיוחד הזה עודנו נשמר.

איימן עודה: אפשר לראות זאת במיוחד בתקופה הזאת, כשאנחנו רואים משפחות שלמות שעובדות באדמה בתקופת מסיק הזיתים, שמהם מייצרים את השמן הזהוב והטרי והמעקצץ.

איימן עודה: הפרח השביעי מוקדש לכל העובדים הערבים, המהנדסים, עובדי הכפיים והמורים והמורות, שפועלים בשקט ובהתמדה, כמלאכים שומרים, כדי לבנות לנו בתים וערים ולגדל כאן דור משכיל וחברה קהילתית יותר.

איימן עודה: ושוב, למרות הקוצים, הפרח פורח.

איימן עודה: ולמרות הרדיפה בגלל דעות פוליטיות או בגלל מוצא, היכולות והידע של אותם אנשים מסורים מתגברים על האפליה.

איימן עודה: בחצר יש לנו המון פרחים יפים שגורמים לעיניים תענוגות צרופים, לראשינו להסתחרר קלות מהריחות היפים, וללבבות לפעום מהתרגשות ומשמחה.

איימן עודה: אתמול הוא זיכרון היום, ומחר הוא חלומו, שעוד יושג.

איימן עודה: פנינו לעתיד ולאתגרים שאותם עוד נעבור.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, עכשיו גם תביעותינו משתדרגות.

איימן עודה: אם בעבר דרשנו את הזכות לייצוג הולם, שעודנו נאבקים עליה, שהדרך להשגתה עודנה ארוכה, אנחנו כבר מסתכלים על השלבים הבאים בשיפור מעמדנו.

איימן עודה: ולכן אנחנו ממשיכים לפעול לקידום תוכניות, כמו ההצלחה המרשימה של הרשימה המשותפת בהשגת התקציבים דרך התוכנית הכלכלית 922.

איימן עודה: כך, למשל, אנחנו פועלים מדי חודש מול אגף תקציבים ומול מינהל הרכש ועוד.

איימן עודה: ולכן אני מגיש את הצעת החוק הזו, כי אנחנו רוצים להשיג גם שוויון ברמות הגבוהות ביותר.

איימן עודה: מטרתה של הצעת החוק היא לתרום לשילוב האוכלוסייה הערבית וציבור הנשים במגזר העסקי.

איימן עודה: המטרה לשלב אזרחים ערבים במועצות המנהלים של חברות ציבוריות וחברות אגרות חוב כדירקטורים חיצוניים, כדי ליצור פתח נוסף לשילוב ולעידוד השתלבותן של אוכלוסיות אלה בדרג הניהולי של החברות הציבוריות, שכלל הציבור משקיע בהן כסף רב ומן הצדק שישקפו את פני החברה כולה.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להחלטת הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב בדבר פיצול הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ז–2016.

יצחק וקנין: רבותיי, על הצעה זו יש הצבעה.

יצחק וקנין: יציג אותה חבר הכנסת איציק שמולי, בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל.

יואב קיש: זו לא ועדת הכלכלה, היא המשותפת.

יצחק וקנין: הוועדה המשותפת, ברור.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אמרתי, אמרתי את זה.

יצחק וקנין: רק אמרתי שהוא מציג את זה במקום איתן כבל.

איציק שמולי: אני מתכבד, אדוני היושב-ראש, להודיע הודעה שכרוכה בהצבעה, כפי שציינת, בשמה של הוועדה המשותפת.

איציק שמולי: ההחלטה היא בדבר פיצול הצעת חוק תאגידי מים וביוב, שעוסקת בצמצום מספר תאגידי המים והביוב, הצעת חוק שכאמור נדונה בימים אלה בוועדה בראשותו של חבר הכנסת דוד ביטן.

איציק שמולי: על פי הצעת הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב, מחליטה הכנסת, לפי סעיף 79(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיפים 1(1) ו-(3), 6(3) ו-10 להצעת החוק, לעניין המועדים הנוגעים לחובתן של הרשויות המקומיות להעביר את הפעלת שירותי המים והביוב בתחומן לתאגידי מים וביוב ולתאגידים אזוריים, וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הסעיפים.

איציק שמולי: הצעת החוק נדונה בכנסת בדיון מוקדם ביום 28 בדצמבר 2016 והועברה לוועדת הכלכלה.

איציק שמולי: הצעת חוק תאגידי מים וביוב, התשע"ז–2016, פ/3626/20, נדונה בכנסת בדיון מוקדם ב-8 בינואר 2017, והועברה לוועדת הכנסת לשם קביעת הוועדה שתדון בה.

איציק שמולי: אני אקצר.

איציק שמולי: חוק תאגידי מים וביוב קובע מועדים מחייבים לעניין חובתן של הרשויות המקומיות להעביר את הפעלת שירותי המים והביוב שבתחומן לתאגיד מים וביוב, ובשלב מאוחר יותר – להעביר את הפעלתם של שירותים אלה לתאגידים אזוריים שיספקו את אותם שירותים לכמה רשויות מקומיות.

איציק שמולי: בין היתר, החוק קובע כי רשויות מקומיות שטרם העבירו את הפעלת שירותי המים והביוב שבתחומן לתאגיד יהיו חייבות לעשות כן עד לסוף החודש הזה, סוך חודש דצמבר 2017.

איציק שמולי: בהתחשב בלוחות הזמנים, ובהתחשב בעיקר בכך שהוועדה בראשות דוד ביטן מקדמת הצעת חוק – ובכלל מדיניות – סותרת, ששואפת לא רק לצמצם את מספר תאגידי המים אלא לבטלם כליל, באה ההצעה הזאת, שבעצם דוחה את כניסת המועדים לתוקף, אדוני היושב-ראש, של תיאגוד ותיאגוד אזורי בחצי שנה, על מנת לאפשר לוועדה המשותפת לעשות את עבודתה.

איציק שמולי: אני קורא לכנסת כולה, קואליציה ואופוזיציה, לאשר את הפיצול, כדי שהוועדה תוכל להתקדם בעבודתה ולבטל אחת ולתמיד את תאגידי המים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: כאמור, להחלטה זו לא נרשמו דוברים מטעם חברי הכנסת שמעוניינים לדבר.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על החלטת הוועדה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה – 48 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים וביוב בדבר פיצול הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ז–2016, נתקבלה.

יצחק וקנין: 48 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אני מודיע לפרוטוקול – את התוצאה הודעתי – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון בטעות הצביעה במקום טלי פלוסקוב.

יצחק וקנין: אנא, שזה יירשם בפרוטוקול, כדי שחלילה וחס לא יחשבו שהצבעת כפול או משהו כזה.

יצחק וקנין: אני אומר את זה לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, ההחלטה של הוועדה נתקבלה, אושרה על ידי מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו ניתן הודעה לסגן מזכירת הכנסת ונמשיך בהצעות לסדר-היום.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס׳ 56), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק תאגידי מיום וביוב (תיקון מס' 11) (דחיית מועדים), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת איציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: שימוש תקשורתי מסוכן של מוסדות ציבור בפרטים אישיים חסויים של אזרחים

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה ראשונה: שימוש תקשורתי מסוכן של מוסדות ציבור בפרטים אישיים חסויים של אזרחים – מס' 8539, 8541, 8543, 8545, 8562 ו-8601.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: נמצא פה דב חנין?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להודות לך, לכם, אדוני היושב-ראש, לנשיאות הכנסת, שאישרה את דחיפותו של הדיון הזה והבינה שבאמת מדובר בתופעה שהיא באמת מסוכנת.

איציק שמולי: כמובן, הכנסת היא לא בית משפט ואנחנו לא ניכנס פה לכל מיני פרטים שהם לא מן העניין, אבל אנחנו כן חושבים, כמה חברי כנסת, שיש בהחלט תופעה מסוכנת שמתחוללת בשבועות האחרונים, והיא נוגעת לבית החולים איכילוב וגם למוסדות אחרים.

איציק שמולי: בית החולים איכילוב הוא מוסד מכובד, מפואר, שעושה המון למען הציבור ובריאות הציבור, אבל לא יכולה להיות מציאות שבה בית חולים, מכובד ככל שיהיה, ייקח את הפרטים הרפואיים שהוא יודע עלינו, פרטים שיש עליהם חיסיון רפואי – וזה כמובן קבוע בחוק – ויצא למסע הכפשה והשמצה נגד אזרחים, כשהמקום לברר את הטענות האלה הוא כמובן בבית משפט ולא בכלי התקשורת.

איציק שמולי: להגיד על אנשים, שבמקרה הזה גם לא יכולים להגן על שמם הטוב, שהם צורכים סמים קשים, שלא הייתה להם מחלה כזאת, מחלה אחרת, זה מעשה שלא ייעשה.

איציק שמולי: בפרט, אדוני היושב-ראש, כאשר זה נעשה מעל דפי העיתון.

איציק שמולי: ואני אומר שוב: בית החולים, וגם מוסדות אחרים – מדובר במוסדות מכובדים שעושים המון למען הציבור.

איציק שמולי: הבקשה שלנו והדרישה שלנו כחברי כנסת זה לא להשתמש באופן מסוכן ותקדימי בפרטים של אנשים, של אזרחים, ולצאת לאיזה מסע תקשורתי כדי להשיג דיבידנדים כאלה ואחרים.

איציק שמולי: המקום שבו צריך לנהל את הדברים האלו זה בית המשפט ואך ורק בבית המשפט.

איציק שמולי: לא יכול להיות מצב שבו דובר או דוברים של מוסדות ציבוריים לוקחים את הפרטים שיש להם עלינו והולכים לכל מיני כנסים ועושים שם מסע של יחסי ציבור, ובמקרה אחר – גם מסע של השחרה ושל דה-לגיטימציה לאזרחים תמימים שגם לא יכולים להתגונן.

איציק שמולי: זאת תופעה חמורה ואנחנו בהחלט חושבים, אדוני היושב-ראש, שיש מקום שהכנסת, כרשות מפקחת על עבודת הממשלה, תעמיד במקרה הזה את הרשות המבצעת על חומרת הדברים ותוודא שהדברים האלו לעולם לא יישנו ולא יחזרו, לא במקרה הזה וגם לא במקרים אחרים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי, אני מסכים איתך לחלוטין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, מכובדי יושב-ראש סיעת המחנה הציוני, אני הייתי רוצה שהשר המשיב ישמע את דברינו.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: אני הצטרפתי לחברי חבר הכנסת איציק שמולי להצעה לסדר-היום הזאת מכיוון שאני חושב שעולה כאן שאלה עקרונית ובעיה עקרונית ראשונה במעלה: אנחנו חיים במציאות שבה נתונים אישיים שלנו נמצאים בידי מערכות שונות, הן יכולות להיות מערכות בריאות, לפעמים הן יכולות להיות גם מערכות רווחה.

דב חנין: כל מיני מערכות ציבוריות מחזיקות בנתונים שלנו, וזה צריך להיות, זה חלק מתפקודה של חברה מודרנית.

דב חנין: אבל הנתונים האלה נשארים – גם כאשר הם מופקדים בידי מערכת הבריאות, גם כאשר הם מופקדים בידי רשויות רווחה, הנתונים האישיים האלה נשארים נתונים שלנו.

דב חנין: זה שאנחנו מעבירים נתונים אישיים לבית חולים או למוסד רפואי או למוסד רווחה – כדי שאפשר יהיה לטפל בנו, כדי שאפשר יהיה לתת לנו מענה לכל מיני סוגיות; זה שאנחנו מעבירים את הנתונים האלה או שהגורמים האלה המטפלים בנו יכולים להפיק את הנתונים האישיים האלה, זה לא הופך את הנתונים האלה לרכוש של אותם מוסדות שהם מגיעים אליהם.

דב חנין: הפרטיות שלנו נשארת שלנו.

דב חנין: הפרטיות שלנו נשארת שלנו.

דב חנין: ואני חושב שצריך להעביר פה מסר ברור לכל הגורמים: אלה גורמי בריאות, גורמי רווחה וגורמים אחרים שאליהם מגיעים נתונים אישיים של אזרחים, ואסור, פשוט אסור להשתמש בנתונים האלה, בטח לא שימוש תקשורתי.

דב חנין: אני לא רוצה כרגע להיכנס לשאלה של מה עושים בהליכים משפטיים.

דב חנין: כי בהליכים משפטיים, אדוני היושב-ראש, יש הוראות ספציפיות ויש קביעות ברורות איך בית המשפט מחליט ומהם השיקולים שהוא צריך לשקול ומהם האיזונים שהוא צריך לאזן.

דב חנין: אבל זה בוודאי אומר שאין זכות לאף אחד לעשות דין לעצמו, מחוץ לבית המשפט, מחוץ להליך משפטי, מול התקשורת, להפיץ נתונים אישיים של אנשים.

דב חנין: הדבר הזה חמור ומסוכן.

דב חנין: אני שמח שבשם שר הבריאות עונה לנו על ההצעה הזאת השר לוין, שהייתה לי הזכות, באחת הכנסות הקודמות, לנסות לקדם איתו ביחד חוקים שמגינים על הזכות לפרטיות – אגב, אפילו מול מעסיקים – כי הזכות לפרטיות היא זכות קדושה שחייבים להגן עליה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נורית קורן, ואחריה – חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר לוין, אנחנו בעצם היום חיים בעולם של נרטיבים, וכל אחד, בין אם הוא ארגון גדול או אדם פרטי, מנסה ליצור תפיסת מציאות של הציבור על פי הצרכים שלו.

נורית קורן: כולנו מודעים לטיפול בתיק של אמיר פחח גוטמן, זיכרונו לברכה, ולטרגדיה הנוראה שפקדה אותו ואת משפחתו.

נורית קורן: בעצם, בית החולים ניסה לייצר את הנרטיב שלו על פי האינטרסים שלו והחליט להשתמש במידע שיש לו, במידע החסוי, במידע רפואי, כדי לייצר איזה נרטיב, כדי להגן על האינטרסים שלו.

נורית קורן: זה דבר חמור מאוד, כי בית החולים אמור להגן על כל החומרים שנמצאים בידיו מפני דליפה לציבור וברגע שבאים ומוציאים החוצה, גם אם יש בן אדם שנפטר, זה אסור שייעשה.

נורית קורן: אני נתקלת בנושא הזה עכשיו בפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

נורית קורן: לפעמים אומרים לי: יש חומרים חסויים והם מושחרים כי יש הגנת הפרטיות של בן אדם, גם אחרי שהוא נפטר, גם אחרי שעברו 70 שנה.

נורית קורן: אז כאן, שבית החולים בא וחשף עכשיו את כל העניינים, זה פשוט לא ייתכן.

נורית קורן: אם אני רוצה לעשות איזשהו קו ישיר בין המקרה הזה לבין חוק ההמלצות, שאנחנו דנים בו בשבועות האחרונים והיום הצבעתי על זה בוועדת הפנים, אז כאשר גוף מקצועי משתמש בחומרי חקירה – וכאשר מדובר במקרה עוד יותר חמור, של בית חולים כאן וחומרי בריאות של בן אדם שנפטר – אנחנו רק יכולים להבין מתוך זה כמה נחוץ חוק ההמלצות.

נורית קורן: לא הגיוני שגוף מקצועי ישים את טובתו התקשורתית לפני טובת הציבור ויחטא לתפקיד המקורי שלו.

נורית קורן: בית החולים אמור רק לטפל באנשים ולמנוע רשלנות, זה מה שהם צריכים לעשות.

נורית קורן: אם יש מקרה רשלנות, הם צריכים לנהל את התיק בשקט, בצורה שלא תפגע בפרטיות של בן אדם, ואנחנו צריכים להקפיד על הדברים הללו.

נורית קורן: אנחנו צריכים – – –

מיקי לוי: תגידי, את רצינית?

לאה פדידה: את אמיתית?

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, היה שקט עד עכשיו.

נורית קורן: חוק ההמלצות, ברגע שהמשטרה מפרסמת את מה שהיא חושבת – – –

לאה פדידה: את שומעת את מה שאת אומרת?

נורית קורן: צריך להפריד פה את הרשויות, וברגע שיש הפרדת רשויות, המשטרה צריכה לחקור, הפרקליטות היא – –

לאה פדידה: את לא מכירה את החוק.

יצחק וקנין: את רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

נורית קורן: – – היא שצריכה להגיד אם יוגש כתב אישום או לא.

נורית קורן: בואו לא נשכח: עוד השבוע, אחרי שהיה מסע תקשורתי גדול – – –

לאה פדידה: לומדים את החומר.

לאה פדידה: את לא מכירה את החוק.

יצחק וקנין: היא כבר סיימה את הזמן שלה, את רק גורמת לה שהיא תדבר עוד.

לאה פדידה: אבל לומדים את החומר, היא לא הייתה בשום ועדה, בשום דיון.

יצחק וקנין: את יכולה לקחת דקה מהצד אחר כך ולדבר.

נורית קורן: הייתי היום בוועדה והצבעתי עליה.

נורית קורן: אה, יפה.

לאה פדידה: היית רק בהצבעות.

יצחק וקנין: טוב, זה לא דיון ביניכן, אנא.

נורית קורן: הייתי היום, נכחתי בוועדה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת פדידה, אנא ממך.

נורית קורן: לא ידעתי שרק הצל שלי הצביע שם.

נורית קורן: בקיצור, מה שאני רוצה לומר: אנחנו צריכים להיזהר בכבודם של אנשים ולהגן על הפרטיות של האנשים, כי זה מה שחשוב.

נורית קורן: אסור להרוס ולהשחיר פניו של אדם, ולכן חוק ההמלצות הוא חוק נחוץ.

נורית קורן: הוא חוק שהאופוזיציה רוצה לקחת אותו ורק לדבר על פוליטיקה ולא מסבירה לציבור את האמת.

לאה פדידה: – – –

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

לאה פדידה: זה מה שקורה כשדודי אמר להרים ידיים.

יצחק וקנין: איפה חברת הכנסת?

יצחק וקנין: חברת הכנסת מלינובסקי תעלה, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אפשר לנצל את המכשיר הפרלמנטרי, חברת הכנסת פדידה, בזה שאת תדברי דקה מהצד.

יצחק וקנין: יש לך אפשרות לבקש דעה נוספת.

לאה פדידה: – – – אני אנצל את זה.

יצחק וקנין: ואז לא נצטרך לצעוק וכולם ישמעו אותך.

שולי מועלם-רפאלי: – – – ללמוד מיצחק הרבה דברים.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מיקי לוי: – – – מיצחק אפשר ללמוד.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יוליה מלינובסקי: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני היושב-ראש, המידע שלנו היום נמצא בהרבה מערכות שקשורות לממשלת ישראל או לגופים הנלווים לממשלה – גם מידע רפואי, וגם מידע אישי, וגם דרכונים ומסמכים ביומטריים, גם פרטי חשבון הבנק שלנו וכל מה שקשור לזה.

יוליה מלינובסקי: אז הדוגמה שהייתה לשימוש במידע רפואי מצטרפת לשלל דוגמאות אחרות לבך שהיום האזרח חשוף, גם כלפי המדינה וגם גורמים עבריינים משתמשים בכך.

יוליה מלינובסקי: מדי פעם אנחנו שומעים סיפורים על שימוש במידע אישי על ידי גורמים עברייניים לצורך סחיטה, שימוש לא חוקי.

יוליה מלינובסקי: אני חושבת שלאור ההתפתחות הטכנולוגית, לאור העולם שלנו כרגע – זה העולם שלנו, עידן הפייסבוק – עדיין המדינה וגורמי הממשלה, יריב, גורמי הממשלה חייבים לעשות הכול שהמידע שנמצא בידיה, גם מידע אישי, גם מידע רפואי וכל מה שקשור למידע אישי של האזרח – הוא בשום פנים לא צריך לדלוף החוצה, ומי שכן עושה שימוש במידע הזה צריך להיענש, כי אזרח שפונה לרשויות או לבית חולים או למשרד הפנים – זאת הדרישה, הוא חייב למסור מידע.

יוליה מלינובסקי: אבל לא יעלה על הדעת שאחר כך אותם מוסדות משתמשים במידע הזה כדי להשפיל אזרח או לנצל אזרח או להפליל את האזרח או לעשות כל שימוש שהוא שימוש מאוד מאוד בעייתי.

יוליה מלינובסקי: אני שוב חוזרת: יש היום את הנושא הביומטרי, והנושא הזה מאוד מאוד מאוד בעייתי.

יוליה מלינובסקי: הייתה ידיעה על כך שארצות הברית מוכנה לבטל איתנו ויזות, ואמרו שזה כרוך בכך שיהיה להם שימוש במאגר הביומטרי.

יוליה מלינובסקי: קפצתי, כי אמרתי: לא יכול להיות דבר כזה, כי המאגר הביומטרי נולד רק לצורך שימוש פנימי.

יוליה מלינובסקי: וגם פה מתברר בסוף שזה לא כך, שהסיפור הוא שונה, אבל עדיין, גם פה המידע שלנו בתוך מערכות הבריאות הוא עדיין שלנו.

יוליה מלינובסקי: יש רק דבר אחד – שאני מוותרת על הסודיות הרפואית כשאני כותבת לחברת ביטוח או לגוף אחר, אבל ביוזמתי, למרות שגם זה מאוד בעייתי, כי לפעמים הם לא משאירים לי ברירה.

יוליה מלינובסקי: אבל כשהמידע דולף מגוף ממשלתי שאזרח מסר לו מידע על פי רצונו, ולא ביקש שישתמשו במידע הזה, והולכים לתקשורת ועושים מזה ספינים – בעיניי זה פסול ואסור שזה יקרה בעתיד, גם לגבי אנשים מפורסמים וגם לגבי כל אזרח במדינת ישראל, כי זה פשוט מפחיד; במילה אחת: מפחיד.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני השר.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר, אחרון הדוברים, ואחרי כן ישיב השר יריב לוין בשם שר הבריאות.

לאה פדידה: אז מתי אני אדבר?

יצחק וקנין: לאה פדידה, מייד אחרי שיסיימו והשר ישיב תשובה, אחרי תשובת השר את יכולה לבקש דעה נוספת.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, אני אומר לך מראש שאני אאפשר לך.

לאה פדידה: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, במסכת אבות בפרק ד' משנה א' יש שני חלקים.

שולי מועלם-רפאלי: אני אקרא את כל המשנה, אבל אני אתמקד, ברשותכם, בחלק השני.

שולי מועלם-רפאלי: המשנה כולה אומרת: "רבי יהודה אומר, הווי זהיר בתלמוד, ששגגת תלמוד עולה זדון.

שולי מועלם-רפאלי: רבי שמעון אומר, שלושה כתרים הם, כתר תורה וכתר כהונה וכתר מלכות, וכתר שם טוב עולה על גביהן".

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שנקרתה לכולנו ההזדמנות לדבר רגע על המשמעות של כתר שם טוב.

שולי מועלם-רפאלי: איך יכול להיות שמוסד מכובד, שעומד בראשו פרופ' רוני גמזו, שהיה מנכ"ל משרד הבריאות עד לפני רגע, והוביל את מערכת הבריאות לשמירה אמיתית על זכויותיהם של מטופלים – כי זה בבסיס תפיסת מטפלים ומטופלים – מבית החולים איכילוב פתאום יוצא משהו שהוא הכי הכי הכי מנוגד לכתר שם טוב.

שולי מועלם-רפאלי: אני, כמו חברי חבר הכנסת שמולי, ובניגוד לחברת נורית קורן, לא רוצה לשים על ההצעה הזאת לסדר-היום – לא מה שיש בה ולא מה שאין בה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא אדבר על איכילוב, אני לא אדבר על הדובר של איכילוב ואני לא אדבר על אמיר פרישר גוטמן, שכולנו פגשנו אותו בכנסת, ונפטר, לצערנו, בגיל כל כך צעיר; אני אדבר על המשמעות של מסירת נתונים אישיים בפרהסיה ציבורית.

שולי מועלם-רפאלי: זכותו של כל אדם, זכות יסוד, לשמירה על שמו הטוב, על הנתונים האישיים שלו, בטח ובטח במערכות שמטבען הן חזקות יותר מהפרט.

שולי מועלם-רפאלי: מערכת הבריאות היא גדולה, חזקה, חשובה.

שולי מועלם-רפאלי: שום אדם שנכנס אל תוך מערכת הבריאות מעולם לא התנגד שהפרטים שלו יעברו מרופא לרופא, ממרפאה למרפאה, מקופה לקופה.

שולי מועלם-רפאלי: הפוך – אנחנו כולנו מנסים עכשיו להגיד שברוך השם, המציאות הטכנולוגית שמאפשרת להעביר היום בלחיצה, במחשב, מידע מקופה לקופה ומרופא לרופא תאפשר את ההזדמנות לקבל דעה נוספת בלי סיבוכים – פעם היה צריך לצלם למטופלים חומר ולהעביר את זה ביד במעטפת סגורות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל הזכות הבסיסית הזאת של שמירה על פרטיותו של האדם היא-היא כתר שם טוב; היא-היא המציאות שבה כשאדם נכנס אל מערכות של המדינה, מערכות ציבוריות – אני חושבת שבמערכות פרטיות לצערי מקפידים בזה יותר, אדוני היושב-ראש; במערכת פרטית לעולם לא יעזו למסור מידע שלנו במקומות ציבוריים, כי הם ירגישו שהם מאבדים ככה חלק מהלקוחות.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני רוצה להציע גם למערכות הממלכתיות: תשמרו על כתר שם טוב שלנו, כי זה השם הטוב שלכם, ואין כמו מערכת הבריאות לחייב, בבסיס המערכת, בבסיס החוזה שבין המטופלים למטפלים, שמירה על הפרטים של כל מטופל, שמירה על שמו הטוב, ודרך זה – שמירה על מערכת בריאות טובה כמו שיש לנו היום.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, סגן יושב-ראש הכנסת.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אני חשבתי שאין בכלל צורך לדבר על דבר כזה בסיסי וברור, מובן מאליו, כמו כבוד האדם, יציר כפיו של הקדוש-ברוך-הוא, ובזכותו לסודיות מצבו הבריאותי ודברים כאלה.

ישראל אייכלר: אבל אני חייב לומר שרק בשבוע שעבר פנה אליי אזרח ששמע איך שאחות אומרת לסבא שלו בבית חולים, בצעקה גדולה, אחרי שהוא אמר שהוא צריך דברים בסיסיים, ואני אפילו לא יכול לצטט את המשפט פה בכנסת איך שהוא אמר: תעשה בחיתול.

ישראל אייכלר: כולם שומעים, וזה הסבא הגדול והחשוב שהוא כל כך כיבד, איך הפך פה – לכן כן יש צורך לדון בעניין הזה של הכבוד לאנשים, לחולים, לזקנים, לקשישים, לחלשים, במובן המילולי ובמידע שעלה, ולכן אני תומך בהעברת ההצעה הזאת לוועדה.

ישראל אייכלר: אבל זאת ההזדמנות שלי ושלנו להתבונן במה זה נקרא כבוד, אחרי יום כזה, שישבנו אתמול שבע שעות בפקקים בשביל להיות פחות משעה בהלוויה של גדול הדור, מרן ראש הישיבה הגאון רבי אהרן יהודה לייב שטינמן, זכר צדיק וקדוש לברכה.

ישראל אייכלר: מאיפה הכבוד – ואנשים הלכו קילומטרים בכביש גהה; ראיתי אנשים צועדים ברגל, כי לא היו מספיק אוטובוסים ומכוניות, בשביל ללכת ללוות יהודי בן 104 שנים.

ישראל אייכלר: הכבוד של האדם, שהוא יציר כפיו של הקדוש-ברוך-הוא – זה כל אדם, בכל אדם יש נשמה יהודית; אבל אדם שמחובר 24 שעות ביממה, 365 יום בשנה, 104 שנים לתורה, לתפילה, לאמונה, לעבודת המידות – אנשים רוחשים לו כבוד.

ישראל אייכלר: בלי שום משרה, שום סמכות.

ישראל אייכלר: שאלו אותי: מה הסמכות של הרב שטינמן?

ישראל אייכלר: אמרתי: הסמכות שלו, שמעולם לא הייתה לו שום סמכות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט – הצוואה התפרסמה ברבים, וכאן אני רוצה לומר מילה טובה לכלי התקשורת, שלא היה אחד מהם שלא פרסם את הצוואה הזאת, אבל רק כמה משפטים ממנה.

ישראל אייכלר: הוא ביקש לא להספיד אותו: לא בפניי ולא שלא בפניי; ולא לעשות עצרות התעוררות; ולא לכתוב שום מאמר בעיתונים יומיים, שבועיים, חודשיים; ולא להדפיס תמונתי; ולא להכריז על ההלוויה ברמקול, מספיק שיהיו רק עשרה אנשים בהלוויה.

ישראל אייכלר: אגב, כל העיתונים הפרו את הצוואה הזאת, וזה על פי פסיקה מלפני 200 שנה, של הנודע ביהודה, שאחד מגדולי הדור ביקש שלא יספידו אותו והוא אמר שזכותו להגיד שלא יספידו אותו, אבל כבוד התורה יותר גדול מאשר הכבוד שלו, וצריך להאדיר את כבוד התורה וכן צריך להספיד.

ישראל אייכלר: חשבתי על איזה רעיון, שאולי זה מה שנאמר בפרקי אבות: כל הבורח מן הכבוד, הכבוד רודף אחריו.

ישראל אייכלר: איך הוא רודף?

ישראל אייכלר: הוא לא רוצה שיספידו אותו, וכולם מספידים אותו.

ישראל אייכלר: פה, אחרי מותו הכבוד תופס אותו, רודף אחריו.

ישראל אייכלר: הוא פרסם מילה נוראה, שממש התרגשתי, והרבה אנשים התרגשו: "היות והרבה טועים בי", לכן, אני מייעץ – הוא כתב קודם "אני מבקש", ואחר כך מחק וכתב "אני מייעץ", ראיתי את המחיקה – "שלא לקרוא ילדים על שמי אבל איני אוסר את זה".

ישראל אייכלר: זה אומר ככה: הוא לא חשב שהוא מסוגל לאסור על מישהו משהו, כי אם מישהו ענו באמת לא אוסר על כל העולם דברים.

ישראל אייכלר: הוא אומר: אני לא יכול.

ישראל אייכלר: אני יכול רק לבקש, לייעץ לא לקרוא לילדים על שמי.

ישראל אייכלר: אגב, אתמול עוד לפני ההלוויה כבר נקראו עשרות ילדים על שמו, בכל הארץ.

נחמן שי: עשרות?

ישראל אייכלר: עשרות.

נחמן שי: כמה נולדו אתמול?

ישראל אייכלר: בלי עין הרע, נולדו עשרות ילדים.

ישראל אייכלר: אני יודע למשל שבקהילת בעלז שלנו, שאנחנו לא הקהילה הליטאית, גם בקריית גת וגם באשדוד, כמעט כל הבריתות, כמעט בכל הבריתות בציבור החרדי שהיו אתמול קראו אהרן יהודה לייב.

ישראל אייכלר: וזה היום, ויהיו אלפי ילדים על שמו.

ישראל אייכלר: אהרן יהודה לייב, על שמו.

ישראל אייכלר: ולמה זה קורה לו?

ישראל אייכלר: בגלל שהוא כתב פה, והוא האמין בזה: הרבה אנשים טועים בי.

ישראל אייכלר: והוא מבקש – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת, רק תגיד לי, כמה דקות אתה צריך?

יצחק וקנין: אני לא רוצה להפסיק אותך כשאתה מדבר על אדם גדול.

יצחק וקנין: האחרון שיפסיק אותך זה אני.

ישראל אייכלר: עוד דקה אחת.

יצחק וקנין: אתן לך ליתר ביטחון שתיים.

נחמן שי: חשוב שהציבור ישמע את זה – – – הוא צייץ על זה – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: עוד דקה אחת.

ישראל אייכלר: – – אבקש שלא להזכירני בשם צדיק או ירא שמיים, כדי שלא אתבזה על ידי זה בעולם האמת.

ישראל אייכלר: שימו לב, לא שהוא דאג שפה מישהו יגיד עליו ככה או ככה, אבל יבואו בעולם האמת ויגידו: לייב, תראה מה אומרים עליך, שאתה צדיק וירא שמיים – והוא הרי לא.

ישראל אייכלר: ואני הייתי אצלו כשהוא היה למעלה מגיל 90, הוא יצא אז מבית החולים, והוא אמר לי: כתוב בגמרא שהאדם יוצא מהעולם לדרך ארוכה בצידה – בזוודא קלילא, בארמית – המזוודה של הצידה לדרך קלה.

יצחק וקנין: רבי ישראל, אני הייתי מתערב בשיחה.

יצחק וקנין: אתה אמרת משהו, אבל אני לא יודע אם כולם הבינו את מה שאמרת.

יצחק וקנין: אמרת שכתוב בפרקי אבות: כל הרודף אחרי הכבוד – הכבוד בורח ממנו, וכל הבורח מן הכבוד – הכבוד רודף אחריו.

יצחק וקנין: תשמע טוב.

יצחק וקנין: אני הייתי אחרי הלוויה של הרב עובדיה וישבתי בשבעה.

יצחק וקנין: היה אחד הרבנים, אם אני לא טועה הרב יהודה כהן, מיקירי ירושלים.

יצחק וקנין: הוא אמר שם חידוש עצום.

יצחק וקנין: הוא אמר: מתי אתה יכול לראות את התופעה הזאת?

יצחק וקנין: כשאדם חי, הוא רץ ונושם ובועט.

יצחק וקנין: אז אם הוא רודף אחרי הכבוד, הכבוד בורח ממנו, כשהוא חי; אבל כשהוא בורח מן הכבוד והכבוד רודף אחריו – מתי זה יכול להיות?

יצחק וקנין: רק כשהוא מת, הוא נעצר, הוא לא יכול לברוח, ואז הכבוד רודף אחריו.

ישראל אייכלר: כי אין שלטון ביום המוות.

ישראל אייכלר: רעיון עצום.

יצחק וקנין: הוא נעצר.

יצחק וקנין: הוא לא יכול לברוח, גם אם הוא רוצה.

יצחק וקנין: כשהוא חי הוא בורח מהכבוד, אבל כשהוא מת הוא לא יכול לברוח מהכבוד, אז כל הכבוד הולך אחריו, ואת זה ראינו אתמול, וגם בהלוויה של הרב עובדיה.

ישראל אייכלר: וזה מה שחשבתי גם על הפרסומים שעושים עליו, וטוב מאוד, כדי להאדיר תורה ולהאדירה.

ישראל אייכלר: והתורה אומרת: "ושמרתם ועשיתם כי היא חֹכמת

ישראל אייכלר: כם ובינתכם לעיני כל העמים אשר ישמעון את כל החֻקים האלה ואמרו רק עם חכם ונבון הגוי הגדול הזה".

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר מילה טובה לכלי התקשורת שהשכילו אתמול להאדיר תורה ולכבד את האמונה הזאת, ולאנשי המשטרה, אלפי השוטרים, שבלעדיהם היה מסתיים כל הסיפור הזה, חלילה, באסונות טבע.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: לא, באופן טבעי.

ישראל אייכלר: בלתי אפשרי היה לעשות, והם עשו סדר, ויש להם זכות גדולה בדבר הזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאחל שזכותו תגן עלינו ועל כל בית ישראל – –

יצחק וקנין: אמן.

ישראל אייכלר: – – ונלמד מדרכיו, ונוכל ללמוד, בעיקר מה שצריך ללמוד – לא רק תורה ותפילה; את עבודת המידות שלו, שהוא עבד על עצמו מילדותו עד שיבה ועד שהגיע לכבוד הגדול הזה.

ישראל אייכלר: יהי זכרו ברוך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה השר יריב לוין, בשם שר הבריאות, וישיב לכל המציעים.

יצחק וקנין: אאפשר, בינתיים לחברת הכנסת לאה פדידה ולחבר הכנסת אורן חזן, דעה נוספת.

יצחק וקנין: כל אחד דקה מהצד, אחרי שהשר יסיים את תשובתו.

יצחק וקנין: אדוני השר, רשות הדיבור שלך.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, לאחר האילנות הגבוהים האלה אשיב בשם שר הבריאות על הנושא שלשמו התכנסנו.

יריב לוין: מוסדות רפואיים ומטפלים מחויבים אתית וחוקית לשמור על הפרטיות והסודיות הרפואית של המטופלים, ומבחינה חוקית חל איסור מוחלט לעשות שימוש במידע הרפואי שלא באחד המקרים שבהם החוק מתיר זאת.

יריב לוין: נהיר וברור כי חשיפת מידע בתקשורת ללא הסכמת המטופל או ללא בסיס חוקי אחר היא חמורה ולא תקינה.

יריב לוין: משרד הבריאות מטפל בתלונות בנושא זה, מתייחס לסוגיית הגנת הפרטיות ואבטחת המידע בנהלים ובבקרות שהוא עורך ומעביר תלונות מתאימות לחקירת הרשות להגנת הפרטיות או למשטרה.

יריב לוין: המשרד אף הוציא הנחיות בנושא גם לארגוני הצלה וגם לכלל הגורמים במערכת הבריאות.

יריב לוין: מדיניות המשרד היא ברורה, ויש בהחלט תקווה שאירועים מהסוג שאליו מתייחסת ההצעה לסדר-היום הם חריגים.

יריב לוין: צריך לומר שההצעה כמובן איננה נוקבת באירוע ספציפי מוגדר כזה או אחר, ולכן אי-אפשר לתת מענה נקודתי על אירוע מסוים, אבל בכל פעם שיש מידע על אירוע מן הסוג הזה, האירוע הזה מטופל באופן פרטני, וכאשר מתגלה שישנה בעיה מערכתית, מתוך אירוע מסוים, גם היא מטופלת, ותמשיך לקבל טיפול בכל האמצעים הקיימים בחוק.

יריב לוין: חשוב להדגיש – ואני חושב שזו הזדמנות טובה כדי לומר ולהביא לידיעת הציבור – שכל אדם שסבור שזכותו לפרטיות ולסודיות רפואית נפגעה, יכול, מוזמן, ואנחנו אפילו מבקשים שיעביר על כך תלונה למשרד הבריאות, והתלונה הזאת תיבדק ביסודיות.

יריב לוין: כפי שאמרתי, אם מתברר שישנה גם בעיה מערכתית, הנושא יטופל גם באופן כולל, מעבר לטיפול במקרה הנקודתי.

יריב לוין: משרד הבריאות עושה מאמצים רבים להבטיח את אמצעי הגנת הפרטיות ואבטחת המידע במערכת הבריאות ופועל כדי לשפרם באופן שוטף.

יריב לוין: כאמור, כל מידע, כל תלונה שתגיע מהציבור ותאפשר לשפר את ההגנה על הפרטיות, בהחלט נברך על כך.

יריב לוין: אני מודה למציעים על העלאת הנושא החשוב הזה.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: מה אתה מציע, אדוני?

יצחק וקנין: אפשר להעביר את זה לוועדה?

יריב לוין: אין שום בעיה.

יצחק וקנין: כן, מסכים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת לאה פדידה, אאפשר לך דקה מהצד להביע את דעתך.

לאה פדידה: ראשית, כבוד היושב-ראש וחברי הכנסת, אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהעלו את ההצעה הזאת לסדר-היום.

לאה פדידה: דיון חשוב.

לאה פדידה: צר לי, חברת הכנסת נורית קורן, שעשית בזה שימוש ציני והטעית, וזה מטעה.

לאה פדידה: חוק ההמלצות לא מדבר על הפרדת רשויות; הוא מדבר על לקרקע את הרשויות; מדבר על אי-זכות הציבור לדעת – –

נורית קורן: ממש לא.

לאה פדידה: – – הוא מדבר נגד זכויות.

לאה פדידה: חוק מושחת, רע לדמוקרטיה.

נורית קורן: – – – ממש לא – – –

לאה פדידה: אם היית באחת הוועדות, ולא היית באה רק להצביע היום, היית מבינה – כי לא הייתה ועדה שהחסרתי – והיית שומעת את הפרקליטות ואת המשטרה, בעיניים מתחננות ובעובדות, מבקשים למנוע את החוק האנטי-דמוקרטי הזה.

לאה פדידה: אז בפעם הבאה אני ממליצה לך בחום: כשאת מביעה דעה, תלמדי את הנושא, כי בכל ועדה וועדה – –

נורית קורן: – – – תאמיני לי.

לאה פדידה: – – אני הייתי שם, והחוק אינו מכבד את הרשויות אלא מקרקע את הרשויות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, גם לך אני מאפשר דקה מהצד, להביע דעה נוספת.

נורית קורן: יש פסק דין של השופט רובינשטיין, וגם פרופ' קרמניצר אומר את זה, עורכי דין פליליים תומכים בזה.

נורית קורן: מזה אתם מתעלמים.

לאה פדידה: אף אחד מהם לא – – –

מיקי לוי: בטח, עורכי דין פליליים – – –

יצחק וקנין: טוב, רבותיי, תאפשרו לאורן חזן, הוא לא מפריע בדרך כלל לאף אחד.

מיקי לוי: בוודאי, עורכי דין פליליים, על מי הם מגינים?

איילת נחמיאס ורבין: למה למשטרה – – –

יצחק וקנין: רבותיי, אתם באמת לא נוהגים בסדר עם חבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: אחרי זה הם אומרים שאתה מפריע להם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, זה מה שבאתי להגיד, אתה לא מנתח נכון את הסיטואציה.

מיקי לוי: אני מתנצל.

אורן אסף חזן: תחשוב איזה מראה זה לראות אותי עומד כאן ליד המיקרופון – – –

יצחק וקנין: אבל תראה איזה שקט, איזה שקט יש באולם.

אורן אסף חזן: לא, אדוני היושב-ראש, תחשוב איזה מראה מלבב לראות אותי ליד המיקרופון שותק.

אורן אסף חזן: תנצל את הרגע.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

אורן אסף חזן: סיימו, קחו את הזמן, אני לא אפריע לכם.

יצחק וקנין: אתה צריך מדי פעם לעבוד – איך אמר רבי ישראל, צריך לעבוד על המידות.

אורן אסף חזן: שתיקה יפה לחכמים, אתה אומר, יאללה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השר לוין, שוטרים ביציע, אורחים, קהל נכבד, האמת שחשבתי לדבר על נושא אחר.

אורן אסף חזן: אני אשמור אותו להבעת הדעה הבאה שלי כי אני חייב להתייחס לדברים שלך, חברתי.

אורן אסף חזן: בואו רגע נעשה סדר בבלגן.

אורן אסף חזן: עקרון הפרדת הרשויות במדינת ישראל נרמס ונגמר מזמן.

איילת נחמיאס ורבין: על ידי מי?

אורן אסף חזן: אם פעם הייתה לנו פה רשות מחוקקת, שופטת ומבצעת, היום נוספה לנו רשות רביעית, זו הפרקליטות, והרשות החמישית מעל כולם, התקשורת.

אורן אסף חזן: פעם שנייה, הבית הזה הוא מחוקק, אבל אף אחד מאיתנו לא באמת יכול לחוקק חוקים אם השרים לא מאפשרים לנו לחוקק.

אורן אסף חזן: אז איזו הפרדת רשויות יש פה כשהשרים הם אלה שקובעים איזה חוקים יעברו או לא יעברו, ואנחנו בכלל לא יודעים מה האינטרס שעומד מאחוריהם?

אורן אסף חזן: דבר נוסף, לעניין המשטרה והפרקליטות – ובזה אני מסיים – הם לקחו לעצמם סמכויות לא להם.

אורן אסף חזן: יש שם הרבה ברדק שצריך לנקות אותו.

אורן אסף חזן: השוטרים שפועלים בשטח ובשנים האחרונות גם עומדים בחזית הטרור, צריך להצדיע להם פעם אחר פעם, לשוטרים ולשוטרות.

אורן אסף חזן: צריך גם שנתאחד כולנו כדי לגרום לכך שנעלה להם את השכר, כמו שהתחייבה עוד ממשלת בגין ועד היום לא עשו את זה.

אורן אסף חזן: אבל, ובזה אני מסיים, המנהיגות שם למעלה חושבת שמשטרת ישראל היא חברת קוסמטיקה; היא משתמשת ביח"צ מהבוקר עד הלילה ועושה ספינים על הגב של אנשי ציבור ואזרחים שנפגעים, ובסוף מסתובבים עם כתם על הגב על נושא שלא היה.

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: החוק הזה, ביסודו – אני גאה שהוציאו ממנו את ראש הממשלה, כי זה היה הדבר הנכון לעשות – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – והוא ישרת בסוף את כל אזרחי מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אנחנו נתקן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אפשרתי לך להביע – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני עובר – – –

אורן אסף חזן: אם ראש הממשלה בחוק, אני לא אצביע בעד החוק.

אורן אסף חזן: איך אני?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תודה, תודה, רבותיי.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה על ההצעה לסדר-היום: שימוש תקשורתי מסוכן של מוסדות ציבור בפרטים אישיים חסויים של אזרחים.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד העברה לוועדה?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון.

יצחק וקנין: דוח הביטוח הלאומי על העוני

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: דוח הביטוח הלאומי על העוני, מס' 8509, 8580, 8584, 8593, 8602, 8524 ו-8528.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים יוסף עטאונה, אחריו – אכרם חסון.

יצחק וקנין: אני הבנתי שלהצעה זו לא תהיה תשובת שר, כך אני מבין.

יצחק וקנין: אני מודיע מראש.

יצחק וקנין: להצעה זו לא תהיה תשובת שר.

אילן גילאון: גם לעוני אין תשובה.

יצחק וקנין: כן, בזה אני מסכים איתך, אילן.

דב חנין: אין לממשלה תשובה לעוני.

דב חנין: אין להם תשובה לעוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עטאונה, יש לך שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני אדאג שלא יפריעו לך.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני שבוע התפרסם על ידי המוסד לביטוח לאומי דוח העוני השנתי.

יוסף עטאונה: לפני יומיים התפרסם גם דוח העוני האלטרנטיבי של הארגונים, ולצערי הרב, שוב ושוב אנחנו מופתעים מהמספרים ומגודל העוני.

יוסף עטאונה: אני אקדים ואומר שבדוח העוני של המוסד לביטוח לאומי אכן יש מגמות חיוביות שקרו בשנה האחרונה, ואני מברך על זה.

יוסף עטאונה: אבל עדיין התמונה הכללית והמספרים שעולים מהדוח הם מאוד קשים ומראים תמונה מאוד עגומה וקשה.

יוסף עטאונה: לא קל לי לעמוד כאן ולהציג את המספרים של דוח העוני.

יוסף עטאונה: המספרים הם מאוד קשים.

יוסף עטאונה: המספרים מדברים על 463,000 משפחות מתחת לקו העוני.

יוסף עטאונה: מדובר על 1.8 מיליון נפשות מתחת לקו העוני.

יוסף עטאונה: מדובר על 840,000 ילדים מתחת לקו העוני.

יוסף עטאונה: שערורייה שיש בדוח הזה, למרות המגמות החיוביות שהיו, שאומרים לנו שבדוח משום מה לא סקרו בשנה לפני את האוכלוסייה הבדואית.

יוסף עטאונה: אני לא מתפלא על כך, כי האוכלוסייה הבדואית, שאני בא ממנה, היא האוכלוסייה המוחלשת ביותר, היא האוכלוסייה הענייה ביותר.

יוסף עטאונה: ולא פלא, אדוני היושב-ראש, שלא סקרו אותם, כי שנים הם לא רואים אותם בכפרים הבלתי-מוכרים ולא מספקים להם שירותים, והנתונים והמספרים של האוכלוסייה הערבית-הבדואית בנגב בדוח העוני הם מאוד קשים.

יוסף עטאונה: 58% מהאוכלוסייה הם מתחת לקו העוני, 17,000 משפחות, 121,000 נפש ו-70,000 ילדים מתחת לקו העוני.

יוסף עטאונה: אם מסתכלים על המספרים, 70,000 ילדים – מכל ארבעה ילדים, שלושה ילדים מתחת לקו העוני.

יוסף עטאונה: אדוני היושב-ראש, עוני זו לא גזרה מהשמיים.

יוסף עטאונה: עוני הוא גם לא תורשתי ולא גנטיקה.

יוסף עטאונה: אנשים לא בוחרים להיות שם.

יוסף עטאונה: העוני הוא תוצאה והוא מציאות קשה שמבוססת על אי-שוויון, על הזנחה ועל אפליה מתמשכת.

יוסף עטאונה: על הממשלה לטפל בתופעת העוני.

יוסף עטאונה: אי-אפשר להמשיך עם מצב כזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסף עטאונה: על הממשלה להתייחס ברצינות ובאופן מיידי לדוח העוני – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת עטאונה.

יוסף עטאונה: – – ולפעול למען צמצום ואף מיגור תופעת העוני.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון, אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, אדוני, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני משוכנע שאין בבית הזה אף חבר כנסת שיודע את האמת על דוח העוני.

אכרם חסון: אנחנו תמיד ניזונים מהעיתונות.

אכרם חסון: דה-מרקר כתב, ynet כתב, שהביטוח הלאומי פספס בדוח השנתי שלו 700,000 אזרחים.

אכרם חסון: עמותת לתת אומרת שישנם בארץ 2.5 מיליון איש עניים.

אכרם חסון: הביטוח הלאומי אומר שיש 1.8 מיליון ויש ירידה, ואנחנו מברכים על הירידה.

אכרם חסון: אבל מישהו בדק?

אכרם חסון: מישהו נתן לנו דוח אמין?

אכרם חסון: ההורים שלי קשישים, שיזכו לחיים ארוכים, אבי בן 86, אימי בת 82, מעולם לא שמעתי שמישהו התקשר ושאל אותם או בדק מה מצבם, ואני משוכנע שכל האוכלוסייה הדרוזית הקשישה אותו דבר, אותו דבר אצל אחינו הערבים, אצל הבדואים.

אכרם חסון: אף אחד לא בודק ואף אחד לא מתעניין.

אכרם חסון: ולכן, למי להאמין?

אכרם חסון: להאמין לביטוח לאומי?

אכרם חסון: להאמין ללתת?

אכרם חסון: לא להאמין לאף אחד?

אכרם חסון: המציאות היא אחרת, אבל מאחר שאני אדם אחראי ואני יושב ליד שר האוצר, אני רוצה להגיד לכם מה נעשה בשנה האחרונה.

אכרם חסון: שר האוצר העניק 2 מיליארד שקל לקשישים להעלאת קצבאות זקנה, פלוס הגדלת קצבת הבטחת הכנסה לזוג – 6,000 שקל בשנה; נתן תוספת ותק לקשישים – 300 שקל, שזה הגיע ל-450,000 קשישים במדינת ישראל.

אכרם חסון: התוכנית האחרונה, שהייתה בחודש האחרון, לביטוח סיעודי, מה שהוכרז עם משרד הבריאות, נותנת 1 מיליארד שקל לקשישים; 560 מיליון שקל לבניית 2,600 יחידות דיור מוגנות לקשישים; כל ניצולי השואה יקבלו תוספת של 1,300 שקל בחודש; הוא נתן עוד חצי מיליארד שקל בסל התרופות למען הקשישים.

אכרם חסון: ואני אומר: לא מספיק.

אכרם חסון: אבל אנחנו רואים שהרבה דברים נעשים, הכנסת מתאמצת, שר האוצר מביא תקציבים, אנחנו מאשרים, כולם עומדים על המשמר, וכל אחד בא ומוכר לנו את הלוקשים איך שהוא רוצה.

אכרם חסון: אני גם רואה איך הביטוח הלאומי מתעסק עם ההורים שלנו.

אכרם חסון: אימי, שנפלה ושברה אגן, שלחו לה עובדת הביתה שהיא לא רופאה והיא לא אחות, והיא התחילה להגיד לאימא שלי: תרימי את היד ותורידי את היד – זה דבר משפיל.

אכרם חסון: הרי הביטוח הלאומי זה מוסד שמשפיל את החולים ואת הקשישים במדינת ישראל.

אכרם חסון: ולכן אני רוצה להגיד לחבריי חברי הכנסת: בואו נהיה יותר אחראיים, ולא נחיה לא משמועות ולא מכתבות ולא מדיבורים.

אכרם חסון: אנחנו יכולים לדרוש לקבל דוחות אמיתיים, עם שמות, לראות את הסקר שעשו בכל המגזרים, גם אצל החרדים, גם אצל הערבים, גם אצל הספרדים, גם אצל האשכנזים, גם אצל הדרוזים.

אכרם חסון: אנחנו חייבים לדעת את האמת.

אכרם חסון: הקשישים הם הברכה של החברה בישראל, הם אלו שבנו את המדינה.

אכרם חסון: אנחנו חייבים להם, אנחנו חייבים לכבד אותם, לדאוג להם.

אכרם חסון: ושר האוצר עושה נכון, עושה מצווה שהוא דואג לקשישים יום-יום.

אכרם חסון: אבל ברגע שאנחנו מקבלים דוחות כאילו לא נעשה שום דבר, אנחנו לא יודעים את האמת.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

אכרם חסון: לכן, אדוני, הגיע הזמן שבאמת יהיה דיון מעמיק, רציני, ונקבל את הדוחות האמיתיים כדי לדעת מה קורה איתם.

אכרם חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יצחק וקנין, אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לא פעם אני נשאל: תגיד, יש עניים במדינה?

יצחק וקנין: אני שומע את השאלה הזאת עשרות פעמים.

יצחק וקנין: ואני אומר: חבר'ה, יש איזה פתגם, אגיד אותו בעברית.

יצחק וקנין: אומרים במרוקאית: מי שלא ילד אותו – זה בעברית, אני אומר (אומר מילים במרוקאית): מי שלא ילד אותו לא מרחם עליו.

יצחק וקנין: זאת אומרת, מי שלא מכיר את המציאות, לא יכול להבין שישנה מציאות כזאת.

יצחק וקנין: כשאתה לא נתקל בדברים, חי איתם ורואה אותם, ונפגש עם משפחות שלא מתחילות את החודש – ואנחנו מדברים על הנכים, אנחנו מדברים על חד-הוריות, אלה שמקבלים הבטחת הכנסה, על אנשים שהם במצבים קשים מאוד.

יצחק וקנין: אני אומר לכם: יש אנשים, גם הבעל עובד, גם האישה עובדת.

יצחק וקנין: תארו לעצמכם מה זוג צריך לעשות כשהבעל מרוויח שכר מינימום, והאישה גם מרוויחה איזה שכר מינימום, ביחד תיקח אותם, תחבר אותם – 9,000, 10,000 שקל.

יצחק וקנין: שכר דירה – 4,000, או משכנתה.

יצחק וקנין: קחו, תתחילו לעשות עם משפחה ממוצעת, שלושה ילדים – האם המשפחה הזאת יכולה להתחיל את החודש?

יצחק וקנין: 4,000, חשמל, מים, ארנונה, הוצאות לבית הספר, תשלום עבור הלימודים.

יצחק וקנין: איפה המחיה?

יצחק וקנין: אין סיכוי בעולם שמשפחה תוכל לשרוד במציאות כזאת.

יצחק וקנין: ולכן כל מי שחושב – אולי הוא חי במצב קצת מעל הממוצע – שאין עניים, טועה טעות חמורה.

יצחק וקנין: אספר לכם משהו אמיתי.

יצחק וקנין: הייתי אצל בעל מפעל שיש לו קרוב ל-3,000 עובדים.

יצחק וקנין: והוא שאל אותי את השאלה: תגיד לי, כל פעם דוח עוני לא דוח עוני – מה, משפחות נזקקות?

יצחק וקנין: אמרתי לו: כמה עובדים יש לך?

יצחק וקנין: אמרתי לו: אגיד לך מה אני מרוויח, כמה יש לי, אשתי עובדת כבר 37 שנים, אני גם עם משק חקלאי; נתתי לו את השכר.

יצחק וקנין: אמרתי לו: ואני אומר לך, אני מרשה לעצמי לתת לילדים שלי שיעורי עזר וכל מה שצריך, לתת להם את כל מה שצריך, אבל אני שואל אותך: אתה, שיש לך 3,000 עובדים, כמה המשכורת?

יצחק וקנין: טוב, הוא אמר לי איזו משכורת שהיא מכובדת מאוד, קרוב ל-100,000 שקל.

יצחק וקנין: אמרתי לו: כמה עובדים יש לך שמרוויחים שכר מינימום ומעלה, עד 6,000, 7,000?

יצחק וקנין: אמר לי: 80% מהעובדים שלי זה השכר שלהם.

יצחק וקנין: חבר'ה, זו התמונה של המדינה, אל תטעו.

יצחק וקנין: זאת התמונה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: ה-20% הנוספים הם סמנכ"לים, מנכ"לים, שחיים בשכר של 7,000 שקל ומעלה.

יצחק וקנין: זה יכול להגיע ל-28,000, ל-18,000, ל-19,000.

יצחק וקנין: אבל 80% זה שכר מינימום, עד 7,000.

יצחק וקנין: אלה העובדים שלו.

יצחק וקנין: אמרתי לו: אני שואל אותך: איך הם יגמרו את החודש?

יצחק וקנין: הוא שתק, לא דיבר.

יצחק וקנין: זאת מציאות.

יצחק וקנין: רבותיי, יוקר המחיה, שכר דירה, עלויות שאי-אפשר לעמוד בהן.

יצחק וקנין: ולכן מי שחושב שיחדל אביון מן הארץ טועה, כי לא יחדל אביון מן הארץ.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יצחק וקנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הוויכוח בין ארגון לתת לבין הביטוח הלאומי שווה 700,000 איש.

נחמן שי: 700,000 איש שארגון לתת הוסיף על הסטטיסטיקה של הביטוח הלאומי.

נחמן שי: הם דיברו על 1.8 מיליון, הוא אומר 2.5, ומשום מה אני נוטה להאמין להם.

נחמן שי: אני נוטה להאמין להם, כי הם לא נתנו נתונים טכניים של הכנסה בלבד אלא הם התייחסו למרכיבים אחרים: הם התייחסו למרכיבים של דיור, מרכיבים של מזון, מרכיבים של השכלה, שגם הם בסופו של דבר קובעים אם אדם הוא עני או לא עני.

נחמן שי: ולכן צריך לתת אמון במה שהם אמרו אתמול ולהאזין היטב.

נחמן שי: אבל אני רוצה להגיד לכם עוד דברים שלא דיברנו עליהם.

נחמן שי: יש פה תנועה, זה לא יציב.

נחמן שי: 47% מהאנשים שדיווחו על עוני השתייכו למה שאנחנו קוראים מעמד הביניים קודם, ועכשיו הם בקבוצה הענייה.

נחמן שי: זאת אומרת שהתהליך נמשך ואפילו מתגבר.

נחמן שי: בתוכם יש 63% שעובדים בשכר נמוך ולא מקבלים זכויות סוציאליות; שני-שלישים העידו כי אינם אוכלים ארוחות מאוזנות; 50% מהמשפחות הנתמכות על ידי עמותות המזון העידו כי הן מוהלות את תחליפי המזון במים.

מאיר כהן: זה של ביטוח לאומי או של לתת?

נחמן שי: לתת.

נחמן שי: מוהלים את תחליפי המזון במים.

נחמן שי: זאת אומרת, שהתינוקות שלהם לא אוכלים אוכל בריא.

נחמן שי: מי שלא אוכל אוכל בריא לא יהיה בריא.

בצלאל סמוטריץ': תחליפי מזון תמיד עושים על בסיס מים, נחמן.

נחמן שי: מה?

בצלאל סמוטריץ': סתם הערה קטנה, כמי שמשתמש בזה גם היום.

נחמן שי: אני לא שומע.

בצלאל סמוטריץ': תחליפי מזון תמיד עושים עם מים.

בצלאל סמוטריץ': מים, ושמים את האבקה.

נחמן שי: כן, אני יודע, אני יודע שעושים במים.

נחמן שי: בסדר, השאלה כמה מים עושים.

נחמן שי: אני יודע.

נחמן שי: גם אני, עבדך הנאמן, משתמש.

נחמן שי: ברור, כן, ברור, בסדר, אנחנו מבינים את זה.

נחמן שי: לכן אני אומר: תראו, יש לנו צורך אמיתי לטפל בעניין הזה.

נחמן שי: אוי ואבוי לנו, לכל אחד מאיתנו שחברים בבית הזה, אם לא נשים את הנושא הזה בראש סולם העדיפויות שלנו.

נחמן שי: מהבוקר עד הערב אנחנו עוסקים פה בכל מיני חוקים חשובים פחות וחשובים יותר – האמת, פחות, אבל לא חשוב, בסדר – אבל מי לוקח את העניין הזה כאתגר לאומי ראשון במעלה?

נחמן שי: אנחנו מדינה יהודית דמוקרטית.

נחמן שי: אנחנו מאמינים בערכים שלנו כאנשים יהודים, אנחנו יכולים להסתכל לשכנים שלנו ולשכנים של השכנים ולאנשים באוטובוס, ברכבת או בכל מקום, ולשאול את עצמנו: האם הם אכלו ארוחה היום?

נחמן שי: ואיזו ארוחה הם אכלו?

נחמן שי: זאת האחריות שלנו, אני אומר לכם.

נחמן שי: כשנצא מפה ביום שנצא – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

נחמן שי: – – אם נשאיר פה את מספר העניים הזה, בגדנו בשליחות שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מאיר ידידי, ומיקי, צר לי שאני שוב צריך לדבר על יושב-ראש המפלגה שלכם, ואני אגיד לכם, אני לא עושה את זה בכוונה.

באמת שלא.

אבל כשהתפרסמו הדוחות – – –

מאיר כהן: יעקב, אתה לא חייב.

אני לא חייב, אבל אני חושב שכן, מפני שאתה היית עושה את זה בדיוק כמוני, כי גם אתה חשבת ככה, גם כשהיית שר הרווחה.

הדוח הזה בא וטופח – על הדברים שנאמרו כאן מעל בימת הכנסת רק לפני שלוש שנים על ידי שר האוצר, שאמר שבמשך שנים על שנים הוכח שוב ושוב שקצבאות הילדים אינן מוציאות את האנשים מעוני אלא רק מנציחות אותו, ותקף את הנושא הזה ואף הביא החלטה להורדה דרמטית של קצבאות הילדים למרות שהיה נייר עמדה אז בזמנו של הביטוח הלאומי.

בנייר העמדה של הביטוח הלאומי היה כתוב בצורה מפורשת, הזהירו שם שהקיצוץ יביא לגידול בממדי העוני, קיצוץ הקצבאות.

צעקנו כאן כולנו ככרוכיה.

יושבת-ראש האופוזיציה דאז, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, כתבה בדף הפייסבוק שלה בתגובה ללפיד: "מזמן לא ראיתי סטטוס מרושע ומנותק כמו זה של לפיד", שמתפאר בעניין הזה של הורדת קצבאות הילדים.

היום אנחנו רואים את זה בדוח.

רואים את זה.

ולא רק שרואים את זה, אלא גם רואים שגם זוגות שעובדים, יש להם את זה.

אבל רואים דבר אחד: בדוח הזה הרבה מאוד משפחות – הוא היה יכול להיות דוח הרבה יותר דרמטי אם שר האוצר וראש הממשלה לא היו מחזירים בקדנציה הזאת את הקצבאות.

אין ספק שהקצבאות הללו הן השלמה ובלימה של העוני.

עובדה, צ'כיה ופולין הן המדינות היחידות ב-OECD שהקצבאות בהן נמוכות יותר מישראל.

לכן, אני קודם כול תומך ונותן הלאה גב לראש הממשלה ולשר האוצר להמשיך ולהיות ממשלה של חמלה, ולא כמו הממשלה הקודמת.

אני גם רוצה לברך את מאיר שפיגלר, יושב-ראש הביטוח הלאומי החדש, שבוודאי יעשה מהפכה גם בדברים הללו.

אני חושב גם, ידידיי חברי הכנסת, שהיה צריך לשקול פעם אחת ולתמיד באומץ קצבאות דיפרנציאליות, משהו שיהיה יותר אמיתי ויותר נכון, כמו שרצינו ברשויות מקומיות גם כן, בתקצוב רווחה דיפרנציאלי.

צריך לחשוב על זה.

אבל העיקר לא לשכוח את החמלה.

לא לשכוח את החמלה.

ואני מצפה משר האוצר לשעבר יאיר לפיד שיעמוד כאן ויגיד: טעיתי.

לא קורה שום דבר לאדם שטועה, רק שיגיד: טעיתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אדוני היושב-ראש, ברשותך, מילה אחת, מעניין לעניין באותו עניין.

אתמול היינו בלווייתו של אדם ענק שבענקים, הרב שטינמן.

אני רוצה לספר לכם סיפור.

רב מאיר, מאיר, אני רוצה – חזן, תשמע גם אתה.

אני רוצה לספר סיפור מהרב שטינמן, ברשותך.

תוסיף לי דקה.

הרב שטינמן עמד בראש קופה ענקית שנקראת קופת העיר, ועשה אצלו כינוסים בבית לאותן משפחות שבהן האב או האם נפטרו והשאירו ילדים בלי אופק כלכלי, ברמה סוציו-אקונומית נמוכה, על סף עוני.

כל חייו.

תראו כמה מודעות וברכות – הוא היה בערב יום כיפור מברך את התורמים כדי שיתרמו לאותן משפחות.

סיפור אחד קטן שאני הייתי עד לו: הייתה משפה שקרה בה אסון, האבא נפטר והשאיר 11 יתומים בלי שום אופק כלכלי, לא לחתן אותם, אפילו לא לטווח – רצו קופת העיר לעשות כמו שעושים בבני ברק ובירושלים באזורים החרדיים: יוצאים עם קמפיין, כל אחד מקבל בתיבת הדואר שלו את הסיפור המרטיט של אותה משפחה ולמטה את הוראת הקבע.

אנשים מלחמם תורמים בהוראות קבע ל-12 חודשים, 36 חודש, וככה מגייסים ופותחים קרנות לכל ילד, כדי שהאבא או האימא שנשארו יוכלו לחתן אותם.

היה מקרה אחד של משפחה עם 11 ילדים, שהסבא שם היה איש ידוע בבני ברק כאדם חשוב ומכובד מאוד.

הרב שטינמן ישב עם ראשי הקופה ואמר להם: חברים, הייתם צריכים לעשות את הקמפיין הזה ברחוב כמו שעושים עם כולם, אבל יכול להיות שהוא יתבייש.

יכול להיות שהוא יתבייש, שזה לא יוכל להתאים לו, כי הוא אדם מפורסם, היה איש ציבור.

הרב שטינמן נתן הנחיה, מינה 15 אנשים שיעשו כל אחד את אותה עבודה, בלי פרסום, בלי פליירים, לא בתיבות הדואר; כל אחד התחייב לקחת על עצמו כך וכך אנשים שיעזרו, וככה הקימו להם קרנות, והילדים כבר התחתנו, חלקם, בצורה מכובדת.

זה היה גדול הדור שלנו.

לא לשכוח את החלש, לא לשכוח את העני, לא לשכוח את מי שאין לו.

מדובר פה על בן אדם, הרב שטינמן, שהסתפק, לא במועט – במועט שבמועט, אבל הרגישות שלו כלפי אחרים הייתה ותישאר נר לרגלינו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החקלאות, אנחנו מדי שנה מציינים את היארצייט של העוני, והעוני, ברוך השם, לא בבעיות.

אילן גילאון: אני דווקא בכמה הדקות המועטות האלה הייתי רוצה לדבר פעם על הפתרון ולא על העוני.

אילן גילאון: אגב, אין מצב של אין עוני, יש מצב של איפה עובר העוני.

אילן גילאון: ההכנסה הנמוכה ביותר בכל חברה היא למעשה קו העוני.

אילן גילאון: עוני, בניגוד למה שחברי חבר הכנסת אשר אמר – שברוב הדברים אני מסכים איתו – הוא לא עניין של חמלה.

אילן גילאון: אני לא מבקש כלכלה של חמלה בשום פנים ואופן; אני מבקש חלוקה הוגנת של העושר הלאומי, וזכויות.

אילן גילאון: עוני זה תוצאה של חלוקה לא נכונה של עושר.

אילן גילאון: בכל כלכלה יש שלושה מרכיבים, וצדק חבר הכנסת אשר: מרכיב אחד זה תשלומי העברה.

אילן גילאון: אנחנו קוראים להם הקצבאות.

אילן גילאון: הקצבאות צריכות להינתן באופן אוניברסלי לכל אדם על פי מידת החוסר שלו: נכות, זקנה, חד-הוריות.

אילן גילאון: חברה שהיא חברת רווחה מכירה בכל המקפצות הללו באופן אוניברסלי, כדי לתת לכל אחד לצאת במקום יותר גבוה.

אילן גילאון: המרכיב המרכזי הוא התשתיות.

אילן גילאון: אמר חבר הכנסת וקנין כמה אנחנו מוציאם על דיור: יותר ממחצית הציבור במדינת ישראל מוציא יותר מ-30% מהכנסתו על קורת גג.

אילן גילאון: ובריאות.

אילן גילאון: אימא שלי פעם הייתה אומרת: לא קונים בריאות בכסף.

אילן גילאון: בריאות קונים בכסף.

אילן גילאון: וזכותו של כל אזרח במדינת ישראל לדעת שכאשר הוא עקוד מתחת למאורות הגדולים של חדר הניתוח, שיעשו לו את הכי טוב, לא משנה כמה כסף יש לו, כי זה חוק בריאות ממלכתי.

אילן גילאון: ומיסים.

אילן גילאון: ומיסים.

אילן גילאון: לכן צריך ללכת לרפורמה כוללת בתוך החלוקה המעוותת הזאת, והתשתיות הן הדבר החשוב שהמדינה נותנת, והיא יכולה.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים האלה על בסיס זה שאני יודע שיש את הכסף הזה.

אילן גילאון: רק הבעיה היא של חמדנות וגרידיות.

אילן גילאון: פעם חשבתי שלו הייתי אזמלו של משה רבנו, הייתי מקדים את "אל תחמוד" ל"אל תגנוב", כי בעיניי "אל תחמוד" זו עבירה הרבה יותר חמורה מהבחינה הזאת.

אילן גילאון: יש אנשים שגונבים מטרנה בסופר כי יש להם חוסר.

אילן גילאון: החלוקה היא הקובעת, לכן התשתיות הן מאוד חשובות.

אילן גילאון: מהם המנופים לצאת מתוך עוני?

אילן גילאון: זה עוני בין-דורי: דור אחד מוליד עניים בדור הבא.

אילן גילאון: ולכן המיסים הם הכלי שהמדינה צריכה לתת אותו ולעשות אותו ולשנות אותו, וללכת לאיזשהו מודל, איזשהו דיל חדש, שמחלק אחרת את העושר הלאומי.

אילן גילאון: בצד אחד צריך להיות ה-basic income.

אילן גילאון: זו אולי הקצבה: אדם צריך לדעת שקו העוני לא יכול לעבור ב-3,170 שקלים.

אילן גילאון: זאת הבעיה.

אילן גילאון: לא כמה עניים יש אלא איפה עובר קו העוני, איך אפשר להתקיים מהכנסה ליחיד של 3,170 שקלים.

אילן גילאון: את הדבר הזה צריך להרים.

אילן גילאון: המאבקים שאנחנו מנהלים כרגע – אני גם לא מבין למה כל הזמן מאבקים, ולמה אנחנו צריכים להביא הצעות חוק פרטיות.

אילן גילאון: זה עניין של חלוקה.

אילן גילאון: כל מה שמתרחש עם הנכים, בקליפת אגוז, זה מלחמה על החלוקה.

אילן גילאון: אני סיימתי, אני מבין את זה.

אילן גילאון: צריך לתת מעמד נפרד לביטוח הלאומי.

אילן גילאון: לאחד את כל מערכות המס, את הביטוח הלאומי, את מס הבריאות ואת מס הכנסה למס אחד.

אילן גילאון: ולבטל את התקרות של 30%.

אילן גילאון: לתת מעמד עצמאי לביטוח הלאומי, לבטל את הוועדות הרפואיות שלו, מצד אחד, וללכת למדרגות מס, למעלה, הרבה הרבה יותר גבוהות.

אילן גילאון: משום שעדיין עובדת סוציאלית עובדת 15 שנה כדי לקבל את המשכורת של מנכ"ל בנק בחודש אחד.

אילן גילאון: זה בסדר, אבל זה לא הגיוני, זה לא על פי שום אמת מידה של צדק.

אילן גילאון: ולכן, כשאנחנו מדברים על עוני – עוני זה לא משמיים.

אילן גילאון: עוני זה עניין של חלוקה, ובחלוקה הזאת אנחנו מטפלים מקדמת דנא.

אילן גילאון: מאז אותו יום שהקדוש-ברוך-הוא שכח לתת משאבים בלתי מוגבלים בעולם, כי אלמלא היה שוכח – אתה רואה, גם הקדוש-ברוך-הוא שכחן.

אילן גילאון: אילו היה נותן לנו עצים בלי סוף, ומים בלי סוף ואוויר בלי סוף, לא היו פוליטיקאים, אדוני, ואתה לא היית יושב פה, כי לא היה צריך להחליט מי מקבל כמה ומי משלם כמה.

אילן גילאון: זאת השאלה המרכזית של העוני: מי מקבל כמה, ומי משלם כמה.

אילן גילאון: כדאי לאנשים, כדאי לבריות, לרצות לראות את עצמם דווקא מן הרצפה ולא מן התקרה, כי זה תמיד עלול לקרות לכל אחד.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: ולא חמלה ולא בטיח.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו, לצערנו הרב, תשובת שר בהצעה זאת.

בצלאל סמוטריץ': נעבור כרגע להבעות דעה.

בצלאל סמוטריץ': ארבעה ביקשו: חברי הכנסת ענת ברקו, מיקי לוי, אורן חזן ודב חנין.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת הדוברים, חברת הכנסת ענת ברקו, דקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': בואו נשתדל לעמוד בזמנים כי אנחנו רוצים להספיק עוד שני נושאים לפני 15:00.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושבת, מעבר לדברים ששמענו כאן, וזה כמובן חוצה מפלגות, שתמיד צריך לעשות יותר כדי למנוע סיטואציה של משפחות עניות, תרבות עוני, עוני שעובר בירושה כמו רע הכרחי.

ענת ברקו: ולכן, אני מציעה שאנחנו נעביר את הדיון לוועדת העבודה והרווחה, לנסות למצוא, אופרטיבית, מה לעשות יותר טוב כדי לשפר את המצב, בטח של משפחות שבהן שני בני הזוג עובדים ולא מצליחים לקיים את עצמם, והילדים עדיין חיים בסביבה ענייה, והרבה פעמים לא ניתן לבודד את העוני מרעות חולות אחרות.

ענת ברקו: אני מציעה שפשוט נעביר את זה לוועדת העבודה.

ענת ברקו: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת ענת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אשר, אז כמה עובדות: האחת, אתם כבר שלוש שנים בשלטון והעוני לא ירד אלא רק עלה.

מיקי לוי: התקציב שניתן על ידי הביטוח הלאומי עבור ילדים, אנחנו אכן הורדנו חלק ממנו בגלל גירעון תקציבי שהממשלה שלפנינו נתנה, עם 39 מיליארד שקל ועוד צוק איתן שעלה 10 מיליארד שקל.

מיקי לוי: אז אפשר לבוא ולהגיד: תן לכלכלה להתאבד, ואחר כך נשבור את הראש.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: עובדה נוספת – ואגב, אני בעד ההמלצה שלך ושל חבר הכנסת גילאון לבוא ולתת את דמי הביטוח הלאומי עבור ילדים בצורה מדורגת; אני לא צריך את זה עבור ילדיי, יש אחרים שצריכים יותר ממני.

מיקי לוי: כאן, הינה אני אומר לך, אני וחברי סיעתי נתמוך.

מיקי לוי: בבקשה, בואו נוביל את העניין.

אילן גילאון: – – – מקרה אוניברסלי והמיסים.

מיקי לוי: אני מוכן ללכת גם עליך.

ענת ברקו: אילן, גם יכול להיות מצב שבעצם אנשים ירצו לוותר על כספי הביטוח הלאומי לילדים.

ענת ברקו: יש מספיק אנשים שיסכימו לעשות את זה – – –

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

מיקי לוי: אז תנו לי משפט סיכום.

מיקי לוי: העובדות הן, אחת, שיש יותר עניים במדינת ישראל.

מיקי לוי: שתיים, אחרי שהקצבאות חזרו, 80,000 חרדים עזבו את מקומות העבודה וחזרו לישיבות.

מיקי לוי: אולי זה מבורך בעיניך, בעיניי אפשר גם לעבוד וגם ללמוד.

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן.

בצלאל סמוטריץ': יש לך מזל, מיקי, שאני, בכיסא היושב-ראש, מנוע מלהגיב.

אורן אסף חזן: אני אומר, כל מי שחוזר ללמוד תורה בישיבה זה מבורך.

בצלאל סמוטריץ': אבל אין נתונים כאלה.

בצלאל סמוטריץ': דקה, חבר הכנסת חזן.

– – – דמגוגיה זולה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני ממתין, אתה רואה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני לא מפריע.

– – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: אם אפשר רק להתחיל לי את הדקה.

אורן אסף חזן: אפשר, רבותיי?

אורן אסף חזן: קודם כול, לעניין עצמו.

אורן אסף חזן: רק נקודה למחשבה: כנראה הרבה יותר חשוב להוריד 200 שקל מטלוויזיה 55 אינץ', מאשר להעביר כסף לנכים, למסכנים, לחלשים, לרווחה, לחברה, לעוני.

אורן אסף חזן: בואו, מישהו צריך לעשות סדר בשיקולי עדיפויות, בסדרי עדיפויות.

אורן אסף חזן: זה – אחד.

אורן אסף חזן: עכשיו אני רוצה, ברשותכם, לנצל את הדקה שיש לי לנושא שאני רוצה להעלות.

אורן אסף חזן: רבותיי, אתמול שמעתי חבר כנסת – אני לא מאמין שהוא חבר כנסת בכלל – גמל זחאלקה, עבריין, עבריין בנייה, טרוריסט מילולי, תומך טרור.

אורן אסף חזן: אתמול הוא הגיע לעוד רף חדש.

אורן אסף חזן: ידידי היושב בראש, הוא אמר שהוא מעדיף למות מאשר לשיר את המנון המדינה.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה, אולי זה עוד קצת נסבל.

אורן אסף חזן: אבל אז הוא אמר, שדגל ישראל – צועקים לי פה: שימות.

אורן אסף חזן: אני לא אבכה עליו.

אורן אסף חזן: אם הוא ימות אני לא אבכה עליו.

ענת ברקו: – – – הוא חי, הוא רואה את דגל ישראל מול העיניים בכל יום.

ענת ברקו: הוא יכול לראות את הרצל – – –

אורן אסף חזן: אז אני אומר, אם הוא יחליט למות, או אם הוא ילך – – –

בצלאל סמוטריץ': אורן, משפט סיכום.

אורן אסף חזן: קודם כול, אם הוא ימות, אני לא אבכה עליו.

אורן אסף חזן: אבל אדוני היושב-ראש, מה הוא אומר – –

ענת ברקו: זה בעיה שלו – – –

אורן אסף חזן: – – שהדגל הזה יותר גרוע מסמרטוט.

אורן אסף חזן: אני חושב שאנחנו באמת כבר איבדנו את זה לגמרי.

אורן אסף חזן: אני פונה מכאן ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, אני אומר לו: אדוני יולי אדלשטיין, זה שאתה כבר קיבלת על עצמך שתומך טרור, שמהלל שאהידים, שטס לגולה להיפגש עם מחבלים ואולי גם מוסר שם מידע, בשם אחמד טיבי – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורן אסף חזן: – – חולק איתך כיסא, מילא; זה שאתה מאפשר לתנין זועבי, המחבלת, לעמוד מעל הדוכן ולקרוא לחיילי צה"ל רוצחים, ניחא.

בצלאל סמוטריץ': – – – דקה מן הצד.

אורן אסף חזן: אבל אדוני היושב-ראש, המרוץ לנשיאות המדינה יותר חשוב מהמדינה?

אורן אסף חזן: כאילו, העיקר שאני אהיה נשיא ושתלך המדינה לעזאזל?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

אורן אסף חזן: אדוני יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין – –

בצלאל סמוטריץ': אורן אסף חזן, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

אורן אסף חזן: – – אתה חייב להתערב, אתה חייב לתקן, ואתה חייב, רק ברשותך, כמי – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין.

בצלאל סמוטריץ': אורן, נו, לסגור לך את המיקרופון?

אורן אסף חזן: רק משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': אבל אתה כבר שתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': לא שתי דקות, כי זה – – –

אורן אסף חזן: אחרון.

אורן אסף חזן: הינה, אני מסיים כבר.

אורן אסף חזן: הינה, אני מסיים.

אורן אסף חזן: רק ברשותך – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

אורן אסף חזן: בצלאל, אם – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה בדקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ב-15:00 צריכים לסיים את הדיון, ויש לי עוד אנשים שצריכים לדבר.

בצלאל סמוטריץ': נתתי לך שתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': קיבלת יותר משתי דקות.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אורן, קיבלת יותר משתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': לך תבדוק בפרוטוקול, ותתנצל אחר כך שראית שטעית.

בצלאל סמוטריץ': קיבלת שתי דקות.

אורן אסף חזן: – – – יו"ר הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': אין לך כבר מיקרופון.

אורן אסף חזן: על הכנסת, על הדגל – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין, דקה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל שאני עומד בזמנים, אבל זה חייב להכיל.

בצלאל סמוטריץ': יש פה עוד שני נושאים לדיון עד 15:00.

אורן אסף חזן: – – – זה מרגיש כאילו בגלל שדיברתי על יו"ר כנסת סגרת לי את המיקרופון.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אכן, העוני הוא לא גזרת גורל ולא מכה משמיים.

דב חנין: העוני הוא תוצאה של מדיניות.

דב חנין: אבל כאשר בדיוק באותו שבוע שבו מתפרסם דוח העוני משרד האוצר מגלה בקופת האוצר 800 מיליון שקלים, ואת הכסף הזה מעדיפים לתת בהטבות מס ובהקלות על מסחטות מיץ, סימן שהממשלה הזו איבדה לגמרי את הדרך, את המצפון ואת המצפן.

דב חנין: הם אומרים: אם אין לכם כסף לתרופות, לפחות תקנו מסחטות מיץ.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להביע מחאה על דבריו של חבר הכנסת חזן, שמנצל את במת הכנסת להסתה שלוחת רסן, חסרת גבולות.

דב חנין: מי שהתחיל בחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, מסיים היום גם ביושב-ראש הכנסת.

דב חנין: זה מלמד שכאשר מישהו מאבד לגמרי את הגבולות, הוא מאבד אותם לכל הכיוונים.

דב חנין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': כעת אנחנו נצביע, אם כן, על הצעתה – בסדר, לא שמענו הצעה אחרת – של חברת הכנסת ענת ברקו להעביר את הנושא להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שבעה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור, בעזרת השם, להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': הפסקת תקצוב סבסוד מעונות יום החל משנת 2018 והכבדת הנטל על הורים עובדים

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, להצעות לסדר-היום בנושא: הפסקת תקצוב סבסוד מעונות יום החל משנת 2018 והכבדת הנטל על הורים עובדים, מס' 8488, 8507, 8538, 8586 ו-8588.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיקי לוי, אחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הפסקת תקצוב סבסוד מעונות יום החל משנת 2018 והכבדת הנטל על ההורים העובדים.

מיקי לוי: בתום שנת הכספים הנוכחית, בעוד כשלושה שבועות מהיום, צפויה הממשלה להפסיק סבסוד מסגרות לימודיות נוספות בשעות אחר הצוהריים.

מיקי לוי: סבסוד הצהרונים הקל את הנטל הכלכלי הכבד על הורים, ואפשר להם להגדיל את שעות העבודה שלהם ואת ההכנסה הפנויה.

מיקי לוי: החלטת הממשלה 2659 מיום 21 במאי 2017, קובעת כי מימון ממשלתי להחלטה זו יהיה רק בשנת 2017.

מיקי לוי: סבבה.

מיקי לוי: בסכום של 300 מיליוני שקלים מנהלים כלכלת בחירות על חשבון הציבור.

מיקי לוי: הרי אם היו מאמינים באמת ביתרונות של התוכנית הזאת, ואני מאמין גדול בה, התקצוב לא היה מפסיק פתאום בתום שנה.

מיקי לוי: כבר כשהביאו את התקציב הזה אמרתי: חברים, אני מברך אתכם.

מיקי לוי: בואו נהפוך את זה לחוק.

מיקי לוי: אמרו לי: לא, צו שעה.

מיקי לוי: אז בתום שנה הולכים כנראה להפסיק את זה, אלא אם כן סגן שר האוצר הנכבד, ידידי חבר הכנסת כהן, שאני באמת מעריך אותו, יבוא לכאן ויגיד: חבר הכנסת לוי, תירגע, גם ב-2018 ניתן את זה, וגם בתקציב 2019 שעומדים לחוקק ניתן את זה, אז אני עולה לכאן ואני מבטיחך שאני הולך להתנצל.

מיקי לוי: אבל בתום שנה אתם מפסיקים את זה?

מיקי לוי: זה נטו כחלון או זה נטו פוליטיקה ובחירות?

יצחק כהן: בדרך כלל, כשמאשימים בשידור מקבלים את התשובה קודם – – –

מיקי לוי: אמרתי, אם תבוא ותגיד שיש עוד 300 מיליוני שקלים, אני אתנצל.

יצחק כהן: מקבלים את התשובה קודם ואחרי זה – – – סתם להשחית מילים – – –

מיקי לוי: הינה, אני יורד.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני השר, תביא בשורה ותגיד שיש ב-2018, 2019, לכל שנה 300 מיליון שקלים.

מיקי לוי: אברך אותך ואצביע בעד.

מיקי לוי: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברי הכנסת יעקב מרגי ואורי מקלב, ככל שהם ייכנסו למליאה.

בצלאל סמוטריץ': אז ישיב לנו סגן שר האוצר.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנדון הוא הפסקת תקציב סבסוד מעונות יום ל-2018 והכבדת הנטל על ההורים העובדים.

ג'מעה אזברגה: עוד לפני שאני אדבר על סבסוד צהרונים אולי כדאי לשאול אם יש בכלל מעונות יום מפוקחים.

ג'מעה אזברגה: אני מבקש לרענן את זיכרונכם: ביישובים הערביים, שמהווים 20% מהאוכלוסייה אבל אחוז הילודה גבוה יותר, יש רק 100 מעונות יום, בהשוואה ל-1,500 מעונות יום מפוקחים בחברה היהודית.

ג'מעה אזברגה: הממשלה, בצעד מבורך, החליטה לייעד תקציב מיוחד לבניית מעונות יום ברשויות חלשות על מנת לחזק את התשתית התומכת לשילוב אזרחים, ובייחוד אזרחיות ערביות, בשוק התעסוקה.

ג'מעה אזברגה: ואולם, מתברר שרוב הבקשות שהוגשו על ידי הרשויות הערביות לבינוי מעונות יום נדחו על ידי משרד הכלכלה.

ג'מעה אזברגה: וכי למה?

ג'מעה אזברגה: בעיקר בשל אי-צירוף היתר בנייה בתוקף כתנאי מקדמי לקבלת התקציב.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, אם אין לך אישור מראש, אתה לא יכול לקבל את המעון.

ג'מעה אזברגה: ככה יוצא שלמרות ההקלות והמימון הייעודי והמלא, הרשויות הערביות לא מצליחות לממש את התקציב.

ג'מעה אזברגה: ליתר דיוק, בסוף 2015 כ-33 רשויות ערביות הגישו בקשה לבניית מעונות ו-33 רשויות ערביות נפסלו מאחר שהבקשות שהגישו לא עמדו בתנאי הסף.

ג'מעה אזברגה: החסם המרכזי, הקושי של הרשויות הערביות לממש את התקציב, הוא תכנוני.

ג'מעה אזברגה: כדי לקבל אישור ממשרד הכלכלה לבניית מעון יום יש להוציא היתר בנייה, אבל לא ניתן להוציאו ללא תוכנית מפורטת, שמבוססת על תוכניות מתאר – שלצערי לא קיימות, ורוב התוכניות של הרשויות הערביות תקועות שנים בוועדות התכנון והבנייה המחוזיות.

ג'מעה אזברגה: נקודה נוספת שאני רוצה להעלות נוגעת לנשים ערביות בנגב, ואולי, השר אורי אריאל יושב פה והוא שומע.

ג'מעה אזברגה: הנשים הבדואיות בנגב הן קבוצה מוחלשת בתוך הקבוצה המוחלשת של הנשים הערביות.

ג'מעה אזברגה: מעונות היום והצהרונים אמורים לעודד את יציאתן לעבודה, אבל המדינה אינה מטפלת בחסמים, כמו להקים אזור תעשייה, מסחר ומלאכה בתוך היישובים הבדואיים עצמם ולקרב את מקומות העבודה אל האנשים, זאת אומרת, להביא את השירות אל האזרח, לא להביא את האזרח אל השירות.

ג'מעה אזברגה: הסבסוד של הצהרונים חייב להישאר כדי לאפשר למשפחות האלה יכולת לשפר את איכות חייהן, במקום שבו שתי משכורות בקושי מספיקות להתקיים בכבוד, כמו שאמר חבר הכנסת וקנין לפניי.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אתמול בשעה זו הלכנו אחר מיטתו של גדול הדור, מנהיג הציבור הליטאי והתורני, מר"ן הגראי"ל שטינמן, זכר צדיק וקדוש לברכה.

אורי מקלב: כנציגי דגל התורה קיבלנו הרבה ניחומים והשתתפות בצער מכל חלקי הבית.

אורי מקלב: זה באמת ניחם.

אורי מקלב: אני מודה לכל הפונים והמנחמים.

אורי מקלב: זה היה איזה רגע של איחוד, וצריך באמת לציין שהוא הרבה הרבה דיבר על זהירות ממחלוקת, כך שרגע של אחדות זה דבר חשוב.

אורי מקלב: אני מבין שהציבור באמת התפעם, ואולי הכיר את האישיות שלו דרך הצוואה שהוא השאיר, אבל אנו – התרגשנו והתפעמנו מכזאת צוואה אבל זה לא הפתיע לגמרי.

אורי מקלב: מי שראה את זה ראה את זה לא כצוואה – ראה את זה בחיי חיותו מכל הבחינות שהוא נגע בהן שם.

אורי מקלב: צריך רק לציין, אדוני היושב-ראש, שהצוואה הזאת היא לא צוואה שנכתבה לאחרונה, היא צוואה שנכתבה לפני עשרות עשרות שנים, ככה שזה עוד לפני שהכירו אותו כמנהיג.

אורי מקלב: לפני עשרות שנים הוא כתב את זה, אז ברור שהוא כתב את זה רק לבני משפחתו.

אורי מקלב: היום הצוואה שלו נהפכה לצוואה כללית, לכולם, כי כיום הדברים שהוא אמר שם – הסתפקות במועט, למשל, שהוא אמר שלא צריך לבזבז, הוא דיבר על בני משפחתו – אנחנו יודעים שכיום זה נהפך למשהו כללי עבור כלל הציבור.

אורי מקלב: יש מחויבות לילדים לכבד את האבא, להתפלל עבורו וללמוד עבורו, אבל לא על חשבון מחלוקת ולא על חשבון אחרים.

אורי מקלב: זה היום נהפך להרבה יותר.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש הרבה פנים לאישיותו הגדולה והאבדה היא גדולה, אבל ודאי שברגעים אלה, בכמה דקות, אי-אפשר להקיף את הכול.

אורי מקלב: בכל אופן, לגבי הנושא שאנחנו מדברים עליו היום.

אורי מקלב: נושא המעונות והמשפחתונים מציק לציבור מאוד – לציבור ההורים, לאימהות העובדות.

אורי מקלב: אי-אפשר ללכת לעבוד, אי-אפשר ללכת לעבוד באופן אמיתי, בלי שיש לך מסגרת לילד.

אורי מקלב: אי-אפשר שיהיה יישוב הדעת בעבודה כשאין מסגרות.

אורי מקלב: כשהמסגרות יקרות הן הופכות להיות לא כדאיות.

אורי מקלב: ומעבר לכך, כשמבקשים היום תוספת לימודית-חינוכית, עוד עזר למטפלים במעונות, צריך להבין: אם מסתכלים על כך שקשה למטפלת, כפי שרבים מציגים את זה, אולי, זה פן אחד, הרבה אנשים עובדים קשה; אבל אם מסתכלים מהפן של הילדים עצמם, ההיבט הוא אחר: זה לא רק שלמטפלת קשה להשתלט על כך וכך ילדים.

אורי מקלב: צריך להסתכל על מספר ילדים רב שנמצא תחת פיקוח ותחת הפעלה של מישהו אחד – הילד סובל, זה פוגע בילד, ולכן אנחנו באים מהנקודה הזאת.

אורי מקלב: אבל מעבר לזה, נעשים דברים.

אורי מקלב: אנחנו היינו עדים לכך שעד לפני לא הרבה שנים היה אי-ניצול של תקציב המעונות.

אורי מקלב: היום יש תנופת בנייה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת מקלב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו פשוט רוצים להספיק.

אורי מקלב: – – תנופת בנייה של מעונות – ולמצוא פתרונות, גם אם הפתרונות הם לטווח ארוך וגם אם הם נותנים רק חלק.

אורי מקלב: מנגד, יש היום – אני אומר את זה לסגן שר האוצר – יש היום פתרונות זמינים ולא יקרים, וזה נושא המשפחתונים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורי מקלב: זה חלק מהפתרון של המסגרות לילדים שיכול לתת מענה, מענה מיידי, בהוצאה כספית הרבה הרבה יותר קטנה, והוא ישים מיידית, מכיוון שיש היום משפחתונים מאושרים ומבוקרים, שאושרו, ואנשים שאומנו לכך, והם יכולים להפעיל את זה מחר בבוקר, והתקציב לא בשמיים.

אורי מקלב: מדובר בתקציב שלא עובר את ה-10 מיליון שקל, ומאפשר היום לתת מענה די יפה לציבור.

אורי מקלב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': תשובת סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נבקש גם מאדוני שימקד את התשובה בעיקר, כדי שנספיק.

בצלאל סמוטריץ': יש אחר כך עוד הצעה קצרה ויש הבעות דעה, אלא אם כן המציעים יסתפקו בתשובת השר, אז אין הבעות דעה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: בפתח דבריי אני מצטרף לכל מה שאמר חברי הרב אורי מקלב.

יצחק כהן: אני רוצה להתייחס לרב הגאון לייב שטינמן, זכר צדיק קדוש לברכה.

יצחק כהן: הצוואה שהוקראה אתמול במהלך ההלוויה עדיין מהדהדת בעולם כולו.

יצחק כהן: דבר מדהים.

יצחק כהן: קידוש השם גדול מאוד.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, סבסוד הצהרונים.

יצחק כהן: אני רוצה להרגיע את כולם שאף אחד לא מתכונן להפסיק אותו, חלילה.

יצחק כהן: סבסוד הצהרונים ברשויות באשכולות חברתיים-כלכליים 4–10 נעשה מכוח החלטת ממשלה מס' 2659 מיום 21 במאי 2017, שקבעה כי התוכנית תפעל עד דצמבר 2017.

יצחק כהן: עוד קבעה ההחלטה כי במסגרת הדיון בממשלה בעת הקצאת תקציב ההתאמות לשנת הכספים 2018, בהתאם לסעיף 3(ג) לחוק תקציב המדינה לשנים 2017–2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, ככל שיוקצה, כולו או חלקו, בהתאם להוראות החוק האמור, תדון הממשלה בהקצאת חלק מהתקציב האמור למימון הארכת התוכנית לכל משך שנת הלימודים התשע"ח.

יצחק כהן: על כן, על מנת להמשיך את תקצוב התוכנית לכל משך שנת התשע"ח, נדרשת החלטת ממשלה בנושא הקצאת תקציב ההתאמות.

יצחק כהן: מכיוון שאישור התקציב בממשלה מתוכנן – אני עונה לך יקירי, מיקי – מתוכנן ל-11 בינואר 2018, איתו צפויה לעבור גם החלטה על הקצאת רזרבת ההתאמות לשנת 2018.

יצחק כהן: לא צפויה פגיעה בפעילות הצהרונים.

יצחק כהן: לא צפויה פגיעה, ברוך השם.

מיקי לוי: שלושה חודשים חסרים, איציק.

יצחק כהן: לא חסר שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: לא חסר לצהרונים?

מיקי לוי: התקציב – – –

יצחק כהן: עליי.

איילת נחמיאס ורבין: לא חסר לצהרונים?

יצחק כהן: לא חסר כלום.

יצחק כהן: הכול עליי.

מיקי לוי: – – – כסף?

איילת נחמיאס ורבין: לא – – – צהרונים.

יצחק כהן: אין פגיעה בתוכנית.

יצחק כהן: אין פגיעה בפעילות.

יצחק כהן: אל תיצרו פגיעה דמיונית ומדומיינת.

יצחק כהן: אין פגיעה ולא תהיה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אדוני סגן השר – – –

יצחק כהן: לא תהיה פגיעה.

יצחק כהן: נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, אתה אמרת "עליי".

איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת, רשמתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת שבפרוטוקול יירשם, בבקשה.

מיקי לוי: – – – כסף.

איילת נחמיאס ורבין: יש.

איילת נחמיאס ורבין: זה נדון.

מיקי לוי: ינואר-פברואר-מרס 2018 – –

יצחק כהן: יש.

יצחק כהן: יש.

יצחק כהן: יש.

מיקי לוי: – – מתוקצב.

קריאות: – – –

יצחק כהן: יתוקצב.

יצחק כהן: מתקציב ההתאמות זה יתוקצב, אל דאגה.

יצחק כהן: הסר דאגה מליבך.

יצחק כהן: אני יודע שאתה דואג לצהרונים.

לאה פדידה: גם לצהרונים, מה ששאלה איילת.

יצחק כהן: גם לצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: איך?

איילת נחמיאס ורבין: מאיפה פתאום?

יצחק כהן: מילה אחת, אדוני, ברשותך.

אורן אסף חזן: הוא ענה לך, מההתאמות – – –

יצחק כהן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, מילה אחת על מה שהתרחש פה שלשום.

יצחק כהן: אני רוצה להעריך שוב – –

אורן אסף חזן: מהטלוויזיות, ה-55 אינץ' טלוויזיה – – –

יצחק כהן: סליחה רגע.

יצחק כהן: – – להביע הערכה, זה באמת יוצא מגדר הרגיל, לחברי חבר הכנסת אילן גילאון, שגילה שאר נפש ומסירות נפש על בקשה כל כך אנושית.

יצחק כהן: שוכב חבר הכנסת, השר דוד אזולאי, חולה בבית החולים, וביקשו ממנו – – –

אילן גילאון: שיהיה בריא.

יצחק כהן: ביקשו ממנו שיקזז, שלא יצטרכו להביא אותו על אלונקה לכאן, והוא ישר, לא היסס אפילו, אמר: כן, אני מקזז אותו.

יצחק כהן: אגב, כל אלה שמספרים סיפורים שכאילו הקיזוז פגע בסיכוי של האופוזיציה – שקר וכזב.

יצחק כהן: קיזוז, כשמו כן הוא: מוריד קול בעד וקול נגד, ואין לו שום משמעות, שום השפעה ושום השלכה.

יצחק כהן: פשוט היה פה צעד אנושי, חברי.

יצחק כהן: אני שוב רוצה להעריך אותך, אילן.

יצחק כהן: יישר כוח.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני השר מציע לעשות עם ההצעה?

יצחק כהן: להסתפק בתשובת השר.

בצלאל סמוטריץ': מה אומרים המציעים?

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלא כדאי.

בצלאל סמוטריץ': את לא מהמציעים.

אורן אסף חזן: להעביר לוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: להעביר לוועדה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: להעביר לוועדת הכספים, שנוכל לעקוב אחרי זה.

בצלאל סמוטריץ': ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

יצחק כהן: תעבירו לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו שתי הבעות דעה.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, דקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נקפיד על הדקה, אורן, כי אנחנו – – –

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: שוב יישר כוח, אילן.

בצלאל סמוטריץ': גם את רוצה?

בצלאל סמוטריץ': דקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ננתק מיקרופונים אחרי דקה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי השר, כנסת נכבדה, תראו, זה היה מדהים לראות איך לפני כמה רגעים, כשעליתי בהבעת הדעה הקודמת, היו פה מי שמיהרו להוריד את המיקרופון, אולי מחשש שמה שאני אומר לא נעים ליושב-ראש הכנסת אדלשטיין.

אורן אסף חזן: הרי מה בסך הכול אמרתי?

אורן אסף חזן: שהאם ייתכן שהמרוץ שלו לנשיאות המדינה יותר חשוב מהמדינה עצמה?

אורן אסף חזן: כאילו, אני אהיה נשיא ולעזאזל עם מדינת ישראל; מה אכפת לי שפוגעים בסמלים – בסמל, בדגל, בהמנון.

אורן אסף חזן: חבר'ה, צריך לעשות לזה סוף.

אורן אסף חזן: עוד דבר נוסף שצריך לומר – אותו גמל זחאלקה, שהיום הוא חבר כנסת, אבל אנחנו נפעל כדי להעיף אותו מפה במהרה, אמר דבר מדהים אתמול.

אורן אסף חזן: הוא גם אמר שבתל אביב, אם אין ערבים, התל אביבים ימותו משעמום.

ג'מעה אזברגה: די, תפסיק להסית.

ג'מעה אזברגה: לא מתאים לבן אדם – – –

אורן אסף חזן: אם אין ערבים, התל אביבים ימותו משעמום.

אורן אסף חזן: אז אני לא גר בתל אביב, אני גר באריאל, ואני גאה לגור באריאל, בירת השומרון.

אורן אסף חזן: ואתם יודעים מה?

אורן אסף חזן: גם אם זחאלקה והחברים שלו לא יהיו, לא אכפת לי.

אורן אסף חזן: אני מעדיף למות משעמום ושהם לא יהיו.

אורן אסף חזן: רבותיי, זו הארץ שלנו, אלה הסמלים שלנו, זה העם שלנו, ואנחנו נעשה הכול כדי לשמור עליו.

אורן אסף חזן: את הגאווה הלאומית שלנו אף אחד לא יוריד.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת לאה פדידה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבריי חברי הכנסת, וחג שמח, אבל בואו, אני אציג לכם כמה הממשלה הזאת מעוותת.

איילת נחמיאס ורבין: במקום להתעסק בדברים החשובים אנחנו ביום שני היינו פה כל הלילה – באמת לא רציני מבחינתנו.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, אין בעיה להיות פה כל הלילה בשביל הפחתת מחירי הדיור, בשביל הורדת הנטל למשפחות, בשביל כל הדברים האלה, אבל לא – אנחנו היינו פה בלילה כדי להציל את הקואליציה הזאת, וזה הדבר הנורא.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, ב-25 בדצמבר, אנחנו – סליחה, אני לא יודעת את התאריך העברי, אני מתנצלת – ב-25 בדצמבר אנחנו שוב נהיה כאן כל הלילה בגלל חוק החשומה, בגלל חוק ההמלצות המיותר הזה, שהממשלה הזאת, הממשלה הזאת הצליחה לעוות אותו בצורה מדהימה.

איילת נחמיאס ורבין: החוק הזה לא התחיל כחוק קטסטרופלי, הוא לא התחיל כחוק גרוע; כשמדברים על כל הציבור שאולי היה יכול להרוויח יום של נחת, לא לאבד את מקום העבודה, שלא היו מוציאים המלצות בגינו בתיקים שלו – אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל הממשלה הזאת, הממשלה הזאת החליטה: רק התיקים עם פרקליט מלווה, רק אותם תיקים של אנשים בעלי אינטרס, של אנשים בעלי יכולת; בשביל זה צריך להישאר בכנסת כל הלילה.

איילת נחמיאס ורבין: רבותיי וגבירותיי, הכנסת הזאת לא הוקמה בשביל חוקים כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: כולם היום, אני אומרת לכם – נר שני של חנוכה – תתביישו לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לאה פדידה.

בצלאל סמוטריץ': דקה, גברתי.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברות הכנסת – היושב-ראש, אני מקווה שנרגעת מהתעמלות הבוקר של ההצבעות על חוק ההמלצות.

לאה פדידה: אני רוצה להגיד משהו.

לאה פדידה: אנחנו מדברים על תקצוב מעונות.

לאה פדידה: פה מישהו שכח שילד לא נולד בגיל שלוש ורק אז הוא נכנס לגן שהוא גן עירייה בחינם.

לאה פדידה: אנחנו שמים את הילדים שלנו מגיל שלושה חודשים במעונות יום, שזה נע בין 2,500 שקלים ל-4,800 שקלים למשפחה – –

אורן אסף חזן: בואי לגור באריאל, אצלנו זה חצי.

לאה פדידה: – – זו הוצאה כבדה מאוד לזוג צעיר שרוצה לבנות את החיים שלו כאן במדינה.

לאה פדידה: אני ממליצה לשר כחלון, במקום לרוץ ולתלות "משפחה נטו", באמת לראות מה זה משפחה נטו, שיבין שאנחנו לא צריכים עוד איזה עשרה שקלים פה וכאן, אלא להכניס חוק חינוך חינם מלידה ועד גיל שלוש ולתקצב את הצהרונים ואת המעונות, כי זו הוצאה כבדה מאוד.

לאה פדידה: במקום להתעסק ולתת לנו בכל פעם איזו סוכרייה טוב שיתעסק בדברים האמיתיים.

לאה פדידה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת, אם כן, על ההצעה להעביר את ההצעה הזאת לסדר-היום להמשך דיון בוועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

מיקי לוי: אני לחצתי בטעות במקום עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': אז אל תצביע, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי – לפרוטוקול – הצביע בטעות במקום חברת הכנסת עליזה לביא, אבל הוא יושב במקומו.

בצלאל סמוטריץ': שבעה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור להמשך דיון בוועדת הכספים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעה לסדר-היום בנושא:

בצלאל סמוטריץ': הכרת הנשיא טראמפ בירושלים כבירתנו והעברת השגרירות לירושלים והודעת הרפורמים שזה לא הזמן הראוי לכך, מס' 8585, של חבר הכנסת יואב בן צור.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בן צור איננו נוכח, ועל כן ההצעה מוסרת מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 244), התשע"ח–2017, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו סוגרים את ישיבת הכנסת של היום.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, ביום שני, ל' בכסלו התשע"ח, 18 בדצמבר 2017, בשעה 13:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה – לא לפני ברכת חנוכה שמח והזמנת כל החברים להדלקת נרות בטרקלין שאגאל.

בצלאל סמוטריץ': חנוכה שמח.